ПІВДЕННО-ЗАХІДНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
_____________________________________________________________________________________________
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26 січня 2024 року м. ОдесаСправа № 916/3234/23
Південно-західний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

Головуючого судді: Таран С.В.,

Суддів: Богатиря К.В., Поліщук Л.В.,

розглянувши в порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Науково-виробнича компанія "Укрекопром"

на рішення Господарського суду Одеської області від 03.10.2023, прийняте суддею Лічманом Л.В., м. Одеса, повний текст складено 09.10.2023,

у справі №916/3234/23

за позовом: Акціонерного товариства "Укртрансгаз"

до відповідача: Товариства з обмеженою відповідальністю "Науково-виробнича компанія "Укрекопром"

про стягнення 47 075,42 грн

ВСТАНОВИВ:

У липні 2023 р. Акціонерне товариство "Укртрансгаз" звернулося з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю "Науково-виробнича компанія "Укрекопром", в якому просило стягнути з відповідача на користь позивача 47075,42 грн штрафних санкцій, з яких: 34047,27 грн пені та 13028,15 грн штрафу.

Позовні вимоги обґрунтовані неналежним виконанням відповідачем прийнятих на себе зобов`язань за укладеним між сторонами договором про закупівлю послуг № від 14.05.2021.

За вказаною позовною заявою місцевим господарським судом 31.07.2023 відкрито провадження у справі №916/3234/23.

Рішенням Господарського суду Одеської області від 03.10.2023 у справі №916/3234/23 (суддя Лічман Л.В.) позов задоволено частково; стягнуто з Товариства з обмеженою відповідальністю "Науково-виробнича компанія "Укрекопром" на користь Акціонерного товариства "Укртрансгаз" 46889,30 грн штрафних санкцій та 2673,39 грн судового збору; у решті позову відмовлено.

Судове рішення мотивоване доведеністю позивачем факту неналежного виконання Товариством з обмеженою відповідальністю "Науково-виробнича компанія "Укрекопром" прийнятих на себе зобов`язань за договором про закупівлю послуг № від 14.05.2021, що зумовлює правомірність заявлення вимог про стягнення з відповідача штрафних санкцій, при цьому місцевий господарський суд врахував неправильність проведеного Акціонерним товариством "Укртрансгаз" розрахунку пені.

Не погодившись з прийнятим рішенням, Товариство з обмеженою відповідальністю "Науково-виробнича компанія "Укрекопром" звернулося з апеляційною скаргою, в якій просить рішення Господарського суду Одеської області від 03.10.2023 у справі №916/3234/23 скасувати частково та ухвалити нове рішення у відповідній частині, яким відмовити у задоволенні позовних вимог у повному обсязі.

Зокрема, в апеляційній скарзі скаржник наголошує на тому, що останній в адресованому позивачу листі повідомив про технічну неможливість вивезення нафтошламу з території Опраського ВУПЗГ за заявкою №1, оформленою на виконання договору про закупівлю послуг № від 14.05.2021, у зв`язку з чим просив змінити строк надання вказаної послуги, при цьому Акціонерне товариство "Укртрансгаз" не надало жодних заперечень щодо даного прохання, що свідчить про узгодження сторонами зміни строку надання зазначеної послуги і, як наслідок, про безпідставність нарахування штрафних санкцій. Крім того, за твердженням апелянта, місцевий господарський суд необґрунтовано задовольнив клопотання позивача про поновлення строку на подання додаткових доказів, долучених до відповіді на відзив, та врахував їх при ухваленні оскаржуваного рішення, внаслідок чого дійшов помилкового висновку про доведеність передання відповідачу заявок №2 та №3 за договором про закупівлю послуг № від 14.05.2021.

У відзиві на апеляційну скаргу №100/ВИХ-23-9583 від 12.12.2023 (вх.№3495/23/Д2 від 15.12.2023) Акціонерне товариство "Укртрансгаз" просить відмовити у задоволенні апеляційної скарги Товариства з обмеженою відповідальністю "Науково-виробнича компанія "Укрекопром" у повному обсязі та залишити без змін рішення Господарського суду Одеської області від 03.10.2023 у справі №916/3234/23. Зокрема, позивач посилається на те, що ним не було погоджено зміну строку надання послуг за заявкою №1, оформленою на виконання договору про закупівлю послуг № від 14.05.2021, а тому відповідачем прострочено виконання прийнятих на себе зобов`язань. Позивач також зауважує на тому, що подання додаткових доказів разом з відповіддю на відзив було зумовлене необхідністю спростування тверджень відповідача, викладених у відзиві на позов, у зв`язку з чим суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку щодо необхідності поновлення процесуального строку на подання таких доказів. Крім того, Акціонерне товариство "Укртрансгаз" зазначає про те, що наявна у матеріалах справи роздруківка електронного листування виступає належним та допустимим доказом отримання відповідачем заявок №2 та №3 за договором про закупівлю послуг № від 14.05.2021.

Відповідно до частини тринадцятої статті 8 Господарського процесуального кодексу України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Згідно з частиною третьою статті 270 Господарського процесуального кодексу України розгляд справ у суді апеляційної інстанції здійснюється у судовому засіданні з повідомленням учасників справи, крім випадків, передбачених частиною десятою цієї статті та частиною другою статті 271 цього Кодексу.

Частиною десятою статті 270 Господарського процесуального кодексу України визначено, що апеляційні скарги на рішення господарського суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

Для цілей цього Кодексу розмір прожиткового мінімуму для працездатних осіб вираховується станом на 1 січня календарного року, в якому подається відповідна заява або скарга, вчиняється процесуальна дія чи ухвалюється судове рішення (частина сьома статті 12 Господарського процесуального кодексу України).

Станом на 01.01.2023 прожитковий мінімум для працездатних осіб у місячному розмірі становив 2684 грн (стаття 7 Закону України "Про державний бюджет України на 2023 рік").

Враховуючи викладене та з огляду на ціну позову у даній справі (47075,42 грн), перегляд оскаржуваного рішення за апеляційною скаргою Товариства з обмеженою відповідальністю "Науково-виробнича компанія "Укрекопром" ухвалою Південно-західного апеляційного господарського суду у складі головуючого судді Таран С.В., суддів: Богатиря К.В., Поліщук Л.В. від 27.11.2023 вирішено здійснювати в порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи.

В подальшому ухвалою Південно-західного апеляційного господарського суду від 12.12.2023 у справі №916/3234/23 відмовлено у задоволенні клопотання Товариства з обмеженою відповідальністю "Науково-виробнича компанія "Укрекопром" про розгляд апеляційної скарги з повідомленням (викликом) учасників справи б/н від 08.12.2023 (вх.№4043/23 від 08.12.2023).

За умовами частин першої, другої статті 269 Господарського процесуального кодексу України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Колегія суддів Південно-західного апеляційного господарського суду у визначеному складі суддів, обговоривши доводи апеляційної скарги, перевіривши наявні матеріали справи на предмет правильності застосування Господарським судом Одеської області норм матеріального та процесуального права, дійшла наступних висновків.

З матеріалів справи вбачається, що 14.05.2021 між Акціонерним товариством "Укртрансгаз" ("Замовник") та Товариством з обмеженою відповідальністю "Науково-виробнича компанія "Укрекопром" ("Виконавець") укладено договір про закупівлю послуг № (далі - договір № від 14.05.2021), відповідно до пункту 1.1 якого Виконавець зобов`язується у строк та на умовах договору надати Замовнику послуги, зазначені в пункті 1.2 договору, а Замовник - прийняти та оплатити такі послуги.

В силу пункту 1.2 договору № від 14.05.2021 найменування послуг: "Послуги у сфері поводження з радіоактивними, токсичними, медичними та небезпечними відходами (Послуги у сфері поводження з небезпечними відходами (збирання, перевезення, зберігання, сортування оброблення (перероблення), утилізація та/або видалення, знешкодження) для забезпечення процесу зберігання природного газу ПСГ та функціонування сервісних філій)".

Згідно з пунктами 3.1, 3.3 договору № від 14.05.2021 ціна договору складається із сум вартості фактично наданих Виконавцем Замовнику послуг і становить 3232268,40 грн, у тому числі ПДВ - 538711,40 грн. Ціна цього договору може бути зменшена за взаємною згодою сторін.

Пунктом 5.1 договору № від 14.05.2021 передбачено, що Виконавець надає Замовнику послуги з моменту підписання договору до 31.12.2022 на підставі заявок Замовника. У заявках Замовник зазначає найменування відходів, їх обсяг, склад, місцезнаходження, характеристики, стан тари та упаковки, строки надання послуг, посадову особу Замовника, відповідальну за передачу відходів та її контактні дані, іншу інформацію, яку Замовник вирішить потрібною для надання послуг. Зразок заявки наведений у додатку №3 до договору, який є його невід`ємною частиною.

Заявки передаються Замовником Виконавцю листами (шляхом їх надсилання на електронну та/або поштову адресу Виконавця), факсограмами, телефонограмами. Заявка вважається узгодженою та прийнятою до виконання Виконавцем, якщо протягом 2 робочих днів з моменту її отримання Виконавець не повідомить Замовника в письмовій формі про мотивовану відмову від виконання заявки або заперечення по окремих її умовах. Надання Виконавцем послуг, не вказаних в заявці Замовника, або надання їх без заявки вважається таким, що не відповідає умовам цього договору і не підлягає оплаті. За письмовою домовленістю сторін заявка може бути скорегована до початку її виконання у випадку, якщо Виконавець не вчинив витрат з виконання такої заявки (пункт 5.2 договору № від 14.05.2021).

У пунктах 5.8, 5.9 договору № від 14.05.2021 узгоджено, що приймання наданих Виконавцем послуг оформляється: актом приймання-передачі відходів (за формою, наведеною у додатку 4), який підписується уповноваженими представниками Замовника і Виконавця і є підставою для складання акту наданих послуг, за умови надання Виконавцем Замовнику документального підтвердження про приймання відходів, вказаних в акті приймання-передачі, у місці їх знешкодження та/або утилізації та/або видалення; актом наданих послуг (за формою, наведеною у додатку 5), який підписується уповноваженими представниками Виконавця та Замовника на підставі зазначених в підпункті 5.8.1 пункту 5.8 актів приймання-передачі відходів та документального підтвердження про приймання відходів, вказаних в акті приймання-передачі, у місці їх знешкодження та/або утилізації та/або видалення. Акт наданих послуг є підставою для проведення розрахунків Замовника з Виконавцем. В акті наданих послуг вказується вартість наданих Виконавцем послуг за відповідною заявкою Замовника. Акти наданих послуг готує Виконавець, підписує їх та у 2-х примірниках направляє на адресу Замовника, зазначену у розд.15 цього договору.

Відповідно до підпункту 6.1.1 пункту 6.1 договору № від 14.05.2021 Замовник зобов`язаний надавати Виконавцю заявки на надання послуг згідно з пунктами 5.1, 5.2 договору.

За умовами підпункту 6.3.1 пункту 6.3 договору № від 14.05.2021 Виконавець зобов`язаний забезпечити надання послуг у строки та відповідно до умов, встановлених договором, та вимог чинного законодавства України.

Положеннями пункту 7.3 договору № від 14.05.2021 визначено, що за порушення строків надання послуг Виконавець сплачує на користь Замовника пеню в розмірі 0,1% вартості послуг, за якими допущено прострочення виконання, за кожний день такого прострочення, а за прострочення понад 30 календарних днів Виконавець додатково сплачує штраф у розмірі 7% вказаної вартості. Сплата пені та/або штрафу не звільняє Виконавця від виконання зобов`язань за цим договором.

Цей договір набирає чинності з дати його підписання сторонами і діє до 31.12.2022, а в частині розрахунків - до повного виконання сторонами своїх зобов`язань за цим договором (пункт 10.1 договору № від 14.05.2021).

В силу пункту 13.1 договору № від 14.05.2021 всі зміни і доповнення до цього договору складаються в письмовій формі, є невід`ємною частиною договору і мають юридичну силу у випадку підписання їх сторонами.

У розділі 15 договору № від 14.05.2021 зазначено реквізити сторін, у тому числі електронна пошта Виконавця - .

Додатками до договору № від 14.05.2021 є технічне завдання (додаток №1), розрахунок вартості послуг (додаток №2), зразок заявки (додаток №3), зразок акту приймання-передачі відходів (додаток №4), зразок акту надання послуг (додаток №5).

На виконання договору № від 14.05.2021 позивач передав відповідачу заявки на надання послуг, а саме:

-листом №1001ВИХ-21-7652 від 18.10.2021 (з урахуванням листа №1001ВИХ-21-8142 від 27.10.2021) надіслано на адресу електронної пошти , яка вказана у розділі 15 вищенаведеного договору, заявку №1 зі строком виконання до 30.11.2021;

-листом №1001ВИХ-21-9147 від 02.12.2021 надіслано на адресу електронної пошти ІНФОРМАЦІЯ_1, яка належить комерційному директора відповідача - Дмитру Катишеву, заявку №2 зі строком виконання до 28.02.2022;

-листом №1001ВИХ-22-2822 від 01.09.2022 надіслано на адресу електронної пошти ІНФОРМАЦІЯ_1, яка належить комерційному директора відповідача - Дмитру Катишеву, заявку №3 зі строком виконання до 31.12.2022.

В адресованому позивачу листі №02-2890/1 від 29.11.2021 Товариство з обмеженою відповідальністю "Науково-виробнича компанія "Укрекопром" повідомило про технічну неможливість вивезення 20000 кг нафтошламу з території Опраського ВУПЗГ за заявкою №1, оформленою на підставі договору № від 14.05.2021, у зв`язку з чим просило змінити строк надання вказаної послуги.

У матеріалах справи також містяться копії підписаних без зауважень та скріплених печатками сторін актів надання послуг №1015 від 11.02.2022, №248 від 31.01.2023 та №8723 від 29.12.2022.

Предметом спору у даній справі є вимоги позивача про стягнення з відповідача 34047,27 грн пені та 13028,15 грн штрафу, нарахованих у зв`язку з неналежним виконанням Товариством з обмеженою відповідальністю "Науково-виробнича компанія "Укрекопром" прийнятих на себе зобов`язань за договором № від 14.05.2021.

Задовольняючи частково позовні вимоги, місцевий господарський суд виходив з доведеності позивачем факту неналежного виконання відповідачем прийнятих на себе за договором № від 14.05.2021 зобов`язань в частині неповного та несвоєчасного надання послуг, а відтак із правомірності заявлених позовних вимог про стягнення штрафних санкцій, водночас Господарський суд Одеської області врахував неправильність проведеного Акціонерним товариством "Укртрансгаз" розрахунку пені.

Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про часткове задоволення позову з огляду на наступне.

Стаття 15 Цивільного кодексу України передбачає право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа також має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства.

Під порушенням слід розуміти такий стан суб`єктивного права, за якого воно зазнало протиправного впливу з боку правопорушника, внаслідок чого суб`єктивне право особи зменшилося або зникло як таке, порушення права пов`язано з позбавленням можливості здійснити, реалізувати своє право повністю або частково.

Вказаний вище підхід є загальним і може застосовуватись при розгляді будь-яких категорій спорів, оскільки не доведеність порушення прав, за захистом яких було пред`явлено позов у будь-якому випадку є підставою для відмови у його задоволенні.

Таким чином, у розумінні закону, суб`єктивне право на захист - це юридично закріплена можливість особи використати заходи правоохоронного характеру для поновлення порушеного права і припинення дій, які порушують це право.

Захист, відновлення порушеного або оспорюваного права чи охоронюваного законом інтересу відбувається, в тому числі, шляхом звернення з позовом до суду (частина перша статті 16 Цивільного кодексу України).

Наведена позиція ґрунтується на тому, що під захистом права розуміється державно-примусова діяльність, спрямована на відновлення порушеного права суб`єкта правовідносин та забезпечення виконання юридичного обов`язку зобов`язаною стороною, внаслідок чого реально відбудеться припинення порушення (чи оспорювання) прав цього суб`єкта, він компенсує витрати, що виникли у зв`язку з порушенням його прав, або в інший спосіб нівелює негативні наслідки порушення його прав.

Позивачем є особа, яка подала позов про захист порушеного чи оспорюваного права або охоронюваного законом інтересу. Водночас позивач самостійно визначає і обґрунтовує в позовній заяві у чому саме полягає порушення його прав та інтересів, а суд перевіряє ці доводи, і в залежності від встановленого вирішує питання про наявність чи відсутність підстав для правового захисту, при цьому застосування конкретного способу захисту цивільного права залежить як від змісту суб`єктивного права, за захистом якого звернулася особа, так і від характеру його порушення.

Чинне законодавство визначає об`єктом захисту порушене, невизнане або оспорюване право чи цивільний інтерес. Порушення права пов`язано із позбавленням його володільця можливості здійснити (реалізувати) своє право повністю або частково. При оспорюванні або невизнанні права виникає невизначеність у праві, спричинена поведінкою іншої особи.

Отже, порушення, невизнання або оспорювання суб`єктивного права є підставою для звернення особи за захистом цього права із застосуванням відповідного способу захисту.

Вирішуючи спір, суд повинен надати об`єктивну оцінку наявності порушеного права чи інтересу на момент звернення до господарського суду, а також визначити, чи відповідає обраний позивачем спосіб захисту порушеного права тим, що передбачені законодавством, та чи забезпечить такий спосіб захисту відновлення порушеного права.

Крім того, суди мають виходити із того, що обраний позивачем спосіб захист цивільних прав має бути не тільки ефективним, а й відповідати правовій природі тих правовідносин, що виникли між сторонами, та має бути спрямований на захист порушеного права.

Враховуючи вищевикладене, виходячи із приписів статті 4 Господарського процесуального кодексу України, статей 15, 16 Цивільного кодексу України, можливість задоволення позовних вимог перебуває у залежності від наявності (доведеності) наступної сукупності умов: наявність у позивача певного суб`єктивного права або інтересу, порушення такого суб`єктивного права (інтересу) з боку відповідача та належність (адекватність встановленому порушенню) обраного способу судового захисту. Відсутність (недоведеність) будь-якого з означених елементів унеможливлює задоволення позовних вимог.

Відповідно до частин першої, другої статті 11 Цивільного кодексу України цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки. Підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочин.

Згідно з приписами статті 509 Цивільного кодексу України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку; зобов`язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу, у тому числі і з договорів.

Частиною першою статті 173 Господарського кодексу України встановлено, що господарським визнається зобов`язання, що виникає між суб`єктом господарювання та іншим учасником (учасниками) відносин у сфері господарювання з підстав, передбачених Господарським кодексом України, в силу якого один суб`єкт (зобов`язана сторона, у тому числі боржник) зобов`язаний вчинити певну дію господарського чи управлінсько-господарського характеру на користь іншого суб`єкта (виконати роботу, передати майно, сплатити гроші, надати інформацію тощо), або утриматися від певних дій, а інший суб`єкт (управнена сторона, у тому числі кредитор) має право вимагати від зобов`язаної сторони виконання її обов`язку.

Господарські зобов`язання можуть виникати, зокрема, з господарського договору та інших угод, передбачених законом, а також з угод, не передбачених законом, але таких, які йому не суперечать (стаття 174 Господарського кодексу України).

В силу частин першої, четвертої статті 179 Господарського кодексу України майново-господарські зобов`язання, які виникають між суб`єктами господарювання або між суб`єктами господарювання і негосподарюючими суб`єктами - юридичними особами на підставі господарських договорів, є господарсько-договірними зобов`язаннями. При укладенні господарських договорів сторони можуть визначати зміст договору, зокрема, на основі вільного волевиявлення, коли сторони мають право погоджувати на свій розсуд будь-які умови договору, що не суперечать законодавству.

Частиною сьомою статті 179 Господарського кодексу України унормовано, що господарські договори укладаються за правилами, встановленими Цивільним кодексом України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом, іншими нормативно-правовими актами щодо окремих видів договорів.

За умовами частини першої статті 627 Цивільного кодексу України відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків (частина перша статті 626 Цивільного кодексу України).

Загальні правила надання послуг визначені, зокрема, Цивільним кодексом України, статтею 901 якого (що міститься в главі 63 "Послуги. Загальні положення" розділу ІІІ "Окремі види зобов`язань" книги п`ятої "Зобов`язальне право") передбачено, що за договором про надання послуг одна сторона (виконавець) зобов`язується за завданням другої сторони (замовника) надати послугу, яка споживається в процесі вчинення певної дії або здійснення певної діяльності, а замовник зобов`язується оплатити виконавцеві зазначену послугу, якщо інше не встановлено договором. Положення цієї глави можуть застосовуватися до всіх договорів про надання послуг, якщо це не суперечить суті зобов`язання.

Отже, договір № від 14.05.2021 став підставою виникнення у сторін за цим договором господарського зобов`язання відповідно до статей 173, 174 Господарського кодексу України (статті 11, 202, 509 Цивільного кодексу України).

Згідно з положеннями частини першої статті 193 Господарського кодексу України та статті 526 Цивільного кодексу України зобов`язання мають виконуватися належним чином відповідно до умов закону, інших правових актів, договору, а за відсутністю таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Статтею 610 Цивільного кодексу України унормовано, що порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання.

Зобов`язання повинні виконуватись в установлений законом або договором строк (стаття 530 Цивільного кодексу України).

Зі змісту договору № від 14.05.2021 вбачається, що надання відповідачем послуг на підставі вказаного договору здійснюється на підставі заявок позивача, в яких останній зазначає, зокрема, найменування відходів, їх обсяг, склад, місцезнаходження, характеристики, стан тари та упаковки, строки надання послуг тощо. Факт надання послуг за цим договором підтверджується підписаним сторонами актом наданих послуг.

На підставі вищенаведеного договору позивач каналами електронного зв`язку (електронною поштою), можливість використання якого для передачі заявок узгоджена сторонами безпосередньо у пункті 5.2 договору, надіслав відповідачу заявки №1 (строк виконання до 30.11.2021), №2 (строк виконання до 28.02.2022) та №3 (строк виконання до 31.12.2022).

Листування шляхом надіслання електронних листів уже давно стало частиною ділових звичаїв в Україні, а здійснення електронної переписки як усталеного звичаю ділового обороту в Україні, що не вимагає договірного врегулювання, визнається цивільним звичаєм за статтею 7 Цивільного кодексу України.

Лист електронної пошти є таким, що містить відомості про факт відправлення повідомлення із відповідної електронної адреси, час відправлення, адресатів листа - осіб, до відома яких було доведено таке повідомлення тощо. У випадку, якщо позивач подає позов у паперовій формі, то електронний лист може бути наданий суду у вигляді відповідної роздруківки. Така роздруківка електронного листа та додатків до нього є паперовою копією електронного доказу.

Аналогічна правова позиція Верховного Суду викладена в постанові від 14.12.2023 у справі №910/3263/23.

Колегія суддів зазначає, що заявка №1 була надіслана відповідачу на електронну пошту, вказану у договорі № від 14.05.2021, а заявки №2 та №3 - на електронну пошту комерційного директора відповідача - Дмитра Катишева, який здійснював тривале листування з Акціонерним товариством "Укртрансгаз", підписував від імені відповідача наявні у матеріалах справи акти надання послуг (підпис скріплено печаткою товариства) і пов`язаність якого з Товариством з обмеженою відповідальністю "Науково-виробнича компанія "Укрекопром" відповідачем не заперечується, а тому доводи апелянта про неотримання ним заявок №2 та №3 є необґрунтованими, тим більше, що вони спростовуються самим фактом підписання сторонами актів надання послуг як первинних документів, якими зафіксовано надання відповідачем послуг, замовлених позивачем на підставі відповідних заявок.

Посилання скаржника на те, що Господарський суд Одеської області шляхом постановлення протокольної ухвали від 19.09.2023 необґрунтовано задовольнив усне клопотання позивача про поновлення строку на подання додаткових доказів, долучених до відповіді на відзив, та врахував їх при ухваленні оскаржуваного рішення, внаслідок чого дійшов помилкового висновку про доведеність передання відповідачу заявок №2 та №3 за договором № від 14.05.2021, апеляційним господарським судом оцінюються критично, адже зазначені докази були подані після ознайомлення з правовою позицією відповідача та з метою спростування доводів останнього про неотримання заявок №2 та №3, викладених у відзиві на позов, звертаючись з яким Товариство з обмеженою відповідальністю "Науково-виробнича компанія "Укрекопром" всупереч положенням пункту 4 частини другої статті 42 Господарського процесуального кодексу України, діючи недобросовісно, приховало докази існування електронного листування сторін та направлення відповідних заявок каналами електронного зв`язку.

За таких обставин, з метою повного, справедливого та всебічного розгляду справи з забезпеченням принципу змагальності та надання учасникам справи необхідних умов для встановлення фактичних обставин справи, правильного застосування законодавства, а також уникнення надмірного формалізму, суд першої інстанції, керуючись завданням господарського судочинства, визначеним статтею 2 Господарського процесуального кодексу України, дійшов обґрунтованого висновку про поновлення строку на подання додаткових доказів, долучених позивачем до відповіді на відзив.

У частині третій статті 2 Господарського процесуального кодексу України однією з основних засад (принципів) господарського судочинства визначено принцип змагальності сторін, сутність якого розкрита у статті 13 цього Кодексу.

Згідно з частинами першою, другою статті 13 Господарського процесуального кодексу України судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених цим Кодексом.

Принцип змагальності сторін полягає в тому, що сторони у процесі зобов`язані в процесуальній формі довести свою правоту, за допомогою поданих ними доказів переконати суд в обґрунтованості своїх вимог чи заперечень.

Отже, даний принцип забезпечує повноту дослідження обставин справи та покладення тягаря доказування на сторони.

Частиною першою статті 73 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

В силу частини першої статті 76 Господарського процесуального кодексу України належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування.

Відповідно до частини першої статті 74 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Обов`язок із доказування необхідно розуміти як закріплену в процесуальному та матеріальному законодавстві міру належної поведінки особи, що бере участь у судовому процесі, із збирання та надання доказів для підтвердження свого суб`єктивного права, що має за мету усунення невизначеності, яка виникає в правовідносинах у разі неможливості достовірно з`ясувати обставини, які мають значення для справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Необхідність доводити обставини, на які учасник справи посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, в господарському процесі є складовою обов`язку сприяти всебічному, повному та об`єктивному встановленню усіх обставин справи, що передбачає, зокрема, подання належних доказів, тобто таких, що підтверджують обставини, які входять у предмет доказування у справі, з відповідним посиланням на те, які обставини цей доказ підтверджує.

Збирання доказів у господарських справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом (стаття 14 Господарського процесуального кодексу України).

Судове рішення не може ґрунтуватися на припущеннях та містити неточності у встановленні обставин, які мають вирішальне значення для правильного вирішення спору, натомість висновки суду про встановлені обставини і правові наслідки мають бути вичерпними, відповідати дійсності і підтверджуватися достовірними доказами.

Даний висновок Південно-західного апеляційного господарського суду повністю узгоджується з правовою позицією об`єднаної палати Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду, викладеною в постанові від 05.06.2020 у справі №920/528/19.

З наявних у матеріалів справи доказів, зокрема, з матеріалів листування сторін та актів надання послуг, вбачається, що Товариство з обмеженою відповідальністю "Науково-виробнича компанія "Укрекопром" прийняті на себе за договором № від 14.05.2021 зобов`язання виконало несвоєчасно та не в повному обсязі, а саме: за заявкою №1 відповідач не надав послуги з вивезення шламу обсягом на суму 144000 грн; за заявкою №2 відповідач не надав послуги з вивезення масла та мастил моторних на суму 10026,86 грн; за заявкою №3 відповідач не надав послуги з вивезення масла та мастил моторних на суму 32089,54 грн.

Таким чином, неналежне виконання зобов`язань правильно кваліфіковане місцевим господарським судом як його порушення у розумінні Цивільного кодексу України, а самого відповідача визначено таким, що прострочив виконання відповідних зобов`язань у розумінні частини першої статті 612 цього Кодексу.

За умовами частини першої статті 216 Господарського кодексу України учасники господарських відносин несуть господарсько-правову відповідальність за правопорушення у сфері господарювання шляхом застосування до правопорушників господарських санкцій на підставах і в порядку, передбачених цим Кодексом, іншими законами та договором.

В силу частин першої, другої та четвертої статті 217 Господарського кодексу України господарськими санкціями визнаються заходи впливу на правопорушника у сфері господарювання, в результаті застосування яких для нього настають несприятливі економічні та/або правові наслідки. У сфері господарювання застосовуються такі види господарських санкцій: відшкодування збитків; штрафні санкції; оперативно-господарські санкції. Господарські санкції застосовуються у встановленому законом порядку за ініціативою учасників господарських відносин.

Штрафними санкціями визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов`язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов`язання (частина перша статті 230 Господарського кодексу України).

Суб`єкти господарювання при укладенні договору наділені законодавцем правом забезпечення виконання господарських зобов`язань шляхом встановлення окремого виду відповідальності (договірної санкції) за невиконання чи неналежне виконання договірних зобов`язань.

Відповідно до пункту 3 частини першої статті 611 Цивільного кодексу України у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема, сплата неустойки.

Статтею 546 Цивільного кодексу України встановлено, що виконання зобов`язання може забезпечуватися, зокрема, неустойкою.

Неустойкою (штрафом, пенею) згідно з приписами статті 549 Цивільного кодексу України є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання.

Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання.

Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання.

За умовами частини четвертої статті 231 Господарського кодексу України у разі якщо розмір штрафних санкцій законом не визначено, санкції застосовуються в розмірі, передбаченому договором. При цьому розмір санкцій може бути встановлено договором у відсотковому відношенні до суми невиконаної частини зобов`язання або у певній, визначеній грошовій сумі, або у відсотковому відношенні до суми зобов`язання незалежно від ступеня його виконання, або у кратному розмірі до вартості товарів (робіт, послуг).

Таким чином, до боржника, який порушив господарське зобов`язання, можливе застосування штрафних санкцій у вигляді пені або штрафу, передбачених частиною четвертою статті 231 Господарського кодексу, оскільки суб`єкти господарських відносин при укладанні договору наділені законодавцем правом забезпечення виконання господарських зобов`язань встановленням договірної санкції за невиконання або неналежне виконання договірних зобов`язань.

Судом апеляційної інстанції враховується, що у випадку порушення виконання господарських зобов`язань чинне законодавство не встановлює для учасників господарських відносин обмежень передбачати в договорі можливість одночасного стягнення пені та штрафу, що узгоджується зі свободою договору, встановленою статтею 627 Цивільного кодексу України, відповідно до якої сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

За таких обставин, одночасне стягнення з учасника господарських відносин, який порушив господарське зобов`язання за договором, штрафу та пені не суперечить статті 61 Конституції України, оскільки згідно зі статтею 549 Цивільного кодексу України пеня та штраф є формами неустойки, а відповідно до статті 230 Господарського кодексу України- видами штрафних санкцій, тобто не є окремими та самостійними видами юридичної відповідальності. Водночас у межах одного виду відповідальності може застосовуватися різний набір санкцій.

Аналогічний правовий висновок викладено в постанові Верховного Суду від 02.04.2019 у справі №917/194/18.

Згідно з частиною шостою статті 232 Господарського кодексу України нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання зобов`язання, якщо інше не встановлено законом або договором, припиняється через шість місяців від дня, коли зобов`язання мало бути виконано.

Пунктом 7.3 договору № від 14.05.2021 передбачено, що за порушення строків надання послуг Виконавець сплачує на користь Замовника пеню в розмірі 0,1% вартості послуг, за якими допущено прострочення виконання, за кожний день такого прострочення, а за прострочення понад 30 календарних днів Виконавець додатково сплачує штраф у розмірі 7% вказаної вартості.

Перевіривши наданий позивачем до суду розрахунок штрафних санкцій, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що вказаний розрахунок здійснено невірно, а саме: пеню нараховано за шість місяців та один день, у той час як за умовами частини шостою статті 232 Господарського кодексу України відповідне нарахування припиняється рівно через шість місяців від дня, коли зобов`язання мало бути виконано, відтак місцевий господарський суд обґрунтовано здійснив власний перерахунок, який виконано арифметично правильно, та встановив, що загальний розмір штрафних санкцій, який підлягає стягненню з Товариства з обмеженою відповідальністю "Науково-виробнича компанія "Укрекопром" на користь Акціонерного товариства "Укртрансгаз", становить 46889,30 грн (26208 грн пені за заявкою №1 за період з 01.12.2021 по 31.05.2022; 10080 грн штрафу за заявкою №1; 1844,94 грн пені за заявкою №2 за період з 01.03.2022 по 31.08.2022; 701,88 грн штрафу за заявкою №2; 5808,21 грн пені за заявкою №3 за період з 01.01.2023 по 30.06.2023; 2246,27 грн штрафу за заявкою №3).

Доводи скаржника про те, що останній в адресованому позивачу листі повідомив про технічну неможливість вивезення нафтошламу з території Опраського ВУПЗГ за заявкою №1, оформленою на виконання договору № від 14.05.2021, у зв`язку з чим просив змінити строк надання вказаної послуги, при цьому Акціонерне товариство "Укртрансгаз" не надало жодних заперечень щодо даного прохання, що, на думку апелянта, свідчить про узгодження сторонами зміни строку надання зазначеної послуги і, як наслідок, про безпідставність нарахування штрафних санкцій, Південно-західним апеляційним господарським судом до уваги не приймаються, оскільки ні умовами договору, ні чинним законодавством не передбачено, що залишення замовником без відповіді прохання виконавця щодо зміни строку надання послуг призводить до автоматичного погодження такої зміни, натомість у пункті 5.1 договору конкретно визначено, що встановлення строку надання послуг є виключною прерогативою позивача, при цьому докази корегування останнім заявки №1 в частині строку надання послуг у матеріалах справи відсутні.

В силу приписів статті 236 Господарського процесуального кодексу України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним та обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.

Перевіривши відповідно до статті 270 Господарського процесуального кодексу України юридичну оцінку обставин справи та повноту їх встановлення у рішенні місцевого господарського суду, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції об`єктивно розглянув у судовому процесі обставини справи в їх сукупності; дослідив подані сторонами в обґрунтування своїх вимог та заперечень докази; правильно застосував матеріальний закон, що регулює спірні правовідносини, врахував положення статей 76-79 Господарського процесуального кодексу України, у зв`язку із чим дійшов правильного висновку про наявність підстав для часткового задоволення позову.

Доводи скаржника не спростовують висновків суду першої інстанції; твердження апелянта про порушення Господарським судом Одеської області норм права при ухваленні рішення від 03.10.2023 у справі №916/3234/23 не знайшли свого підтвердження, у зв`язку з чим підстав для зміни чи скасування оскаржуваного судового акту колегія суддів не вбачає.

Витрати зі сплати судового збору за подання апеляційної скарги відповідно до вимог статті 129 Господарського процесуального кодексу України покладаються на апелянта.

Керуючись статтями 129, 232, 233, 236, 269, 270, 275, 276, 281, 282, 284 Господарського процесуального кодексу України, Південно-західний апеляційний господарський суд

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Науково-виробнича компанія "Укрекопром" залишити без задоволення, рішення Господарського суду Одеської області від 03.10.2023 у справі №916/3234/23 - без змін.

Витрати зі сплати судового збору за подання апеляційної скарги покласти на Товариство з обмеженою відповідальністю "Науково-виробнича компанія "Укрекопром".

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку у випадках та у строки, визначені статтями 287, 288 Господарського процесуального кодексу України.

Повний текст постанови складено та підписано 26.01.2024.

Головуючий суддя С.В. Таран

Суддя К.В. Богатир

Суддя Л.В. Поліщук