РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

м. Київ

16.01.2024Справа № 910/13599/23

Суддя Господарського суду міста Києва Спичак О.М., за участю секретаря судового засідання Тарасюк І.М., розглянувши матеріали справи

За позовом Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «Вусо»

до Святошинського районного управління головного управління МВС України в місті Києві

про стягнення 55254,28 грн.

Представники сторін:

від позивача: не з`явився;

від відповідача: не з`явився.

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

28.08.2023 до Господарського суду міста Києва надійшла позовна заява Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «Вусо» з вимогами до Святошинського районного управління головного управління МВС України в місті Києві про стягнення 55254,28 грн.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що в наслідок недбалості працівника відповідача, було завдано шкоду транспортному засобу, страховиком якого є позивач. Оскільки дана дорожньо-транспортна пригода була визнана страховим випадком, позивачем було здійснено страхову виплату страхувальнику. Враховуючи вищенаведене, позивач вважає, що до страховика, який виплатив страхове відшкодування за договором майнового страхування, переходить право вимоги до винної особи в межах виплаченого ним страхового відшкодування, у зв`язку із чим було подано зазначений позов.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 04.09.2023 відкрито провадження у справі №910/13599/23, постановлено здійснювати розгляд справи за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) учасників справи (без проведення судового засідання); встановлено учасникам справи строки для подання заяв по суті справи.

22.09.2023 до Господарського суду міста Києва від відповідача надійшов відзив на позовну заяву, в якому відповідач вказав, що Святошинське районне управління головного управління МВС України в місті Києві перебуває в стані припинення. Крім того, позивачем не надано доказів, що шкода була завдана посадовою особою відповідача. Докази перебування Паламарчука О.А. у трудових відносинах з відповідачем відсутні.

Разом з відзивом відповідачем було подано клопотання про залишення позову без розгляду.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 23.10.2023 постановлено здійснювати розгляд справи за правилами загального позовного провадження, підготовче засідання призначено на 08.11.2023.

У підготовчому засіданні 08.11.2023 судом було постановлено протокольну ухвалу (без виходу до нарадчої кімнати) про відкладення підготовчого засідання на 22.11.2023.

У підготовчому засіданні 22.11.2023 судом було відмовлено у задоволенні клопотання відповідача про залишення позову без розгляду, постановлено протокольну ухвалу (без виходу до нарадчої кімнати) про відкладення підготовчого засідання на 29.11.2023.

У підготовчому засіданні 29.11.2023 судом було постановлено протокольну ухвалу (без виходу до нарадчої кімнати) про закриття підготовчого провадження та призначення справи до судового розгляду по суті на 20.12.2023.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 21.12.2023 судове засідання у справі №910/13599/23 призначено на 16.01.2024.

Представник позивача у судове засідання 16.01.2024 не з`явився, про призначене судове засідання був повідомлений належним чином шляхом надсилання ухвали суду до електронного кабінету позивача, що підтверджується інформацією з бази «Діловодство спеціалізованого суду».

Відповідно до п. 2 ч. 6 ст. 242 Господарського процесуального кодексу України днем вручення судового рішення є день отримання судом повідомлення про доставлення копії судового рішення до електронного кабінету особи.

Згідно з ч. 11 ст. 242 Господарського процесуального кодексу України, якщо учасник справи має електронний кабінет, суд надсилає всі судові рішення такому учаснику в електронній формі виключно за допомогою Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи чи її окремої підсистеми (модуля), що забезпечує обмін документами. У разі відсутності в учасника справи електронного кабінету суд надсилає всі судові рішення такому учаснику в паперовій формі рекомендованим листом з повідомленням про вручення.

Представник відповідача у судове засідання 16.01.2024 не з`явився, про призначене судове був повідомлений належним чином, що підтверджується рекомендованим повідомленням про вручення поштового відправлення 266.

У судовому засіданні 16.01.2024 судом було закінчено розгляд справи по суті та оголошено вступну і резолютивну частини рішення суду.

Розглянувши подані документи і матеріали, всебічно і повно з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд

ВСТАНОВИВ:

12.07.2022 між Приватним акціонерним товариством «Страхова компанія «Вусо» (страховик) та ОСОБА_2 (страхувальник) укладено Договір добровільного страхування наземного транспорту №-10-01, предметом якого є страхування майнових інтересів страхувальника, пов`язаних з володінням, користуванням та розпорядженням транспортним засобом Toyota, державний номер НОМЕР_1 .

Як вбачається з Довідки Святошинського УП ГУНП у м. Києві, 17.03.2023 воротами, які зачинялись, було пошкоджено автомобіль Toyota, державний номер НОМЕР_1 , у вигляді подряпини протяжністю від водійських дверей до задніх лівих дверей, довжиною близько 90 см та шириною близько 10-15 см, також пошкоджено ліве дзеркало на дверцятах водія. Дані пошкодження були отримані під час того, як ОСОБА_2 намагався заїхати на територію Святошинського УП ГУНП у м. Києві за адресою: м. Київ, проспект Перемоги, 109.

У Додатку до Протоколу огляду місця події від 17.03.2023 ОСОБА_2 зазначено, що заїжджаючи на територію райвідділу, його авто вдарили воротами, просто почавши їх закривати.

Відповідно до рахунку №СР00-035581 від 23.03.2023, виставленого СТО - ТОВ «Саміт Мотороз Україна», вартість відновлювального ремонту автомобіля Toyota, державний номер НОМЕР_1 , становить 61409,34 грн.

Згідно з Актом виконаних робіт від 08.02.2023, складеним ФОП Пламадялою І.А., вартість відновлювального ремонту автомобіля Toyota, державний номер НОМЕР_1 , становить 62880,00 грн.

Відповідно до Страхового акту №2285372-1 від 29.03.2023, складеного позивачем, сума страхового відшкодування за Договором добровільного страхування наземного транспорту №-10-01 від 12.07.2022 становить 55254,28 грн, які 29.03.2023 були сплачені позивачем на користь СТО, що підтверджується платіжною інструкцією №13523 від 29.03.2023.

З відповіді Святошинського УП ГУНП у м. Києві на адвокатський запит позивача вбачається, що 17.03.2023 на добовому чергуванні по здійсненню контрольно-пропускного режиму в`їзд-виїзд на територію управління поліції знаходився старший сержант поліції Паламарчук О.А.

Звертаючись з даним позовом до суду, позивач вказує на те, що шкода власнику автомобіля Toyota, державний номер НОМЕР_1 , була завдана працівником відповідача - Святошинського районного управління головного управління МВС України в місті Києві, що відповідно до ст. 1172 Цивільного кодексу України є підставою для покладення саме на відповідача обов`язку з відшкодування шкоди.

Заперечуючи проти задоволення позову, відповідач вказав, що Святошинське районне управління головного управління МВС України в місті Києві перебуває в стані припинення. Крім того, позивачем не надано доказів, що шкода була завдана посадовою особою відповідача. Докази перебування Паламарчука О.А. у трудових відносинах з відповідачем відсутні.

Оцінюючи подані сторонами докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному розгляді всіх обставин справи в їх сукупності, та враховуючи, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, суд дійшов висновку про відмову у задоволенні позову, враховуючи наступні обставини.

Згідно з частиною 1 статті 16 Закону України «Про страхування» договір страхування - це письмова угода між страхувальником і страховиком, згідно з якою страховик бере на себе зобов`язання у разі настання страхового випадку здійснити страхову виплату страхувальнику або іншій особі, визначеній у договорі страхування страхувальником, на користь якої укладено договір страхування (подати допомогу, виконати послугу тощо), а страхувальник зобов`язується сплачувати страхові платежі у визначені строки та виконувати інші умови договору. Дана норма кореспондується із статтею 979 Цивільного кодексу України, якою визначено, що за договором страхування страховик зобов`язується у разі настання певної події (страхового випадку) виплатити страхувальникові або іншій особі, визначеній у договорі, грошову суму (страхову виплату), а страхувальник зобов`язується сплачувати страхові платежі та виконувати інші умови договору.

Згідно зі статтею 20 Закону України «Про страхування» страховик зобов`язаний при настанні страхового випадку здійснити страхову виплату або виплату страхового відшкодування у передбачений договором строк.

Статтею 9 Закону України «Про страхування» визначено, що страховою виплатою є грошова сума, яка виплачується страховиком відповідно до умов договору страхування при настанні страхового випадку. При цьому, розмір страхової суми та (або) розміри страхових виплат визначаються за домовленістю між страховиком та страхувальником під час укладання договору страхування або внесення змін до договору страхування, або у випадках, передбачених чинним законодавством. Вказаною статтею також визначено, що страхове відшкодування - страхова виплата, яка здійснюється страховиком у межах страхової суми за договорами майнового страхування і страхування відповідальності при настанні страхового випадку. Страхове відшкодування не може перевищувати розміру прямого збитку, якого зазнав страхувальник.

У відповідності до частини 1 статті 25 Закону України «Про страхування» здійснення страхових виплат і виплата страхового відшкодування проводиться страховиком згідно з договором страхування на підставі заяви страхувальника (його правонаступника або третіх осіб, визначених умовами страхування) і страхового акта (аварійного сертифіката), який складається страховиком або уповноваженою ним особою (аварійним комісаром) у формі, що визначається страховиком.

Відповідно до частини 2 статті 512 Цивільного кодексу України кредитор у зобов`язанні може бути замінений також в інших випадках, встановлених законом.

Згідно з нормами статті 514 Цивільного кодексу України до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом.

У зв`язку з виплатою страхового відшкодування страхувальнику за Договором добровільного страхування наземного транспорту №-10-01 від 12.07.2022, позивач набув право вимоги до особи, відповідальної за заподіяний збиток, оскільки відповідно до статті 993 Цивільного кодексу України та статті 27 Закону України «Про страхування» до страховика, який виплатив страхове відшкодування, в межах фактичних затрат переходить право вимоги, яке страхувальник або інша особа, що одержала страхове відшкодування, має до особи, відповідальної за заподіяний збиток.

Таким чином, до позивача у межах фактичних витрат і суми страхового відшкодування перейшло право вимоги, яке страхувальник мав до особи, відповідальної за заподіяний збиток.

Як вказує позивач, такою винною особою є саме Святошинське районне управління головного управління МВС України в місті Києві - відповідач.

Відповідно до частини 1 статті 1166 Цивільного кодексу України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

Згідно з нормою ч. 1 ст.1172 Цивільного кодексу України юридична або фізична особа відшкодовує шкоду, завдану їхнім працівником під час виконання ним своїх трудових (службових) обов`язків.

Судом встановлено, що відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 16 вересня 2015 року №730 «Про утворення територіальних органів Національної поліції та ліквідацію територіальних органів Міністерства внутрішніх справ України» ліквідовано як юридичні особи публічного права територіальні органи МВС України, серед яких Святошинське районне управління Головного управління МВС України в місті Києві.

Порядок здійснення заходів, пов`язаних з утворенням, реорганізацією або ліквідацією міністерств, інших центральних органів виконавчої влади, затверджений постановою Кабінету Міністрів України від 20 жовтня 2011 року №1074 (далі - Порядок).

Пунктам 4-6 Порядку встановлено, що орган виконавчої влади утворюється шляхом утворення нового органу виконавчої влади або в результаті реорганізації (злиття, поділу, перетворення) одного чи кількох органів виконавчої влади.

Орган виконавчої влади припиняється шляхом реорганізації (злиття, приєднання, поділу, перетворення) або ліквідації.

Пунктами 17-18 Порядку визначено, що у разі функціонування в органі виконавчої влади територіальних органів: міністр, керівник іншого центрального органу виконавчої влади, діяльність якого спрямовується і координується Кабінетом Міністрів України, у десятиденний строк з дня набрання чинності актом Кабінету Міністрів України про припинення органу виконавчої влади вносить Кабінетові Міністрів України подання про реорганізацію або ліквідацію територіальних органів із статусом юридичної особи публічного права (далі - територіальні органи); міністр, керівник центрального органу виконавчої влади, діяльність якого спрямовується і координується Кабінетом Міністрів України через відповідного міністра, керівник іншого центрального органу виконавчої влади у десятиденний строк з дня набрання чинності актом Кабінету Міністрів України про припинення відповідного органу виконавчої влади приймає в установленому порядку за погодженням з Кабінетом Міністрів України (а керівник центрального органу виконавчої влади, діяльність якого спрямовується і координується Кабінетом Міністрів України через відповідного міністра, також за погодженням з таким міністром) рішення про реорганізацію або ліквідацію територіальних органів, які не мають статусу юридичної особи.

Голова комісії з припинення органу виконавчої влади після прийняття Кабінетом Міністрів України рішення про припинення територіальних органів утворює відповідні комісії, затверджує їх голів та визначає строк проведення реорганізації або ліквідації.

Наказом МВС України від 06.11.2015 №1388 «Про організаційно штатні зміни» вирішено уважати такими, що втратили чинність, штати органів, підрозділів, закладів, установ та підприємств МВС України згідно з Переліком змін у штатах МВС України. Згідно Переліку змін у штатах МВС, затвердженого згаданим наказом МВС України, в Святошинському РУ ГУМВС України в місті Києві скасовуються всі штати. Усі працівники міліції, які виявили бажання проходити службу в поліції були призначені на посади, що заміщуються поліцейськими в порядку визначеному Законом України «Про Національну поліцію», а інші - звільнені у зв`язку із скороченням штатів.

Як вбачається з матеріалів позовної заяви, станом на дату випадку, Святошинське районне управління головного управління МВС України в місті Києві не функціонувало (в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань міститься запис про те, що Святошинське районне управління головного управління МВС України в місті Києві перебуває в стані припинення).

Натомість, вся документація (відповіді на адвокатські запити позивача, протокол огляду) складені Святошинським управлінням Головного управління Національної поліції у м. Києві.

Відповідно до ч. 1 ст. 2 Господарського процесуального кодексу України завданням господарського судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів, пов`язаних із здійсненням господарської діяльності, та розгляд інших справ, віднесених до юрисдикції господарського суду, з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав і законних інтересів фізичних та юридичних осіб, держави.

Згідно з ч. 1 ст. 4 Господарського процесуального кодексу України право на звернення до господарського суду в установленому цим Кодексом порядку гарантується. Ніхто не може бути позбавлений права на розгляд його справи у господарському суді, до юрисдикції якого вона віднесена законом.

Юридичні особи та фізичні особи - підприємці, фізичні особи, які не є підприємцями, державні органи, органи місцевого самоврядування мають право на звернення до господарського суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав та законних інтересів у справах, віднесених законом до юрисдикції господарського суду, а також для вжиття передбачених законом заходів, спрямованих на запобігання правопорушенням (ч. 2 ст. 4 Господарського процесуального кодексу України).

У ч. 1 ст. 16 Цивільного кодексу України зазначено, що кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Кожний суб`єкт господарювання та споживач має право на захист своїх прав і законних інтересів (ч. 2 ст. 20 Господарського кодексу України).

Суд зазначає, що відповідно до положень статті 16 Цивільного кодексу України та статті 2 Господарського процесуального кодексу України необхідною умовою застосування судом певного способу захисту є наявність відповідного суб`єктивного права (охоронюваного законом інтересу) у позивача та його порушення (невизнання або оспорювання) з боку саме відповідача. На позивача покладений обов`язок обґрунтувати свої вимоги поданими до суду доказами, тобто довести, що його права та інтереси порушуються, оспорюються чи не визнаються саме відповідачем, а тому потребують захисту.

Установивши наявність в особи, яка звернулася з позовом, суб`єктивного матеріального права або охоронюваного законом інтересу, про захист якого подано позов, суд з`ясовує наявність чи відсутність факту їх порушення або оспорення відповідачем і відповідно ухвалює рішення про захист порушеного права або відмовляє позивачу в захисті, встановивши безпідставність та (або) необґрунтованість заявлених вимог.

Згідно з ч. 1 ст. 45 Господарського процесуального кодексу України сторонами в судовому процесі - позивачами і відповідачами - можуть бути особи, зазначені у статті 4 цього Кодексу.

Відповідно до ч. 2 ст. 45 Господарського процесуального кодексу України позивачами є особи, які подали позов або в інтересах яких подано позов про захист порушеного, невизнаного чи оспорюваного права або охоронюваного законом інтересу.

Згідно з ч. 3 ст. 45 Господарського процесуального кодексу України відповідачами є особи, яким пред`явлено позовну вимогу.

Відповідачем слід вважати особу, яка залучається до участі у справі за вказівкою позивача, внаслідок припущення, що вона порушила чи оспорює права позивача. Зазвичай відповідачем є особа, яка знаходиться з позивачем у матеріальних правовідносинах.

З системного аналізу ст.ст. 4, 45 Господарського процесуального кодексу України слідує, що набуття особою процесуального статусу відповідача закон пов`язує не з дійсною наявністю матеріальних правовідносин сторін, а лише з фактом пред`явлення позову до особи. Аналогічну правову позицію підтримано у постанові від 22.05.2014 Вищого господарського суду України по справі 910/5899/13.

Визначення відповідача (відповідачів), предмета та підстав спору є правом позивача.

Натомість установлення належності відповідача (відповідачів) й обґрунтованості позову - обов`язком суду, який виконується під час розгляду справи (аналогічні висновки викладено у постановах Великої Палати Верховного Суду від 17 квітня 2018 року у справі № 523/9076/16-ц; від 20 червня 2018 року у справі № 308/3162/15-ц; від 21 листопада 2018 року у справі № 127/93/17-ц; від 12 грудня 2018 року у справах № 570/3439/16-ц та № 372/51/16-ц).

Суд зазначає, що з огляду на наявні в матеріалах справи докази, подані сторонами, позивачем не доведено належними та допустимими доказами, що ним подано позов до належного відповідача, оскільки подія (страховий випадок) сталась не на території Святошинського районного управління головного управління МВС України в місті Києві, а особа, яка перебувала на добовому чергуванні по здійсненню контрольно-пропускного режиму, не є працівником Святошинського районного управління головного управління МВС України в місті Києві.

Крім того, суд зауважує, що в будь-якому випадку позивачем не надано суду належних та допустимих доказів, які б підтверджували протиправність поведінки (вину) особи, яка перебувала на добовому чергуванні по здійсненню контрольно-пропускного режиму на територію поліції, що є одним із складових елементів цивільного правопорушення.

За таких обставин суд дійшов висновку відмовити у позові Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «Вусо» про стягнення з Святошинського районного управління головного управління МВС України в місті Києві шкоди у розмірі 55254,28 грн.

Відповідно до ст. 129 Господарського процесуального кодексу України судовий збір покладається на позивача у зв`язку з відмовою у позові.

Керуючись статтями 74, 76-80, 129, 236-242 Господарського процесуального кодексу України,

ВИРІШИВ:

1. Відмовити у позові.

2. Судові витрати покласти на позивача.

Рішення господарського суду набирає законної сили відповідно до ст. 241 Господарського процесуального кодексу України. Згідно з ч. 1 ст. 256 та ст. 257 Господарського процесуального кодексу України апеляційна скарга подається безпосередньо до суду апеляційної інстанції протягом двадцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повний текст складено та підписано 18.01.2024.

Суддя О.М. Спичак