ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД КИЇВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
УХВАЛА

"23" січня 2024 р. м. Київ Справа № 911/110/24

Суддя Сокуренко Л.В., розглянувши

позовну заяву Релігійної організації «Релігійна громада парафія на честь Преображення Господнього Бориспільської єпархії Української Православної Церкви с. Княжичі, Броварського району Київської області» (07445, Київська обл., Броварський р-н, с. Княжичі, вул. Максименка, буд.1)

до Броварської міської ради Броварського району Київської області (07400, Київська обл., м. Бровари, вул. Героїв України, буд. 15)

про витребування нерухомого майна з чужого незаконного володіння

ВСТАНОВИВ:

Релігійна організація «Релігійна громада парафія на честь Преображення Господнього Бориспільської єпархії Української Православної Церкви с. Княжичі, Броварського району Київської області» звернулась до Господарського суду Київської області із позовною заявою до Броварської міської ради Броварського району Київської області, у якій просить суд витребувати належне Релігійній організації «Релігійна громада парафія на честь Преображення Господнього Бориспільської єпархії Української Православної Церкви с. Княжичі, Броварського району Київської області» () на підставі Державного акту на право постійного користування землі ІІ КВ № 001316 від 25.11.1998 року нерухоме майно земельну ділянку за кадастровим номером :01:007:0050 площею 0,5909 га, що знаходиться за адресою: Київська обл., Броварський район, село Княжичі, вулиця Максименка Сергія, земельна ділянка 1, з незаконного володіння Броварської міської ради Броварського району Київської області (), за якою воно зареєстроване на праві власності 10.08.2022 року за номером запису про право власності № 47584762.

Дослідивши матеріали позовної заяви, суд дійшов висновку про наявність підстав для залишення її без руху, зважаючи на наступне.

Відповідно до п. 3 ч. 3 ст. 162 Господарського процесуального кодексу України позовна заява повинна містити зазначення ціни позову, якщо позов підлягає грошовій оцінці.

За приписами п. 2 ч. 1 ст. 163 Господарського процесуального кодексу України у позовах про визнання права власності на майно або його витребування ціна позову визначається вартістю майна.

У позовній заяві позивач не вказав ціну позову, натомість зазначив, що позов є немайновим та долучив до позовної заяви фіскальний чек б/н від 05.12.2023 про сплату судового збору в розмірі 2 684,00 грн.

Посилаючись на правову позицію Верховного Суду у складі суддів об`єднаної палати Касаційного господарського суду, викладену у постанові від 02.12.2020 у справі № 905/105/20, позивач зазначає про те, що позовна вимога про зобов`язання повернути земельну ділянку має немайновий характер, оскільки є вимогою про виконання обов`язку в натурі (повернення належної орендодавцеві земельної ділянки), об`єктом вимоги є дія зобов`язаної сторони, що не піддається грошовій (вартісній) оцінці, а тому в даній справі заявляються позовні вимоги немайнового характеру.

Як свідчить зміст позовної заяви, у пункті 2 прохальної частини позову позивач заявив вимоги про витребування належного позивачу нерухомого майна з чужого незаконного володіння.

Проаналізувавши зміст позовних вимог, суд дійшов висновку, що позовна заява має майновий характер, виходячи з такого.

Віндикаційний позов - вимога не володіючого власника до незаконного володільця про витребування майна (ст.387 ЦК України).

У постанові від 25.08.2020 у справі № 910/13737/19 Велика Палата Верховного Суду зазначила, що майновий позов (позовна вимога майнового характеру) це вимога про захист права або інтересу, об`єктом якої виступає благо, що підлягає грошовій оцінці.

Відповідно до пункту 3 частини третьої статті 162, пунктів 1-3 частини першої статті 163 ГПК України позовна заява повинна містити зазначення ціни позову, якщо позов підлягає грошовій оцінці. Ціна позову визначається: 1) у позовах про стягнення грошових коштів сумою, яка стягується, або сумою, оспорюваною за виконавчим чи іншим документом, за яким стягнення провадиться у безспірному (безакцептному) порядку; 2) у позовах про визнання права власності на майно або його витребування вартістю майна; 3) у позовах, які складаються з кількох самостійних вимог, загальною сумою всіх вимог.

Тобто будь-який майновий спір має ціну. Різновидами майнових спорів є, зокрема, спори, пов`язані з підтвердженням прав на майно та грошові суми, на володіння майном і будь-які форми використання останнього.

Наявність вартісного, грошового вираження матеріально-правової вимоги позивача свідчить про її майновий характер, який має відображатися у ціні заявленого позову (постанова Великої Палати Верховного Суду від 26.02.2019 у справі № 907/9/17).

Натомість до позовних заяв немайнового характеру відносяться вимоги, які не підлягають вартісній оцінці. Під немайновим позовом слід розуміти вимогу про захист права або інтересу, об`єктом якої виступає благо, що не піддається грошовій оцінці.

Позовна вимога про витребування належного позивачу нерухомого майна з чужого незаконного володіння має майновий характер.

При цьому доводи позивача з посиланням на правову позицію Верховного Суду, викладену у постанові від 02.12.2020 у справі № 905/105/20, про те, що цей позов є немайновим, суд відхиляє з огляду на те, що позивач надає невірну оцінку характеру правовідносин у справі №905/105/20 та наводить лише частину правової позиції Верховного Суду.

Так, у вказаній постанові Верховний Суд дійшов висновку про немайновий характер позовної вимоги щодо повернення земельної ділянки, оскільки у зазначеній справі мали місце правовідносини сторін, врегульовані договором оренди, який припинився.

Верховний Суд зазначив, що за результатами вирішення спору шляхом задоволення позову в даному випадку не відбувається зміна приналежності спірного майна, а захищаються інтереси власника землі, що проявляються щодо відповідача у зобов`язально-правовій формі, а саме у формі обов`язку орендаря повернути об`єкт оренди після закінчення строку дії договору оренди.

Таким чином, за висновком Верховного Суду, поданий прокурором у справі № 905/105/20 позов, є немайновим, оскільки за своєю суттю позовна вимога прокурора не направлена на «збагачення» позивача, яку можна оцінити вартісно.

Натомість заявлена позивачем позовна вимога у цій справі про витребування належного позивачу нерухомого майна з чужого незаконного володіння є матеріально-правовою вимогою, яка має вартісне, грошове вираження, що свідчить про її майновий характер.

Тобто, у справі № 905/105/20 було заявлено вимогу про зобов`язання повернути нерухоме майно (негаторний позов), а у даній справі № 911/110/24 заявлено вимогу про витребування належного позивачу нерухомого майна з чужого незаконного володіння (вендикаційний позов).

Таким чином, позовна вимога про витребування належного позивачу нерухомого майна з чужого незаконного володіння має вартісну оцінку, носить майновий характер і розмір ставок судового збору за її подання визначається на підставі статті 4 Закону України «Про судовий збір», виходячи з розміру вартості зазначеного майна.

Порядок сплати та розміри ставок судового збору встановлено Законом України «Про судовий збір», у преамбулі якого зазначено, що він визначає правові засади справляння судового збору, платників, об`єкти та розміри ставок судового збору, порядок сплати, звільнення від сплати та повернення судового збору.

Відповідно до частини другої статті 4 цього Закону за подання до господарського суду позовної заяви майнового характеру ставка судового збору встановлюється у розмірі 1,5 відсотка ціни позову, але не менше 1 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб і не більше 350 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб (підпункт 1 пункту 2).

Одночасно, позивачем в якості доказів сплати судового збору долучено до матеріалів позовної заяви фіскальний чек б/н від 05.12.2023 на суму 2 684,00 грн.

Однак, позивачем не надано суду доказів вартості спірної земельної ділянки, яку останній просить суд витребувати. Таким чином, суд позбавлений можливості встановити розмір судового збору, що підлягає сплаті за подання даного позову.

За таких обставин, зазначений фіскальний чек не є належним доказом сплати судового збору в повному розмірі.

Згідно з ч. 2 ст. 162, ч. 5 ст. 164 Господарського процесуального кодексу України позовна заява подається до суду в письмовій формі і підписується позивачем або його представником або іншою особою, якій законом надано право звертатися до суду в інтересах іншої особи. До позовної заяви, підписаної представником позивача, додається довіреність чи інший документ, що підтверджує повноваження представника позивача.

Відповідно до ч. ч. 1, 3 ст. 56 Господарського процесуального кодексу України сторона, третя особа, а також особа, якій законом надано право звертатися до суду в інтересах іншої особи, може брати участь в судовому процесі особисто (самопредставництво) та (або) через представника. Юридична особа незалежно від порядку її створення бере участь у справі через свого керівника, члена виконавчого органу, іншу особу, уповноважену діяти від її імені відповідно до закону, статуту, положення, трудового договору (контракту) (самопредставництво юридичної особи), або через представника.

У ч. ч. 1, 2 ст. 58 Господарського процесуального кодексу України встановлено, що представником у суді може бути адвокат або законний представник. При розгляді справ у малозначних спорах (малозначні справи) представником може бути особа, яка досягла вісімнадцяти років, має цивільну процесуальну дієздатність, за винятком осіб, визначених статтею 59 цього Кодексу.

Повноваження представників сторін та інших учасників справи мають бути підтверджені, зокрема, довіреністю фізичної або юридичної особи. Повноваження адвоката як представника підтверджуються довіреністю або ордером, виданим відповідно до Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» (ч.ч. 1, 6 ст. 60 ГПК України).

За приписами пп. 12.3 п. 12. Положень про ордер на надання правничої (правової) допомоги, затверджених рішенням Ради адвокатів України від 12 квітня 2019 року № 41, ордер містить посилання на договір про надання правової допомоги/доручення органу (установи), уповноважених законом на надання безоплатної правової допомоги, номер (у випадку наявності) та дату цього документа.

Дослідивши матеріали позовної заяви, суд встановив, що позовна заява підписана адвокатом Дмитренко О.В., на підтвердження повноважень останнього представляти інтереси та діяти від імені позивача в суді, до позовної заяви долучені ордер серії АМ №1031632 від 09.01.2024 та договір про надання правової допомоги б/н від 01.09.2022.

Відповідно до п. 3.1. договору про надання правової допомоги б/н від 01.09.2022 договір набирає чинності з моменту його підписання та діє до 31.12.2023.

Суд зазначає, що договір про надання правової допомоги б/н від 01.09.2022 не містить приписів щодо його пролонгації, а в матеріалах справи відсутні докази зворотного.

Позивач подав позовну заяву до суду, шляхом її надсилання на адресу суду засобами поштового зв`язку та відповідно до наліпки на поштовому конверті датою подання позовної заяви є 10.01.2024. Також, позовна заява містить дату її підписання 09.01.2024.

Тобто, станом на дату підписання позовної заяви та подання її до суду адвокат Дмитренко О.В. не мав повноважень представляти інтереси Релігійної організації «Релігійна громада парафія на честь Преображення Господнього Бориспільської єпархії Української Православної Церкви с. Княжичі, Броварського району Київської області» в суді, в зв`язку з тим, що ордер на надання правничої (правової) допомоги серії АМ № 1031632 від 09.01.2024 виданий на підставі договору про надання правової допомоги б/н від 01.09.2022, який діяв до 31.12.2023, а тому відносини між сторонами за договором про надання правової допомоги б/н від 01.09.2022 є такими, що припинились.

Отже, до позовної заяви не додано належних доказів, які б підтверджували наявність повноважень у адвоката Дмитренко О.В. представляти інтереси Релігійної організації «Релігійна громада парафія на честь Преображення Господнього Бориспільської єпархії Української Православної Церкви с. Княжичі, Броварського району Київської області» в суді.

За таких обставин, позовна заява Релігійної організації «Релігійна громада парафія на честь Преображення Господнього Бориспільської єпархії Української Православної Церкви с. Княжичі, Броварського району Київської області» підлягає залишенню без руху.

Суд звертає увагу позивача на те, що відповідно до ч. 4 ст. 174 Господарського процесуального кодексу України, якщо позивач не усунув недоліки позовної заяви у строк, встановлений судом, заява вважається неподаною і повертається особі, що звернулася із позовною заявою.

Враховуючи викладене та керуючись ст. 174, ч. 2 ст. 232, ст.ст. 233, 234 Господарського процесуального кодексу України, суд

УХВАЛИВ:

1. Позовну заяву Релігійної організації «Релігійна громада парафія на честь Преображення Господнього Бориспільської єпархії Української Православної Церкви с. Княжичі, Броварського району Київської області» залишити без руху.

2. Встановити Релігійній організації «Релігійна громада парафія на честь Преображення Господнього Бориспільської єпархії Української Православної Церкви с. Княжичі, Броварського району Київської області» строк на усунення недоліків позовної заяви не пізніше 10 днів з дня вручення зазначеної ухвали.

3. Встановити Релігійній організації «Релігійна громада парафія на честь Преображення Господнього Бориспільської єпархії Української Православної Церкви с. Княжичі, Броварського району Київської області» спосіб усунення недоліків позовної заяви шляхом надання до суду:

- актуальну, на дату звернення із позовом до суду, вартісну оцінку нерухомого майна земельної ділянки за кадастровим номером :01:007:0050 площею 0,5909 га, що знаходиться за адресою: Київська обл., Броварський р-н, с. Княжичі, вул. Максименка Сергія, земельна ділянка 1;

- докази доплати судового збору у відповідності до вартості спірної земельної ділянки, яку позивач просить витребувати, з урахуванням вже сплаченого судового збору (2 684,00 грн);

- доказів, які підтверджують повноваження адвоката Дмитренка Олексія Володимировича представляти Релігійну організацію «Релігійна громада парафія на честь Преображення Господнього Бориспільської єпархії Української Православної Церкви с. Княжичі, Броварського району Київської області» в суді.

4. Відповідно до ч. 2 ст. 235 Господарського процесуального кодексу України дана ухвала набирає законної сили з моменту її підписання. Дана ухвала оскарженню не підлягає.

Суддя Л.В. Сокуренко