УХВАЛА

24 січня 2024 року

м. Київ

cправа № 908/1966/22

Верховний Суд у складі судді Касаційного господарського суду

Кондратової І.Д.,

розглянувши касаційну скаргу Державного підприємства "Національна атомна енергогенеруюча компанія "Енергоатом"

на рішення Господарського суду Запорізької області

(головуючий - Проскуряков К.В., судді - Боєва О.С., Горохов І.С.)

від 07.06.2023

та постанову Центрального апеляційного господарського суду

(головуючий - Верхогляд Т.А., судді - Іванов О.Г., Парусніков Ю.Б.)

від 08.11.2023

у справі за позовом Приватного підприємства "Енхол"

до Державного підприємства "Національна атомна енергогенеруюча компанія "Енергоатом" в особі Відокремленого підрозділу "Запорізька атомна електрична станція"

про стягнення 53 324 156,96 грн,

ВСТАНОВИВ:

1. У жовтні 2022 року Приватне підприємство "Енхол" (далі - позивач) звернулося до Господарського суду Запорізької області до Державного підприємства "Національна атомна енергогенеруюча компанія "Енергоатом" в особі Відокремленого підрозділу "Запорізька атомна електрична станція" (далі - відповідач, скаржник) про стягнення 53 324 156,96 грн (з урахуванням заяви про збільшення позовних вимог).

2. Позов мотивований тим, що у порушення умов пункту 2.2., підпункту 6.3.1. пункту 6.3. договору №75/217-20/48-121-01-20-10022 від 29.12.2020 про надання послуг (далі - Договір) відповідач повністю не сплатив вартість послуг, наданих позивачем у січні 2021 року, у зв`язку з чим сума основного боргу відповідача перед позивачем станом на 30.09.2022 року склала 39 689 772,32 грн, а також за період з 02.04.2021 по 22.11.2022 відповідач нарахував 1 714 387,29 грн процентів річних та 11 919 997,35 грн інфляційних втрат.

3. Рішенням Господарського суду Запорізької області від 07.06.2023, яке залишено без змін постановою Центрального апеляційного господарського суду від 08.11.2023, позов задоволено повністю.

4. Суд першої інстанції, з яким погодився суд апеляційної інстанції, виходив з того, що позивач, уклавши договір і надавши відповідачу обумовлені послуги, правомірно розраховував на отримання оплати у встановлені договором строки; відповідач свідомо прийняв на себе зобов`язання щодо своєчасного і повного розрахунку з позивачем за надані послуги; сума основного боргу відповідача у розмірі 39 689 772,32 грн підтверджена матеріалами справи; у зв`язку з неналежним виконанням зобов`язання наявні підстави для нарахування 3 процентів річних та інфляційних втрат, при цьому відсутність коштів у відповідача для сплати заборгованості не є підставою для звільнення його від відповідальності та відмови у позові.

5. 26.12.2024 відповідач подав до Верховного Суду через систему "Електронний суд" касаційну скаргу (передану на розгляд Суду 15.01.2024), в якій просить скасувати судові рішення попередніх інстанцій та ухвалити нове рішення, яким у задоволенні позову відмовити повністю.

6. Верховний Суд перевірив форму і зміст касаційної скарги та виходить з наступного.

7. Стаття 129 Конституції України серед основних засад судочинства визначає забезпечення права на апеляційний перегляд справи та у визначених законом випадках - на касаційне оскарження судового рішення.

8. Відповідно до пункту 9 частини третьої статті 2 ГПК України, одним з основних засад (принципів) господарського судочинства є забезпечення права на касаційне оскарження у визначених законом випадках.

9. Відповідно до пункту 1 частини першої статті 287 ГПК України, учасники справи мають право подати касаційну скаргу на рішення суду першої інстанції після апеляційного перегляду справи та постанову суду апеляційної інстанції, крім судових рішень, визначених у частині 3 цієї статті.

10. Згідно з пунктом 5 частини другої статті 290 ГПК України у касаційній скарзі повинно бути зазначено підставу (підстави), на якій (яких) подається касаційна скарга з визначенням передбаченої (передбачених) статтею 287 цього Кодексу підстави (підстав).

11. Правильність оформлення касаційної скарги, зокрема, її вимоги, зміст та підстави касаційного оскарження, покладається саме на заявника касаційної скарги.

12. Відповідно до частини другої статті 287 ГПК України підставами касаційного оскарження судових рішень, зазначених у пунктах 1, 4 частини 1 цієї статті, є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права виключно в таких випадках:

1) якщо суд апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні застосував норму права без урахування висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду, крім випадку наявності постанови Верховного Суду про відступлення від такого висновку;

2) якщо скаржник вмотивовано обґрунтував необхідність відступлення від висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду та застосованого судом апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні;

3) якщо відсутній висновок Верховного Суду щодо питання застосування норми права у подібних правовідносинах;

4) якщо судове рішення оскаржується з підстав, передбачених частинами першою, третьою статті 310 цього Кодексу.

13. У касаційній скарзі скаржник визначив, що підставами касаційного оскарження судових рішень є наявність випадків, передбачених пунктами 1 та 3 частини другої статті 287 ГПК України.

14. Верховний Суд звертає увагу, що у разі подання касаційної скарги на підставі пункту 3 частини другої статті 287 ГПК України (відсутній висновок Верховного Суду щодо питання застосування норми права у подібних правовідносинах) скаржник повинен чітко вказати, яку саме норму права судами першої та (або) апеляційної інстанцій було застосовано неправильно, а також обґрунтувати у чому полягає помилка судів при застосуванні відповідної норми права та як, на думку скаржника, відповідна норма повинна застосовуватися у спірних правовідносинах, у який саме спосіб суду необхідно сформувати єдину практику застосування цих норм.

15. Скаржник зазначає, що відсутній висновок Верховного Суду щодо питання застосування норми права у подібних правовідносинах відносно виникнення у виконавця права на оплату за договором виключно у разі фактичного надання комплексу послуг (з підтвердженням їх обсягу, змісту, вартості), за наявності належних доказів надання послуг в обсягах, що відповідають заявленій до стягнення сумі, необхідності підтвердження факту надання послуг сукупністю документів, а не лише актами здачі-приймання наданих послуг, які мають відповідати ознакам первинних документів у розумінні Закону України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні". Однак в цій частині скаржник чітко не зазначає щодо якої саме норми права відсутній висновок Верховного Суду, не наводить обґрунтування неправильного застосування цієї норми права та як саме, на думку скаржника, відповідна норма повинна застосовуватися у спірних правовідносинах, і у який саме спосіб суду необхідно сформувати єдину практику застосування цих норм.

16. У касаційній скарзі скаржник не погоджується з висновком судів, що письмовими доказами підтверджується, що позивач взяті на себе зобов`язання за договором у вказані періоди часу виконав належним чином і в повному обсязі, оскільки такі не відповідають фактичним обставинам справи та умовам договору. Скаржник вважає, що всі документи, подані позивачем, не засвідчені належним чином, тому є недопустимими доказами; акти здачі-приймання наданих послуг № 01/21 від 31.01.2021, № 04/21 від 28.02.2021, № 05/21 від 31.03.2021, № 07/21 від 30.04.2021, № 08/21 від 31.05.2021, № 09/21 від 30.06.2021 та акт звірки взаємних розрахунків № 8 за договором, в якому зафіксовано заборгованість на користь позивача в розмірі 39 845 816,77 грн є неналежними доказами. Скаржник також зазначає що судами було безпідставно відмовлено у задоволенні клопотань про відкладення розгляду справи в суді першої інстанції та про призначення судової експертизи в суді апеляційної інстанції, що свідчить про надання привілеїв в захисті одній стороні перед іншою, є порушенням норм ГПК України та обов`язковою підставою для скасування судового рішення. Однак в цій частині касаційна скарга не містить чіткого визначення норм процесуального права, які порушили суди попередніх інстанцій, та не визначено підстави касаційного оскарження судових рішень згідно з частиною другою статті 287 ГПК України.

17. Верховний Суд звертає увагу, що у разі оскарження судового рішення з підстав не дослідження доказів у справі, то підставою касаційного оскарження судового рішення є пункт 4 частини другої статті 287 ГПК України.

18. У такому разі касаційна скарга має містити зазначення, яке саме процесуальне порушення з передбачених частинами першою, третьою статті 310 цього Кодексу призвело до прийняття незаконного судового рішення, а також обґрунтування як це порушення унеможливило встановлення фактичних обставин, які мають значення для правильного вирішення справи.

19. Аргументи щодо не дослідження судами доказів у справі мають узгоджуватися з межами розгляду справи судом касаційної інстанції, що визначені у статті 300 ГПК України.

20. Наведені недоліки щодо змісту касаційної скарги є підставою для залишення її без руху, із наданням скаржникові строку на приведення касаційної скарги у відповідність до вимог пункту 5 частини другої статті 290 ГПК України шляхом викладення касаційної скарги у новій редакції з урахуванням наведених вище вимог процесуального законодавства.

21. Відповідно до пункту 2 частини четвертої статті 290 ГПК України до касаційної скарги додаються документи, що підтверджують сплату судового збору у встановлених порядку і розмірі, або документи, що підтверджують підстави звільнення від сплати судового збору відповідно до закону.

22. Вирішуючи питання щодо обов`язку скаржника сплатити судовий збір у встановлених порядку і розмірі, суд виходить з того, що правові засади справляння судового збору, платників, об`єкти та розміри ставок судового збору, порядок сплати, звільнення від сплати та повернення судового збору визначено Законом України "Про судовий збір" № 3674-VI від 08.07.2011.

23. За подання касаційної скарги на рішення суду ставки судового збору встановлюються у розмірі 200 відсотків ставки, що підлягала сплаті при поданні позовної заяви (підпункт 5 пункту 2 частини другої статті 4 Закону України "Про судовий збір").

24. Ставка судового збору за подання позовної заяви майнового характеру становить 1,5 відсотка ціни позову, але не менше 1 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб і не більше 350 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

25. Відповідно до вимог касаційної скарги скаржник за подання касаційної скарги повинен був сплатити судовий збір у розмірі 1 599 724,71 грн (1,5% від 53 324 156,96 грн * 200%).

26. Скаржник подав касаційну скаргу в електронній формі - через систему "Електронний суд", тому розмір судового збору з пониженням за подання цієї касаційної скарги (частина третя статті 4 Закону України "Про судовий збір") становить 1 279 779,77 грн (1 599 724,71 грн * 0,8).

27. До касаційної скарги скаржник не додав документи, що підтверджують сплату судового збору у встановлених порядку і розмірі, тому касаційна скарга також підлягає залишенню без руху на підставі частини другої статті 292 ГПК України для надання строку на усунення встановлених недоліків у частині сплати судового збору.

28. Згідно з частиною другою статті 292 ГПК України у разі, якщо касаційна скарга оформлена з порушенням вимог, встановлених статтею 290 цього Кодексу, застосовуються положення статті 174 цього Кодексу, про що суддя постановляє відповідну ухвалу.

29. Відповідно до частини другої статті 174 ГПК України в ухвалі про залишення позовної заяви без руху зазначаються недоліки позовної заяви, спосіб і строк їх усунення, який не може перевищувати десяти днів з дня вручення ухвали про залишення позовної заяви без руху.

Керуючись нормами статей 174, 234, 288, пункту 5 частини другої, пункту 2 частини четвертої статті 290, частини другої статті 292 ГПК України, Верховний Суд

У Х В А Л И В:

1. Касаційну скаргу Державного підприємства "Національна атомна енергогенеруюча компанія "Енергоатом" на рішення Господарського суду Запорізької області від 07.06.2023 та постанову Центрального апеляційного господарського суду від 08.11.2023 у справі № 908/1966/22 залишити без руху.

2. Встановити скаржнику строк десять днів з дня вручення ухвали для усунення недоліків касаційної скарги таким способом:

- привести касаційну скаргу у відповідність до вимог пункту 5 частини другої статті 290 ГПК України шляхом викладення касаційної скарги у новій редакції, з урахуванням недоліків, визначених у пунктах 15, 16 цієї ухвали;

- надати суду документ, що підтверджує сплату судового збору у розмірі 1 279 779,77 грн;

- уточнену редакцію касаційної скарги, подану на виконання приписів цієї ухвали, необхідно також надіслати позивачу з урахуванням положень статті 42 ГПК України, надавши суду докази такого надіслання.

3. Роз`яснити скаржнику, що у разі невиконання у встановлений строк вимог цієї ухвали скарга вважатиметься неподаною та буде повернута.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання та не підлягає оскарженню.

Суддя І. Кондратова