ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ЗАКАРПАТСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"25" січня 2024 р. м. Ужгород Справа № 907/257/23 (907/929/23)

Суддя Господарського суду Закарпатської області Андрейчук Л.В., розглянувши матеріали справи,

за позовом: Товариства з обмеженою відповідальністю "Стронг Брідж Альянс", код ЄДРПОУ - 39529398, 89412, Закарпатська область, Ужгородський район, с. Оноківці, вул. Центральна, буд. 10,

до відповідача: Акціонерного товариства комерційного банку "Приватбанк", 01001, м. Київ, вул. Грушевського, буд. 1Д,

Розпорядник майна - Слостін Андрій Геннадійович, 03049, м. Київ, а/с 154

про стягнення 1 400 000.00 грн.

Секретар судового засідання - Райніш М.І.

Сторони, що з`явились у судове засідання:

від відповідача - адвокат Дурдинець Р.Ю. в залі судового засідання

СУДОВІ ПРОЦЕДУРИ:

ТОВ "Стронг Брідж Альянс" звернулось до суду з позовною заявою до АТ КБ "Приватбанк" з вимогами щодо стягнення 1 400 000.00 грн. сплачених лізингових платежів за розірваним договором фінансового лізингу №4С16033ЛИ від 01.07.2016 на свою користь.

Попередній розрахунок понесених позивачем судових витрат складається з сплаченого судового збору у розмірі 21 000.00 грн. за подання позовної заяви.

Ухвалою суду від 10.10.2023 прийнято позовну заяву до розгляду і відкрито провадження у справі. Постановлено здійснювати розгляд справи за правилами загального позовного провадження. Підготовче засідання у справі призначено на 15.11.2023 року. Встановлено відповідачу строк у 15 днів з дня вручення ухвали для подання відзиву на позов. Запропоновано розпоряднику майна строк у 15 днів з дня вручення ухвали надати суду письмові пояснення щодо позовної заяви. Запропоновано позивачу у строк до 5 днів з дня отримання відзиву/письмових пояснень розпорядника майна надати суду відповідь на відзив та на письмові пояснення.

02.11.2023 на адресу суду надійшов відзив на позовну заяву від відповідача АТ КБ "ПриватБанк", в якому він просить у задоволенні позовної заяви ТОВ "Стронг Бріджс Альянс" - відмовити.

Ухвалою суду від 06.11.2023 клопотання про участь у судовому засіданні в режимі відеоконференції поза межами приміщення суду, яке надійшло на адресу суду 03.11.2023 - повернуто заявнику без розгляду.

Ухвалою суду від 15.11.2023 закрито підготовче провадження. Призначено судовий розгляд справи по суті на 29 листопада 2023 року.

Разом з тим, судом встановлено, що позивач у даній справі згідно відповіді №275093, сформованої з електронного кабінету ЄСІТС секретарем судового засідання Райніш М.І., не має зареєстрованого Електронного кабінету в підсистемі Електронний суд ЄСІТС.

На підставі вищевказаного, ухвалою суду від 16.11.2023 залишено без руху після відкриття провадження у справі позовну заяву ТОВ "Стронг Бріджс Альянс" до АТ КБ "Приватбанк". Поставлено позивачу строки та спосіб усунення недоліків позовної заяви.

Судом встановлено, що ТОВ "Стронг Бріджс Альянс" усунуло недоліки позовної заяви та зареєструвало власний електронний кабінет в системі "Електронний суд", що підтверджується відповіддю №350766 від 14.12.2023 року.

Ухвалою Господарського суду Закарпатської області від 14.12.2023 призначено судовий розгляд справи по суті на 25.01.2024 року.

Дана ухвала була направлена сторонам до їхнього електронного кабінету в Єдиній судовій інформаційно-телекомунікаційній системі, відтак сторони були повідомлені належним чином про судовий розгляд справи по суті.

В судове засідання 25.01.2024 з`явились від відповідача - адвокат Дурдинець Р.Ю. Позивач в судове засідання не з`явився, хоча був повідомлений про дату і час судового засідання в належний спосіб, що підтверджується зокрема довідкою про доставку електронного листа та рекомендованими повідомленнями про вручення поштового відправлення, які містяться в матеріалах справи.

Вислухавши пояснення сторін по справі, з`ясувавши обставини справи та дослідивши докази, суд вийшов до нарадчої кімнати для ухвалення рішення.

Частиною 1 ст. 240 ГПК України передбачено, що рішення суду проголошується у судовому засіданні, яким завершується розгляд справи, публічно, крім випадків, встановлених ГПК України. Суд може проголосити лише вступну та резолютивну частини рішення.

У разі неявки всіх учасників справи у судове засідання, яким завершується розгляд справи, суд підписує рішення без його проголошення (ч. 4 ст. 240 ГПК України).

АРГУМЕНТИ СТОРІН.

Правова позиція позивача.

У вказаній позовній заяві позивач зазначає, що у провадженні Господарського суду Закарпатської області знаходиться судова справа №907/257/23 за заявою АТ КБ "ПРИВАТБАНК" про відкриття провадження у справі про банкрутство ТОВ "СТРОНГ БРІДЖС АЛЬЯНС". Ухвалою суду від 16.08.2023 відкрито провадження у справі про банкрутство ТОВ "СТРОНГ БРІДЖС АЛЬЯНС", введено мораторій на задоволення вимог кредиторів та процедуру розпорядження майном.

Так, позивач вказує, що Рішенням Господарського суду м. Києва від 01.10.2019 у справі №910/4183/19 зустрічну позовну заяву АТ КБ" Приватбанк" задоволено та стягнуто з позивача на користь АТ КБ" Приватбанк": 1) 46 694 224.07 грн. - простроченої заборгованості по сплаті лізингових платежів в рахунок вартості майна за договором фінансового лізингу №4С16033ЛИ від 01.07.2016; 2) 46 613 064.87 грн. - простроченої заборгованості за відсотковою винагородою за користування майном за договором фінансового лізингу №4С16033ЛИ від 01.07.2016; 3) 22 340 543.55 грн. - пені за порушення грошового зобов`язання; 4) 672 350.00 грн. - судового збору.

Даним рішенням зокрема були встановлені такі фактичні обставини, що 23.09.2020 банк в односторонньому порядку розірвав договір лізингу та 02.12.2020 - 03.12.2020 за актами приймання - передачі ТОВ "СТРОНГ БРІДЖС АЛЬЯНС" повернуло АТ КБ "ПРИВАТБАНК" об`єкти лізингу. За час дії договору лізингу, позивач, як лізингоодержувач сплатив на користь АТ КБ "ПРИВАТБАНК", як лізингодавцю за договором, окрім плати відсоткової винагороди за користування майном, також лізингові платежі, як сплату частини вартості об`єкту лізингу, на загальну суму 12 043 148.13 грн.

За твердженням позивача, лізингові платежі на суму 12 043 148.13 грн., сплачені ТОВ "СТРОНГ БРІДЖС АЛЬЯНС" як частина відшкодування вартості предмету лізингу за договором лізингу, за своєю природою є оплатою предмету купівлі-продажу (попередня оплата), який в подальшому лізингодавець зобов`язувався передати лізингоодержувачу у власність. За фактом розірвання договору лізингу і повернення об`єкту лізингу, у АТ КБ "Приватбанк" виникає заборгованість за договором лізингу на повернення ТОВ "СТРОНГ БРІДЖС АЛЬЯНС" сплачених останнім лізингових платежів у рахунок сплати вартості об`єкту лізингу на суму 12 043 148.13 грн.

На підставі вищевикладеного, позивач просить стягнути з відповідача на свою користь 1 400 000.00 грн. та судові витрати у вигляді сплаченого судового збору.

Правова позиція відповідача.

02.11.2023 на адресу суду надійшов відзив від АТ КБ "ПРИВАТБАНК", в якому він просить у задоволенні позовної заяви ТОВ "СТРОНГ БРІДЖС АЛЬЯНС" про стягнення з банку грошових коштів - відмовити. Даний відзив обґрунтовано тим, що АТ КБ "ПРИВАТБАНК" свої зобов`язання за договором виконало в повному обсязі, передавши відповідне майно лізиногоодержувачу, що підтверджується актом прийому - передачі майна від 01.07.2016 року, а лізингоодержувачем, в свою чергу, було допущено прострочення сплати лізингових платежів.

Відповідач стверджує, що у зв`язку з тим, що лізингоодержувач прострочив сплату лізингових платежів більше ніж на 30 днів, а також порушив строки сплати відсоткової винагороди, банком було направлено повідомлення від 08.09.2020 про розірвання договору фінансового лізингу. Таким повідомленням банк проінформував лізингоодержувача про розірвання договору з 23.09.2020, а також запропонував сплатити наявну заборгованість та передати майно по акту прийому-передачі.

В подальшому, 02.12.2020-03.12.2020 в рамках примусового виконання виконавчого напису нотаріуса від 28.10.2020 приватним виконавцем виконавчого округу Закарпатської області Лукеча О.В. були складені акти передачі майна переданого ТОВ "СТРОНГ БРІДЖС АЛЬЯНС" за договором фінансового лізингу №4С16033ЛИ від 01.07.2016, за якими банку було повернуто передане у лізинг майно.

Відповідач заперечує щодо стягнення з нього грошових коштів, які, за твердженням позивача, за своєю суттю відповідають попередній оплаті за договором лізингу, оскільки саме через невиконання лізингоодержувачем своїх зобов`язань зі сплати лізингових платежів наступили юридичні наслідки - розірвання договору лізингу та повернення майна. Як наслідок, зустрічний обов`язок банку із передачі майна у власність лізингодавця не виник - через порушення умов договору саме лізингоодержувачем. Вказане, на думку відповідача, свідчить, що позивач не виконав свій обов`язок відносно попередньої оплати товару в розумінні ч. 1 ст. 693 ЦКУ, адже не здійснило її оплату у повному обсязі, а це, як наслідок, унеможливлює перехід відповідно до ч. 2 ст. 693 ЦКУ, що стосується зустрічного обов`язку банку відносно передання у власність предмету лізингу та можливості застосування наслідків невчинення таких дій.

23.11.2023 на адресу суду надійшли додаткові пояснення від АТ КБ "ПРИВАТБАНК", в яких банк просить відмовити позивачу у задоволенні позовних вимог повністю. Відповідач зазначає у таких поясненнях, що не може одночасно існувати обов`язок у боржника сплатити лізингові платежі, а у банку - обов`язок повернути ці ж самі лізингові платежі боржнику. Додатково, відповідачем долучається до матеріалів справи актуальна практика Верховного Суду, якою регулюється дане питання.

09.01.2024 на адресу суду надійшли додаткові пояснення від відповідача, в яких він просить відмовити у задоволенні позову повністю.

Правова позиція розпорядника майна.

Слостін А.Г. не подав до суду своїх додаткових пояснень, які б містили його позицію стосовно заявлених позовних вимог.

Ухвала про відкриття провадження у справі направлялась позивачу в електронний кабінет позивача і за його місцем проживання та отримана ним 16.10.2023, що підтверджується рекомендованим повідомленням про вручення, яке міститься в матеріалах справи.

Учасник справи розпоряджається своїми правами на власний розсуд (ч. 2 ст. 14 Господарського процесуального кодексу України (надалі ГПК України).

Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних з вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій (ч. 4 ст. 13 ГПК України).

Таким чином, відповідно до положень ч. ч. 8, 9 ст. 165, ч. 1 ст. 251 ГПК України у зв`язку з ненаданням відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин, суд вирішує справу за наявними матеріалами.

ФАКТИЧНІ ОБСТАВИНИ СПРАВИ.

01.07.2016 між сторони був укладений договір фінансового лізингу №4С16033ЛИ (далі - договір фінансового лізингу, договір), згідно п. 1.1. якого банк є власником майна, яке зазначено у Додатку №1. Банк передає лізингоодержувачу майно, а лізингоодержувач приймає майно від банка в платне володіння та користування, а після сплати всієї суми лізингових платежів у власність, у визначені цим договором строки, на умовах фінансового лізингу.

На дату укладення такого договору вартість майна становить - 320 118 679.00 грн. (п. 1.2. договору).

Розділом 2 договором фінансового лізингу передбачено структуру лізингових платежів. Так, згідно п. 2.3. договору, лізингоодержувач сплачує банку наступні винагороди: винагороду за відкриття рахунку у розмірі 500.00 грн. у день укладення договору; відсоткову винагороду за користування майном у розмірі 12% річних від суми залишку несплаченої вартості майна, виходячи з фактичної кількості днів користування майном.

Згідно положень п. 2.3.3. договору, у випадку порушення лізингоодержувачем зобов`язань по сплаті лізингових платежів, передбачених договором, відсоткова винагорода за користування майном складає 24 % річних від суми залишку несплаченої вчасно частини вартості майна, згідно додатку №2.

Відповідно до п. 3.1. договору, передача банком та прийом лізингоодержувачем майна в лізинг здійснюється згідно акту прийому - передачі майна.

Акт прийому - передачі майна сторони укладають та підписують у дату укладання такого договору. З дати підписання сторонами акту прийму - передачі майна лізингоодержувач приймає його від банку в платне володіння та користування (п. 3.3. договору).

Згідно пункту 4.1. договору, протягом усього терміну дії цього договору майно є власністю банка.

Відповідно до положень п. 4.3. договору фінансового лізингу, майно переходить у власність лізингоодержувача за умови сплати банку всієї суми лізингових платежів, а також всіх інших платежів за цим договором.

Пунктом 5.1.3. договору передбачено, що банк має право вимоги повернення майна у випадку дострокового розірвання договору.

Банк має право відмовитися від договору і вимагати повернення майна, якщо лізингоодержувач не сплачує лізингові платежі протягом 3 місяців підряд. У разі відмови банку від договору, договір є розірваним з дати визначеної банком у повідомленні про відмову від договору (п. 5.1.8 договору).

Пунктом 6.2.4. договору передбачено, що лізингоодержувач зобов`язується повернути майно банку у випадку розірвання договору в стані, в якому воно було отримано з урахуванням нормального зносу, сплативши при цьому банку заборгованість по лізингових платежах на поточну дату, інших платежах за цим договором, а також відшкодувавши заподіяні цим збитки, в строк не пізніше дати розірвання цього договору.

Відповідно до п. 6.2.11. договору, лізингоодержувач зобов`язується сплачувати банку: винагороду за відкриття рахунку; лізинговий платіж (суму, що відшкодовує при кожному платежі частину вартості майна); відсоткову винагороду за користування майном; винагороду за користування майном отриманим в лізинг; інші витрати банка.

Пунктом 7.1. договору сторони передбачили, що у випадку порушення лізингоодержувачем зобов`язань або сплаті лізингових платежів, по сплаті винагород, сплачує банку за кожний випадок порушення пеню в розмірі подвійної облікової ставки НБУ, що діяла у період, за який сплачується пеня, яка розраховується у відсотках річних від суми простроченого платежу за кожен день прострочення платежу.

У випадку невиконання лізингоодержувачем зобов`язань по поверненню майна банку в термін, передбачений договором, лізингоодержувач сплачує банку штраф у розмірі 2,5% вартості майна за договором. Сплата штрафу не звільняє лізингоодержувача від повернення майна банку (п. 7.2. договору).

У випадку невиконання лізингоодержувачем зобов`язань, передбачених п. 6.2 договору, лізингоодеоржувач сплачує штраф у розмірі 0,1 % від вартості майна за договором, за кожен факт порушення (п. 7.3. договору).

Згідно п. 7.4. договору, у випадку невиконання лізингоодержувачем зобов`язань, передбачених п. 7.8. договору, лізингоодержувач сплачує банку пеню в розмірі 0.2 % від суми простроченого платежу за кожен день прострочення платежу, але не більше подвійної облікової ставки НБУ, що діяла в період, за який сплачується пеня.

Пунктом 7.9. договору передбачено, що строки позовної давності по вимогах про стягнення лізингових платежів, винагород, неустойки - пені, штрафів, інших платежів/витрат за цим договором встановлюються сторонами тривалістю у 15 років.

Нарахування неустойки за кожний випадок порушення зобов`язань здійснюється протягом 15 років, з дня коли відповідне зобов`язання мало бути виконане лізингоодержувачем.

Згідно п. 8.2. договору, такий договір підлягає розірванню в односторонньому порядку за ініціативою банка шляхом письмового повідомлення про це лізингоодержувача за 3 дні зокрема у таких випадках: п. 8.2.3. - у випадку повної або часткової несплати лізингового платежу лізингоодержвачем, якщо прострочення сплати становить більше ніж 30 днів. Порушення строків сплати винагород за цим договором.

Пунктом п. 8.3. договору сторони погодили, що у випадку розірвання такого договору, майно повинне бути повернуте лізингоодержувачем у термін розірвання, по акту прийому-передачі майна в тому стані, в якому воно було отримано з урахуванням нормального фізичного зносу.

Відповідно до положень п. 9.1. договору, строк дії цього договору з дати підписання такого договору по 25.06.2023 року. У частині не виконаних сторонами зобов`язань договір діє до повного їх виконання.

Всі зміни та доповнення до цього договору оформляються договором про внесення змін, що є невід`ємною частиною договору (п. 10.6. договору).

Додатком №1 до договору фінансового лізингу передбачено перелік майна, яке передається у лізинг.

Додатком №2 до договору передбачений графік лізингових платежів

01.07.2016 відповідач передав позивачу майно у фінансовий лізинг за договором фінансового лізингу, що підтверджується актом №1 прийому - передачі майна, копія якого долучена додатком до позовної заяви.

Позивач в межах даної справи сплатив на користь відповідача лізингові платежі на загальну суму 9 106 279.08 грн., що підтверджується долученими позивачем до матеріалів справи відповідними платіжними дорученнями.

Також, позивачем долучено до матеріалів справи довідку, сформовану ним, згідно даних якої позивачем було сплачено на користь відповідача лізингових платежів на загальну суму 12 043 148.13 грн.

Однак, суд підкреслює, що позивачем не долучено до матеріалів позовної заяви копію платіжного доручення, яке б підтверджувало сплату лізингового платежу на загальну суму 2 936 868.61 грн.

08.09.2023 відповідач надіслав позивачу повідомлення від 08.09.2020 про розірвання договору фінансового лізингу, в якому зазначається, що договір є розірваним з 23.09.2020 року. Також, в повідомленні вказано, що станом на 07.09.2020 прострочена більше ніж на 30 днів заборгованість складає 216 314 627.18 грн., з яких лізинговий платіж - 102 494 727.66 грн.; відсоткова винагорода за користування майном 113 819 899.52 грн.

02.12.2020 - 03.12.2020 передане майно за договором фінансового лізингу було повернуто відповідачу позивачем в межах даної справи за актами передачі майна, зазначеного у виконавчому документі в межах ВП №637504429.

20.09.2023 позивачем у даній справі було направлено відповідачу вимогу №05.2.11/20, згідно даних якої просив перерахувати на свою користь відповідача 12 043 148.13 грн. сплачених лізингових платежів.

Дана вимога була направлена позивачем відповідачу на його офіційну електронну пошту та за юридичною адресою відповідача.

Відтак, позивач просить стягнути з відповідача на свою користь 1 400 000.00 грн. сплачених лізингових платежів за вказаним вище договором фінансового лізингу.

ПРАВОВЕ ОБГРУНТУВАННЯ І ОЦІНКА СУДУ.

В силу частини 1 статті 4 ГПК України право на звернення до господарського суду в установленому цим Кодексом порядку гарантується. Ніхто не може бути позбавлений права на розгляд його справи у господарському суді, до юрисдикції якого вона віднесена законом.

Частиною 1 ст. 509 ЦКУ передбачено, що зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від вчинення певної дії (негативне зобов`язання), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

Одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом (ч. 1 ст. 525 ЦКУ).

Відповідно до ч. 1 ст. 526 ЦКУ, зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Згідно ч. 1 с. 530 ЦКУ, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином (ч. 1 ст. 599 ЦКУ).

Відповідно до положень ч. 1 ст. 610 ЦКУ, порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Частиною 1 ст. 612 ЦКУ встановлено, що боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Згідно ч. 1 ст. 626 ЦКУ, договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Приписами ст. 628 ЦКУ передбачено, що зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Сторони мають право укласти договір, в якому містяться елементи різних договорів (змішаний договір). До відносин сторін у змішаному договорі застосовуються у відповідних частинах положення актів цивільного законодавства про договори, елементи яких містяться у змішаному договорі, якщо інше не встановлено договором або не випливає із суті змішаного договору.

Статтею 655 ЦКУ передбачено, що за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов`язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов`язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму.

Згідно ч. 2 ст. 692 ЦКУ, покупець зобов`язаний сплатити продавцеві повну ціну переданого товару. Договором купівлі-продажу може бути передбачено розстрочення платежу.

Приписами ст. 693 ЦКУ передбачено, що якщо договором встановлений обов`язок покупця частково або повністю оплатити товар до його передання продавцем (попередня оплата), покупець повинен здійснити оплату в строк, встановлений договором купівлі-продажу, а якщо такий строк не встановлений договором, - у строк, визначений відповідно до статті 530 цього Кодексу.

Якщо продавець, який одержав суму попередньої оплати товару, не передав товар у встановлений строк, покупець має право вимагати передання оплаченого товару або повернення суми попередньої оплати (ч. 2 ст. 693 ЦКУ).

Частиною 1 ст. 806 ЦКУ передбачено, що за договором лізингу одна сторона (лізингодавець) передає або зобов`язується передати другій стороні (лізингоодержувачеві) у володіння та користування майно, що належить лізингодавцю на праві власності і було набуте ним без попередньої домовленості із лізингоодержувачем (прямий лізинг), або майно, спеціально придбане лізингодавцем у продавця (постачальника) відповідно до встановлених лізингоодержувачем специфікацій та умов (непрямий лізинг), на певний строк і за встановлену плату (лізингові платежі).

До договору лізингу застосовуються загальні положення про найм (оренду) з урахуванням особливостей, встановлених цим параграфом та законом. До відносин, пов`язаних з лізингом, застосовуються загальні положення про купівлю-продаж та положення про договір поставки, якщо інше не встановлено законом (ч. 2 ст. 806 ЦКУ).

Предметом договору лізингу може бути майно, визначене індивідуальними ознаками, яке відповідає критеріям основних засобів відповідно до законодавства (ст. 809 ЦКУ).

Частиною 1 ст. 173 ГКУ, господарським визнається зобов`язання, що виникає між суб`єктом господарювання та іншим учасником (учасниками) відносин у сфері господарювання з підстав, передбачених цим Кодексом, в силу якого один суб`єкт (зобов`язана сторона, у тому числі боржник) зобов`язаний вчинити певну дію господарського чи управлінсько-господарського характеру на користь іншого суб`єкта (виконати роботу, передати майно, сплатити гроші, надати інформацію тощо), або утриматися від певних дій, а інший суб`єкт (управнена сторона, у тому числі кредитор) має право вимагати від зобов`язаної сторони виконання її обов`язку.

Суб`єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов`язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов`язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться (ч. 1 ст. 193 ГКУ).

Учасники господарських відносин несуть господарсько-правову відповідальність за правопорушення у сфері господарювання шляхом застосування до правопорушників господарських санкцій на підставах і в порядку, передбачених цим Кодексом, іншими законами та договором (ч. 1 ст. 216 ЦКУ).

Згідно ст. 218 ГКУ, підставою господарсько-правової відповідальності учасника господарських відносин є вчинене ним правопорушення у сфері господарювання.

Відповідно до положень ст. 230 ГКУ, штрафними санкціями визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов`язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов`язання.

Згідно положень ст. 292 ГКУ, лізинг - це господарська діяльність, спрямована на інвестування власних чи залучених фінансових коштів, яка полягає в наданні за договором лізингу однією стороною (лізингодавцем) у виключне володіння та користування другій стороні (лізингоодержувачу) на визначений строк майна, що належить лізингодавцю або набувається ним у власність (господарське відання) за дорученням чи погодженням лізингоодержувача у відповідного постачальника (продавця) майна, за умови сплати лізингоодержувачем періодичних лізингових платежів.

Залежно від особливостей здійснення лізингових операцій лізинг може бути двох видів - фінансовий чи оперативний. За формою здійснення лізинг може бути зворотним, пайовим, міжнародним тощо.

Об`єктом лізингу може бути нерухоме і рухоме майно, призначене для використання як основні засоби, не заборонене законом до вільного обігу на ринку і щодо якого немає обмежень про передачу його в лізинг.

Згідно п. 2, 3 Розділу ІІІ "Прикінцеві та перехідні положення" ЗУ "Про фінансовий лізинг" №1201-ХІ від 04.02.2021, що набрав законної сили 13.06.2021, такий закон застосовується до відносин, що виникли після набрання чинності таким законом. Відносини, що виникли на підставі договорів фінансового лізингу, укладених до набрання чинності цим законом регулюються відповідно до законодавства, що діяло до набрання чинності цим законом.

Відповідно до ЗУ "Про фінансовий лізинг" №723/97-ВР від 16.12.1997, чинного на момент укладення спірного договору (в редакції чинній на момент укладення спірного договору фінансового лізингу - 16.01.2004) (далі - ЗУ "Про фінансовий лізинг"), фінансовий лізинг (далі - лізинг) - це вид цивільно-правових відносин, що виникають із договору фінансового лізингу. За договором фінансового лізингу (далі - договір лізингу) лізингодавець зобов`язується набути у власність річ у продавця (постачальника) відповідно до встановлених лізингоодержувачем специфікацій та умов і передати її у користування лізингоодержувачу на визначений строк не менше одного року за встановлену плату (лізингові платежі).

Частиною 1 ст. 2 ЗУ "Про фінансовий лізинг" передбачено, що відносини, що виникають у зв`язку з договором фінансового лізингу, регулюються положеннями Цивільного кодексу України про лізинг, найм (оренду), купівлю-продаж, поставку з урахуванням особливостей, що встановлюються цим Законом.

Згідно положень ч. 2 ст. 7 ЗУ "Про фінансовий лізинг", лізингодавець має право відмовитися від договору лізингу та вимагати повернення предмета лізингу від лізингоодержувача у безспірному порядку на підставі виконавчого напису нотаріуса, якщо лізингоодержувач не сплатив лізинговий платіж частково або у повному обсязі та прострочення сплати становить більше 30 днів.

Відмова від договору лізингу є вчиненою з моменту, коли інша сторона довідалася або могла довідатися про таку відмову.

Частиною 2 ст. 8 ЗУ "Про фінансовий лізинг" передбачено, що якщо сторони договору лізингу уклали договір купівлі-продажу предмета лізингу, то право власності на предмет лізингу переходить до лізингоодержувача в разі та з моменту сплати ним визначеної договором ціни, якщо договором не передбачене інше.

Лізингодавець має право: відмовитися від договору лізингу у випадках, передбачених договором лізингу або законом; вимагати розірвання договору та повернення предмета лізингу у передбачених законом та договором випадках; стягувати з лізингоодержувача прострочену заборгованість у безспірному порядку на підставі виконавчого напису нотаріуса (ч. 1 ст. 10 ЗУ "Про фінансовий лізинг").

Лізингоодержувач зобов`язаний: прийняти предмет лізингу та користуватися ним відповідно до його призначення та умов договору; відповідно до умов договору своєчасно та у повному обсязі виконувати зобов`язання щодо утримання предмета лізингу, підтримувати його у справному стані; своєчасно сплачувати лізингові платежі (ч. 2 ст. 11 ЗУ "Про фінансовий лізинг").

Статтею 16 ЗУ "Про фінансовий лізинг" передбачено, що сплата лізингових платежів здійснюється в порядку, встановленому договором. Лізингові платежі можуть включати: а) суму, яка відшкодовує частину вартості предмета лізингу; б) платіж як винагороду лізингодавцю за отримане у лізинг майно; в) компенсацію відсотків за кредитом; г) інші витрати лізингодавця, що безпосередньо пов`язані з виконанням договору лізингу.

Відтак, суд дійшов до наступних висновків і ним встановлено, що дійсно 01.07.2016 між сторони був укладений договір фінансового лізингу №4С16033ЛИ, згідно п. 1.1. якого банк є власником майна, яке зазначено у Додатку №1. Банк передає лізингоодержувачу майно, а лізингоодержувач приймає майно від банка в платне володіння та користування, а після сплати всієї суми лізингових платежів у власність, у визначені цим договором строки, на умовах фінансового лізингу.

Згідно пункту 4.1. договору, протягом усього терміну дії цього договору майно є власністю банка.

Відповідно до положень п. 4.3. договору фінансового лізингу, майно переходить у власність лізингоодержувача за умови сплати банку всієї суми лізингових платежів, а також всіх інших платежів за цим договором.

Банк має право відмовитися від договору і вимагати повернення майна, якщо лізингоодержувач не сплачує лізингові платежі протягом 3 місяців підряд. У разі відмови банку від договору, договір є розірваним з дати визначеної банком у повідомленні про відмову від договору (п. 5.1.8 договору).

Пунктом 6.2.4. договору передбачено, що лізингоодержувач зобов`язується повернути майно банку у випадку розірвання договору в стані, в якому воно було отримано з урахуванням нормального зносу, сплативши при цьому банку заборгованість по лізингових платежах на поточну дату, інших платежах за цим договором, а також відшкодувавши заподіяні цим збитки, в строк не пізніше дати розірвання цього договору.

01.07.2016 відповідач передав позивачу майно у фінансовий лізинг за договором фінансового лізингу, що підтверджується актом №1 прийому - передачі майна, копія якого долучена додатком до позовної заяви.

Судом встановлено, що дійсно позивач в межах даної справи сплатив на користь відповідача лізингові платежі на загальну суму 9 106 279.08 грн., що підтверджується долученими позивачем до матеріалів справи відповідними платіжними дорученнями. Та суд відхиляє твердження позивача у даній справі щодо сплати ним на користь відповідача суми 12 043 148.13 грн. лізингових платежів, оскільки позивачем не долучено до матеріалів позовної заяви копію платіжного доручення, яке б підтверджувало сплату лізингового платежу на загальну суму 2 936 868.61 грн.

08.09.2023 відповідач надіслав позивачу повідомлення від 08.09.2020 про розірвання договору фінансового лізингу, в якому зазначається, що договір є розірваним з 23.09.2020 року. Також, в повідомленні вказано, що станом на 07.09.2020 прострочена більше ніж на 30 днів заборгованість складає 216 314 627.18 грн., з яких лізинговий платіж - 102 494 727.66 грн.; відсоткова винагорода за користування майном 113 819 899.52 грн. Відтак, розірвання договору фінансового лізингу відбулося з вини лізингоодержувача (позивача у даній справі) через несплату ним лізингових платежів у встановлені договором строки.

02.12.2020 - 03.12.2020 передане майно за договором фінансового лізингу було повернуто відповідачу позивачем в межах даної справи за актами передачі майна, зазначеного у виконавчому документі в межах ВП №637504429.

Також, Рішенням Господарського суду м. Києва від 01.10.2019 у справі №910/4183/19 зустрічну позовну заяву АТ КБ" Приватбанк" задоволено та стягнуто з позивача на користь АТ КБ" Приватбанк": 1) 46 694 224.07 грн. - простроченої заборгованості по сплаті лізингових платежів в рахунок вартості майна за договором фінансового лізингу №4С16033ЛИ від 01.07.2016; 2) 46 613 064.87 грн. - простроченої заборгованості за відсотковою винагородою за користування майном за договором фінансового лізингу №4С16033ЛИ від 01.07.2016; 3) 22 340 543.55 грн. - пені за порушення грошового зобов`язання; 4) 672 350.00 грн. - судового збору, що не заперечується, а навпаки підтверджується обома сторонами в своїх заявах по суті справи.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 23.12.2019 у справі №910/4183/19 апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Стронг Брідж Альянс" на рішення Господарського суду міста Києва від 01.10.2019 у справі № 910/4183/19 повернуто скаржнику з доданими до скарги документами.

Ухвалою Верховного Суду від 20.02.2020 відмовлено у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою товариства з обмеженою відповідальністю "Стронг Брідж Альянс" на ухвалу Північного апеляційного господарського суду від 23.12.2019 зі справи № 910/4183/19.

Отже, суд підкреслює, що за наслідками вирішення такого судового спору у справі №910/4183/19 встановлено факт порушення зобов`язання позивачем у даній справі за договором фінансового лізингу №4С16033ЛИ від 01.07.2016 та стягнуто існуючу заборгованість з ТОВ "СТРОНГ БРІДЖС АЛЬЯНС" на користь банку.

Ухвалою Господарського суду Закарпатської області від 16.08.2023 в межах справи №907/257/23 відкрито провадження у справі про банкрутство Товариства з обмеженою відповідальністю "СТРОНГ БРІДЖ АЛЬЯНС", код ЄДРПОУ - 39529398, місцезнаходження: 89412, Закарпатська область, село Оноківці, вул. Центральна, буд. 10; визнано грошові вимоги Акціонерного товариства Комерційний банк "ПриватБанк", код ЄДРПОУ-14360570, місцезнаходження: 01001, м. Київ, вул. Грушевського, буд. 1Д, на загальну суму 72 625 958.42 грн. (сімдесят два мільйони шістсот двадцять п`ять тисяч дев`ятсот п`ятдесят вісім гривень 42 копійок) та внесено їх до реєстру вимог кредиторів боржника до 4 та 6 черги задоволення грошових вимог, а також 26 840.00 грн. (двадцять шість тисяч вісімсот сорок гривень 00 копійок) судового збору та 60 300,00 грн. (шістдесят тисяч триста гривень 00 копійок) авансування винагороди арбітражному керуючому - до 1 черги задоволення грошових вимог. Введено мораторій на задоволення вимог Товариства з обмеженою відповідальністю "СТРОНГ БРІДЖ АЛЬЯНС", код ЄДРПОУ - 39529398, місцезнаходження: 89412, Закарпатська область, село Оноківці, вул. Центральна, буд. 10. Введено процедуру розпорядження майном Товариства з обмеженою відповідальністю "СТРОНГ БРІДЖ АЛЬЯНС", код ЄДРПОУ - 39529398, місцезнаходження: 89412, Закарпатська область, село Оноківці, вул. Центральна, буд. 10. Призначено розпорядником майна Товариства з обмеженою відповідальністю "СТРОНГ БРІДЖ АЛЬЯНС", код ЄДРПОУ - 39529398, місцезнаходження: 89412, Закарпатська область, село Оноківці, вул. Центральна, буд. 10, Слостіна Андрія Геннадійовича, свідоцтво Міністерства юстиції України №2042 від 10.11.2021, 03049, м. Київ, а/с 154, РНОКПП - НОМЕР_1 .

Судом встановлено, що вже після відкриття провадження про банкрутство ТОВ "СТРОНГ БРІДЖ АЛЬЯНС", останнім (позивачем в даній справі) було направлено відповідачу вимогу №05.2.11/20 від 20.09.2023, згідно даних якої просив перерахувати на свою користь відповідача 12 043 148.13 грн. сплачених лізингових платежів.

Суд підкреслює, що матеріали справи №907/257/23(907/929/23) не містять доказів, які б свідчили, що позивач вимагав повернення сплачених лізингових платежів від банку до моменту відкриття провадження про банкрутство, відтак можна дійти висновку, що дані позовні вимоги про повернення банком сплачених лізингових платежів загальною сумою 1 400 000.00 грн. зумовлені саме відкриттям провадження про банкрутство у справі №907/257/23. З моменту передання майна банку за актами у 2020 році та до моменту відкриття провадження у справі про банкрутство позивача у 2023 році, останнім не вживались жодних дій (3 роки) задля повернення вказаних лізингових платежів. Більше того, позивач погоджується у своїй позовній заяві, що розірвання договору відбулося внаслідок неналежного виконання ним свого обов`язку по сплаті лізингових платежів у встановлені договором строки, що підтверджується зокрема рішенням Господарського суду м. Києва від 01.10.2019 у справі №910/4183/19, зміст якого позивач наводить у своїй позовній заяві.

Тобто дійсний намір боржника полягає не у захисті його права, а у створенні перешкод банку у руху справи про його банкрутство, у якій банк-кредитор намагається задовольнити свої вимоги.

Крім того, суд також зазначає, що за твердженням позивача ним сплачено на користь відповідача 12 043 148.13 грн. лізингових платежів, однак просить стягнути з відповідача лише 1 400 000.00 грн. сплачених платежів, не мотивуючи у своїй позовній заяві підстави для зменшення своїх вимог до відповідача.

Також, суд не погоджується з твердженням позивача, що сплачені лізингові платежі є за своєю суттю здійсненою "попередньою оплатою" за майно за договором фінансового лізингу та підлягають поверненню позивачу внаслідок того, що йому не було передано таке майно у власність за договором фінансового лізингу. Суд підкреслює, що розірвання договору відбулося саме внаслідок неналежного виконання позивачем у даній справі своїх обов`язків за договором, внаслідок чого банк надіслав йому повідомлення про розірвання договору. Сторони передбачили п. 4.1. договору фінансового лізингу, що протягом усього терміну дії такого договору майно є власністю банка. Більше того, відповідно до положень п. 4.3. договору фінансового лізингу, майно переходить у власність лізингоодержувача за умови сплати банку всієї суми лізингових платежів, а також всіх інших платежів за цим договором.

Зазначеним вище договором фінансового лізингу не передбачено умов, при яких би лізингоодержувачу (позивачу у даній справі) повертались би сплачені лізингові платежі, а навпаки п. 6.2.4. такого договору передбачено, що лізингоодержувач зобов`язується повернути майно банку у випадку розірвання договору в стані, в якому воно було отримано з урахуванням нормального зносу, сплативши при цьому банку заборгованість по лізингових платежах на поточну дату, інших платежах за цим договором, а також відшкодувавши заподіяні цим збитки, в строк не пізніше дати розірвання цього договору.

Суд також відхиляє твердження позивача про можливість повернення сплачених лізингових платежів з посиланням на норми ст. 693 ЦКУ.

Приписами ст. 693 ЦКУ передбачено, що якщо договором встановлений обов`язок покупця частково або повністю оплатити товар до його передання продавцем (попередня оплата), покупець повинен здійснити оплату в строк, встановлений договором купівлі-продажу, а якщо такий строк не встановлений договором, - у строк, визначений відповідно до статті 530 ЦКУ.

Згідно ч. 1 с. 530 ЦКУ, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином (ч. 1 ст. 599 ЦКУ).

Якщо продавець, який одержав суму попередньої оплати товару, не передав товар у встановлений строк, покупець має право вимагати передання оплаченого товару або повернення суми попередньої оплати (ч. 2 ст. 693 ЦКУ).

Умовою застосування ч. 2 ст. 693 ЦКУ є неналежне виконання продавцем свого зобов`язання зі своєчасного передання товару покупцю. У разі настання такої умови покупець має право діяти альтернативно: або вимагати передання оплаченого товару від продавця, або вимагати повернення суми попередньої оплати.

Тобто, позивач набув би право на повернення сплачених лізингових платежів, за умови належного виконання ним своїх обов`язків за договором лізингу, сплати лізингових платежів в повному обсязі та в строки, передбачені договором, та невиконання банком таких обов`язків за договором лізингу, тобто у випадку, якби банк не надав, передбачене майно у договорі фінансового лізингу, у володіння, користування та в подальшому у власність позивача (лізингоодержувача).

Вказане свідчить, що ТОВ "СТРОНГ БРІДЖС АЛЬЯНС" не виконало свій обов`язок відносно попередньої оплати товару в розумінні ч. 1 ст. 693 ЦКУ, адже не здійснило її оплату у повному обсязі.

В постанові Верховного Суду від 07.02.2018 у справі №910/5444/17 зроблено висновок щодо застосування ст. 693 ЦК України. Верховний Суд зазначив, що зі змісту частин першої та другої статті 693 ЦК України вбачається, що умовою її застосування є неналежне виконання продавцем свого зобов`язання зі своєчасного передання товару покупцю. А у разі настання такої умови покупець має право діяти альтернативно: або вимагати передання оплаченого товару від продавця, або вимагати повернення суми попередньої оплати. Можливість обрання певного визначеного варіанта правової поведінки боржника є виключно правом покупця, а не продавця. Отже, волевиявлення щодо обрання одного з варіантів вимоги покупця має бути вчинено ним в активній однозначній формі такої поведінки, причому доведеної до продавця.

Верховний Суд зазначив, що застосування ч. 2 ст. 693 ЦК України залежить від обставин щодо фактичної поставки/непоставки товару.

Також Верховний Суд вказав на те, що відсутність дій відповідача щодо поставки товару, надає позивачу право на «законне очікування», що йому будуть повернуті кошти попередньої оплати. Не повернення відповідачем цих коштів прирівнюється до порушення права на мирне володіння майном (рішення ЄСПЛ у справах «Брумареску проти Румунії» (п. 74), «Пономарьов проти України» (п. 43), «Агрокомплекс проти України».

До зазначених висновків дійшов Верховний Суд також і в своїй постанові від 09.03.2023 у справі №910/5041/22.

Тобто, закон ставить умовою повернення попередньої оплати добросовісність покупця і недобросовісність продавця. У цій справі саме боржник (лізингоодержувач) є недобросовісний - порушив зобов`язання та не реалізував своє право на викуп отриманого в лізинг майна, а розірвання договору відбулося саме в зв`язку з порушенням лізингоодержувачем своїх зобов`язань щодо своєчасної сплати платежів за договором.

За таких обставин до цих правовідносин застосовуються положення ч. 2 і ч. 4 ст. 653 ЦКУ, згідно з якими у разі розірвання договору зобов`язання сторін припиняються та сторони не мають права вимагати повернення того, що було виконане ними за зобов`язаннями до моменту зміни або розірвання договору, якщо інше не встановлене договором або законом.

Конкретно договором, або конкретною нормою будь-якого закону іншого не встановлено.

Посилання боржника на судову практику Верховного Суду в даному випадку є необґрунтованим, оскільки обставини цієї справи та приведених судових актів не є подібними, зокрема і найменше у тому, що банк є власником переданого у лізинг майна, що договір не було визнано недійсним (не повністю, не частково).

При цьому суд враховує й те, що після розгляду Верховним Судом справи №904/2357/20 ч.7 ст.17 Закону України "Про фінансовий лізинг" викладено у новій редакції (Закон України від 14 грудня 2021 року №1953-IX), згідно з якою лізингові платежі, сплачені лізингоодержувачем за договором фінансового лізингу до дати односторонньої відмови лізингодавця від договору фінансового лізингу або його розірвання, не підлягають поверненню лізингоодержувачу, крім випадків, якщо одностороння відмова від договору фінансового лізингу або його розірвання здійснюються до моменту передачі об`єкта фінансового лізингу лізингоодержувачу.

Законом №1201-ІХ від 04 лютого 2021 року Главу 58 Цивільного кодексу України доповнено статтею 809-1, згідно з якою у разі визнання договору лізингу недійсним або віднесення до нікчемного лізингоодержувач зобов`язаний негайно повернути лізингодавцю предмет договору лізингу у стані, в якому він був одержаний, з урахуванням нормального зносу, або у стані, який було обумовлено в договорі. При цьому лізингові платежі, сплачені на момент визнання договору лізингу недійсним або віднесення до нікчемного, поверненню не підлягають.

Окремо суд підкреслює, що умови Договору не передбачають зобов`язання банку повернути раніше сплачені лізингоодержувачем лізингові платежі (суму, яка відшкодовує частину вартості предмета лізингу), в разі розірвання (припинення) договору. Навпаки, п.6.2.4 Договору передбачає, що лізингоодержувач зобов`язується повернути майно Банку у випадку розірвання Договору (…), сплативши при цьому Банку заборгованість по лізингових платежах на поточну дату.

Тобто не може одночасно існувати обов`язок у Боржника сплатити лізингові платежі, а у Банку - обов`язок повернути ці ж самі лізингові платежі Боржнику. Договір в цій частині не визнано недійсним.

Згідно ч. 1 ст. 73 ГПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень (ч. 1 ст. 74 ГПК України).

Належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення (ст. 76 ГПК України).

Обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Докази, одержані з порушенням закону, судом не приймаються (ст. 77 ГПК України).

Згідно ст. 86 ГПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Нормами ст. 7 КУзПБ передбачено, що спори, стороною в яких є боржник, розглядаються господарським судом за правилами, передбаченими Господарським процесуальним кодексом України, з урахуванням особливостей, визначених цією статтею. Господарський суд, у провадженні якого перебуває справа про банкрутство (неплатоспроможність), в межах цієї справи вирішує всі майнові спори, стороною в яких є боржник; спори з позовними вимогами до боржника та щодо його майна; спори про визнання недійсними результатів аукціону; спори про визнання недійсними будь-яких правочинів, укладених боржником; спори про повернення (витребування) майна боржника або відшкодування його вартості відповідно; спори про відшкодування шкоди та/або збитків, завданих боржнику; спори про стягнення заробітної плати; спори про поновлення на роботі посадових та службових осіб боржника; спори щодо інших вимог до боржника.

Склад учасників розгляду спору визначається відповідно до Господарського процесуального кодексу України.

Господарський суд розглядає спори, стороною в яких є боржник, за правилами, визначеними Господарським процесуальним кодексом України. За результатами розгляду спору суд ухвалює рішення.

За таких обставин у задоволенні позову необхідно відмовити повністю.

Решту доводів і поданих учасниками справи доказів, які судом не прийнято або відхилення яких не обґрунтовано вище, суд відхиляє як такі, що не мають значення для вирішення спору.

Розподіл судових витрат.

Судові витрати на підставі статті 129 ГПК України покладаються на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Позивач сплатив судовий збір у загальному розмірі 21 000.00 грн., що підтверджується платіжною інструкцією №1153 від 05.10.2023 року.

Відтак, враховуючи положення ст. 129 ГПК України, сплачений судовий збір покладається на позивача.

Відповідно до ч. 5 ст. 240 ГПК України датою ухвалення рішення є дата його проголошення (незалежно від того, яке рішення проголошено - повне чи скорочене). Датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення.

Враховуючи наведене та керуючись статтями 2, 13, 73, 74, 76, 77, 78, 79, 86, 126, 129, 221, 236, 238, 240, 248, 252 Господарського процесуального кодексу України, ст. 7 КУзПБ, суд -

УХВАЛИВ:

1. Відмовити у задоволенні позовних вимог Товариства з обмеженою відповідальністю "СТРОНГ БРІДЖ АЛЬЯНС", код ЄДРПОУ - 39529398, 89412, Закарпатська область, Ужгородський район, с. Оноківці, вул. Центральна, буд. 10, (вх. суду №02.3.1-05/974/23 від 09.10.2023) - повністю.

2. Судовий збір покласти на позивача.

Повний текст рішення складено та підписано 25.01.2024 року.

На підставі ст. 241 Господарського процесуального кодексу України рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. Апеляційна скарга на рішення суду згідно ст. 256 Господарського процесуального кодексу України подається протягом двадцяти днів з дня його проголошення. У разі розгляду справи (вирішення питання) без участі (неявки) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення. Рішення може бути оскаржене до Західного апеляційного господарського суду.

Суддя Л.В. Андрейчук