ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ПОЛТАВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16.01.2024 Справа № 917/1556/23

Суддя Мацко О.С. , розглянувши матеріали справи

за позовною заявою учасника Товариства з обмеженою відповідальністю «Офтальмологічний центр «Діоптрія» ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 ) в інтересах Товариства з обмеженою відповідальністю «Офтальмологічний центр «Діоптрія», 37600, Полтавська обл., м. Миргород, вул. Гоголя, 112, ,

до ОСОБА_2 , АДРЕСА_2 , РНОКПП НОМЕР_1 ,

про відшкодування збитків, завданих господарському товариству його посадовою особою у сумі 716 106,35 грн.

Секретар судового засідання Токар А.В.

Представники: згідно протоколу

Суть справи: Ухвалою від 30.08.2023р. прийнято до розгляду позовну заяву, відкрито провадження у справі, справу вирішено розглядати у загальному позовному провадженні, встановлено процесуальні строки для подання заяв по суті спору, призначено підготовче засідання. 18.09.2023р. до суду надійшов відзив на позовну заяву, 02.10.2023р. відповідь на відзив, 09.10.23р. заперечення.

Ухвалою від 12.09.23р. задоволено клопотання представника позивача про участь у засіданні в режимі відеоконференції. Протокольною ухвалою від 03.10.23р. відкладено підготовче засідання на 22.11.23р. Протокольною ухвалою від 22.11.23р. поновлено позивачу строк на подання додаткових доказів, закрито підготовче провадження у справі, призначено розгляд справи по суті на 20.12.2023р., після чого відкладено на 16.01.2024р. (у зв`язку з неможливістю провести засідання 20.12.2023р. з технічних причин).

19.12.2023 року до суду надійшло клопотання позивача про долучення доказів, в якому позивач просив суд визнати поважними причини неподання доказу та залучити як доказ копію висновку експерта Українського науково-дослідного інституту спеціальної техніки та судових експертиз Служби безпеки України від 30.11.2023 року ( а.с.1-19, том 2).

Суд, дослідивши дане клопотання 16.01.24р., заслухавши заперечення відповідача, задовольняє дане клопотання позивача, враховуючи причини неподання доказу разом із позовом та доведення позивачем того, що він не міг подати даний доказ у строк, встановлений ст.80 ГПК України з причин, що не залежали від нього ( висновок експертизи складено 30.11.2023 року) (ч.8 ст.80 ГПК України).

У засіданні 16.01.2024р. суд розглянув справу по суті та оголосив вступну та резолютивну частини рішення.

Позовні вимоги ОСОБА_1 обгрунтовує тим, що відповідачем, який займає посаду головного лікаря ТОВ «Офтальмологічний центр «Діоптрія», самовільно встановлено розмір заробітної плати, яку він отримував в період з 2021р. по 2022р., чим завдано збитків товариству на суму 716 106.35 грн. (розрахунок розміру збитків арк.справи 9-10). За умови відсутності рішення загальних зборів товариства про встановлення розміру винагороди головному лікарю як виконавчому органу товариства, її розмір мав відповідати розміру мінімальної заробітної плати в Україні, встановленому законодавством саме з цих розрахунків виходив Позивач при обрахуванні розміру завданих товариству збитків (з урахуванням розміру податків). Нарахування та виплата головним лікарем заробітної плати у розмірі, встановленому штатними розписами, завдала збитків товариству, а відтак порушує корпоративні права його учасника ОСОБА_1 , що стало підставою для звернення з даним позовом.

Заперечення відповідача зводяться до того, що головний лікар отримував заробітну плату у розмірі, визначеному штатним розписом товариства, що був затверджений у встановленому порядку головним лікарем, і питання про встановлення її розміру у грошовому виразі загальними зборами товариства не піднімалося до березня 2023р., а на загальних зборах учасників ТОВ у березні 2023р. воно не було вирішене та було відкладене (так само не вирішено це питання і на час прийняття рішення судом у даній справі). Специфікою діяльності ТОВ ««Офтальмологічний центр «Діоптрія» є те, що відповідач одночасно виконує і роботу лікаря, і займає адміністративну посаду головного лікаря, відтак розмір його зарплати не є завищеним, відповідає обсягу та складності виконуваної ним роботи. При визначенні суми позову відповідачем допущені помилки, що призвели до необґрунтованого завищення суми, заявленої до стягнення (відзив на позов- арк.справи 183-222, том 2).

Перелік доказів, наданих позивачем в обгрунтування позовних вимог: протокол установчих зборів учасників (засновників) ТОВ «Офтальмологічний центр «Діоптрія» від 10.04.2017р., Статут товариства, затв. протоколом №3/18 від 03.11.2018р., листування сторін з приводу скликання загальних зборів товариства за лютий-березень 2023р., червень 2023 року, штатні розписи товариства, Податкові розрахунки сум доходу, нарахованого (сплаченого) на користь платників податків - фізичних осіб і сум утриманого з них податку, а також сум нарахованого єдиного внеску за 2021-2022р., Відомості про нарахування заробітної плати (доходу, грошового забезпечення) застрахованим особам за вказаний період, квитанції про подання відповідних відомостей до ПФУ, протоколи №01-23 від 25.03.23р., №02/23 від 24.06.2023р., №03/23 від 17.07.2023р., Звіт виконавчого органу товариства про результати фінансово-господарської діяльності за 2022 рік, Аудиторський висновок (звіт незалежного аудитора) ТОВ "Діоптрія" за 2019-2022р. і ін.

Докази, надані відповідачем на спростування позовних вимог: накази з кадрових питань, накази по затвердження штатних розписів, внесення змін до них та штатні розписи підприємства, Посадова інструкція Головного лікаря, бухгалтерська довідка про надходження та витрати на придбання основних засобів за 2018-2022 рік, оборотно-сальдова відомість по рахунку 10 за цей період і ін.

Судом на підставі матеріалів справи було встановлено наступне:

ОСОБА_1 та ОСОБА_2 є учасниками ТОВ «Офтальмологічний центр «Діоптрія», мають по 50% частки в статутному капіталі вказаного товариства, яке було створене ними згідно протоколу установчих зборів учасників (засновників) ТОВ «Офтальмологічний центр «Діоптрія» від 10.04.2017р. (а.с.14).

Як вбачається з даного протоколу, учасники при створенні товариства погодили, серед іншого, розподіл часток у статутному фонді товариства, призначення на посаду директора товариства одного з учасників ОСОБА_2 з окладом згідно штатного розкладу (п.4 протоколу). Державну реєстрацію створення товариства, яка була здійснена 12.12.2017р. номер запису у Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань 0001541, було доручено провести директору (п.5 протоколу).

03.04.2018р. ОСОБА_2 приступив до виконання обов`язків директора з посадовим окладом згідно штатного розпису (наказ №4 від 03.04.2018р.).

Наказом №3 від 03.04.2018р. був затверджений та введений в дію з 24.04.2018р. штатний розпис, яким передбачена заробітна плата директора 4100,00 грн.

03.11.2018р. на загальних зборах учасників товариства було прийнято рішення про затвердження статуту товариства в новій редакції, змінено назву одноособового виконавчого органу товариства на «головний лікар». Відповідно до наказу №31 від 05.11.2018р. було змінено назву одноособового виконавчого органу товариства, та затверджено Посадову інструкцію головного лікаря.

В подальшому головним лікарем кілька разів затверджувалися штатні розписи, якими, серед іншого, змінювався і розмір окладу головного лікаря.

При цьому, як визнається обома сторонами, до березня 2023р. жодного разу питання затвердження розміру грошової винагороди головного лікаря (директора до 03.11.2018р.) у грошовій формі не піднімалося жодним з учасників товариства, не виносилося на розгляд загальних зборів.

При вирішенні даного спору перед судом постала необхідність з`ясувати, чи правомірно було встановлено розмір винагороди, що нараховувалася та отримувалася відповідачем - виконавчим органом товариства (головним лікарем) у період, вказаний у позові (2021-2022р.). При цьому суд враховує правові позиції, викладені Верховним Судом у справах з подібними правовідносинами. Так, згідно усталеної практики ВС, за загальним правилом посадова особа товариства несе відповідальність перед товариством за збитки, заподіяні товариству своїми винними діями чи бездіяльністю за правильність нарахування і виплати заробітної плати (постанова ВС від 17.05.2023р. у справі №914/3433/21).

Суд дослідив Статут ТОВ «Офтальмологічний центр «Діоптрія», затв. Загальними зборами учасників 03.11.2018р. та встановив наступне:

Згідно положень Статуту, органами управління товариством є загальні збори учасників та виконавчий орган головний лікар. При цьому до виключної компетенції Зборів належить, серед іншого обрання та припинення повноважень Головного лікаря товариства, визначення розміру його винагороди.

Головний лікар, згідно Статуту, є одноосібним виконавчим органом товариства, що здійснює керівництво його поточною діяльністю, обирається за рішенням зборів на невизначений строк до прийняття рішення про припинення повноважень головного лікаря. До компетенції головного лікаря належить вирішення всіх питань, пов`язаних з управлінням поточною діяльністю товариства, крім питань, що належать до виключної компетенції зборів. Головний лікар є посадовою особою товариства, повинен діяти добросовісно і розумно в його інтересах.

З матеріалів справи вбачається, що відповідач ОСОБА_2 приступив до виконання обов`язків директора (пізніше назва виконавчого органу була змінена на Головний лікар) з 04.04.2018р. з окладом згідно зі штатним розписом (згідно наказу від 03.04.2018р. №4), підстава п.1.2 Статуту ТОВ «ОЦ «Діоптрія» та протокол установчих зборів учасників (засновників) ТОВ «ОЦ «Діоптрія» №1 від 10.12.2017р.

Станом на час зайняття ним посади штатного розпису в товаристві не було, що підтверджується обома учасниками, і наказом директора від 03.04.2018р. «Про затвердження штатного розпису» було затверджено і введено в дію з 24.04.2018р. штатний розпис у кількості 6 штатних одиниць з місячним фондом заробітної плати 23700,00 грн. Посадовий оклад директора 4100,00 грн. (арк.справи 192,193). В подальшому Головним лікарем затверджувалися штатні розписи, якими відповідно змінювався розмір окладу: з 01.01.2019р. 6000,00 грн., з 01.04.2019р. 22 000,00 грн., з 01.09.2019р. 30 000,00 грн., з 01.01.2021р. 33000,00 грн., з 01.08.2022р. 80 000,00 грн.

При цьому, згідно Посадової інструкції Головного лікаря, затв.05.11.2018р., Головний лікар, серед іншого, складає та затверджує штатний розклад ТОВ «Офтальмологічний центр «Діоптрія»; у своїй діяльності Головний лікар є підзвітний учасникам ТОВ «Офтальмологічний центр «Діоптрія».

Судом враховано, що на момент створення Товариства в Україні діяв Закон України "Про господарські товариства". Згідно положень даного Закону, вищим органом товариства є загальні збори у часників, які складаються з учасників товариства або призначених ними представників. До компетенції загальних зборів відносилося, серед іншого, утворення і відкликання виконавчого та інших органів товариства; визначення форм контролю за діяльністю виконавчого органу, створення та визначення повноважень відповідних контрольних органів (ст.ст.41, 59 Закону).

17.06.2018 року набрав чинності Закон України "Про товариства з обмеженою та додатковою відповідальністю". Відповідно до пункту 2 Прикінцевих та перехідних положень Закону України "Про товариства з обмеженою та додатковою відповідальністю" визнано таким, що втратив чинність, Закон України "Про господарські товариства" (Відомості Верховної Ради України, 1991 р., №49, ст. 682 із наступними змінами) у частині, що стосується товариств з обмеженою відповідальністю та товариств з додатковою відповідальністю. Учасниками ТОВ "Офтальмологічний центр "Діоптрія" було затверджено нову редакцію Статуту 03.11.2018р. та приведено діяльність товариства у відповідність до приписів вказаного Закону.

Стаття 30 Закону України «Про товариства з обмеженою та додатковою відповідальністю» визначає компетенцію загальних зборів учасників товариства. Так, до їх компетенції належить, серед іншого, обрання одноосібного виконавчого органу товариства або членів колегіального виконавчого органу (всіх чи окремо одного або декількох з них), встановлення розміру винагороди членам виконавчого органу товариства. Згідно ст.39 даного Закону, виконавчий орган товариства здійснює управління поточною діяльністю товариства. До компетенції виконавчого органу товариства належить вирішення всіх питань, пов`язаних з управлінням поточною діяльністю товариства, крім питань, що належать до виключної компетенції загальних зборів учасників та наглядової ради товариства (у разі утворення).

При цьому з матеріалів справи вбачається, що загальні збори учасників (засновників) товариства для вирішення питання встановлення розміру винагороди виконавчому органу товариства не проводилися, рішення загальними зборами, в т.ч. про встановлення розміру винагороди Головному лікарю (п.6.4.6 Статуту), не приймалися. З пояснень сторін вбачається, що це питання ставилося на розгляд і вирішення на загальних зборах учасників товариства вже у 2023 році (його вирішення було відкладено), проте в межах даної справи заявляються вимоги стосовно правомірності нарахування винагороди за 2021-2022 роки.

Відповідач, заперечуючи проти позову, посилається на те, що право виконавчого органу товариства (директора, головного лікаря) отримувати винагороду згідно штатного розпису зафіксовано протоколом №1 установчих зборів учасників (засновників) ТОВ «ОЦ «Діоптрія» від 10.12.2017р. Однак суд звертає увагу на те, що за своєю правовою природою рішення установчих зборів учасників (засновників) не є рішенням загальних зборів товариства - вищого органу управління товариства в розумінні приписів Закону України «Про товариства з обмеженою і додатковою відповідальністю» та Статуту товариства (розд.6), а також Закону України "Про господарські товариства". Вказане рішення, оформлене протоколом, є рішенням про створення товариства, яке подається в обов`язковому порядку разом з іншими документами (в т.ч.Статутом) державному реєстратору для проведення державної реєстрації створення юридичної особи (ст.17, ч.1 Закону України «Про державну реєстрацію юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань»). Натомість юридична особа, в тому числі Товариство з обмеженою відповідальністю, вважається створеною з дня її державної реєстрації (ст.87 ЦК України), у даному випадку з 12.12.2017р. Саме з цієї дати юридична особа набуває цивільної дієздатності і правоздатності. Так, згідно ст.92 ЦК України юридична особа набуває цивільних прав та обов`язків і здійснює їх через свої органи, які діють відповідно до установчих документів та закону. Порядок створення органів юридичної особи встановлюється установчими документами та законом. У випадках, встановлених законом, юридична особа може набувати цивільних прав та обов`язків і здійснювати їх через своїх учасників.

Закон України «Про товариства з обмеженою та додатковою відповідальністю», вище цитованою статтею 30 якого передбачено встановлення розміру винагороди членам виконавчих органів саме рішенням загальних зборів, набрав законної сили 17.06.2018р.; положення Статуту товариства в редакції, затвердженій Загальними зборами учасників товариства протоколом №3/18 від 03.11.2018р. повністю узгоджуються з приписами Закону в частині, що стосується цього питання (розд.6.4 Статуту).

Відтак, матеріалами справи підтверджено, що загальними зборами товариства питання затвердження розміру винагороди головного лікаря (у грошовій формі) не вирішувалося; натомість розмір винагороди було встановлено і в подальшому декілька разів переглянуто у бік збільшення фактично рішенням одного з учасників товариства, що володіє 50% розміру статутного капіталу, що суперечить наведеним вище приписам ст.39 ЗУ «Про товариства з обмеженою та додатковою відповідальністю» та Статуту товариства.

Відповідно до першого абзацу частини 3 статті 64 Господарського кодексу України підприємство самостійно визначає свою організаційну структуру, встановлює чисельність працівників і штатний розпис.

Штатний розпис - це документ, що встановлює для даного підприємства, установи, організації структуру, штати i посадові оклади працівників. Штатний розпис містить назви посад, чисельність персоналу та оклади за кожною посадою.

Підприємство як юридична особа приватного права, на власний розсуд складає та затверджує для себе штатний розпис, де самостійно визначає перелік посад та розмір окладів. Штатний розпис є внутрішнім документом підприємства, установи, організації, який у зведеному вигляді фіксує розподіл праці між працівниками, конкретизує перелік посад і професій; встановлює розмір основної заробітної плати щодо конкретної посади, та розмір надбавок, якщо це передбачено положенням про оплату праці.

Штатний розпис - це локальний нормативно-правовий акт, тобто документ, яким у разі його затвердження зобов`язане керуватися підприємство у своїй діяльності.

Суд може прийняти як правомірну позицію відповідача стосовно того, що на момент прийняття рішення засновників від 10.12.2017р. товариства як такого, а отже і штатного розпису не існувало. При цьому суд вбачає, що засновники спільно погодилися встановити розмір винагороди директора «згідно штатного розпису»; після створення юридичної особи штатний розпис було затверджено виконавчим органом, ним же встановлено розмір посадового окладу директора. Проте навіть за такого підходу не можна вважати правомірним подальшу зміну його розміру, про що вже йшлося вище, одноосібно виконавчим органом (=одним учасником товариства).

Аналіз даних приписів дає суду підстави стверджувати, що посилання в протоколі установчих зборів засновників товариства на те, що оклад директора встановлюється згідно зі штатним розписом (якого на той момент взагалі не існувало) не є встановленням розміру винагороди виконавчого органу Товариства (директору, в подальшому головному лікарю) в розумінні ст.30 Закону України «Про товариства з обмеженою та додатковою відповідальністю» та Статуту товариства.

Також судом встановлено, що трудовий договір (контракт) з головним лікарем не укладався, хоча, відповідно до приписів ст.43 Закону про товариства, саме у цьому договорі, укладеному між посадовою особою і товариством, передбачаються умови і підстави виплати винагороди за виконання посадовою особою своїх обов`язків та надання їй інших благ.

Посилання відповідача на те, що до моменту виникнення конфлікту стосовно розміру винагороди між ним та іншим учасником товариства (позивачем) останнім не піднімалося це питання та не скликалися Загальні збори для його врегулювання, не змінює висновків суду, оскільки відповідач як один з двох учасників товариства та виконавчий орган самостійно не був позбавлений можливості ініціювання цього питання протягом 2018-2022р.: згідно розд.7 Статуту товариства, загальні збори учасників скликаються Головним лікарем (п.7.3 Статуту), , в т.ч. з ініціативи головного лікаря можуть бути скликані позачергові загальні збори (п.п.2 п.7.2 Статуту).

Посилання позивача на висновок експерта Українського науково-дослідного інституту спеціальної техніки та судових експертиз Служби безпеки України від 30.11.2023 року як на доказ суд не оцінює як обґрунтоване. Статтею 98 ГПК України унормовано, що висновок експерта - це докладний опис проведених експертом досліджень, зроблені у результаті них висновки та обґрунтовані відповіді на питання, поставлені експертові, складений у порядку, визначеному законодавством. Предметом висновку експерта може бути дослідження обставин, які входять до предмета доказування та встановлення яких потребує наявних у експерта спеціальних знань. Висновок експерта може бути наданий на замовлення учасника справи або на підставі ухвали суду про призначення експертизи.

Згідно з приписами статті 101 ГПК України учасник справи має право подати до суду висновок експерта, складений на його замовлення. Порядок проведення експертизи та складення висновків експерта за результатами проведеної експертизи визначається відповідно до чинного законодавства України про проведення судових експертиз. У висновку експерта зазначається, що висновок підготовлено для подання до суду та що експерт обізнаний про кримінальну відповідальність за завідомо неправдивий висновок. Експерт, який склав висновок за зверненням учасника справи, має ті самі права та обов`язки, що і експерт, який здійснює експертизу на підставі ухвали суду.

Висновок експерта не є належним та допустимим доказом, якщо у ньому не зазначено, що експерт обізнаний про кримінальну відповідальність за завідомо неправдивий висновок і що він підготовлений для подання до суду ( постанова Великої Палати Верховного Суду від 18 грудня 2019 року № 522/1029/18). У поданому позивачем висновку експерта Українського науково-дослідного інституту спеціальної техніки та судових експертиз Служби безпеки України від 30.11.2023 року не вказано, що цей висновок підготовлений для суду, відтак, даний висновок не береться судом до уваги.

Перевіривши розрахунок позовних вимог, суд встановив, що позивачем допущено помилки при розрахунку суми завданих збитків (зокрема, вказано нарахованої винагороди у лютому 2021р. 33000,00 грн., в той час як згідно поданих Відомостей про нарахування заробітної плати (доходу, грошового забезпечення застрахованим особам) за цей період винагорода відповідача становила 3300 грн; так само помилки допущені в наведених розрахунках за березень 2022р. (сума нарахованої винагороди 0 грн.). Судом здійснено перерахунок позовних вимог з використанням поданих позивачем до позову штатних розписів за спірний період та відомостей податкового та бухгалтерського обліку підприємства. За розрахунками суду, обгрунтованою є сума 675 922,75 грн.

Відповідно до ст. 73 ГПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків.

Згідно ч. 1 ст. 74 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Відповідно до ч.ч. 1,2 ст. 86 ГПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (справа «Серявін проти України», § 58, рішення від 10 лютого 2010 року).

Пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року (далі - Конвеція) зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, це не може розумітись як вимога детально відповідати на кожен довід (рішення Європейського Суду з прав людини у справі «Трофимчук проти України», no. 4241/03, від 28.10.2010 року).

Враховуюче часткове задоволення позовних вимог, судові витрати (судовий збір) розподіляються судом пропорційно розміру задоволених позовних вимог з урахуванням приписів ст.129 ГПК України. До закінчення судових дебатів обома сторонами зроблено заяви про подання доказів понесення судових витрат на професійну правову допомогу протягом 5 днів з дня прийняття рішення.

Керуючись статтями 129, 232-233,237-238,240 ГПК України, суд,-

ВИРІШИВ:

1. Позовні вимоги задовольнити частково.

2. Стягнути з ОСОБА_2 ( АДРЕСА_2 , РНОКПП НОМЕР_1 ) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Офтальмологічний центр «Діоптрія» (37600, Полтавська обл., м. Миргород, вул. Гоголя, 112, ) 675 922,75 грн. збитків.

3. Стягнути з ОСОБА_2 ( АДРЕСА_2 , РНОКПП НОМЕР_1 ) на користь ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 ) 10 138,84 грн. судового збору.

4. Видати накази після набрання рішенням законної сили.

5. В іншій частині позову - відмовити.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду (ч.1,2 ст.241 ГПК України). Апеляційна скарга на рішення суду подається в порядку і строки встановлені ГПК України.

Повне рішення складено 24.01.24р.

Суддя О.С.Мацко