ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

08 січня 2024 року

м. Київ

cправа № 907/628/17

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного господарського суду:

Дроботової Т. Б. - головуючого, Багай Н. О., Чумака Ю. Я.,

розглянувши у порядку письмового провадження касаційну скаргу Національного банку України

на постанову Західного апеляційного господарського суду від 03.10.2023 (судді: Кравчук Н. М. - головуючий, Матущак О. І., Скрипчук О. С.)

за позовом Національного банку України

до Приватного акціонерного товариства "Берегівський м`ясокомбінат"

за участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідача Публічне акціонерне товариство "Комерційний банк "Фінансова ініціатива"

про звернення стягнення на предмет іпотеки,

В С Т А Н О В И В:

1. Фабула справи

1.1. Рішенням Господарського суду Закарпатської області від 21.11.2018, залишеним без змін постановою Західного апеляційного господарського суду від 12.02.2019, позовні вимоги Національного банку України (далі - НБУ) до Приватного акціонерного товариства "Берегівський м`ясокомбінат" (далі - ПрАТ "Берегівський м`ясокомбінат") задоволені частково, а саме в рахунок погашення заборгованості перед НБУ звернуто стягнення на предмет іпотеки за іпотечним договором від 30.03.2010 на зазначене в рішенні іпотечне майно. Встановлено спосіб реалізації предмета іпотеки шляхом продажу на прилюдних торгах у межах процедури виконавчого провадження, передбаченої Законом України "Про виконавче провадження". В частині встановлення початкової ціни предмета іпотеки в позові відмовлено.

1.2. На примусове виконання рішення суду 26.02.2019 видано наказ, в який ухвалою суду від 15.11.2019 внесено виправлення.

1.3. 05.04.2023 до Господарського суду Закарпатської області від НБУ надійшла скарга на дії державного виконавця, в якій заявник просив:

- визнати неправомірними дії головного державного виконавця Відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України Берегових В. С. щодо передачі на реалізацію нерухомого майна - комплексу, розташованого за адресою: Закарпатська область, Берегівський район, м. Берегово, вул. Сільвая (Кооперативна), 3 за стартовою ціною 6 155 000,00 грн без податку на додану вартість (далі - ПДВ);

- зобов`язати головного державного виконавця Відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України Берегових В. С. передати на реалізацію нерухоме майно - комплекс, розташований за адресою: Закарпатська область, Берегівський район, м. Берегово, вул. Сільвая (Кооперативна), 3 за стартовою ціною 7 386 000,00 грн з ПДВ.

Скаргу обґрунтовано тим, що передача на реалізацію нерухомого майна за ціною без врахування ПДВ є безпідставним заниженням ринкової вартості об`єкта нерухомого майна, що призведе до несплати покупцем податку на додану вартість у складі вартості майна, у той час як відповідно до Податкового кодексу України у позивача виникнуть податкові зобов`язання зі сплати ПДВ, та він буде вимушений нарахувати ПДВ на остаточну вартість об`єкта нерухомого майна, відобразити в своєму податковому обліку, а також зобов`язаний буде видати податкову накладну покупцю, хоча покупець не має права на податковий кредит, оскільки не сплачував ПДВ у складі вартості майна.

У скарзі заявник просив врахувати висновки Верховного Суду в постанові від 02.06.2022 у справі № 420/8811/20 та зазначав, що дії державного виконавця із виставлення нерухомого майна на торги за ціною без врахування ПДВ буде наслідком недоотримання стягувачем коштів від продажу нерухомого майна.

2. Короткий зміст судових рішень у справі

2.1. Ухвалою Господарського суду Закарпатської області від 03.05.2023 скаргу НБУ задоволено, визнано неправомірними дії головного державного виконавця Відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України Берегових В. С. щодо передачі на реалізацію нерухомого майна - комплексу, розташованого за адресою: Закарпатська область, Берегівський район, м. Берегово, вул. Сільвая (Кооперативна), 3 за стартовою ціною 6 155 000,00 грн без ПДВ та зобов`язано головного державного виконавця передати на реалізацію нерухоме майно за стартовою ціною 7 386 000,00 грн з ПДВ.

2.2. Суд першої інстанції дійшов висновку, що дії державного виконавця із виставлення нерухомого майна на торги за ціною без врахування ПДВ свідчать про безпідставне заниження ринкової вартості предмета іпотеки та, як наслідок, недоотримання стягувачем коштів від продажу нерухомого майна, а тому, доводи державного виконавця, про те, що не передбачено такого обов`язку державного виконавця передавати нерухоме майно боржника на реалізацію з урахуванням вартості ПДВ та що виконавчі дії вчинено у відповідності до вимог Закону України "Про виконавче провадження" своєчасно та в повному обсязі, судом до уваги не взяті, оскільки спростовуються матеріалами справи та висновками суду.

2.3. Постановою Західного апеляційного господарського суду від 03.10.2023 ухвалу Господарського суду Закарпатської області від 03.05.2023 скасовано частково, а саме відмовлено НБУ у задоволенні скарги в частині зобов`язання головного державного виконавця Відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України Берегових В. С. передати на реалізацію нерухоме майно - комплекс, розташований за адресою: Закарпатська область, Берегівський район, м. Берегово, вул. Сільвая (Кооперативна), 3 за стартовою ціною 7 386 000,00 грн з ПДВ.

В решті ухвалу Господарського суду Закарпатської області від 03.05.2023 залишено без змін.

Відмовлено в задоволенні клопотання НБУ про винесення окремої ухвали.

2.4. Суд апеляційної інстанції погодився з висновками місцевого суду щодо неправомірності дій державного виконавця із виставлення нерухомого майна на торги за ціною без врахування ПДВ.

Водночас, відмовляючи у задоволенні скарги в частині зобов`язання державного виконавця передати на реалізацію нерухоме майно за стартовою ціною 7 386 000,00 грн з ПДВ, суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що Законом України "Про виконавче провадження"не передбачено можливості повторної передачі арештованого майна на реалізацію в межах одного виконавчого провадження, у той же час 21.03.2023 державним виконавцем майно було передане на реалізацію на підставі Закону України "Про виконавче провадження", Порядку реалізації арештованого майна, затвердженого наказом Мін`юсту від 29.09.2016 № 2831/5 (далі - Порядок) та Закону України "Про іпотеку". Електронні торги з реалізації арештованого майна комплексу, розташованого за адресою: Закарпатська область, Берегівський район, м. Берегово, вул. Сільвая (Кооперативна), 3 не скасовані та не оскаржувались сторонами виконавчого провадження, отже, суд дійшов висновку про відсутність законних підстав для повторної передачі майна на реалізацію.

Суд також зазначив, що розглядаючи справу щодо правомірності дії чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень, не втручається у дискрецію (вільний розсуд) суб`єкта владних повноважень поза межами перевірки за названими критеріями. Завдання судочинства полягає не у забезпеченні ефективності державного управління, а в гарантуванні дотримання вимог права, інакше було б порушено принцип розподілу влади. Суд не має права зобов`язувати державного виконавця до вчинення тих дій, які згідно із Законом можуть здійснюватися лише державним виконавцем або відповідною посадовою особою державної виконавчої служби.

3. Короткий зміст вимог касаційної скарги

3.1. Не погоджуючись з постановою Західного апеляційного господарського суду від 03.10.2023 в частині скасування ухвали місцевого суду, НБУ у касаційній скарзі просить її скасувати та залишити в силі ухвалу Господарського суду Закарпатської області від 03.05.2023 скасовано частково, а саме відмовлено НБУ у задоволенні скарги в частині зобов`язання головного державного виконавця Відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України Берегових В. С. передати на реалізацію нерухоме майно - комплекс, розташований за адресою: Закарпатська область, Берегівський район, м. Берегово, вул. Сільвая (Кооперативна), 3 за стартовою ціною 7 386 000,00 грн з ПДВ.

Скаржник вважає, що судом апеляційної інстанції порушено частину 2 статті 343 Господарського процесуального кодексу України.

Так, статтею 339 Господарського процесуального кодексу України встановлено, що сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їхні права.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 05.12.2018 у справі № 904/7326/17 вказано, що право сторони виконавчого провадження на звернення зі скаргою до суду на підставі статті 339 Господарського процесуального кодексу України пов`язане з порушенням прав такої сторони під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця.

Відповідно до частини 2 статті 343 Господарського процесуального кодексу України у разі встановлення обґрунтованості скарги суд визнає оскаржувані рішення, дії чи бездіяльність неправомірними і зобов`язує державного виконавця або іншу посадову особу органу державної виконавчої служби, приватного виконавця усунути порушення (поновити порушене право заявника).

Отже, заявник касаційної скарги акцентує увагу на тому, що положенням частини 2 статті 343 Господарського процесуального кодексу України врегульовано, що суд окрім визнання оскаржуваної дії неправомірної також поновлює порушене право заявника шляхом зобов`язання державного виконавця усунути порушення.

НБУ у касаційній скарзі наголошує, що суди визнали неправомірними дії державного виконавця щодо передачі на реалізацію нерухомого майна без урахування ПДВ, а тому для поновлення порушеного права НБУ, як стягувача, необхідним є застосування положення частини 2 статті 343 Господарського процесуального кодексу України, а саме зобов`язання державного виконавця усунути порушення шляхом виставлення нерухомого майна на торги за ціною із урахуванням ПДВ.

Скасування судом апеляційної інстанції ухвали в частині зобов`язання державного виконавця порушує право НБУ на справедливий судовий захист, невід`ємною складовою якого є право на виконання судового рішення, та призводить до безпідставного невиконання судового рішення протягом тривалого часу, тобто оскаржувана постанова не поновлює права стягувача.

3.2. У відзиві на касаційну скаргу Департамент державної виконавчої служби Міністерства юстиції України, заперечуючи проти її задоволення, просить залишити без змін постанову Західного апеляційного господарського суду від 03.10.2023, вказуючи, зокрема, на те, що державний виконавець діяв на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені законом, а вимоги про зобов`язання передати на реалізацію нерухоме майно за стартовою ціною 7 386 000,00 грн з ПДВ є намаганням втрутитися в дискреційні повноваження органу державної виконавчої служби.

4. Розгляд касаційної скарги і позиція Верховного Суду

4.1. Переглянувши у порядку письмового провадження оскаржувану у справі постанову Західного апеляційного господарського суду від 03.10.2023, дослідивши доводи, наведені у касаційній скарзі та запереченнях на неї, перевіривши правильність застосування судами норм права, колегія суддів вважає, що касаційна скарга підлягає задоволенню частково з таких підстав.

4.2. Відповідно до частини 1 статті 326 Господарського процесуального кодексу України судові рішення, що набрали законної сили, є обов`язковими на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, - і за її межами.

Виконання судового рішення здійснюється на підставі наказу, виданого судом, який розглядав справу як суд першої інстанції. Наказ, судовий наказ, а у випадках, встановлених цим Кодексом, - ухвала суду є виконавчими документами. Наказ, судовий наказ, ухвала суду мають відповідати вимогам до виконавчого документа, встановленим законом (частини 1, 3 статті 327 Господарського процесуального кодексу України).

Відповідно до статті 339 зазначеного Кодексу сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду зі скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їхні права.

4.3. Частиною 2 статті 19 Конституції України передбачено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Питання, пов`язані з примусовим виконанням судових рішень і рішень інших органів, врегульовані Законом України "Про виконавче провадження", який є спеціальним законом та яким державний та приватний виконавці керуються при примусовому виконанні рішень суду та інших органів (посадових осіб).

За змістом частини 1 статті 5 зазначеного Закону примусове виконання рішень покладається на органи державної виконавчої служби (державних виконавців) та у передбачених цим Законом випадках на приватних виконавців, правовий статус та організація діяльності яких встановлюються Законом України "Про органи та осіб, які здійснюють примусове виконання судових рішень і рішень інших органів".

Відповідно до частини 1 статті 18 Закону України "Про виконавче провадження" виконавець зобов`язаний вживати передбачених цим Законом заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії.

У пункті 1 частини 2 статті 18 Закону України "Про виконавче провадження" встановлено обов`язок виконавця здійснювати заходи примусового виконання рішень у спосіб та в порядку, які встановлені виконавчим документом і цим Законом.

Згідно з пунктом 1 частини 1статті 26 вказаного Закону виконавець розпочинає примусове виконання рішення на підставі виконавчого документа, зазначеного у статті 3 цього Закону, зокрема, виконавчих листів та наказів, що видаються судами у передбачених законом випадках на підставі судових рішень, за заявою стягувача про примусове виконання рішення.

4.4. Як свідчать матеріали справи та встановили суди 05.05.2022 державним виконавцем Відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України Берегових В. С. (далі - державний виконавець), з метою примусового виконання наказу Господарського суду Закарпатської області від 26.02.2019 (з у рахуванням виправлень), винесено постанову про відкриття виконавчого провадження № 68949816.

14.07.2022 року державним виконавцем проведено опис та арешт нерухомого майна.

15.09.2022 державним виконавцем винесено постанову про залучення суб`єкта оціночної діяльності - суб`єкта господарювання для участі у виконавчому провадженні № 68949816, яким складено висновок про ринкову вартість комплексу загальною площею 4 300,80 м2, що розташований за адресою: Закарпатська область, м. Берегово, вул. Сільвая (Кооперативна), 3 та належить на праві приватної власності ПрАТ "Берегівський м`ясокомбінат", станом на 19.09.2023 становить 6 155 000,00 грн без ПДВ або 7 386 000,00 грн з ПДВ.

13.12.2022 державним виконавцем повідомлено ПрАТ "Берегівський мясокомбінат" та НБУ про результати визначення вартості чи оцінки майна.

Згідно з заявкою від 27.03.2023 ВП № 68949816 Департаментом державної виконавчої служби Міністерства юстиції України нерухоме майно передано на реалізацію Державному підприємству "СЕТАМ" за початковою вартістю 6 155 000,00 грн (том 8, а. с. 214).

НБУ, вважаючи такі дії державного виконавця неправомірними, звернувся до суду з відповідною скаргою.

4.5. Статтею 48 Закону України "Про виконавче провадження" визначений порядок звернення стягнення на кошти та інше майно боржника та передбачено, що звернення стягнення на майно боржника полягає в його арешті, вилученні (списанні коштів з рахунків) та примусовій реалізації. Про звернення стягнення на майно боржника виконавець виносить постанову.

Стягнення на майно боржника звертається в розмірі та обсязі, необхідних для виконання за виконавчим документом, з урахуванням стягнення виконавчого збору, витрат виконавчого провадження, штрафів, накладених на боржника під час виконавчого провадження, основної винагороди приватного виконавця. У разі якщо боржник володіє майном разом з іншими особами, стягнення звертається на його частку, що визначається судом за поданням виконавця (частина 6 зазначеної норми).

Визначення вартості майна боржника та оцінка майна боржника передбачені статтею 57 Закону України "Про виконавче провадження" за змістом частин 1, 2 якої визначення вартості майна боржника здійснюється за взаємною згодою сторонами виконавчого провадження. У разі якщо сторони виконавчого провадження, а також заставодержатель у 10-денний строк з дня винесення виконавцем постанови про арешт майна боржника не досягли згоди щодо вартості майна та письмово не повідомили виконавця про визначену ними вартість майна, виконавець самостійно визначає вартість майна боржника.

За змістом частин 4-6 вказаної норми у разі якщо визначити вартість майна (окремих предметів) складно, виконавець має право залучити суб`єкта оціночної діяльності - суб`єкта господарювання для проведення оцінки майна. Виконавець повідомляє про результати визначення вартості чи оцінки майна сторонам не пізніше наступного робочого дня після дня визначення вартості чи отримання звіту про оцінку. У разі якщо сторони не згодні з результатами визначення вартості чи оцінки майна, вони мають право оскаржити їх у судовому порядку в 10-денний строк з дня отримання відповідного повідомлення. Сторона вважається ознайомленою з результатами визначення вартості чи оцінки арештованого майна, якщо їй надіслано повідомлення про результати визначення вартості чи оцінки майна за адресою, зазначеною у виконавчому документі, або за місцем фактичного проживання чи перебування такої сторони, достовірно встановленим виконавцем. Оскарження в судовому порядку результатів визначення вартості чи оцінки майна не зупиняє передачі майна на реалізацію, крім випадків зупинення передачі майна на реалізацію судом. Звіт про оцінку майна у виконавчому провадженні є дійсним протягом шести місяців з дня його підписання суб`єктом оціночної діяльності - суб`єктом господарювання. Після закінчення цього строку оцінка майна проводиться повторно. Якщо строк дійсності звіту про оцінку майна закінчився після передачі майна на реалізацію, повторна оцінка такого майна не проводиться.

Згідно зі статтею 61 Закону України "Про виконавче провадження" реалізація арештованого майна (крім майна, вилученого з цивільного обороту, обмежено оборотоздатного майна та майна, зазначеного у частині восьмій статті 56 цього Закону) здійснюється шляхом проведення електронних аукціонів або за фіксованою ціною. Реалізація за фіксованою ціною застосовується щодо майна, оціночна вартість якого не перевищує 30 мінімальних розмірів заробітної плати. Реалізація за фіксованою ціною не застосовується до нерухомого майна, об`єктів незавершеного будівництва, майбутніх об`єктів нерухомості, транспортних засобів, повітряних, морських та річкових суден незалежно від вартості такого майна.

Початкова ціна продажу нерухомого майна, об`єкта незавершеного будівництва, майбутнього об`єкта нерухомості визначається в порядку, встановленому статтею 57 цього Закону (частина 3 вказаної норми).

Законом України "Про оцінку майна, майнових прав та професійну оціночну діяльність в Україні" визначені правові засади здійснення оцінки майна, майнових прав та професійної оціночної діяльності в Україні, її державного та громадського регулювання, забезпечення створення системи незалежної оцінки майна з метою захисту законних інтересів держави та інших суб`єктів правовідносин у питаннях оцінки майна, майнових прав та використання її результатів та у статті 12 передбачено, що звіт про оцінку майна є документом, складеним, зокрема, в електронному вигляді з дотриманням законодавства про електронні довірчі послуги, що містить висновки про вартість майна та підтверджує виконані процедури з оцінки майна суб`єктом оціночної діяльності - суб`єктом господарювання відповідно до договору. Звіт підписується оцінювачами, які безпосередньо проводили оцінку майна, і скріплюється підписом керівника суб`єкта оціночної діяльності. Вимоги до змісту звіту про оцінку майна, порядку його оформлення та рецензування встановлюються положеннями (національними стандартами) оцінки майна.

Постановою Кабінету Міністрів України від 10.09.2003 № 1440 затверджено Національний стандарт № 1 "Загальні засади оцінки майна і майнових прав", згідно з пунктом 17 якого (у редакції, чинній на час оформлення заявки від 27.03.2023 про передачу майна на реалізацію) у звіті про оцінку майна та у висновку про вартість об`єкта оцінки оцінювач відображає факт про включення або невключення до ринкової вартості суми податку на додану вартість. Оціночні процедури, пов`язані з визначенням ринкової вартості, здійснюються з урахуванням включення або невключення до неї суми податку на додану вартість. Умова щодо визначення ринкової вартості з включенням суми податку на додану вартість зазначається у договорі на проведення оцінки майна.

4.6. Суди попередніх інстанцій виходили з того, що з урахуванням приписів законодавства, суб`єкт оціночної діяльності визначає саме ринкову вартість об`єкта оцінки та відображає факт про включення або невключення до неї суми податку на додану вартість.

Суди установили, що у висновку про вартість майна від 19.09.2021 визначено ринкову вартість об`єкта оцінки комплексу загальною площею 4 300,80 м2, що розташований за адресою: Закарпатська область, м. Берегово, вул. Сільвая (Кооперативна), 3 та належить на праві приватної власності ПрАТ "Берегівський м`ясокомбінат", станом на 19.09.2023, яка становить 6 155 000,00 грн без ПДВ . Вартість з урахуванням ПДВ становить 7 386 000,00 грн.

4.7. Відповідно до підпункту 14.1.219 пункту 14.1 статті 14 Податкового кодексу України ринкова ціна - це ціна, за якою товари (роботи, послуги) передаються іншому власнику за умови, що продавець бажає передати такі товари (роботи, послуги), а покупець бажає їх отримати на добровільній основі, обидві сторони є взаємно незалежними юридично та фактично, володіють достатньою інформацією про такі товари (роботи, послуги), а також ціни, які склалися на ринку ідентичних (а за їх відсутності - однорідних) товарів (робіт, послуг) у порівняних економічних (комерційних) умовах.

Суди попередніх інстанцій установили, що ПрАТ "Берегівський м`ясокомбінат" є платником податку на додану вартість, а тому при здійсненні органом виконавчої служби операції з продажу майна, на яке звернено стягнення і яке підлягає примусовій реалізації (на прилюдних торгах, аукціонах), у позивача виникають податкові зобов`язання в установлені терміни скласти податкову накладну, зареєструвати її в Єдиному реєстрі податкових накладних та надати покупцю за його вимогою.

Суди дійшли висновку, що у цьому випадку передача на реалізацію нерухомого майна за ціною без врахування ПДВ є безпідставним заниженням ринкової вартості об`єкта нерухомого майна, яка призводить до несплати покупцем ПДВ у складі вартості майна, а позивач буде зобов`язаний нарахувати ПДВ на остаточну вартість об`єкта нерухомого майна, відобразити в своєму податковому обліку та видати покупцю податкову накладу, хоча у останнього відсутнє право на податковий кредит.

4.8. Отже, суд першої інстанції, з висновком якого погодився суд апеляційної інстанції, дійшов висновку про те що оскільки ПрАТ "Берегівський м`ясокомбінат" є платником податку на додану вартість, який є непрямим податком, включається в ціну товару, являє собою частину вартості товару та сплачується на всіх етапах руху товарів, державним виконавцем при передачі на реалізацію арештованого майна шляхом електронних торгів початкова вартість арештованого майна ПрАТ "Берегівський м`ясокомбінат" - ринкову вартість комплексу загальною площею 4 300,80 м2, що розташований за адресою: Закарпатська область, м. Берегово, вул. Сільвая (Кооперативна), 3 має бути зазначена із включенням до неї суми ПДВ, а тому вимоги НБУ про визнання неправомірними дій головного державного виконавця Відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України Берегових В. С. щодо передачі на реалізацію нерухомого майна за стартовою ціною 6 155 000,00 грн без ПДВ підлягають задоволенню.

4.9. Судові рішення у справі в частині задоволення скарги НБУ та задоволення його вимог щодо визнання неправомірними дій головного державного виконавця щодо передачі на реалізацію нерухомого майна за стартовою ціною 6 155 000,00 грн без ПДВ сторонами до суду касаційної інстанції не оскаржені.

4.10. За змістом частини 1 статті 300 Господарського процесуального кодексу України переглядаючи у касаційному порядку судові рішення, суд касаційної інстанції в межах доводів та вимог касаційної скарги, які стали підставою для відкриття касаційного провадження, та на підставі встановлених фактичних обставин справи перевіряє правильність застосування судом першої чи апеляційної інстанції норм матеріального і процесуального права.

4.11. НБУ у скарзі на дії державного виконавця також просив зобов`язати головного державного виконавця Відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України Берегових В. С. передати на реалізацію нерухоме майно - комплекс, розташований за адресою: Закарпатська область, Берегівський район, м. Берегово, вул. Сільвая (Кооперативна), 3 за стартовою ціною 7 386 000,00 грн з ПДВ.

4.12. Суд першої інстанції, задовольняючи вимоги НБУ в цій частині, виходив із встановлення обставин стосовно неправомірності дій виконавця щодо передачі на реалізацію нерухомого майна за стартовою ціною 6 155 000,00 грн без включення ПДВ.

Натомість суд апеляційної інстанції, скасовуючи ухвалу місцевого суду в цій частині, з посиланням на положення статті 61 Закону України "Про виконавче провадження", вказавши на те, що вказаним Законом не передбачено можливості повторної передачі арештованого майна на реалізацію в межах одного виконавчого провадження, встановивши обставини щодо передачу державним виконавцем 21.03.2023 майно на реалізацію, електронні торги за результатами проведення яких не скасовані та не оскаржувалися, дійшов висновку про відсутність законних підстав для повторної передачі майна на реалізацію.

4.13. Статтею 339 Господарського процесуального кодексу України визначено право на звернення зі скаргою до суду та передбачено, що сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їхні права.

Такий захист має бути ефективним, зокрема, доступним для тих, кого він стосується, спроможним запобігти виникненню або продовженню стверджуваного порушення та не залежати від дій, які виконавець вчиняє на свій розсуд (пункт 8.33 постанови Великої Палати Верховного Суду від 16.11.2022 у справі № 910/7310/20).

Відповідно до частини 2 статті 343 Господарського процесуального кодексу України у разі встановлення обґрунтованості скарги суд визнає оскаржувані рішення, дії чи бездіяльність неправомірними і зобов`язує державного виконавця або іншу посадову особу органу державної виконавчої служби, приватного виконавця усунути порушення (поновити порушене право заявника).

Якщо оскаржувані рішення, дії чи бездіяльність були прийняті або вчинені відповідно до закону, в межах повноважень державного виконавця або іншої посадової особи органу державної виконавчої служби, приватного виконавця і право заявника не було порушено, суд постановляє ухвалу про відмову в задоволенні скарги (частина 3 статті 343 вказаного Кодексу).

Отже, сторони виконавчого провадження мають право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду зі скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією чи бездіяльністю приватного виконавця порушені їхні права, і просити про їх захист шляхом визнання оскаржувані рішення, дії чи бездіяльність неправомірними та зобов`язання приватного виконавця усунути порушення (поновити порушене право заявника).

4.14. Суди попередні інстанцій частково задовольняючи скаргу НБУ дійшли висновку про неправомірність дій державного виконавця щодо передання нерухомого майна на реалізацією за стартовою ціною без включення ПДВ.

При цьому суд апеляційної інстанції, скасовуючи ухвалу місцевого суду та відмовляючи у задоволенні вимог НБУ в частині зобов`язання державного виконавця, помилково не взяв до уваги положення частини 2 статті 343 Господарського процесуального кодексу України, якою передбачено, що у разі встановлення обґрунтованості скарги суд визнає оскаржувані рішення, дії чи бездіяльність неправомірними і зобов`язує, зокрема, державного виконавця усунути порушення (поновити порушене право заявника), що свідчить про передчасність висновків суду апеляційної інстанції.

4.15. Натомість суд першої інстанції задовольняючи вимоги НБУ та зобов`язуючи головного державного виконавця передати на реалізацію нерухоме майно за стартовою ціною 7 386 000,00 грн з ПДВ не взяв до уваги, що за змістом статті 57 Закону України "Про виконавче провадження" звіт про оцінку майна у виконавчому провадженні є дійсним протягом шести місяців з дня його підписання суб`єктом оціночної діяльності - суб`єктом господарювання. Після закінчення цього строку оцінка майна проводиться повторно, помилково зобов`язавши державного виконавця передати майно на реалізацію саме за 7 386 000,00 грн з ПДВ.

5. Висновки Верховного Суду

5.1. За змістом пункту 3 статті 308 Господарського процесуального кодексу України суд касаційної інстанції за результатами розгляду касаційної скарги має право скасувати судові рішення повністю або частково і ухвалити нове рішення у відповідній частині або змінити рішення, не передаючи справи на новий розгляд.

5.2. Суд скасовує судове рішення повністю або частково і ухвалює нове рішення у відповідній частині або змінює його, якщо таке судове рішення, переглянуте в передбачених статтею 300 цього Кодексу межах, ухвалено з неправильним застосуванням норм матеріального права або порушенням норм процесуального права. Зміна судового рішення може полягати в доповненні або зміні його мотивувальної та (або) резолютивної частини (частини 1, 4 статті 311 вказаного Кодексу).

5.3. Суд апеляційної інстанції неправильно застосував статті 343 Господарського процесуального кодексу України, у той час як суд першої інстанції дійшов правильного висновку про наявність підстав для зобов`язання державного виконавця передати майно на реалізацію за вартістю з урахуванням ПДВ, помилково при цьому визначивши вартість такої реалізації у розмірі 7 386 000,00 грн, у зв`язку з чим колегія суддів дійшла висновку, що постанову Західного апеляційного господарського суду від 03.10.2023 в оскаржуваній частині слід скасувати, а ухвалу Господарського суду Закарпатської області від 03.05.2023 змінити, виклавши пункт 3 резолютивної частини ухвали у редакції цієї постанови. У решті судові рішення у справі залишити без змін.

6. Розподіл судових витрат

6.1. Статтю 344 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що судові витрати, пов`язані з розглядом скарги, покладаються судом на заявника, якщо було постановлено рішення про відмову в задоволенні його скарги, або на орган державної виконавчої служби чи приватного виконавця, якщо було постановлено ухвалу про задоволення скарги заявника.

Оскільки касаційна скарга НБУ підлягає задоволенню, судові витрати зі сплати судового збору за подання касаційної скарги покладаються на Відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України.

Керуючись статтями 300, 301, 308, 311, 314, 315, 317, 343, 344 Господарського процесуального кодексу України, Верховний Суд

П О С Т А Н О В И В :

1. Касаційну скаргу Національного банку України задовольнити частково.

2. Постанову Західного апеляційного господарського суду від 03.10.2023 у справі № 907/628/17 скасувати в частині відмови у задоволенні скарги Національного банку України, ухвалу Господарського суду Закарпатської області від 03.05.2023 в цій частині змінити, викласти пункт 3 ухвали у такій редакції: "3. Зобов`язати головного державного виконавця Відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України Берегових В. С. передати на реалізацію нерухоме майно - комплекс, розташований за адресою: Закарпатська область, Берегівський район, м. Берегово, вул. Сільвая (Кооперативна), 3 за стартовою ціною з ПДВ".

3. У решті постанову Західного апеляційного господарського суду від 03.10.2023 та ухвалу Господарського суду Закарпатської області від 03.05.2023 у справі № 907/628/17 залишити без змін.

4. Стягнути з Відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України на користь Національного банку України 2147,20 грн судового збору, сплаченого за подання касаційної скарги.

Постанова набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Головуючий Т. Б. Дроботова

Судді Н. О. Багай

Ю. Я. Чумак