ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД МИКОЛАЇВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
======================================================================
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09 січня 2024 року Справа № 915/1342/23

Господарський суд Миколаївської області у складі судді Алексєєва А.П., секретар судового засідання Степанова І.С., розглянувши справу за позовною заявою Міністерства юстиції України, код 00015622 (01001, м. Київ, вул. Городецького, 13), пред`явленою до відповідача-1: Місцевого благодійного фонду «Захист труда», код 24059951 (54000, м. Миколаїв, вул. Фалєєвська, 12), відповідача-2: Миколаївської обласної організації Комуністичної партії України, код 23039039 (54000, м. Миколаїв, вул. Фалєєвська, 12), про визнання недійсними договору дарування нерухомого майна та скасування державної реєстрації прав на нерухоме майно,

за участі представника позивача Галицького С.О.

Стислий виклад позиції позивача.

У 2014 році позивач звернувся до суду із позовом про заборону діяльності Комуністичної партії України по причині порушення партією ст. 5 Закону України "Про політичні партії в Україні". Рішенням адміністративного суду від 05.07.2022 року, яке набуло чинності 27.07.2022 року, заборонено діяльність Комуністичної партії України. Майно, кошти та інші активи партії, її обласних, міських, районних організацій, первинних осередків та інших структурних утворень передано у власність держави. Позивач при виконанні рішення суду від 05.07.2022 року в частині передачі майна партії у власність державі встановив, що відповідачем 2 27.08.2015 року, тобто після звернення із позовом до суду, було відчужене майно відповідачу 1 за договором дарування. На думку позивача договір дарування є фіктивним з огляду на те, що керівником відповідача 2 та відповідача 1 була одна й та сама особа, укладення договору було спрямовано не на реальне настання наслідків, а на відвернення передачі майна у власність держави. Враховуючи, що на позивача законодавством покладені повноваження щодо вжиття заходів з розшуку майна заборонених політичних партій, складення та затвердження переліку майна політичних партій, переданого у власність держави, то саме позивач є заінтересованою особою у спірних правовідносинах з визнання договору дарування недійсним, скасування державної реєстрації прав на майно для подальшого забезпечення його передачі державі.

За наслідками розгляду позову позивач просить визнати недійсним договір дарування нерухомого майна - адмінприміщення з гаражем загальною площею 32,6 кв. м, що знаходиться за адресою: вул. Ювілейна, 99/4, м. Баштанка, Миколаївська область, який 27.08.2015 року був укладений між відповідачем 2 та відповідачем 1 та який посвідчений приватним нотаріусом Миколаївського міського нотаріального округу Миколаївської області Душейко О.М. і зареєстрований за №1703, а також скасувати державну реєстрацію прав відповідача 1 на зазначене нерухоме майно.

Як на правову підставу позовних вимог позивач послався на Закон України "Про політичні партії в Україні", постанову Кабінету Міністрів України №896 від 12.08.2022 року, ст. ст. 16, 105, 203, 215, 216, 234 ЦК України, Закон України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень".

Відповідачі повідомлені про відкриття провадження у справі та розгляд справи належним чином.

22.12.2023 року від відповідача 1 надійшов відзив на позов, який не був прийнятий судом до розгляду по причині пропущення відповідачем 1 встановленого судом строку на його подання.

Заяви і клопотання сторін (учасників).

30.08.2023 року до суду надійшла заява Міністерства юстиції України про вжиття заходів забезпечення позову (до пред`явлення позову).

08.09.2023 року до суду надійшло клопотання позивача про витребування доказів, яке ухвалою суду від 20.10.2023 року було задоволене.

16.11.2023 року до суду надійшла заява відповідача 1 про видачу на руки ухвали суду про відкриття провадження у справі. Ухвалою суду від 21.11.2023 року у задоволенні заяви було відмовлено.

15.12.2023 року до суду надійшла заява відповідача 1 про видачу на руки ухвали суду про відкриття провадження у справі. Копію ухвали видано на руки 18.12.2023 року.

Процесуальні дії.

Ухвалою суду від 01.09.2023 року вжито заходів забезпечення позову.

13.09.2023 року ухвалою суду прийнято позов до розгляду.

09.01.2024 року судом проголошено вступну та резолютивну частини рішення.

Із змісту позову вбачається, що позивач в обґрунтування позовних вимог посилається на наступні обставини.

1. У 2014 році позивач звернувся до суду із позовом про заборону діяльності Комуністичної партії України.

2. 05.07.2022 року рішенням Восьмого апеляційного адміністративного суду у справі №826/9751/14, яке набрало чинності 27.07.2022 року, позов Міністерства юстиції України задоволено, заборонено діяльність Комуністичної партії України і передано майно, кошти та інші активи партії, її обласних, міських, районних організацій, первинних осередків та інших структурних утворень у власність держави.

3. 27.08.2015 року відповідачем 2 за договором дарування було відчужено відповідачу 1 нерухоме майно - адмінприміщення з гаражем, що розташоване за адресою: Миколаївська область, Баштанський район, м. Баштанка, вул. Ювілейна, буд. 99/4 загальною площею 32,6 кв. м.

4. На дату укладення договору дарування керівником відповідача 2 та відповідача 1 була одна і та сама особа, а саме Матвєєв В.Й.

Згідно ч. 3 ст. 13 ГПК кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом.

Суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Збирання доказів у господарських справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом (ч. 1 ст. 14 ГПК).

Згідно п. 4 ч. 2 ст. 42 ГПК учасники справи, зокрема зобов`язані: подавати усі наявні у них докази в порядку та строки, встановлені законом або судом, не приховувати докази.

Частиною 1 та ч. 3 ст. 74 ГПК визначено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи.

Згідно ч. 4 ст. 74 ГПК суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов`язків щодо доказів.

У ст. 75 ГПК наведені підстави звільнення від доказування.

До таких підстав належать: визнання обставин учасниками справи; визнання судом обставин загальновідомими; встановлення обставин рішенням суду, що набрало законної сили, в господарській, цивільній або адміністративній справі, у якій беруть участь ті самі особи або особа, стосовно якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи ( ч. 1 ст. 73 ГПК).

Ці дані, встановлюються письмовими, речовими, електронними доказами, висновками експертів, показаннями свідків (ч. 2 ст. 73 ГПК).

Вимоги до форми письмових доказів встановлені ст. 91 ГПК.

Наведені у позові обставини, що у 2014 році мало місце звернення позивача до суду із позовом про заборону діяльності Комуністичної партії України, а також, що 05.07.2022 року рішенням Восьмого апеляційного адміністративного суду заборонено діяльність Комуністичної партії України з передачею майна, коштів та інших активів партії, її обласних, міських, районних організацій, первинних осередків та інших структурних утворень у власність держави, приєднаними до позову доказами не підтверджені.

Зокрема, оригіналу або належним чином засвідченої копії рішення суду від 05.07.2022 року у справі №826/9751/14 до позову не приєднано.

Обставина про те, що майно Комуністичної партії України з 27.07.2022 року переходить у власність держави, в зв`язку із забороною партії, на думку суду не є загальновідомою і, таким чином, підлягає доказуванню.

Щодо підстав задоволення позову або відмови у задоволенні позову.

Як вбачається з витребуваного за ухвалою суду договору дарування адмінприміщення з гаражем відповідач 2 передав безоплатно у власність (подарував) відповідачу 1, а відповідач 1 прийняв у дар адмінприміщення з гаражем загальною площею 32,6 кв. м, що знаходиться за адресою: вул. Ювілейна, 99/4, м. Баштанка, Миколаївська область.

Договір дарування адмінприміщення з гаражем посвідчений приватним нотаріусом Миколаївського міського нотаріального округу Душейко О.М. 27.08.2015 року за реєстровим номером 1703.

Згідно інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна (номер інформаційної довідки 342922325) від 15.08.2023 року право власності на нерухоме майно -адмінприміщення з гаражем загальною площею 32,6 кв. м, що знаходиться за адресою: вул. Ювілейна, 99/4, м. Баштанка, Миколаївська область, яке має реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 06, зареєстроване за відповідачем 1 з 27.08.2015 року на підставі договору дарування.

Отже, судом встановлено, що договір дарування адмінприміщення з гаражем дійсно був укладений 27.08.2015 року відповідачем 2 з відповідачем 1.

Як на правову підставу заявлених позовних вимог позивач, зокрема послався на положення ч. 2 та ч. 4 ст. 21 Закону України "Про політичні партії в Україні".

Так, згідно ч. 2 ст. 21 Закону України "Про політичні партії в Україні", у редакції, яка наведена у позові, заборона діяльності політичної партії тягне за собою припинення діяльності політичної партії, розпуск її керівних органів, обласних, міських, районних організацій і первинних осередків та інших структурних утворень, передбачених статутом партії, припинення членства в політичній партії, а також прийняття центральним органом виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері державної реєстрації (легалізації) об`єднань громадян, інших громадських формувань, та його територіальними органами рішень про припинення політичної партії та її структурних утворень відповідно.

Згідно ч. 4 ст. 21 Закону України "Про політичні партії в Україні", у редакції, яка наведена у позові, у разі заборони судом політичної партії майно, кошти та інші активи політичної партії, її обласних, міських, районних організацій, первинних осередків та інших структурних утворень переходять у власність держави, про що зазначається у рішенні суду. Перехід такого майна, коштів та інших активів у власність держави забезпечує центральний орган виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері державної реєстрації (легалізації) об`єднань громадян, інших громадських формувань, у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

Статтю 21 Закону України "Про політичні партії в Україні" було доповнено ч. 4 Законом України "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо заборони політичних партій", який набув чинності 18.05.2022 року.

У прикінцевих положеннях вказаного Закону України "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо заборони політичних партій" не міститься застережень, що внесені до ст. 21 Закону України "Про політичні партії в Україні" зміни (ч. 4) мають зворотну дію у часі, тобто розповсюджуються на правовідносини, які існували до дати прийняття Закону України "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо заборони політичних партій" та набрання ним чинності.

Механізм виконання рішення суду про заборону політичної партії в частині переходу у власність держави майна, коштів та інших активів забороненої судом політичної партії, її обласних, міських, районних організацій, первинних осередків та інших структурних утворень визначається Порядком переходу у власність держави майна, коштів та інших активів забороненої судом політичної партії, її обласних, міських, районних організацій, первинних осередків та інших структурних утворень, який затверджений постановою Кабінету Міністрів України №896 від 12.08.2022 року (Порядок).

Відповідно до п. 2, п. 3 та п. 4 Порядку після набрання законної сили рішенням суду про заборону політичної партії, у резолютивній частині якого зазначено про передачу майна політичної партії у власність держави, Мін`юст вживає заходів до розшуку майна політичної партії, зокрема за відомостями єдиних та державних реєстрів, держателем яких є Мін`юст. За результатами заходів із розшуку майна політичної партії Мін`юст складає та затверджує перелік майна політичної партії, переданого у власність держави. Мін`юст протягом 10 робочих днів з дня затвердження переліку майна надсилає його копію та копію рішення суду Фонду державного майна як уповноваженому органу управління цим майном.

Законом України "Про політичні партії в України" в редакції, яка діяла на дату укладення договору дарування, передбачалися такі наслідки порушення політичними партіями Конституції України, цього та інших законів України як попередження про недопущення незаконної діяльності та заборона політичної партії.

При цьому, на дату укладення договору дарування, ані Закон України "Про політичні партії в Україні", ані інші Закони України не містили норм, які передбачали передачу державі майна політичної партії за наслідками заборони діяльності партії.

Отже, суд дійшов висновку, що положення ст. 21 Закону України "Про політичні партії в Україні" в редакції Закону України "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо заборони політичних партій", на які посилається позивач при обґрунтуванні позову, не підлягають застосуванню до правовідносин з приводу володіння, користування та розпорядження майном, які виникли на підставі договору дарування адмінприміщення із гаражем від 27.08.2015 року.

Таким чином, укладенням вказаного договору дарування майнові права держави порушені не були

Частиною 1 ст. 15 ЦК передбачено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

З огляду на те, що судом за наслідками укладення договору дарування не встановлено порушення права держави, то у задоволенні позову має бути відмовлено.

Згідно ст. 129 ГПК судовий збір, який був сплачений позивачем при поданні позовної заяви, покладається на позивача.

Керуючись ст. 237, 238 ГПК, суд

ВИРІШИВ:

У задоволенні позову відмовити.

Рішення може бути оскаржене протягом 20 днів до Південно-західного апеляційного господарського суду з дня складення повного тексту рішення (ст. 256 ГПК).

Учасник справи, якому повне рішення або ухвала суду не були вручені у день його (її) проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження (ст. 256 ГПК).

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано (ст. 241 ГПК).

Повний текст рішення складений та підписаний 22.01.2024 року.

Суддя А.П. Алексєєв