ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД Закарпатської області
Рішення

"11" січня 2024 р. м. Ужгород Справа №907/928/23

За позовом Товариства з обмеженою відповідальністю Іст Лоуд Груп, м. Київ

до відповідача Дочірнього підприємства Закарпатський облавтодор Відкритого акціонерного товариства Державна акціонерна компанія Автомобільні дороги України, м. Ужгород Закарпатської області

про стягнення 670 579,32 грн, у тому числі 451 400,20 грн заборгованості за поставлений товар, 183 083,46 грн інфляційних нарахувань та 36 095,66 грн трьох процентів річних,

Суддя господарського суду Пригара Л.І.

Секретар судового засідання Іваниш Д.П.

представники:

Позивача без виклику

Відповідача без виклику

СУТЬ СПОРУ ТА ПРОЦЕСУАЛЬНІ ДІЇ СУДУ В МЕЖАХ СПРАВИ

Товариством з обмеженою відповідальністю Іст Лоуд Груп, м. Київ заявлено позов до відповідача Дочірнього підприємства Закарпатський облавтодор Відкритого акціонерного товариства Державна акціонерна компанія Автомобільні дороги України, м. Ужгород Закарпатської області про стягнення 670 579,32 грн, у тому числі 451 400,20 грн заборгованості за поставлений товар, 183 083,46 грн інфляційних нарахувань та 36 095,66 грн трьох процентів річних.

Ухвалою Господарського суду Закарпатської області від 23.10.2023 відкрито провадження у справі №907/928/23 в порядку спрощеного позовного провадження без виклику уповноважених представників сторін спору. Встановлено відповідачеві строк на подання господарському суду відзиву на позовну заяву в порядку ст. 165, 251 ГПК України з одночасним надісланням копії такого позивачеві, а доказів надіслання суду, протягом 15-ти днів із дня одержання даної ухвали, а також у цей же строк письмово висловленої позиції щодо розгляду справи за правилами спрощеного позовного провадження. Встановлено позивачеві строк для надання суду та відповідачеві відповіді на відзив у порядку ст. 166 ГПК України, протягом 5-ти днів із дня одержання копії відзиву. Встановлено строк для подання позивачем відповіді на відзив та відповідачем заперечення на відповідь на відзив (якщо такі будуть подані) не пізніше 24.11.2023.

Приписами ч. 3, 5 ст. 12 Господарського процесуального кодексу України визначено, що спрощене позовне провадження призначене для розгляду малозначних справи, справ незначної складності та інших справ, для яких пріоритетним є швидке вирішення справи. Для цілей цього Кодексу малозначними справами є справи, у яких ціна позову не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

За змістом приписів ч. 5 ст. 252 Господарського процесуального кодексу України, суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи за наявними у справі матеріалами, за відсутності клопотання будь-якої із сторін про інше.

Частиною 8 статті 252 Господарського процесуального кодексу України визначено, що при розгляді справи у порядку спрощеного провадження суд досліджує докази і письмові пояснення, викладені у заявах по суті справи, а у випадку розгляду справи з повідомленням (викликом) учасників справи - також заслуховує їх усні пояснення. Судові дебати не проводяться.

Відповідно до ст. 233 ГПК України, рішення по даній справі прийнято в нарадчій кімнаті за результатами оцінки доказів, поданих сторонами спору.

За приписами частин 4 та 5 статті 240 Господарського процесуального кодексу України, у разі розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи, суд підписує рішення без його проголошення. Датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи (виклику), є дата складення повного судового рішення.

АРГУМЕНТИ СТОРІН СПОРУ

ПОЗИЦІЯ ПОЗИВАЧА

Позивач просить суд задоволити позов у повному обсязі, покликаючись на неналежне виконання відповідачем взятих на себе зобов`язань за Договором купівлі-продажу (поставки) товарів (з доставкою) №12/3 від 24.11.2020 в частині повної та своєчасної оплати за поставлений товар, внаслідок чого в нього виникла та рахується заборгованість перед позивачем у розмірі 451 400,20 грн. Крім того, у зв`язку із простроченням виконання відповідачем грошового зобов`язання, позивачем на підставі ст. 625 Цивільного кодексу України заявлено до стягнення з останнього 183 083,46 грн інфляційних нарахувань та 36 095,66 грн трьох процентів річних.

ПОЗИЦІЯ ВІДПОВІДАЧА

Представник відповідача через канцелярію суду подала відзив на позовну заяву б/н, б/д (вх. №02.3.1-02/7722/23 від 03.11.2023), в якому зазначає про те, що заборгованість Дочірнього підприємства Закарпатський облавтодор Відкритого акціонерного товариства Державна акціонерна компанія Автомобільні дороги України виникла, зокрема, через скорочення об`єму робіт та послуг, а відповідно, й доходів відповідача, свідченням чого є звіт про фінансові результати останнього за 9 місяців 2023 року. Покликаючись на факт накладення арешту на всі банківські рахунки Дочірнього підприємства Закарпатський облавтодор Відкритого акціонерного товариства Державна акціонерна компанія Автомобільні дороги України, представник відповідача наголошує, що означена обставина частково блокує роботу підприємства та значно унеможливлює погашення заборгованості.

За твердженням представника відповідача, в липні 2023 року Західним міжрегіональним управлінням Державної служби з питань праці проведено перевірку щодо додержання ДП Закарпатський облавтодор ВАТ ДАК Автомобільні дороги України вимог законодавства у сфері праці, зокрема, в частині виплати працівникам заборгованості зі сплати заробітної плати. Представник відповідача звертає увагу, що за результатами означеної перевірки контролюючим органом постановлено припис про усунення виявлених порушень законодавства про працю та зобов`язано відповідача виплатити заборгованість як звільненим, так і працюючим працівникам підприємства.

На переконання представника відповідача, стягнення заявленої суми трьох процентів річних матиме вплив також і на третіх осіб, оскільки майновий тягар означених виплат може унеможливити виконання підприємством певних зобов`язань, у тому числі щодо виплати заробітної плати працівникам, тобто такий є невиправдано обтяжливим чи навіть непосильним, а відтак, підлягає зменшенню судом.

Відзначає представник відповідача також і про те, що умовами укладеного сторонами спору договору, а саме, підп. 7.3.12. п. 7, передбачено, що нарахування будь-яких сум щодо відповідальності покупця за невиконання грошового зобов`язання припиняється через один місяць із дня порушення такого зобов`язання; крім того, на підставі підп. 7.3.13. п. 7 Договору, загальний розмір відповідальності покупця за цим Договором не може перевищувати 1% від загальної вартості порушених зобов`язань. Відтак, за твердженням представника відповідача, загальна матеріальна відповідальність ДП Закарпатський облавтодор за невиконання договірних умов не може перевищувати 4514 грн.

ДОВОДИ, ВИКЛАДЕНІ СТОРОНАМИ В ІНШИХ ЗАЯВАХ ПО СУТІ СПРАВИ

Позивач на адресу суду надіслав відповідь на відзив №10/11-1 від 10.11.2023 (вх. №02.3.1-02/8250/23 від 20.11.2023), в якій звертає увагу на те, що заборгованість відповідача виникла більше 2 років тому (01.02.2021), проте протягом всього вказаного періоду, незважаючи на неодноразові претензії позивача щодо її погашення, відповідач не здійснив оплату навіть 5% від суми основного боргу, що свідчить про умисне ухилення останнім від виконання взятих на себе договірних зобов`язань, незалежно від його фінансового стану.

За твердженням позивача, відповідач, як юридична особа, що здійснює підприємницьку діяльність, на власний ризик, враховуючи принципи, закріплені в статті 6 Цивільного кодексу України, взяв на себе відповідні зобов`язання (здійснити своєчасний та повний розрахунок з постачальником) і об`єктивно усвідомлював усі можливі ризики ведення господарської діяльності під час виконання обов`язків за договором.

Позивач наголошує, що ним не було заявлено до стягнення з відповідача жодних штрафних санкцій, передбачених положеннями ч. 2 ст. 231 Господарського кодексу України та підп. 7.3.7. та 7.3.12. п. 7 укладеного між сторонами Договору; водночас умови підп. 7.3.12. та 7.3.13. п. 7 Договору не можуть впливати на розмір нарахованих відповідачу у зв`язку із порушенням ним виконання грошового зобов`язання інфляційних втрат та трьох процентів річних.

ФАКТИЧНІ ОБСТАВИНИ СПРАВИ, ВСТАНОВЛЕНІ СУДОМ

24.11.2020 між Товариством з обмеженою відповідальністю Іст Лоуд Груп (постачальником, позивачем у справі) та Дочірнім підприємством Закарпатський облавтодор Відкритого акціонерного товариства Державна акціонерна компанія Автомобільні дороги України (покупцем, відповідачем у справі) було укладено Договір купівлі-продажу (поставки) товарів (з доставкою) №12/3 (далі Договір), пунктом 1.1. якого визначено, що в порядку та на умовах, визначених цим Договором, постачальник зобов`язується поставляти та передавати у власність покупця, а покупець зобов`язується прийняти і оплатити наступні товари: відсів гранітний фр. 0-5 (надалі іменується товар).

Згідно із пунктом 1.2. Договору, найменування (номенклатура, асортимент) товару: відсів гранітний фр. 0-5. Кількість товару, що підлягає поставці згідно умов цього Договору, становить 5000 тн. Кількість товару є орієнтовною, остаточна кількість товару, що підлягає поставці за цим Договором, визначається відповідно до заявок покупця, оформлених згідно вимог цього Договору. Покупець на свій розсуд, керуючись власними господарськими потребами, визначає загальну кількість заявок на поставку товару та не зобов`язаний замовляти товар на всю суму, визначену сторонами як ціна Договору.

Ціна цього Договору з транспортними витратами становить 2 274 000 гривень, в тому числі ПДВ 379 000 гривень, що станом на дату укладення Договору дорівнює загальній вартості товару. Загальна вартість товару за цим Договором складається із вартості кожної партії товару, поставленої в межах строку дії цього Договору (п. 3.1., 3.2. Договору).

Відповідно до п. 4.1. 4.3. Договору, розрахунки за поставлений товар проводяться шляхом: оплати покупцем рахунку постачальника за умови отримання від нього всіх документів, зазначених у пункті 4.2. Договору, проте у будь-якому випадку після отримання покупцем повного розрахунку від замовника на відповідні цілі. Рахунок приймається до оплати при отриманні товару та всіх документів, що підтверджують належну якість товару (сертифікат або паспорт якості), видаткових накладних, у яких вказуються дані про виробничий підрозділ покупця, який безпосередньо отримав партію товару, ТТН та інших первинних документів, передбачених для даного виду товару постачальник має зареєструвати податкову накладну в єдиному електронному реєстрі у передбачені чинним законодавством строки. У разі ненадання зазначених цим пунктом Договору документів (у тому числі електронних) постачальник зобов`язується відшкодувати спричинені покупцю збитки (витрати). Сторони свідчать, що покупець зобов`язується розрахуватися з постачальником за отриманий товар протягом 30-60 календарних днів з моменту отримання від постачальника документів, зазначений в п. 4.1., п. 4.2. цього Договору, проте в будь-якому випадку лише після отримання повного розрахунку від замовника на відповідні цілі. У випадку затримки постачальником передачі повного пакету документів, визначених Договором цінним листом з описом вкладення покупцю, обов`язок оплати відстрочується на цей період і настає лише після належного виконання постачальником взятих на себе зобов`язань.

Якщо постачальник здійснює поставку товару на умовах DDP (залізнична станція покупця, транспортні витрати за рахунок постачальника), покупець надає постачальнику письмову заявку. У заявці покупця вказується: - найменування товару; - кількість товару; - найменування структурного підрозділу, до залізничної станції якого постачається товар; - адреса місця постачання; - перелік матеріально-відповідальних осіб, що уповноважені покупцем одержувати товар. Постачальник розглядає заявку покупця в триденний строк та акцептує її або надає покупцю обґрунтовані заперечення у письмовій формі (п. 5.1. Договору).

За умовами п. 5.4., 5.5. Договору, після передачі товару та виконання обов`язку з поставки уповноважена покупцем особа підписує видаткові накладні на отриманий товар та передає їх постачальнику. Обов`язок з поставки є виконаним в момент передачі товару та надання документів, зазначених в п. 4.2. Договору. Датою передачі товару від продавця покупцю, вважається дата підписання видаткової накладної на товар, що засвідчує реальне отримання товару за кількістю та якістю матеріально відповідальними (уповноваженими) особами, які визначені сторонами та виконання постачальником умов Договору.

На підставі підп. 7.3.3. п. 7.3. Договору, до правовідносин покупця і постачальника в частині визначення виду та розміру штрафних санкцій (неустойки, штрафу, пені) за порушення покупцем взятих на себе згідно умов даного Договору зобов`язань не застосовуються положення частини 2 статті 231 Господарського кодексу України. Штрафні санкції за порушення покупцем взятих на себе згідно положень цього Договору зобов`язань встановлюються виключно умовами цього Договору.

За змістом підп. 7.3.7. п. 7.3. Договору, в разі порушення строків оплати товару покупець на вимогу постачальника зобов`язаний сплатити останньому пеню в розмірі 0,001% від суми боргу за кожен день прострочення та штраф в розмірі 0,0001% від суми боргу (сплачується одноразово).

Нарахування будь-яких сум щодо відповідальності покупця за невиконання грошового зобов`язання за цим Договором припиняється через один місяць із дня порушення такого зобов`язання (підп. 7.3.12. п. 7.3. Договору).

Згідно з підп. 7.3.13. п. 7.3. Договору, сторони домовилися та підтверджують, що загальний розмір відповідальності покупця за цим Договором не може перевищувати 1% від загальної вартості порушених зобов`язань покупця.

Пунктом 11.1. Договору визначено, що цей Договір набирає чинності з моменту його підписання сторонами та скріплення печатками сторін і діє до 31.12.2020.

Закінчення строку цього Договору не звільняє сторони від відповідальності за його порушення, яке мало місце під час дії цього Договору (п. 11.3. Договору).

На виконання умов Договору, позивачем було поставлено, а відповідачем, у свою чергу, прийнято у власність товар загальною вартістю 471 400,20 грн, що підтверджується підписаними та скріпленими печатками сторін видатковими накладними №1461 від 01.12.2020 на суму 157 087,92 грн та №1485 від 06.12.2020 на суму 314 312,28 грн, копії яких містяться в матеріалах справи.

Проте, вартість отриманого за вищевказаними видатковими накладними товару відповідач оплатив частково в розмірі 20 000 грн, із урахуванням чого неоплаченою залишилась вартість поставленого товару на суму 451 400,20 грн.

Невиконання відповідачем взятих на себе зобов`язань за Договором купівлі-продажу (поставки) товарів (з доставкою) №12/3 від 24.11.2020 в частині повної та своєчасної оплати вартості поставленого товару стало підставою звернення позивача до суду з вимогою про стягнення з відповідача заборгованості у вищенаведеному розмірі у примусовому порядку. Крім того, у зв`язку із простроченням виконання відповідачем грошового зобов`язання, позивачем на підставі ст. 625 Цивільного кодексу України заявлено до стягнення з останнього 183 083,46 грн інфляційних нарахувань та 36 095,66 грн трьох процентів річних.

ПРАВОВА ОЦІНКА ТА ВИСНОВКИ СУДУ. ЗАКОНОДАВСТВО, ЩО ПІДЛЯГАЄ ЗАСТОСУВАННЮ ДО СПІРНИХ ПРАВОВІДНОСИН

Пунктом 1 частини 2 статті 11 Цивільного кодексу України передбачено, що однією із підстав виникнення цивільних прав та обов`язків є договори та інші правочини.

Нормою ст. 193 Господарського кодексу України встановлено, що суб`єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов`язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов`язання відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться.

Відповідно до ч. 1 ст. 175 Господарського кодексу України, майново-господарськими визнаються цивільно-правові зобов`язання, що виникають між учасниками господарських відносин при здійсненні господарської діяльності, в силу яких зобов`язана сторона повинна вчинити певну господарську дію на користь другої сторони або утриматися від певної дії, а управнена сторона має право вимагати від зобов`язаної сторони виконання її обов`язку. Майнові зобов`язання, які виникають між учасниками господарських відносин, регулюються Цивільним кодексом України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом.

Таким чином, на день розгляду спору в суді, обставини спору оцінюються судом з огляду на правила Цивільного кодексу України та Господарського кодексу України.

Відповідно до ч. 1 ст. 509 Цивільного кодексу України, зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії (негативне зобов`язання), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

Частинами 1, 6 статті 265 Господарського кодексу України передбачено, що за договором поставки одна сторона - постачальник зобов`язується передати (поставити) у зумовлені строки (строк) другій стороні - покупцеві товар (товари), а покупець зобов`язується прийняти вказаний товар (товари) і сплатити за нього певну грошову суму. Реалізація суб`єктами господарювання товарів негосподарюючим суб`єктам здійснюється за правилами про договори купівлі-продажу. До відносин поставки, не врегульованих цим Кодексом, застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України про договір купівлі-продажу.

Аналогічні положення містяться і у статті 712 Цивільного кодексу України, згідно з якою за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов`язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов`язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов`язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму. До договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін.

Відповідно до ст. 655 Цивільного кодексу України за договором купівлі продажу одна сторона (продавець) передає або зобов`язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов`язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму.

Частиною 1 ст. 664 Цивільного кодексу України передбачено, що обов`язок продавця передати товар покупцеві вважається виконаним у момент вручення товару покупцеві.

Згідно з ч. 1 ст. 692 Цивільного кодексу України, покупець зобов`язаний оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлений інший строк оплати товару.

Поряд з цим, частиною 2 статтею 530 Цивільного кодексу України, якщо строк (термін) виконання боржником обов`язку не встановлений або визначений моментом пред`явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання у будь-який час. Боржник повинен виконати такий обов`язок у семиденний строк від дня пред`явлення вимоги, якщо обов`язок негайного виконання не випливає із договору або актів цивільного законодавства.

Положеннями ч. 1 ст. 626, ч. 1 ст. 627 Цивільного кодексу України передбачено, що договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

В силу приписів ч. 1 ст. 628, зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Договір є обов`язковим для виконання сторонами.

Статтею 204 Цивільного кодексу України визначено, що правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним.

Згідно зі ст. 629 Цивільного кодексу України договір є обов`язковим для виконання сторонами.

У відповідності до ст. 193 Господарського кодексу України, ст. 526 Цивільного кодексу України, зобов`язання має виконуватися належним чином.

Спір у даній справі виник у зв`язку із невиконанням відповідачем своїх зобов`язань в частині повної та своєчасної оплати за поставлений на підставі Договору купівлі-продажу (поставки) товарів (з доставкою) №12/3 від 24.11.2020 та видаткових накладних товар, внаслідок чого у відповідача виникла та рахується заборгованість перед позивачем у розмірі 451 400,20 грн.

При цьому, в матеріалах справи відсутні, а відповідачем не надано суду доказів щодо повної оплати суми заборгованості.

Враховуючи вищевказані обставини, суд дійшов до висновку, що позовні вимоги про стягнення з відповідача 451 400,20 грн заборгованості за поставлений товар є законними, документально доведеними та обґрунтованими, а відтак, підлягають задоволенню.

Крім того, за прострочення виконання відповідачем грошового зобов`язання позивач просить стягнути з останнього суму 183 083,46 грн інфляційних нарахувань та 36 095,66 грн трьох процентів річних в порядку ст. 625 Цивільного кодексу України.

Відповідно до ч. 2 ст. 625 Цивільного кодексу України, боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь період прострочення, а також три проценти річних з простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Передбачене законом право кредитора вимагати сплати боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції та процентів річних є способами захисту його майнового права та інтересу, суть яких полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів внаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові.

Статтею 625 Цивільного кодексу України врегульовано правові наслідки порушення грошового зобов`язання. Так, відповідно до наведеної норми, боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Водночас нарахування інфляційних втрат на суму боргу та трьох процентів річних відповідно до статті 625 Цивільного кодексу України є мірою відповідальності боржника за прострочення грошового зобов`язання, оскільки виступає способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації від боржника за неналежне виконання зобов`язання. Ці кошти нараховуються незалежно від вини боржника, зупинення виконавчого провадження чи виконання рішення суду про стягнення грошової суми.

Подібні правові висновки сформульовані, зокрема, в постановах Великої Палати Верховного Суду від 19.06.2019 у справах №703/2718/16-ц та №646/14523/15-ц, від 13.11.2019 у справі №922/3095/18, від 18.03.2020 у справі №902/417/18, від 09.02.2021 у справі №520/17342/18.

Здійснивши за допомогою калькулятора сертифікованої комп`ютерної програми інформаційно-правового забезпечення ЛІГА:ЗАКОН позивачем інфляційних нарахувань та трьох процентів річних за заявлений ним період (враховуючи дату здійсненої відповідачем проплати), судом встановлено, що обґрунтованим є нарахування інфляційних нарахувань у сумі 183 083,46 грн та трьох процентів річних у розмірі 36 056,92 грн. В решті заявлених до стягнення трьох процентів річних належить відмовити.

Разом з тим, суд критично оцінює посилання відповідача на положення підп. 7.3.3. та 7.3.7. п. 7 укладеного між сторонами Договору, оскільки такими врегульована відповідальність постачальника за порушення строків оплати вартості товару у вигляді неустойки (штрафу, пені), у той час, як позивачем заявлено до стягнення з відповідача інфляційні нарахування та три проценти річних, передбачені ст. 625 Цивільного кодексу України.

Крім того, наявність у договорі застереження про припинення нарахування будь-яких сум щодо відповідальності покупця за невиконання грошового зобов`язання через один місяць від дня порушення такого зобов`язання (підп. 7.3.12. п. 7 Договору) не звільняє його від відповідальності, встановленої ч. 2 ст. 625 Цивільного кодексу України, оскільки норма ч. 1 ст. 625 цього Кодексу є імперативною і не передбачає жодних винятків незалежно від причин прострочення виконання грошового зобов`язання.

Таке застереження є підставою для звільнення покупця від відповідальності, яка має іншу правову природу неустойка (штраф, пеня), збитки тощо.

Порушення покупцем взятих на себе договірних зобов`язань щодо своєчасної оплати товару є підставою для нарахування визначених ст. 625 Цивільного кодексу України платежів, адже наявність передбачених у договорі обставин не звільняє останнього від встановленого законом обов`язку відшкодувати матеріальні втрати кредитора від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процесів та не позбавляє кредитора права на компенсацію за користування утримуваними боржником грошовими коштами.

Відтак, твердження відповідача про те, що нарахування трьох процентів річних та інфляційних втрат за невиконання грошового зобов`язання за Договором припиняється через 1 місяць, є безпідставним.

З аналогічних підстав не заслуговують на увагу і доводи відповідача про обмеженість відповідальності за Договором, в тому числі щодо стягнення трьох процентів річних та інфляційних нарахувань, у розмірі 1% від загальної вартості порушених зобов`язань покупця (підп. 7.3.13. Договору), оскільки відповідальність, передбачена ст. 625 Цивільного кодексу України, є особливим видом відповідальності, яка встановлена не Договором, що укладається на розсуд сторін, а законом і має імперативний характер; інфляційні втрати та три проценти річних річних є спеціальними способами захисту майнового права, які не можна ототожнювати із штрафними санкціями.

Аналогічна правова позиція викладена в постанові Верховного Суду від 24.09.2019 у справі №912/2828/18.

Водночас слід зауважити, що згідно зі ст. 233 Господарського кодексу України, у разі якщо належні до сплати штрафні санкції надмірно великі порівняно із збитками кредитора, суд має право зменшити розмір санкцій. При цьому повинно бути взято до уваги: ступінь виконання зобов`язання боржником; майновий стан сторін, які беруть участь у зобов`язанні; не лише майнові, але й інші інтереси сторін, що заслуговують на увагу. Якщо порушення зобов`язання не завдало збитків іншим учасникам господарських відносин, суд може з урахуванням інтересів боржника зменшити розмір належних до сплати штрафних санкцій.

Розмір неустойки може бути зменшений за рішенням суду, якщо він значно перевищує розмір збитків, та за наявності інших обставин, які мають істотне значення (частина 3 статті 551 Цивільного кодексу України).

В пункті 8.38. постанови від 18.03.2020 у справі №902/417/18 Великою Палатою Верховного Суду викладено правову позицію, що, виходячи з принципів розумності, справедливості та пропорційності, суд за певних умов може зменшити розмір як неустойки, штрафу, так і процентів річних за час затримки розрахунку відповідно до статті 625 Цивільного кодексу України, оскільки всі вони спрямовані на відновлення майнової сфери боржника. Отже, з урахуванням конкретних обставин справи, які мають юридичне значення, та, зокрема, зазначених вище критеріїв, суд може зменшити загальний розмір відсотків річних як відповідальності за час прострочення грошового зобов`язання.

Водночас норми чинного законодавства України не містять переліку виняткових випадків (обставин, які мають істотне значення), за наявності яких господарським судом може бути зменшено відсотки річні, тому вирішення цього питання покладається безпосередньо на суд, який розглядає відповідне питання з урахуванням всіх конкретних обставин справи в їх сукупності та з дотриманням принципів розумності, справедливості та пропорційності.

За змістом зазначених норм, вирішуючи питання про зменшення розміру відсотків річних, які підлягають стягненню зі сторони, що порушила зобов`язання, господарський суд повинен оцінити, чи є такий випадок винятковим, виходячи з інтересів сторін, які заслуговують на увагу; ступеню виконання зобов`язання боржником; причини (причин) неналежного виконання або невиконання зобов`язання, незначності прострочення виконання, наслідків порушення зобов`язання, невідповідності розміру стягуваних відсотків річних таким наслідкам, поведінки винної особи (в тому числі вжиття чи невжиття нею заходів до виконання зобов`язання, негайне добровільне усунення нею порушення та його наслідки) тощо.

Таким чином, аналіз зазначених норм права дозволяє дійти висновку, що право суду зменшити заявлені до стягнення відсотки річних пов`язане з наявністю виняткових обставин, встановлення яких вимагає надання оцінки поданим учасниками справи доказам та обставинам, якими учасники справи обґрунтовують наявність підстав для зменшення відсотків річних, так і заперечення інших учасників щодо такого зменшення. Обов`язок доведення існування обставин, які можуть бути підставою для зменшення розміру заявлених до стягнення відсотків річних покладається на особу, яка заявляє відповідне клопотання.

Зменшення розміру відсотків річних є правом суду, а за відсутності в законі як переліку виняткових обставин, так і врегульованого розміру (відсоткового співвідношення) можливого зменшення останніх, господарський суд, оцінивши надані сторонами докази та обставини справи, враховуючи загальні засади цивільного законодавства, передбачені статтею 3 Цивільного кодексу України (справедливість, добросовісність, розумність) та з дотриманням правил статті 86 ГПК України на власний розсуд та внутрішнім переконанням вирішує питання про наявність або відсутність у кожному конкретному випадку обставин, за яких можливе таке зменшення та конкретний розмір зменшення відсотків річних.

Отже питання щодо зменшення розміру відсотків річних суд вирішує відповідно до статті 86 ГПК України за наслідками аналізу, оцінки та дослідження конкретних обставин справи з огляду на фактично-доказову базу, встановлені судами фактичні обставини, що формують зміст правовідносин, умов конкретних правовідносин з урахуванням наданих сторонами доказів, тобто у сукупності з`ясованих ним обставин, що свідчать про наявність/відсутність підстав для вчинення зазначеної дії.

Таку правову позицію викладено в низці постанов Верховного Суду, зокрема, від 26.07.2018 у справі №924/1089/17, від 12.12.2018 у справі №921/110/18, від 14.01.2019 у справі №925/287/18, від 22.01.2019 у справі №908/868/18, від 27.03.2019 у справі №912/1703/18, від 13.05.2019 у справі №904/4071/18, від 03.06.2019 у справі №914/1517/18, від 23.10.2019 у справі №917/101/19, від 06.11.2019 у справі №917/1638/18, від 17.12.2019 у справі №916/545/19, від 13.01.2020 у справі №902/855/18, від 14.01.2020 у справі №911/873/19, від 10.02.2020 у справі №910/1175/19, від 19.02.2020 у справі №910/1303/19, від 26.02.2020, у справі №925/605/18, від 18.06.2020 у справі №904/3491/19 від 14.04.2021 у справі №922/1716/20.

Водночас суд наголошує на відсутності правових підстав для ототожнення інституту зменшення розміру відсотків річних зі звільненням відповідача від відповідальності за порушення зобов`язання, оскільки зменшення судом розміру відсотків річних є лише передбаченим законом проявом обмеження відповідальності боржника за наявності відповідних підстав для цього, що жодним чином не суперечить принципам розумності та справедливості.

Проаналізувавши долучені відповідачем до матеріалів справи документальні докази, а саме, баланс (звіт про фінансовий стан) станом на 30.09.2023 та звіт про фінансові результати за 9 місяців 2023 року, суд встановив, що господарська діяльність Дочірнього підприємства Закарпатський облавтодор Відкритого акціонерного товариства Державна акціонерна компанія Автомобільні дороги України є збитковою, а загальний валовий збиток підприємства за 9 місяців 2023 року становить більше 7 000 000 грн.

Крім того, як вбачається зі змісту Акту №ЗХ/ЗК/17968/039 від 13.07.2023, складеного Західним міжрегіональним управлінням Державної служби з питань праці за результатами проведеного позапланового заходу державного нагляду (контролю) щодо додержання вимог законодавства про працю на ДП Закарпатський облавтодор ВАТ ДАК Автомобільні дороги України, припису Західного міжрегіонального управління Державної служби з питань праці про усунення виявлених порушень законодавства про працю №ЗХ/ЗК/17968/039/П від 13.07.2023, на підприємстві відповідача наявна значна заборгованість із виплати заробітної плати, в тому числі і звільненим працівникам, що додатково підтверджує скрутне матеріальне становище останнього.

Крім того, суд бере до уваги аргументи відповідача про те, що з огляду на його фінансові можливості, стягнення, окрім суми основної заборгованості, інфляційних нарахувань та трьох процентів річних вплине також і на третіх осіб, оскільки майновий тягар відповідних виплат може унеможливити виконання підприємством зобов`язань, зокрема, з виплати заробітної плати.

При цьому, позивачем у даному випадку не доводиться наявність у нього будь-яких матеріальних збитків, пов`язаних саме з неналежним виконанням відповідачем грошового зобов`язання, а захист майнових інтересів кредитора у спірних правовідносинах забезпечений, окрім 3% річних, нарахованими позивачем втратами від інфляції.

З огляду на вищенаведене, суд вважає обґрунтованою наявність правових підстав для зменшення розміру належних до сплати трьох процентів річних на 50% (із 36 056,92 грн до 18 028,46 грн), що є адекватною мірою відповідальності за неналежне виконання відповідачем зобов`язань, проявом балансу між інтересами кредитора і боржника, узгоджується з нормами закону, які регулюють можливість такого зменшення, та є засобом недопущення використання відсотків річних ані як інструменту позивача для отримання безпідставних доходів, ані як способу відповідача уникнути відповідальності. Водночас суд зазначає про відсутність підстав для зменшення інфляційних нарахувань, адже чинним законодавством такі не передбачені.

Враховуючи вищевказані обставини, суд дійшов висновку про те, що вимоги позивача щодо стягнення з відповідача суми 451 400,20 грн заборгованості за поставлений товар, 183 083,46 грн інфляційних нарахувань та 18 028,46 грн трьох процентів річних є документально доведеними та обґрунтованими, відповідачем належними і допустимими доказами не спростованими. Позов підлягає задоволенню частково. В решті позовних вимог належить відмовити.

Згідно зі ст. 73 Господарського процесуального кодексу України, доказами є будь які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Відповідно до статті 74 Господарського процесуального кодексу України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Положеннями ст. 76 ГПК України визначено, що належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Відповідно до ч. 1 ст. 77 ГПК України, обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

В силу приписів ст. 79 ГПК України, наявність обставини, на яку сторона покликається як на підставу своїх вимог або заперечень, вважається доведеною, якщо докази, надані на підтвердження такої обставини, є більш вірогідними, ніж докази, надані на її спростування.

Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також вірогідність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів) (ст. 86 Господарського процесуального кодексу України).

Відповідач доказів на спростування викладених позивачем обставин суду не надав. Аргументи відповідача не знайшли свого підтвердження у матеріалах справи та положеннях законодавства.

З урахуванням вищевикладеного в сукупності, суд приходить до висновку про часткове задоволення позову.

РОЗПОДІЛ СУДОВИХ ВИТРАТ У СПРАВІ

Судові витрати підлягають віднесенню на відповідача у відповідності до ст. 129 Господарського процесуального кодексу України пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Водночас враховуючи, що спір в справі виник внаслідок неправильних дій відповідача, відповідно до приписів ч. 9 ст. 129 ГПК України судовий збір в частині відмови в задоволенні позову у зв`язку із зменшенням трьох процентів річних покладається судом на відповідача у справі.

Керуючись ст. 11, 13, 14, 73 79, 86, 129, 210, 220, 233, 236, 237, 238, 240, 241, 247, 248, 252 Господарського процесуального кодексу України

СУД УХВАЛИВ:

1. Позов задоволити частково.

2. Стягнути з Дочірнього підприємства Закарпатський облавтодор Відкритого акціонерного товариства Державна акціонерна компанія Автомобільні дороги України, вул. Собранецька, будинок 39, м. Ужгород, Закарпатська область, 88000 (код ЄДРЮОФОПтаГФ 31179046) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю Іст Лоуд Груп, вул. Олександра Мишуги, будинок 2, офіс 416, м. Київ, 02141 (код ЄДРЮОФОПтаГФ 37017486) 652 512,12 грн (Шістсот п`ятдесят дві тисячі п`ятсот дванадцять гривень 12 коп), у тому числі 451 400,20 грн (Чотириста п`ятдесят одна тисяча чотириста гривень 20 коп) заборгованості за поставлений товар, 183 083,46 грн (Сто вісімдесят три тисячі вісімдесят три гривні 46 коп) інфляційних нарахувань та 18 028,46 грн (Вісімнадцять тисяч двадцять вісім гривень 46 коп) трьох процентів річних, а також 10 058,70 грн (Десять тисяч п`ятдесят вісім гривень 70 коп) на відшкодування витрат по сплаті судового збору.

3. В іншій частині позову відмовити.

4. На підставі ст. 241 Господарського процесуального кодексу України рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. Апеляційна скарга на рішення суду, згідно зі ст. 256 Господарського процесуального кодексу України, подається протягом двадцяти днів з дня його проголошення. У разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення. Рішення може бути оскаржене до Західного апеляційного господарського суду.

5. Вебадреса сторінки на офіційному вебпорталі судової влади України в Інтернет, за якою учасники справи можуть отримати інформацію по даній справі, http://court.gov.ua/fair/sud5008/ або http://www.reyestr.court.gov.ua.

У зв`язку з перебуванням судді Пригари Л.І. у відпустці із 25.12.2023 по 10.01.2024 включно, повне судове рішення складено та підписано 22.01.2024.

Суддя Пригара Л.І.