РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

м. Київ

18.01.2024Справа № 910/16962/23

Господарський суд міста Києва у складі судді Турчина С. О., розглянувши у спрощеному позовному провадженні матеріали господарської справи

за позовом Комунального підприємства виконавчого органу Київради (Київської міської державної адміністрації) "Київкомунсервіс"

до Товариства з обмеженою відповідальністю "І.К.ВЕЛ"

про стягнення 26486,91 грн

Без повідомлення (виклику) учасників справи

РОЗГЛЯД СПРАВИ СУДОМ

Короткий зміст позовних вимог.

Комунальне підприємство виконавчого органу Київради (Київської міської державної адміністрації) "Київкомунсервіс" звернулося до Господарського суду міста Києва з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю "І.К.ВЕЛ" про стягнення 26486,91 грн, з яких 15514,20 грн основного боргу, 6965,24 грн інфляційних втрат, 1478,39 грн 3% річних та 2529,08 грн пені.

Позовні вимоги мотивовані неналежним виконанням відповідачем зобов`язань за договором №12299-Св від 01.08.2015.

Процесуальні дії у справі, розгляд заяв, клопотань.

Господарський суд міста Києва ухвалою від 07.11.2023 прийняв позовну заяву до розгляду, відкрив провадження у справі №910/16962/23, розгляд справи постановив здійснювати за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін (без проведення судового засідання).

27.11.2023 через відділ діловодства суду від відповідача надійшов відзив на позов.

05.12.2023 через систему Електронний суд від позивача надійшла відповідь на відзив.

11.12.2023 через систему Електронний суд від відповідача надійшли заперечення на відповідь на відзив.

14.12.2023 від позивача через систему Електронний суд надійшли заперечення на заперечення на відповідь на відзив.

18.12.2023 через систему Електронний суд від відповідача надійшли додаткові пояснення у справі.

Так, у відзиві, запереченнях на відповідь на відзив відповідача зазначає, що спір у даній справі належить до територіальної юрисдикції (підсудності) Господарського суду Дніпропетровської області.

Дослідивши вказані доводи відповідача, суд зазначає таке.

Так, предметом спору у справі є стягнення з відповідача заборгованості за надані послуги з вивезення побутових відходів відповідно до укладеного договору №12299-Св про надання послуг з вивезення побутових відходів.

Відповідно до інформації з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань місцезнаходженням відповідача є 49000, Дніпропетровська область, місто Дніпро, узвіз Селянський, будинок 3-А.

В обґрунтування звернення з даним позовом до Господарського суду міста Києва позивач вказує на приписи ч. 3 ст. 30 Господарського процесуального кодексу України, відповідно до якої спори, що виникають з приводу нерухомого майна, розглядаються господарським судом за місцезнаходженням майна або основної його частини.

Суд погоджується з доводами відповідача про те, що спір у даній справі щодо стягнення заборгованості за надані послуги з вивезення побутових відходів не є спором з приводу нерухомого майна.

В той же час, відповідно до ч. 1 статті 29 Господарського процесуального кодексу України право вибору між господарськими судами, яким відповідно до цієї статті підсудна справа, належить позивачу, за винятком виключної підсудності, встановленої статтею 30 цього Кодексу.

Згідно з частиною 5 статті 29 Господарського процесуального кодексу України позови у спорах, що виникають з договорів, в яких визначено місце виконання або виконувати які через їх особливість можна тільки в певному місці, можуть пред`являтися також за місцем виконання цих договорів.

Так, відповідно до умов укладеного між сторонами договору виконавець зобов`язується надавати замовнику послуги з вивезення твердих побутових відходів, що утворюються на об`єкті замовника, що знаходиться за адресою: м. Київ, проспект Перемоги, 136, прим. 4.

Суд зазначає, що спір заявлено щодо стягнення коштів, однак грошові вимоги виникли з правовідносин щодо надання послуг, а місцем виконання договору є місто Київ.

До предмету доказування у даній справі входить, в тому числі, чи були надані позивачем відповідачу послуги на об`єкті замовника - м. Київ, проспект Перемоги, 136, прим. 4.

Таким чином, зважаючи, на визначення сторонами місця виконання основного зобов`язання у договорі та предмету дослідження у цій справі, суд дійшов висновку, що в даних правовідносинах у позивача було наявне право обирати суд, який має розглянути спір, або за місцезнаходженням відповідача відповідно до ч. 1 ст. 27 Господарського процесуального кодексу України або за місцем виконання договору згідно з положеннями ч. 5 ст. 29 Господарського процесуального кодексу України.

Таким чином, спір у даній справі належить до територіальної юрисдикції (підсудності) Господарського суду міста Києва.

Відповідно до ч. 5 ст. 252 Господарського процесуального кодексу України суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи за наявними у справі матеріалами, за відсутності клопотання будь-якої із сторін про інше.

Згідно із ч. 8 ст. 252 Господарського процесуального кодексу України при розгляді справи у порядку спрощеного провадження суд досліджує докази і письмові пояснення, викладені у заявах по суті справи.

Згідно із частиною 4 статті 240 Господарського процесуального кодексу України у разі розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи суд підписує рішення без його проголошення.

ПОЗИЦІЯ УЧАСНИКІВ СПРАВИ

Позиція позивача.

Позивач в обґрунтування позовних вимог посилається на те, що між Комунальним підприємством виконавчого органу Київради (Київської міської державної адміністрації) "Київкомунсервіс" та Товариством з обмеженою відповідальністю "І.К.ВЕЛ" укладено договір №12299-Св про надання послуг з вивезення побутових відходів на виконання умов якого позивач надав відповідачу послуги на загальну суму 27288,78 грн.

Позивач зазначає, що в порушення взятих на себе зобов`язань відповідач оплату наданих позивачем послуг здійснив частково, у зв`язку із чим заборгованість відповідача по договору за послуги, надані в період з 01.06.2019 по 30.11.2021 становить 15514,20 грн, на підтвердження чого позивачем надані акти надання послуг за спірний період.

Позивач направляв на адресу відповідача претензії вих. № 000014223 від 27.06.2023, вих. № 000010365 від 04.04.2023 із вимогою сплатити вказану заборгованість за договором №12299-Св. Однак відповідач відповіді на претензії не надав, заборгованості у досудовому порядку не сплатив.

Посилаючись на неналежне виконання відповідачем зобов`язань за договором №12299-Св про надання послуг з вивезення побутових відходів, позивачем заявлені вимоги про стягнення заборгованості у сумі 15514,20 грн, а також нарахованих внаслідок простроченням виконання грошового зобов`язання 6965,24 грн інфляційних втрат, 1478,39 грн 3% річних та 2529,08 грн пені.

У відповіді на відзив позивач не погоджується з аргументами відповідача, викладеними у відзиві та зазначає таке:

- позивач є виконавцем послуг вивезення побутових відходів у м. Києві згідно з Рішенням Київської міської ради від 25 березня 2010 року 3435/3873 "Про визначення виконавця послуг з вивезення побутових відходів";

- Розпорядженням № 1589 від 08.12.17р., КП "Київкомунсервіс" визначений переможцем конкурсу та єдиним виконавцем послуг з вивезення твердих побутових відходів в місті Києві;

- станом на момент набрання чинності Законом України "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України, спрямованих на забезпечення додаткових соціальних та економічних гарантій у зв`язку з поширенням коронавірусної хвороби (COVID-19) " від 30.03.2020 №540-IX (02.04.2020) не збігла, відтак, з огляду на положення п. 12 Прикінцевих та перехідних положень Цивільного кодексу України, її строк на час звернення позивача до суду продовжено, тому позивач вважає, що строки позовної давності не пропущено;

- вимоги, що виникають з приводу нерухомого майна за правилами виключної підсудності розглядаються господарським судом за місцезнаходженням майна, оскільки нерухоме майно знаходиться за адресою: місто Київ, пр-т. Перемоги, будинок 136, прим. 4, то позовна заява по цій справі повинна розглядатися Господарським судом м. Києва;

- відповідачем було сплачено основну заборгованість за договором у повному розмірі, що складає 15 514,20 грн, таким чином, конклюдентні дії вказують про визнання відповідачем суми основного боргу в повному обсязі, що підтверджується випискою за рахунками за 13.11.2023.

До заперечень на заперечення на відповідь на відзив позивач долучив копію Додатку 1 до Договору від 28.11.2011р. № 67-5.11, а також зазначив, відповідач, з заявою щодо припинення діяльності в період карантину до позивача не звертався та жодної претензії щодо ненадання або неякісного надання послуг не надходило, а відповідач не відноситься до категорії населення.

Позиція відповідача

Заперечуючи проти задоволення позовних вимог, відповідач посилається на таке:

- згідно з умовами договору незрозуміло, хто надає послуги відповідачу - позивач чи ПрАТ "Київспецтранс", оскільки тарифи на послуги, які передбачені п. 1.1 цього договору та надаються ПрАТ "Київспецтранс" за договором комісії, встановлено розпорядженням виконавчого органу Київради (Київської міської державної адміністрації) від 02.03.1015 № 186, в той же час у відповідача відсутній договір комісії, а позивачем не долучено до матеріалів справи зазначеного вище розпорядження;

- штрафні санкції, нараховані за період воєнного стану з 24.02.2022 по 27.10.2023 є необґрунтованими з огляду на постанову КМУ від 05.03.2022 № 206;

- заборгованість за період з 01.06.2019 по 30.09.2023 у розмірі 2068,56 грн підлягає відхиленню з огляду на позовну давність;

- розгляд позовної заяви в Господарському суді міста Києва є неправомірним, з порушенням приписів ст.. 31 Господарського процесуального кодексу України, оскільки даний спір не є спором з приводу нерухомого майна;

- за контррозрахунком відповідача заборгованість становить 13445,44 грн, пеня - 219,41 грн, інфляційні втрати - 1809,73 грн, 3% річних - 497,64 грн.

У запереченнях на відповідь на відзив відповідач зазначає, що у зв`язку з відсутністю Додатку 1 до договору доручення №67-5.11 від 28.11.2011, позивач не довів правомірність виконання доручення ПрАТ "Київспецтранс" за договором № 12299- Св від 01.08.2015 року та надання послуг з вивезення побутових відходів відповідачу.

На період карантину споживачі фактично були звільненні від відповідальності за несвоєчасне внесення платежів за житлово-комунальні послуг,а тому заявлені вимоги про стягнення з відповідача інфляційних втрат, 3% річних, пені, що розраховані за період карантину та за період воєнного стану Україні з 24 лютого 2022 року, по 27.10.2023 року є неправомірним та не обґрунтованим.

Також відповідач зазначає, що частина 3 статті 30 Господарського процесуального кодексу регламентує підсудність спору з приводу нерухомого майна, а подана позовна заява про стягнення заборгованості стосується неналежного виконання боржником зобов`язань за договором про надання послуг, та жодним чином не стосується спору щодо нерухомого майна, а тому позовна заява належить до територіальної юрисдикції (підсудності) Господарського суду Дніпропетровської області.

У додаткових поясненнях відповідач вказав, що нарахування позивачем пені за кожен день прострочення до 27.10.2023 є противоправним та є порушенням ч. 6 ст. 232 ГК України.

Війна є форс-мажорними обставинами (обставинами непереборної сили), а тому особа звільняється від відповідальності у випадку несплати чи несвоєчасної сплати за комунальні послуги і несвоєчасна оплата у період обставин непереборної сили звільняє ТОВ «І.К. ВЕЛ» від нарахування штрафних санкцій по Договору № 12299-Св про надання послуг з вивезення побутових відходів від 01.08.2015 року у період воєнного стану.

ОБСТАВИНИ ВСТАНОВЛЕНІ СУДОМ

01.08.2015 між Товариством з обмеженою відповідальністю "І.К.ВЕЛ" (далі - замовник) та Комунальним підприємством виконавчого органу Київради (Київської міської державної адміністрації) "Київкомунсервіс" (далі - виконавець) укладено договір № №12299-Св про надання послуг з вивезення побутових відходів (далі - договір), відповідно до п. 1.1. якого виконавець зобов`язується надавати замовнику послуги з вивезення (збирання, зберігання, перевезення, утилізації, захоронення) твердих побутових відходів (далі за текстом -ТПВ), що утворюються на об`єкті замовника (аптека), що знаходиться за фактичною адресою: місто Київ, просп. Перемоги, будинок 136, прим. 4, а замовник зобов`язується прийняти і своєчасно сплачувати послуги.

Кількість (обсяг) побутових відходів, що підлягає вивезенню по факту утворення ТПВ становить 2,5 куб.м. в місяць (п. 1.2 договору).

Відповідно до пункту 2.1. договору тариф на послуги, які передбачені пунктом 1.1. цього договору та надаються ПрАТ "Київспецтранс" за договором комісії встановлено розпорядженням виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) від 2 березня 2015 року №186 "Про встановлення тарифів на послуги з вивезення твердих побутових відходів з урахуванням операцій поводження з побутовими відходами (збирання, перевезення, знешкодження, захоронення), яке набрало чинності з дня його оприлюднення.

Тариф на послуги за цим договором становить: 89,38 грн з ПДВ за 1 куб.м., в місяць - 233,44 грн (з ПДВ).

Тарифи на послуги, що надаються за даним договором, та норми накопичення ТПВ можуть бути змінені на підставі відповідних актів, прийнятих органами виконавчої влади, органами місцевого самоврядування, або в інших випадках, передбачених чинним законодавством. Офіційне опублікування та оголошення в засобах масової інформації про зміну тарифів на послуги, що надаються за даним договором та про зміну норм накопичення ТПВ є підставою для зміни вартості надання послуг за цим договором, з дати опублікування такого акту у засобах масової інформації. При цьому, така зміна тарифів чи норм накопичення ТПВ не потребує складання окремого письмового документу (додаткової угоди до договору) і такі нові тарифи та норми накопичення ТПВ будуть застосовуватись при наданні послуг за цим договором з дня їх офіційного вступу в законну силу (пункт 2.2. договору).

Згідно з п. 2.3. договору оплата послуг за цим договором у розмірі, що вказаний у пункті 2.1. даного договору, з урахуванням ПДВ, здійснюється замовником протягом 5 (п`яти) банківських днів на розрахунковий рахунок виконавця на підставі виписаного виконавцем рахунку з моменту отримання направленого виконавцем замовнику рахунку-фактури (можливе направлення в електронному вигляді через систему електронного документообігу).

При цьому сторони погодили, що за умови досягнення згоди між виконавцем та КП «ГІОЦ», розрахунки за надані послуги між сторонами будуть здійснюватись через КП «ГІОЦ» щомісячно до 15 числа місяця, що є наступним за місяцем, в якому здійснено надання послуг.

У п. 2.6 договору сторони погодили, що за результатами наданих послуг виконавець направляє замовнику для підписання акти наданих послуг в двох екземплярах та податкову накладну. Акт наданих послуг підписується щомісячно до 15 (п`ятнадцятого) числа місяця, наступного за звітним. Після підписання акту наданих послуг уповноваженими представниками сторін усі суперечки щодо обсягу наданих послуг вважаються необґрунтованими. Замовник зобов`язаний протягом 5 (п`яти) робочих днів з дати підписання повернути вищезазначений акт наданих послуг виконавцю. Якщо замовник не повернув його протягом зазначеного терміну, акт наданих послуг вважається підписаним та вважається, що замовник не має жодних претензій до обсягів наданих послуг.

У пунктах 7.1, 7.2 договору сторони погодили, що цей правочин вступає в силу з 01.08.2015 року та діє до 31.12.2015 року. В разі, якщо жодна із сторін протягом п`ятнадцяти календарних днів до закінчення строку дії цього договору не заявить в письмовій формі (шляхом надсилання рекомендованого листа) про свій намір припинити дію даного договору та припинення дії договору не буде оформлене сторонами належним чином, то строк дії цього договору вважається автоматично продовженим на кожний наступний календарний рік.

На виконання умов договору позивач надав відповідачу послуги з вивезення побутових відходів на суму 15514,20 грн, на підтвердження чого долучив до матеріалів справи Акти надання послуг: № 32491 від 30.06.2019 на суму 517,14 грн, № 32710 від 31.07.2019 на суму 517,14 грн, № 44021 від 31.08.2019 на суму 517,14 грн, № 44246 від 30.09.2019 на суму 517,14 грн, № 55731 від 31.10.2019 на суму 517,14 грн, № 55957 від 30.11.2019 на суму 517,14 грн, № 52135 від 31.12.2019 на суму 517,14 грн, № 5052 від 31.01.2020 на суму 517,14 грн, № 5248 від 29.02.2020 на суму 517,14 грн, № 16548 від 31.03.2020 на суму 517,14 грн, № 16731 від 30.04.2020 на суму 517,14 грн, № 27842 від 31.05.2020 на суму 517,14 грн, № 28025 від 30.06.2020 на суму 517,14 грн, № 38601 від 31.07.2020 на суму 517,14 грн, № 38786 від 31.08.2020 на суму 517,14 грн, № 50016 від 30.09.2020 на суму 517,14 грн, № 50201 від 31.10.2020 на суму 517,14 грн, № 61205 від 31.11.2020 на суму 517,14 грн, № 61393 від 31.12.2020 на суму 517,14 грн, № 5293 від 31.01.2021 на суму 517,14 грн, № 5484 від 28.02.2021 на суму 517,14 грн, № 16341 від 31.03.2021 на суму 517,14 грн, № 16529 від 30.04.2021 на суму 517,14 грн, № 28152 від 31.05.2021на суму 517,14 грн, № 28344 від 30.06.2021 на суму 517,14 грн, № 42311 від 31.07.2021 на суму 517,14 грн, № 42513 від 31.08.2021 на суму 517,14 грн, № 52237 від 30.09.2021 на суму 517,14 грн, № 52497 від 31.10.2021 на суму 517,14 грн, № 64440 від 30.11.2021 на суму 517,14 грн.

Крім того, на виконання умов договору позивачем через програму M.E. Doc виставлялись відповідачу рахунки на оплату.

Оскільки відповідач послуг не оплатив, позивач звернувся з позовом про стягнення 15514,20 грн основного боргу, 6965,24 грн інфляційних втрат, 1478,39 грн 3% річних та 2529,08 грн пені.

ДЖЕРЕЛА ПРАВА. ОЦІНКА АРГУМЕНТІВ УЧАСНИКІВ СПРАВИ

Відповідно до ч. 1, 2 ст. 509 Цивільного кодексу України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу.

Згідно зі ст.11 Цивільного кодексу України цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки; підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини.

Згідно із ст.6 Цивільного кодексу України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості (ст.627 ЦК України).

У відповідності ч. 1 ст. 202 Цивільного кодексу України правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Частиною 1 статті 626 Цивільного кодексу України визначено, що договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Згідно зі ч. 1 ст. 628 Цивільного кодексу України зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Укладений між сторонами договір за своєю правовою природою є договором про надання послуг.

Відповідно до ч. 1 ст. 901 Цивільного кодексу України, за договором про надання послуг одна сторона (виконавець) зобов`язується за завданням другої сторони (замовника) надати послугу, яка споживається в процесі вчинення певної дії або здійснення певної діяльності, а замовник зобов`язується оплатити виконавцеві зазначену послугу, якщо інше не встановлено договором.

Згідно з ч. 1 ст. 903 Цивільного кодексу України, якщо договором передбачено надання послуг за плату, замовник зобов`язаний оплатити надану йому послугу в розмірі, у строки та в порядку, що встановлені договором.

У підтвердження виконання умов договору щодо надання відповідачу послуг позивачем надано у матеріали справи акти здачі-приймання наданих послуг за період з червня 2019 по листопад 2021 на загальну суму 15514,20 грн.

Вказані акти відповідачем не підписані.

В той же час, як встановлено судом акти надання послуг надсилались позивачем відповідачу за допомогою програми документообігу M.E. Doc та містять повідомлення про отримання (доставку) відповідачу.

У п. 2.6 договору сторони погодили, що замовник зобов`язаний протягом 5 (п`яти) робочих днів з дати підписання повернути вищезазначений акт наданих послуг виконавцю. Якщо замовник не повернув його протягом зазначеного терміну, акт наданих послуг вважається підписаним та вважається, що замовник не має жодних претензій до обсягів наданих послуг.

Оскільки, відповідач у відповідності до п. 2.6 договору не повернув підписані акти, письмової мотивованої відмови чи заперечень щодо кількості та якості наданих послуг не надав, то надані позивачем послуги, які зазначені в актах здачі-приймання наданих послуг за період з червня 2019 по листопад 2021 на загальну суму 15514,20 грн вважаються прийнятими відповідачем.

При цьому, суд відхиляє доводи відповідача про те, згідно з умовами договору незрозуміло, хто надає послуги відповідачу - позивач чи ПрАТ "Київспецтранс", оскільки відповідач підписав договір без зауважень та заперечень та жодного разу протягом дії договору не висловлював жодних заперечень надання послуг.

Крім того, відповідач не надає доказів того, що послуги йому надав ПрАТ "Київспецтранс" або він оплачував такі послуги вказаному підприємству.

Більше того, відповідач, отримуючи акти надання послуг, рахунки на оплату, претензії від позивача, не висловлював заперечень щодо факту надання послуг саме позивачем.

Враховуючи наведене вище, суд дійшов висновку, що позивачем належним чином доведено факт надання відповідачу послуг за договором на суму 15514,20 грн.

У той же час, у відповіді на відзив позивач зазначає, що 13.11.2023 відповідачем було сплачено основну заборгованість за договором у повному розмірі, що складає 15 514,20 грн та надано банківську виписку па рахунку позивача.

Як встановлено судом, після звернення позивача з відповідним позовом до суду відповідач здійснив оплату заборгованості у сумі 15 514,20 грн, що підтверджується банківською випискою.

Відповідач, подаючи заперечення на відповідь на відзив, вказаного факту не спростував.

Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 231 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд закриває провадження у справі, якщо відсутній предмет спору.

Господарський суд закриває провадження у справі у зв`язку з відсутністю предмета спору, зокрема, у випадку припинення існування предмета спору (наприклад, сплата суми боргу, знищення спірного майна, скасування оспорюваного акта державного чи іншого органу тощо), якщо між сторонами у зв`язку з цим не залишилося неврегульованих питань.

Закриття провадження у справі на підставі зазначеної норми ГПК можливе в разі, коли предмет спору існував на момент виникнення останнього та припинив існування в процесі розгляду справи.

Відсутність предмета спору означає відсутність спірного матеріального правовідношення між сторонами.

Ураховуючи, що предмет спору в частині позовних вимог про стягнення суми заборгованості у сумі 15514,20 грн припинив своє існування після звернення позивача з цим позовом та відкриття провадження у справі, то суд дійшов висновку про закриття провадження у справі у частині позовних вимог про стягнення заборгованості у сумі 15514,20 грн, згідно із п. 2 ч.1 ст. 231 Господарського процесуального кодексу України.

Щодо позовних вимог про стягнення 6965,24 грн інфляційних втрат, 1478,39 грн 3% річних та 2529,08 грн пені, суд зазначає таке.

Договір, відповідно до ст.629 Цивільного кодексу України, є обов`язковим для виконання сторонами.

Відповідно до ч.1 ст.530 ЦК України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Відповідно до ст. 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Враховуючи умови п. 2.3 договору, оскільки матеріали справи не містять доказів досягнення згоди між виконавцем та КП «ГІОЦ», відповідач повинен був сплачувати за послуги протягом 5 (п`яти) банківських днів на розрахунковий рахунок виконавця на підставі виписаного виконавцем рахунку з моменту отримання направленого виконавцем замовнику рахунку-фактури.

Надсилання позивачем рахунків відповідачу підтверджується витягом із програми документообігу M.E. Doc.

Пунктом 1 статті 612 Цивільного кодексу України визначено, що боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

За змістом з ч. 2 ст. 217 ГК України одним з видів господарських санкцій є штрафні санкції, до яких віднесено штраф та пеню (ч.1 ст.230 ГК України).

За приписами ч.1 ст. 549 Цивільного кодексу України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання.

Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання (ч. 3 ст. 549 Цивільного кодексу України).

У п. 4.2 договору сторони погодили, що за прострочення оплати послуг з вивезення побутових відходів за цим договором замовник сплачує виконавцю пеню у розмірі подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період прострочення, від суми простроченого платежу за кожен день прострочення.

Частиною 1 статті 625 ЦК України визначено, що боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання.

Згідно зі частиною 2 статті 625 Цивільного Кодексу України, за прострочення виконання грошового зобов`язання настає відповідальність у вигляді сплати суми боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також сплати трьох процентів річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Отже, у разі несвоєчасного виконання боржником грошового зобов`язання у нього в силу закону (частини другої статті 625 ЦК України) виникає обов`язок сплатити кредитору, поряд із сумою основного боргу, суму інфляційних втрат, як компенсацію знецінення грошових коштів за основним зобов`язанням внаслідок інфляційних процесів у період прострочення їх оплати, та 3 % річних від простроченої суми.

Індекс інфляції - це показник, що характеризує динаміку загального рівня цін на товари та послуги, які купуються населенням для невиробничого споживання, і його найменший період визначення складає місяць. Розмір боргу з урахуванням індексу інфляції визначається виходячи з суми боргу, що існувала на останній день місяця, в якому платіж мав бути здійснений, помноженої на індекс інфляції, визначений названою Державною службою, за період прострочення починаючи з місяця, наступного за місяцем, у якому мав бути здійснений платіж, і за будь-який місяць (місяці), у якому (яких) мала місце інфляція. При цьому в розрахунок мають включатися й періоди часу, в які індекс інфляції становив менше одиниці (тобто мала місце дефляція) (пп. 3.2 п.3 постанови Пленуму Вищого господарського суду України №14 від 17.12.2013 "Про деякі питання практики застосування законодавства про відповідальність за порушення грошових зобов`язань").

Заперечуючи проти вимог про стягнення 3% річних, інфляційних втрат та пені відповідач послався на те, що на період карантину споживачі фактично були звільненні від відповідальності за несвоєчасне внесення платежів за житлово-комунальні послуг,а тому заявлені вимоги про стягнення з відповідача інфляційних втрат, 3% річних, пені, що розраховані за період карантину та за період воєнного стану Україні з 24 лютого 2022 року, по 27.10.2023 року є неправомірним та не обґрунтованим.

Також відповідач послався на порушення позивачем при розрахунку пені приписів ч. 6 ст232 ГК України.

Так, позивачем заявлені вимоги про стягнення пені у розмірі 2529,08 грн за прострочення сплати за послуги, що надані в червні-листопаді 2021. При цьому, нарахування пені позивач здійснює за загальний період з 08.06.2021 по 27.10.2023.

Суд зазначає, що позивачем невірно визначено період початку прострочення виконання грошового зобов`язання. Так, рахунок на оплату № 28292 за червень 2021 отримано відповідачем 11.05.2021, отже прострочення оплати з 19.05.2021; по рахунку № 42168 за липень 2021 отриманий 09.07.2021, прострочення з 17.07.2021, по рахунку № 42370 за серпень 2021 отриманий 09.07.2021, прострочення з 17.07.2021, по рахунку № 52082 за вересень 2021, отриманий 02.09.2021, прострочення з 10.09.2021, по рахунку № 52342 за жовтень 2021 отриманий 08.09.2021, прострочення з 16.09.2021, по рахунку № 64217 за листопад 2021 отриманий 22.11.2021, прострочення з 30.11.2021.

Частиною 6 статті 232 ГК України передбачено, що нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання зобов`язання, якщо інше не встановлено законом або договором, припиняється через шість місяців від дня, коли зобов`язання мало бути виконано.

Таким чином, законодавець передбачив право сторін визначати у договорі розмір санкцій і строки їх нарахування за прострочення виконання зобов`язання. У разі відсутності таких умов у договорі нарахування штрафних санкцій припиняється через шість місяців від дня, коли зобов`язання мало бути виконано відповідно до частини 6 статті 232 ГК України.

Умова договору про сплату пені за кожний день прострочення виконання зобов`язання не може розцінюватися як установлення цим договором іншого, ніж передбачений частиною шостою статті 232 ГК України, строку, за який нараховуються штрафні санкції.

Перевіривши розрахунок пені, що нарахована на суму заборгованості з компенсації комунальних послуг, судом встановлено, що здійснений без урахування приписів ч. 6 ст. 232 ГК України.

В той же час, пунктом 7 Розділу IX Прикінцевих положень Господарського кодексу України передбачено, що під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19), строки, визначені статтями 232, 269, 322, 324 цього Кодексу, продовжуються на строк дії такого карантину.

Вказаний пункт був введений в дію на підставі Закону України "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України, спрямованих на забезпечення додаткових соціальних та економічних гарантій у зв`язку з поширенням коронавірусної хвороби (COVID-19) " від 30.03.2020 року № 540-IX, який набрав чинності з 02.04.2020 року.

В період нарахування позивачем пені тривав карантин, який, зокрема, був продовжений згідно з постановою Кабінету Міністрів України № 383 від 25.04.2023 до 30 червня 2023 року.

Отже, дія Закону України від 30.03.2020 року № 540-IX фактично надавала можливість нараховувати штрафні санкції більше, ніж за шість місяців.

Таким чином, у даному випадку можливим було нарахування пені по 30.06.2023 включно, враховуючи, що умовами договору сторони не погоджували іншого строку нарахування пені, ніж встановлений ч. 6 ст. 232 ГК України, а з 01.07.2023 нарахування пені суперечить вимогам чинного законодавства.

В той же час, відповідно до п.п. 4 п. 3 розділу ІІ Прикінцевих положень Закону України "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України, спрямованих на запобігання виникненню і поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19)" на період дії карантину або обмежувальних заходів, пов`язаних із поширенням коронавірусної хвороби (COVID-19), та протягом 30 днів з дня його відміни забороняється нарахування та стягнення неустойки (штрафів, пені) за несвоєчасне здійснення платежів за житлово-комунальні послуги.

Відповідно до частини 1 статті 1 Закону України "Про житлово-комунальні послуги" житлово-комунальні послуги - результат господарської діяльності, спрямованої на забезпечення умов проживання та/або перебування осіб у житлових і нежитлових приміщеннях, будинках і спорудах, комплексах будинків і споруд відповідно до нормативів, норм, стандартів, порядків і правил, що здійснюється на підставі відповідних договорів про надання житлово-комунальних послуг.

Згідно із частиною 1 статті 2 Закону України "Про житлово-комунальні послуги" предметом регулювання цього Закону є відносини, що виникають у процесі надання споживачам послуг з управління багатоквартирним будинком, постачання теплової енергії, постачання гарячої води, централізованого водопостачання, централізованого водовідведення та поводження з побутовими відходами, а також відносини, що виникають у процесі надання послуг з постачання та розподілу електричної енергії і природного газу споживачам у житлових, садибних, садових, дачних будинках.

У відповідності до статті 5 Закону України "Про житлово-комунальні послуги" до житлово-комунальних послуг належать, зокрема, комунальні послуги - послуги з постачання та розподілу природного газу, постачання та розподілу електричної енергії, постачання теплової енергії, постачання гарячої води, централізованого водопостачання, централізованого водовідведення, поводження з побутовими відходами.

Учасниками правовідносин у сфері надання житлово-комунальних послуг є: 1) споживачі (індивідуальні та колективні); 2) управитель; 3) виконавці комунальних послуг (ч.1 ст.6 Закону України "Про житлово-комунальні послуги").

Відповідно до змісту укладеного між сторонами договору, позивач є виконавцем, а відповідач - споживачем комунальної послуги з вивезення побутових відходів, тобто на спірні правовідносини розповсюджується дія Закону України "Про житлово-комунальні послуги".

За таких обставин, на підставі вказаних вище приписів чинного законодавства нарахування пені за загальний період з 08.06.2021 (дата початку нарахування, визначена позивачем) до 30.06.2023 є необґрунтованим.

А з 30.06.2023 по 27.10.2023 у позивача відсутні правові підстави для нарахування пені з огляду на Закон України від 30.03.2020 року № 540-IX.

З урахуванням наведеного, у задоволенні вимог позивача про стягнення пені в сумі 2529,08 грн суд відмовляє.

Щодо 3% річних та інфляційних втрат, суд зазначає таке.

Згідно зі статтею 625 Цивільного кодексу України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання грошового зобов`язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Відтак, нарахування 3% річних та інфляційних втрат, відповідно до ст. 625 Цивільного кодексу України за своєю правовою природою не є штрафними санкціями,

Тому, на вимоги щодо стягнення 3% річних та інфляційних нарахувань приписи Закону України "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України, спрямованих на запобігання виникненню і поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19)" не розповсюджуються.

Щодо посилань відповідача на Постанову Кабінету Міністрів України № 206 від 05 березня 2022 року "Деякі питання оплати житлово-комунальних послуг в період воєнного стану", то суд зазначає таке.

Згідно вказаної постанови установлено, що до припинення чи скасування воєнного стану в Україні забороняється: нарахування та стягнення неустойки (штрафів, пені), інфляційних нарахувань, процентів річних, нарахованих на заборгованість, утворену за несвоєчасне та/або неповне внесення населенням плати за житлово-комунальні послуги; припинення/зупинення надання житлово-комунальних послуг населенню у разі їх неоплати або оплати не в повному обсязі.

Суд зазначає, що Постанова Кабінету Міністрів України № 206 від 05 березня 2022 року "Деякі питання оплати житлово-комунальних послуг в період воєнного стану" регламентує заборону нарахування та стягнення неустойки (штрафів, пені), інфляційних нарахувань, процентів річних за несвоєчасне та/або неповне внесення плати за житлово-комунальні послуги саме населенням. В даній справі відповідач є самостійною юридичною особою, споживачем за договором, та не є населенням. Отже, суд дійшов висновку, що дія постанови КМУ № 206 від 05 березня 2022 не поширюється на правовідносини у даній справі.

Враховуючи умови п. 2.3 договору, дату отримання рахунків відповідачем, обмежуючись періодами для нарахування, що визначені позивачем, суд здійснив перерахунок інфляційних втрат та 3% річних за періоди: 13.07.2019 по 27.10.2023, з 28.08.2019 по 27.10.2023, з 28.09.2023 по 27.10.2023, 28.11.2023 по 27.10.2023, з 21.12.2019 по 27.10.2023, 17.12.2019 по 27.10.2023, 01.02.2020 по 27.10.2023, 10.02.2020 по 27.10.2023, з 18.03.2020 по 27.10.2023, 08.04.2020 по 27.10.2023, 26.05.2020 по 27.10.2023, з 26.06.2020 по 27.10.2023, з 15.07.2020 по 27.10.2023, з 10.08.2020 по 27.10.2023, з 11.09.2020 по 27.10.2023, 08.10.2020 по 27.10.2023, з 13.11.2020 по 27.10.2023, з 08.12.2020 по 27.10.2023, з 14.01.2021 по 27.10.2023, 08.02.2021 по 27.10.2023, 13.03.2021 по 27.10.2023, з 08.04.2021 по 27.10.2023, з 15.05.2021 по 27.10.2023, 08.06.2021 по 27.10.2023, з 17.07.2021 по 27.10.2023, 09.08.2021 по 27.10.2023, з 10.09.2021 по 27.10.2023, з 08.10.2021 по 27.10.2023, з 30.11.2021 по 27.10.2023.

Перевіривши розрахунки інфляційних втрат, судом встановлено, що сума інфляційних становить більшу суму ніж заявлено позивачем, однак враховуючи те, що відповідно до ч.2 ст.237 ГПК України, суд не може виходити за межі позовних вимог, позовні вимоги про стягнення інфляційних втрат у сумі 6965,24 грн підлягають задоволенню у повному обсязі.

Перевіривши розрахунок 3% річних, суд встановив, що сума 3% річних становить 1466,07 грн, а тому вимоги в цій частині підлягають частковому задоволенню.

Щодо посилання відповідача на строки позовної давності, то судом встановлено, що позивачем не пропущені строки позовної давності, з огляду на таке.

Відповідно до статті 256 Цивільного кодексу України, позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Загальна позовна давність встановлюється тривалість у три роки. (ст. 257 Цивільного кодексу України).

Позовна давність, встановлена законом, може бути збільшена за домовленістю сторін (ст.. 259 ЦК України).

У п. 8.5 договору сторони погодили, що будь-яка позовна давність по даному договору встановлюється тривалістю у 5 років.

Враховуючи, вказаний пункт договору та те, що позивач звернувся з даним позовом до суду 01.11.2023, суд дійшов висновку, що позивач звернувся до суду в межах п`ятирічного строку позовної давності.

Крім того, відповідно до пункту 12 Прикінцевих та перехідних положень Цивільного кодексу України, під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19), строки, визначені статтями 257, 258, 362, 559, 681, 728, 786, 1293 цього Кодексу, продовжуються на строк дії такого карантину.

Також відповідно до п. 19 Прикінцевих та перехідних положень Цивільного кодексу України у період дії в Україні воєнного, надзвичайного стану строки, визначені статтями 257-259, 362, 559, 681, 728, 786, 1293 цього Кодексу, продовжуються на строк його дії.

З урахування викладеного позивач звернувся до суду із вказаним позовом в межах строків позовної давності.

Щодо посилань відповідача на лист Торгово-промислова палата України (ТПП України) від 28.02.2022 за № 2024/02.0-7.1, то суд зазначає таке.

Так, Торгово-промислова палата України листом від 28.02.2022 за № 2024/02.0-7.1 засвідчила форс-мажорні обставини (обставини непереборної сили): військову агресію Російської Федерації проти України, що стало підставою запровадження воєнного стану, та підтвердила, що зазначені обставини з 24 лютого 2022 року до їх офіційного закінчення є надзвичайними, невідворотними та об`єктивними обставинами для суб`єктів господарської діяльності та/або фізичних осіб по договору.

Лист ТПП України від 28.02.2022 не містить ідентифікуючих ознак конкретного договору, контракту, угоди тощо, виконання яких стало неможливим через наявність зазначених обставин.

Більш того, загальний офіційний лист ТПП України від 28.02.2022 видано без дослідження наявності причинно-наслідкового зв`язку між військовою агресією Російської Федерації проти України та неможливістю виконання конкретного зобов`язання (у цьому випадку - за договором №12299-Св про надання послуг з вивезення побутових відходів).

Слід зазначити, що введення воєнного стану на території України не означає, що відповідач не може здійснювати господарську діяльність та набувати кошти, адже протилежного відповідачем не доведено відповідними доказами.

Одночасно, відповідачем не надано відомостей про те, що позивач перебуває в кращому становищі порівняно з відповідачем, з огляду на запровадження в державі воєнного стану, тобто такі форс-мажорні обставини, стосуються обох сторін.

З урахуванням наведеного суд дійшов висновку, що введення воєнного стану не є автоматичною підставою для звільнення від виконання зобов`язань та особою, яка посилається на такі обставини, має бути підтверджено не факт настання цих обставин, а саме їхня здатність впливати на реальну можливість виконання зобов`язання, тому суд відхиляє заперечення відповідача як недоведені документально.

ВИСНОВКИ СУДУ

За змістом ч.1 ст.14 ГПК України суд розглядає справу не інакше як, зокрема, на підставі доказів поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Згідно із частинами 1, 2, 3 статті 13 Господарського процесуального кодексу України судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених цим Кодексом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом.

Приписами ст.76, 77 Господарського процесуального кодексу України визначено, що належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Згідно із ст.78, 79 Господарського процесуального кодексу України, достовірними є докази, створені (отримані) за відсутності впливу, спрямованого на формування хибного уявлення про обставини справи, які мають значення для справи. Наявність обставини, на яку сторона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, вважається доведеною, якщо докази, надані на підтвердження такої обставини, є більш вірогідними, ніж докази, надані на її спростування.

Статтею 86 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

При вирішенні даного спору господарський суд враховує висновки, наведені Європейським судом з прав людини у справі "Проніна проти України", яким було вказано, що пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи.

З огляду на вищевикладене, всі інші доводи та міркування учасників судового процесу не досліджуються судом, так як з огляду на встановлені фактичні обставини справи, суд дав вичерпну відповідь на всі питання, що входять до предмету доказування у даній справі та виникають при кваліфікації спірних відносин як матеріально-правовому, так і у процесуальному сенсах.

З урахуванням встановлених обставин, відповідно до ст.86 ГПК України, суд оцінивши докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів, враховуючи, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог і заперечень, дійшов висновку про закриття провадження у справі в частині вимог про стягнення суми основного боргу 15514,20 грн та часткове задоволення вимог в іншій частині, а саме в частині стягнення з Товариства з обмеженою відповідальністю "І.К.ВЕЛ" на користь Комунального підприємства виконавчого органу Київради (Київської міської державної адміністрації) "Київкомунсервіс" 6965,24 грн інфляційних втрат та 1466,07 грн 3% річних, та відмову в іншій частині позовних вимог.

РОЗПОДІЛ СУДОВИХ ВИТРАТ

За приписами ст.129 ГПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Також суд роз`яснює позивачу, що він не позбавлений можливості звернутись до суду із клопотанням у порядку ст. 7 Закону України "Про судовий збір" про повернення судового збору у зв`язку із закриттям провадження у справі у частині позовних вимог.

Керуючись ст. ст. 73-74, 76-79, 86, 129, 233, 240, 242 Господарського процесуального кодексу України, Господарський суд міста Києва

ВИРІШИВ:

Закрити провадження у справі №910/16962/23 в частині позовних вимог про стягнення заборгованості у сумі 15514,20 грн.

В іншій частині позов задовольнити частково.

Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю "І.К.ВЕЛ" (49000, Дніпропетровська область, місто Дніпро, узвіз Селянський, будинок 3-А, ідентифікаційний код 36439904) на користь Комунального підприємства виконавчого органу Київради (Київської міської державної адміністрації) "Київкомунсервіс" (04053, місто Київ, вулиця Кудрявська, 23, ідентифікаційний код 33745659) 6965,24 грн інфляційних втрат, 1466,07 грн 3% річних та 683,50 грн судового збору.

В іншій частині позову відмовити.

Видати наказ після набрання рішенням законної сили.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом двадцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повний текст рішення складено та підписано: 18.01.2024.

Суддя С.О. Турчин