ПІВДЕННО-ЗАХІДНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
_____________________________________________________________________________________________
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 січня 2024 року м. ОдесаСправа № 923/192/21
Південно-західний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів головуючого судді Філінюка І.Г.

суддів Аленіна О.Ю., Богатиря К.В.

секретар судового засідання - Чеголя Є.О.

за участю:

від АТ «НАК «Нафтогаз України» - адвокат Піун С.П.

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційні скарги Акціонерного товариства «Національна акціонерна компанія «Нафтогаз України» та Товариства з обмеженою відповідальністю «Херсонрегіонгаз»

на рішення Господарського суду Херсонської області від 05.07.2021

по справі № 923/192/21

за позовом Акціонерного товариства «Національна акціонерна компанія «Нафтогаз України»

до Товариства з обмеженою відповідальністю «Херсонрегіонгаз»

про визнання недійсним одностороннього правочину про припинення зобов`язання зарахування зустрічних однорідних вимог

суддя суду першої інстанції: Соловйов К.В.

час та місце ухвалення рішення: 05.07.2021 р., м. Херсон, вул. Театральна, 18, Господарський суд Херсонської області

ВСТАНОВИВ:

Акціонерне товариство «Національна акціонерна компанія «Нафтогаз України» звернулось до Господарського суду Херсонської області з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю «Херсонрегіонгаз» про визнання недійсним одностороннього правочину про припинення зобов`язання зарахування зустрічних однорідних вимог.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що відповідач з власної ініціативи та в односторонньому порядку на підставі заяви від 13.11.2020 № 201113/Ю/02 здійснив зарахування зустрічних однорідних вимог в сумі 103 571 309,51 грн.

При цьому, як зазначає позивач, заборгованість Товариства з обмеженою відповідальністю «Херсонрегіонгаз» перед Акціонерним товариством «Національна акціонерна компанія «Нафтогаз України», частина якої була предметом зарахування зустрічних однорідних вимог, на даний час стягується в судовому порядку, тобто сума, що є предметом зарахування не є безспірною.

Рішенням Господарського суду Херсонської області від 05.07.2021 позов Акціонерного товариства «Національна акціонерна компанія «Нафтогаз України» задоволено частково.

Визнано недійсним односторонній правочин Товариства з обмеженою відповідальністю «Херсонрегіонгаз» - заяву від 13.11.2020 р. № 201113/Ю/02 про зарахування зустрічних однорідних вимог, в частині зарахування за цим правочином вимог Товариства з обмеженою відповідальністю «Херсонрегіонгаз» до Акціонерного товариства «Національна акціонерна компанія «Нафтогаз України» за договорами на купівлю-продаж (купівлі-продажу) природного газу від 30.06.2015 № 15-809-Н, від 30.12.2015 р. № 16-192-Н, від 28.10.2016 р. № 16-486-Н, від 06.04.2017 р. № 17-252-Н, від 29.09.2017 р. № 17-452-Н, від 12.10.2018 р. № 18-352-Н.

Наведене рішення мотивоване тим, що зобов`язання сторін за договорами купівлі-продажу природного газу від 30.06.2015 р. № 15-809-Н, від 30.12.2015 р. № 16-192-Н, від 28.10.2016 р. № 16-486-Н, від 06.04.2017 р. № 17-252-Н, від 29.09.2017 р. № 17-452-Н, від 12.10.2018 р. № 18-352-Н припинилися на підставі ч. 1 ст.203 Господарського кодексу України, у зв`язку з їх виконанням.

Поряд з цим, місцевий господарський суд зазначив, що строк дії договору купівлі-продажу природного газу від 06.11.2018 р. № 18-552-Н в частині здійснення постачання природного газу закінчився 31.07.2020, а в частині проведення розрахунків за природний газ даний договір діє дотепер, оскільки ці розрахунки в повному обсязі не проведено.

З огляду на викладене суд першої інстанції дійшов висновку, що відповідачем обґрунтовано здійснено зарахування зустрічних однорідних вимог в сумі 586 539,51 грн. за договором купівлі-продажу природного газу від 06.11.2018 р. № 18-552-Н.

Не погодившись з наведеним рішенням, Товариство з обмеженою відповідальністю «Херсонрегіонгаз» та Акціонерне товариства «Національна акціонерна компанія «Нафтогаз України» оскаржили його до Південно - західного апеляційного господарського суду.

Узагальнені доводи апеляційної скарги.

Товариство з обмеженою відповідальністю «Херсонрегіонгаз» в апеляційній скарзі посилається на те, що 30.01.2019 р. Кабінетом Міністрів України прийнято постанову «Про деякі питання споживання природного газу побутовими споживачами» № 63.

За умовами цієї постанови:

- не допускається нарахування та облік заборгованості на особовому рахунку побутового споживача за природний газ, яка виникла у зв`язку з втратою чинності постановами Кабінету Міністрів України від 29 квітня 2015 р. № 237 «Про внесення змін до норм споживання природного газу населенням у разі відсутності газових лічильників» та від 23 березня 2016 р. № 203 «Про норми споживання природного газу населенням у разі відсутності газових лічильників»;

- не нараховуються постачальникам природного газу для потреб побутових споживачів заборгованість за природний газ в межах норм споживання природного газу населенням у разі відсутності газових лічильників, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 8 червня 1996 р. № 619, в редакції, що діяла до 1 жовтня 2014 р., а також штрафні санкції, 3 відсотки річних та інфляційні втрати, нараховані на таку заборгованість.

В подальшому, Кабінетом Міністрів України 27.02.2019 р. прийнято постанову № 143 «Питання споживання природного газу».

Як зазначає відповідач, наведена постанова повністю відтворює зміст постанови Кабінету Міністрів України № 63.

Тобто, на час дії договорів купівлі-продажу природного газу від 30.06.2015 р. № 15-809-Н, від 30.12.2015 р. № 16-192-Н, від 28.10.2016 р. № 16-486-Н, від 06.04.2017 р. № 17-252-Н, від 29.09.2017 р. № 17-452-Н, від 12.10.2018 р. № 18-352-Н, Кабінетом Міністрів України було визнано факт наявності заборгованості, заборонивши її нараховувати, як побутовим споживачам так і постачальникам, зокрема відповідачу.

На підставі викладеного, Товариство з обмеженою відповідальністю «Херсонрегіонгаз» вважає, що умова щодо не нарахування постачальникам природного газу для потреб побутових споживачів заборгованості за природний газ в межах норм споживання природного газу населенням в разі відсутності газових лічильників відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 27.02.2019 р. № 143 розповсюджує свою дію і на договори купівлі-продажу природного газу від 30.06.2015 р. № 15-809-Н, від 30.12.2015 р. № 16-192-Н, від 28.10.2016 р. № 16-486-Н, від 06.04.2017 р. № 17-252-Н, від 29.09.2017 р. № 17-452-Н, від 12.10.2018 р. № 18-352-Н.

З огляду на викладене, Товариство з обмеженою відповідальністю «Херсонрегіонгаз» зазначає, що висновок місцевого господарського суду про припинення зобов`язання за наведеними вище договорами, у зв`язку з їх виконанням є передчасним.

В свою чергу, Акціонерне товариство «Національна акціонерна компанія «Нафтогаз України» в апеляційній скарзі посилається на те, що суд першої інстанції в оскаржуваному рішенні встановив, що строк дії договору купівлі-продажу природного газу від 06.11.2018 р. № 18-552-Н в частині здійснення постачання природного газу закінчився 31.07.2020 р., а в частині проведення розрахунків за природний газ даний договір діє дотепер, оскільки ці розрахунки в повному обсязі не проведено. Тобто, вказаний договір на момент прийняття 27.02.2019 р. Кабінетом Міністрів України постанови №143 «Питання споживання природного газу» діяв, як в частині здійснення постачання природного газу, так і в частині проведення розрахунків за природний газ.

Також, суд зазначив, що розрахунки за природний газ за договором купівлі-продажу природного газу від 06.11.2018 р. № 18-552-Н не було завершено на час вчинення відповідачем одностороннього правочину у вигляді заяви від 13.11.2020 р. № 201113/Ю/02 про зарахування зустрічних однорідних вимог в сумі 103 571 309,51 грн.

Разом з тим, як зазначає позивач, місцевим господарським судом не було враховано того факту, що постанова Кабінету Міністрів України від 27.02.2019 р. №143 «Питання споживання природного газу» не покладає на Акціонерне товариство «Національна акціонерна компанія «Нафтогаз України» обов`язку повернути суб`єктам господарювання будь-які грошові кошти, в тому числі за виконаними договірними зобов`язаннями.

Як зазначає Акціонерне товариство «Національна акціонерна компанія «Нафтогаз України», наведена позиція позивача підтверджена правовим висновком Верховного Суду викладеним в постанові від 12.11.2020 р. у справі № 904/3173/19.

Тобто, у зв`язку з тим, що постанова Кабінету Міністрів України від 27.02.2019 № 143 «Питання споживання природного газу» не зобов`язує позивача повертати грошові кошти, відсутні і підстави для зарахування зустрічних однорідних вимог.

Акціонерне товариство «Національна акціонерна компанія «Нафтогаз України» також зазначає, що суд першої інстанції проігнорував важливу умову для здійснення зарахування зустрічних однорідних вимог, а саме безспірність таких вимог (відсутність спору щодо змісту, умови виконання та розміру зобов`язання, наявності заперечень іншої сторони на заяву про зарахування чи невідповідність), що виключає добровільне зарахування зустрічних вимог.

При цьому, суд залишив поза увагою той факт, що на момент вчинення відповідачем зарахування зустрічних однорідних вимог між Акціонерним товариством «Національна акціонерна компанія «Нафтогаз України» та Товариством з обмеженою відповідальністю «Херсонрегіонгаз» існував спір щодо стягнення заборгованості за договором купівлі-продажу природного газу від 06.11.2018 р. № 18-552-Н у справі № 923/1095/20.

З огляду на викладене, Акціонерне товариство «Національна акціонерна компанія «Нафтогаз України» вважає, що оскаржуване рішення в частині відмови у задоволенні позовних вимог підлягає скасуванню.

Процесуальний рух справи в суді апеляційної інстанції.

Ухвалою Південно - західного апеляційного господарського суду від 30.12.2021 (у складі суддів: головуючий суддя - Лавриненко Л.В., суддів: Аленіна О.Ю., ОСОБА_1) відкрито апеляційне провадження за апеляційними скаргами Акціонерного товариства «Національна акціонерна компанія «Нафтогаз України» та Товариства з обмеженою відповідальністю «Херсонрегіонгаз» на рішення Господарського суду Херсонської області від 05.07.2021 по справі № 923/192/21, розгляд справи призначено на 10.02.2022 о 10:00.

Ухвалою Південно - західного апеляційного господарського суду від 10.02.2022 відкладено розгляд справи № 923/192/21 на 02 березня 2022 на 12:00.

У зв`язку із запровадженням на території України воєнного стану та з метою забезпечення безпеки відвідувачів та працівників суду, розгляд судової справи№923/192/21, призначений на 02.03.2022, не відбувся.

Крім того, у зв`язку із перебуванням судді Лавриненко Л.В. у відпустці та звільненням судді ОСОБА_1 у відставку, розпорядженням керівника апарату суду № 502 від 24.05.2022 призначено повторний автоматизований розподіл справи.

Відповідно до протоколу повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 24.05.2022, для розгляду апеляційної скарги сформовано колегію суддів у складі головуючого судді - Філінюка І.Г., суддів: Аленіна О.Ю., Богатир К.В.

Ухвалою Південно-західного апеляційного господарського суду від 31.05.2022 прийняти справу № 923/192/21 до провадження у зміненому складі суддів: головуючий суддя Філінюк І.Г. судді: Аленін О.Ю., Богатир К.В.

Ухвалою Південно-західного апеляційного господарського суду від 06.07.2022 призначено справу № 923/192/21 до розгляду на 15.09.2022 о 14:00 год.

Ухвалами Південно-західного апеляційного господарського суду розгляд справи неодноразово відкладався у зв`язку з не з`явлення у судові засідання відповідача Товариства з обмеженою відповідальністю «Херсонрегіонгаз», відносно якого немає відомостей про отримання останнім ухвали про призначення розгляду справи.

Ухвалою Південно-західного апеляційного господарського суду від 07.11.2023 відкладено розгляд справи на 16.01.2024 о 15:00 годині.

У судове засідання 16.01.2024 з`явився представник Акціонерного товариства «Національна акціонерна компанія «Нафтогаз України», який доводи та вимоги апеляційної скарги підтримав.

Представник Товариства з обмеженою відповідальністю «Херсонрегіонгаз» у судове засідання не з`явився, хоча про дату, час та місце проведення повідомлялися належним чином.

Єдиною відомою адресою скаржника - Товариства з обмеженою відповідальністю «Херсонрегіонгаз» є - вул.Михайлівська,18, м.Херсон,73025.

Ухвали суду про призначення справи для розгляду направлялись Товариству з обмеженою відповідальністю «Херсонрегіонгаз» на адесу вул.Михайлівська,18,м.Херсон,73025 та представнику Чернишовій В.Г. на електронну адресу: .

12.01.2024 на офіційному веб-сайті Південно-західного апеляційного господарського суду на веб-порталі «Судова влада України» розміщено оголошення наступного змісту: «Ухвалою Південно-західного апеляційного господарського суду від 07.11.2023 відкладено розгляд справи за апеляційними скаргами Акціонерного товариства «Національна акціонерна компанія «Нафтогаз України» та Товариства з обмеженою відповідальністю «Херсонрегіонгаз» на рішення Господарського суду Херсонської області від 05.07.2021 у справі №923/192/21 на 16.01.2024 о 15:00 годині, розгляд якої відбудеться у м. Одеса, пр. Шевченка, 29 - у приміщенні Південно-західного апеляційного господарського суду в залі судових засідань №7, 3-й поверх,"

Таким чином, скаржник вважається повідомленим про дату, час і місце розгляду справи.

Також необхідно зазначити, що за змістом статті 2 Закону України «Про доступ до судових рішень» кожен має право на доступ до судових рішень у порядку, визначеному цим Законом. Усі судові рішення є відкритими та підлягають оприлюдненню в електронній формі. Ухвала Південно-західного апеляційного господарського суду від 07.11.2023, якою призначено розгляд справи №923/192/21 на 16.01.2024, була оприлюднена на офіційному веб-порталі судової влади України. Судові рішення, внесені до Реєстру, є відкритими для безоплатного цілодобового доступу на офіційному веб-порталі судової влади України.

Сторони у розумні інтервали часу мають вживати заходів, щоб дізнатися про стан відомого їм судового провадження, та зобов`язані сумлінно користуватися наданими їм процесуальними правами (рішення Європейського суду з прав людини від 03.04.2008 у справі «Пономарьов проти України».)

Товариства з обмеженою відповідальністю «Херсонрегіонгаз» є скаржником у даній справі, тому як заінтересована особа повинна самостійно вживати заходи до участі у розгляді власної апеляційної скарги судом.

Явка представників сторін у судове засідання, призначене на 16.01.2024, не визнавалась апеляційним господарським судом обов`язковою, про наявність у сторін доказів, які відсутні у матеріалах справи та без дослідження яких неможливо розглянути апеляційні скарги на рішення Господарського суду Херсонської області від 05.07.2021 по справі №923/192/21, до суду не повідомлялося.

Таким чином, колегія суддів вважає, що в даному судовому засіданні повинен відбутися розгляд апеляційних скарг Акціонерного товариства «Національна акціонерна компанія «Нафтогаз України» та Товариства з обмеженою відповідальністю «Херсонрегіонгаз» на рішення Господарського суду Херсонської області від 05.07.2021 по справі №923/192/21 по суті, не дивлячись на відсутність представника Товариства з обмеженою відповідальністю «Херсонрегіонгаз», повідомленого про судове засідання належним чином. Відсутність сторін по справі у даному випадку не перешкоджає вирішенню спору та не повинно заважати здійсненню правосуддя.

Щодо розгляду клопотань.

Товариство з обмеженою відповідальністю «Херсонрегіонгаз» звернулось до суду з клопотанням про зупинення провадження у справі до набрання законної сили судовим рішенням у справі №640/3438/21.

Проаналізувавши підстави, зазначені позивачем в обґрунтування необхідності зупинення провадження у справі, оцінивши згідно з статтею 86 ГПК України зібрані у справі докази на предмет можливості встановлення і оцінки обставин (фактів) які є предметом судового розгляду, колегія суддів відмовляє в задоволенні клопотання про зупинення провадження у справі застосовуючи пункт 5 частини першої статті 227 ГПК України, оскільки сама по собі пов`язаність справ не є достатньою підставою для зупинення провадження у справі, оскільки об`єктивна неможливість розгляду даної справи до вирішення спору у справі №640/3438/21 відсутня (ухвала в протокольній формі).

Статтею 269 ГПК України встановлено, що суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Фактичні обставини, встановлені судом, та зміст спірних правовідносин:

У 2015-2018 рр між Товариством з обмеженою відповідальністю «Херсонрегіонгаз» (надалі - відповідач), як покупцем, та Публічним акціонерним товариством «Національна акціонерна компанія «Нафтогаз України» (а в подальшому, Акціонерним товариством «Національна акціонерна компанія «Нафтогаз України» (надалі - позивач), як продавцем, було укладено низку типових за своєю формою та умовами договорів купівлі-продажу природного газу, а саме:

- договір № 15-809-Н від 30.06.2015 з строком дії в частині реалізації природного газу з дати підписання договору та до 31.12.2015, а в частині проведення розрахунків за газ - до повного здійснення розрахунків (Розділ XI договору);

- договір № 16-192-Н від 30.12.2015 з строком дії в частині реалізації природного газу з дати підписання договору та до 30.04.2016 (включно), а в частині проведення розрахунків за газ - до повного здійснення розрахунків (пункт 11.1. договору, з урахуванням додаткової угоди № 3 від 31.03.2016);

- договір № 16-486-Н від 28.10.2016, який поширює свою дію на відносини, що фактично склалися між сторонами з 01.10.2016, та з строком дії в частині реалізації природного газу до 31.03.2017 (включно), а в частині проведення розрахунків за газ - до повного здійснення розрахунків (пункт 11.1. договору);

- договір № 17-252-Н від 06.04.2017, який поширює свою дію на відносини, що фактично склалися між сторонами з 01.04.2017, та з строком дії в частині реалізації природного газу до 30.09.2017 (включно), а в частині проведення розрахунків за газ - до повного здійснення розрахунків (пункт 11.1. договору);

- договір № 17-452-Н від 29.09.2017 з строком дії в частині продажу природного газу з 01.10.2017 та по 30.09.2018 (включно), а в частині проведення розрахунків за газ - до повного здійснення розрахунків (пункт 11.1. договору, з урахуванням додаткових угод № 4 від 06.06.2018, № 5 від 06.08.2018, № 6 від 04.09.2018);

- договір № 18-352-Н від 12.10.2018, який поширює свою дію на відносини, що фактично склалися між сторонами з 01.10.2018, та з строком дії в частині продажу природного газу до 31.10.2018 (включно), а в частині проведення розрахунків за газ - до повного здійснення розрахунків (пункт 11.1. договору, з урахуванням додаткових угод №/№ 1 та 2 від 26.10.2018);

- договір № 18-552-Н від 06.11.2018, який поширює свою дію на відносини, що фактично склалися між сторонами з 01.11.2018, та з строком дії в частині продажу природного газу до 31.07.2020 (включно), а в частині проведення розрахунків за газ - до повного здійснення розрахунків (пункт 11.1. договору, з урахуванням додаткових угод № 1 від 26.11.2018, № 2 від 26.12.2018, № 3 від 21.01.2019, № 4 від 22.02.2019, № 5 від 20.03.2019, № 7 від 23.04.2019, № 8 від 17.05.2019, № 10 від 27.06.2019, № 12 від 22.07.2019, № 13 від 20.08.2019, № 14 від 30.09.2019, № 15 від 21.10.2019, № 16 від 22.11.2019, № 17 від 23.12.2019, № 22 від 30.04.2020, № 25 від 03.07.2020).

На виконання умов вказаних договорів купівлі-продажу природного газу позивач передав, а відповідач, в свою чергу, прийняв протягом періоду з липня 2015 року по липень 2020 року природний газ в загальному обсязі 1110369,48858тис.м3 та загальною вартістю ,91грн., що підтверджено підписаними між сторонами актами приймання-передачі природного газу. Зокрема, обсяг купівлі-продажу (постачання) природного газу за договором №15-809-Н від 30.06.2015 склав 92072,943тис.м3 вартістю 293710632,75грн, за договором №16-192-Н від 30.12.2015 - 153473,916тис.м3 вартістю 572811423,41грн, за договором №16-486-Н від 28.10.2016 - 230381,243тис.м3 вартістю ,79грн, за договором №17-252-Н від 06.04.2017 - 40895,515тис.м3 вартістю 242526762,15грн, за договором №17-452-Н від 29.09.2017 - 234576,748тис.м3 вартістю ,32грн, за договором №18-352-Н від 12.10.2018 - 7191,523тис.м3 вартістю 42648608,00грн, за договором № 18-552-Н від 06.11.2018 - 351777,60058тис.м3 вартістю ,49грн.

Відповідачем сплачено повністю на користь позивача вартість обсягів природного газу, які було отримано відповідачем на підставі договорів №15-809-Н від 30.06.2015, №16-192-Н від 30.12.2015, №16-486-Н від 28.10.2016, №17-252-Н від 06.04.2017, №17-452-Н від 29.09.2017, №18-352-Н від 12.10.2018, а вартість обсягу природного газу, який було отримано відповідачем на підставі договору від 06.11.2018 № 18-552-Н сплачена частково, а саме, в розмірі (в сумі) ,64грн (несплачений залишок вартості газу становить 367317018,85грн), що підтверджується фінансовою та бухгалтерською документацією позивача (обліковими рахунками по договорах, банківськими виписками, реєстрами платежів тощо).

27.02.2019 Кабінетом Міністрів України прийнята постанова № 143 «Питання споживання природного газу», за якою:

- затверджено норми споживання природного газу побутовими споживачами природного газу у разі відсутності лічильників газу (пункт 1 постанови та додаток до неї);

- установлено, що: застосування норм споживання природного побутовими споживачами природного газу у разі відсутності лічильників газу, затверджених пунктом 1 цієї постанови, здійснюється з 09.08.2018 (абз.2 пункту 2); не допускається нарахування та облік заборгованості на особовому рахунку побутового споживача за природний газ, яка виникла у зв`язку з втратою чинності постановами Кабінету Міністрів України від 29.04.2015 № 237 «Про внесення змін до норм споживання природного газу населенням у разі відсутності газових лічильників» та від 23.03.2016 № 203 «Про норми споживання природного газу населенням у разі відсутності газових лічильників» (абз.3 пункту 2); не нараховуються постачальникам природного газу для потреб побутових споживачів заборгованість за природний газ в межах норм споживання природного газу населенням у разі відсутності газових лічильників, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 08.06.1996 № 619, в редакції, що діяла до 01.10.2014, а також штрафні санкції, 3 відсотки річних та інфляційні втрати, нараховані на таку заборгованість (абз.4 пункту 2);

- операторам газорозподільних систем, на яких відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 19.10.2018 № 867 "Про затвердження Положення про покладення спеціальних обов`язків на суб`єктів ринку природного газу для забезпечення загальносуспільних інтересів у процесі функціонування ринку природного газу" покладено спеціальні обов`язки, подавати Міністерству фінансів до 15 числа місяця, що передує місяцю постачання, інформацію стосовно поштової адреси об`єкта газовикористання, дати та номера договору розподілу природного газу, укладеного з побутовим споживачем, персонального коду ідентифікації споживача як суб`єкта ринку природного газу або його точки комерційного обліку для її узагальнення (пункт 3 постанови).

Ухвалою Господарського суду Херсонської області від 03.11.2020 відкрито провадження у справі № 923/1095/20 за позовом АТ «Національна акціонерна компанія «Нафтогаз України» до ТОВ «Херсонрегіонгаз» з вимогами про стягнення 367371028,85грн заборгованості з оплати природного газу за договором від 06.11.2018 №18-552-Н.

Поряд з цим ТОВ «Херсонрегіонгаз» надіслав АТ «Національна акціонерна компанія «Нафтогаз України» заяву від 13.11.2020 №201113/Ю/02 про зарахування зустрічних однорідних вимог наступного змісту;

«Між ТОВ «Херсонрегіонгаз» та НАК «Нафтогаз України» укладено договори купівлі - продажу природного газу: № 15-809-Н від 30.06.2015, № 16-192-Н від 30.12.2015, № 16-486-Н від 28.10.2016, № 17-252-Н11 від 16.04.2017, № 17-452-Н від 29.09.2017, № 18-352-Н від 12.10.2018, № 18-552-Н від 06.11.2018 (далі - договір).

Станом на 01.11.2020 загальна сума заборгованості НАК «Нафтогаз України» перед ТОВ «Херсонрегіонгаз» складає 103571309,51грн, яка утворилась внаслідок невиконання НАК «Нафтогаз України» постанови Кабінету Міністрів України від 27.02.2019 № 143 «Питання споживання природного газу»:

- за договором № 15-809-Н від 30.06.2015 - 29887297,92грн;

- за договором № 16-192-Н від 30.12.2015 - 40803813,87грн;

- за договором № 16-486-Н від 28.10.2016 - 13596429,49грн;

- за договором № 17-252-Н11 від 16.04.2017 - 7506261,48грн;

- за договором № 17-452-Н від 29.09.2017 - 10670390,79грн;

- за договором № 18-352-Н від 12.10.2018 - 520576,45грн;

- за договором № 18-552-Н від 06.11.2018 - 586539,51грн.

Станом на 01.11.2020 за даними бухгалтерського обліку ТОВ «Херсонрегіонгаз» заборгованість ТОВ «Херсонрегіонгаз» перед НАК «Нафтогаз України» за договором купівлі-продажу природного газу № 18-552-Н від 06.11.2018 складає 367 371 028,85грн.

Отже, зобов`язання ТОВ «Херсонрегіонгаз» перед НАК «Нафтогаз України» за договором купівлі-продажу природного газу №18-552-Н від 06.11.2018 складає 367 371 028,85грн та зобов`язання НАК "Нафтогаз України" перед ТОВ «Херсонрегіонгаз» за договорами складає 103 571 309,51грн, які є зустрічними та однорідними.

Відповідно до ч.1, 2 ст.598 ЦК України зобов`язання припиняється частково або у повному обсязі на підставах, встановлених договором або законом. Припинення зобов`язання на вимогу однієї зі сторін допускається лише у випадках, установлених договором або законом. Відповідно до ч.1,2 ст.601 ЦК України зобов`язання припиняється зарахуванням зустрічних однорідних вимог, строк виконання яких настав, а також вимог, строк виконання яких не встановлений або визначений моментом пред`явлення вимоги. Зарахування зустрічних вимог може здійснюватися за заявою однієї з сторін.

На підставі викладеного та керуючись ст.601 ЦК України заявляємо про часткове зарахування зустрічних однорідних вимог наступним чином:

- зобов`язання ТОВ «Херсонрегіонгаз» перед НАК «Нафтогаз України» за договором купівлі-продажу природного газу № 18-552-Н від 06.11.2018 зменшуються внаслідок часткового зарахування зустрічних однорідних вимог на загальну суму 103 571 309,51грн та становлять 263 799 719,34грн.»

Позиція Південно - західного апеляційного господарського суду.

Згідно із частиною 3 статті 203 Господарського кодексу України господарське зобов`язання припиняється зарахуванням зустрічної однорідної вимоги, строк якої настав або строк якої не зазначений чи визначений моментом витребування. Для зарахування достатньо заяви однієї сторони.

Аналогічні положення закріплені також у статті 601 ЦК України, відповідно до якої зобов`язання припиняється зарахуванням зустрічних однорідних вимог, строк виконання яких настав, а також вимог, строк виконання яких не встановлений або визначений моментом пред`явлення вимоги. Зарахування зустрічних вимог може здійснюватися за заявою однієї із сторін.

Вимоги, які підлягають зарахуванню, мають відповідати таким умовам (стаття 601 ЦК України):

- бути зустрічними (кредитор за одним зобов`язанням є боржником за іншим, а боржник за першим зобов`язанням є кредитором за другим);

- бути однорідними (зараховуватися можуть вимоги про передачу речей одного роду, наприклад, грошей). При цьому правило про однорідність вимог поширюється на їх правову природу, але не стосується підстави виникнення таких вимог. Отже допускається зарахування однорідних вимог, які випливають з різних підстав (різних договорів тощо);

- строк виконання таких вимог має бути таким, що настав, не встановлений або визначений моментом пред`явлення вимоги.

Важливою умовою, за наявності якої можливе припинення зобов`язання зарахуванням зустрічних вимог, є безспірність вимог, які зараховуються, а саме відсутність спору щодо змісту, умов виконання, розміру зобов`язань. Наявність заперечень іншої сторони на заяву про зарахування чи відсутність будь-якої з наведених умов виключає можливість зарахування у добровільному порядку.

Отже, для зарахування зустрічних однорідних вимог необхідно встановити наявність таких умов, як зустрічність вимог, однорідність вимог, строк виконання яких настав, та прозорість вимог, тобто відсутність спору між сторонами щодо характеру зобов`язання, його змісту та умов виконання.

У постанові від 22.01.2021 у справі № 910/11116/19 Верховний Суд у складі суддів об`єднаної палати Касаційного господарського суду уточнив раніше викладені висновки щодо безспірності вимог, які зараховуються, наступним чином.

Безспірність вимог, які зараховуються, а саме: відсутність між сторонами спору щодо змісту, умов виконання та розміру зобов`язань, є важливою умовою для зарахування вимог. Умова безспірності стосується саме вимог, які зараховуються, а не заяви про зарахування, яка є одностороннім правочином і не потребує згоди іншої сторони, якщо інше не встановлено законом або договором.

За дотримання умов, передбачених статтею 601 ЦК України, та відсутності заборон, передбачених статтею 602 цього Кодексу, незгода однієї сторони із зарахуванням зустрічних однорідних вимог, проведеним за заявою іншої сторони зобов`язання, не є достатньою підставою для визнання одностороннього правочину із зарахування недійсним.

Заява сторони щодо спірності вимог, які були погашені (припинені) зарахуванням, або щодо незгоди з проведеним зарахуванням з інших підстав, має бути аргументована, підтверджена доказами і перевіряється судом, який вирішує спір про визнання недійсним одностороннього правочину із зарахування зустрічних однорідних вимог.

Наявність на момент зарахування іншого спору (спорів) в суді за позовом кредитора до боржника про стягнення суми заборгованості за зобов`язанням не спростовує висновок про безспірність заборгованості цього боржника.

Наявність заперечень однієї сторони щодо зарахування не є перешкодою для зарахування зустрічних однорідних вимог за заявою іншої сторони, відмова цієї сторони від прийняття заяви про зарахування зустрічних однорідних вимог і проведення такого зарахування не має юридичного значення.

Відповідно до ч.1 ст.203 Цивільного кодексу України зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Відповідно ж до ч.1 ст.215 Цивільного кодексу України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину сторонами (стороною) вимог зокрема, ч.1 ст.203 Цивільного кодексу України.

Згідно з ч.3 ст.215 Цивільного кодексу України якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним. Відповідно до ч.1 ст.216 Цивільного кодексу України недійсний правочин не створює юридичних наслідків, крім тих, що пов`язані з його недійсністю.

При вирішенні позову про визнання недійсним оспорюваного правочину враховуються загальні приписи статей 3, 15, 16 ЦК України. За результатами розгляду такого спору вирішується питання про спростування презумпції правомірності правочину й має бути встановлено не лише наявність підстав недійсності правочину, передбачених законом, але й визначено, чи було порушене цивільне право особи, за захистом якого позивач звернувся до суду, яке саме право порушене та в чому полягає його порушення, оскільки залежно від цього визначається необхідний спосіб захисту порушеного права, якщо таке порушення відбулося.

Відповідно до ч.1 ст.631 Цивільного кодексу України строком договору є час, протягом якого сторони можуть здійснити свої права та виконати свої обов`язки відповідно до договору.

Так, наявність укладених між сторонами даної справи договорів №15-809-Н від 30.06.2015, №16-192-Н від 30.12.2015, №16- 486-Н від 28.10.2016, №17-252-Н від 06.04.2017, №17-452-Н від 29.09.2017, №18-352-Н від 12.10.2018, № 18-552-Н від 06.11.2018 купівлі-продажу природного газу свідчить на користь виникнення між ними майново-господарських зобов`язань, в силу яких, як-то встановлено за приписами ст.ст.173-175 Господарського кодексу України, одна сторона повинна вчинити певну господарську дію на користь другої сторони, а інша управнена сторона має право вимагати від зобов`язаної сторони виконання її обов`язку.

Зобов`язання сторін даної справи за договорами №15-809-Н від 30.06.2015, №16-192-Н від 30.12.2015, №16- 486-Н від 28.10.2016, №17-252-Н від 06.04.2017, №17-452-Н від 29.09.2017 та №18-352-Н від 12.10.2018 купівлі-продажу природного газу припинилися у відповідності до положень ч.1 ст.203 Господарського кодексу України виконанням, проведеним належним чином (розрахунки за природний газ проведені в повному обсязі згідно з актами приймання-передачі природного газу) до прийняття 27.02.2019 Кабінетом Міністрів України постанови № 143 «Питання споживання природного газу». Докази іншого у справі відсутні (оскільки, не надані відповідачем).

Як вірно зазначено місцевим господарським судом, проведення будь-яких заліків грошових зобов`язань по вказаних шести договорах купівлі-продажу природного газу по завершенні зазначених в цих договорах (Розділ XI або п.11.1, з урахуванням додаткових угод) строків їх дії, договорів, після припинення зобов`язань сторін за цими договорами виконанням, проведеним належним чином, та на підставі нормативного акту, що прийнятий після завершення строків дії вказаних шести договорів та припинення належним виконанням зобов`язань за цими договорами, а також, положення якого (нормативного акту) не передбачають його зворотної дії у часі (безвідносно до висновків суду про встановлення або невстановлення за цим нормативним актом будь-яких зобов`язань АТ «НАК «Нафтогаз України» перед відповідачем ТОВ «Херсонрегіонгаз», серед інших суб`єктів господарювання), не відповідає положенням ст.601 Цивільного кодексу України, ч.1 ст.203 Господарського кодексу України, з урахуванням положень ч.1 ст.631 Цивільного кодексу України.

Вказане, в свою чергу, є підставою для визнання, в порядку ст.203 та ст.215 Цивільного кодексу України недійсним одностороннього правочину ТОВ «Херсонрегіонгаз» у вигляді заяви від 13.11.2020 № 201113/Ю/02 про зарахування зустрічних однорідних вимог, в частині зарахування за цим правочином вимог ТОВ «Херсонрегіонгаз» до АТ «НАК «Нафтогаз України» за договорами купівлі-продажу природного газу №15-809-Н від 30.06.2015, № 16-192-Н від 30.12.2015, №16-486-Н від 28.10.2016, № 17-252-Н від 06.04.2017, № 17-452-Н від 29.09.2017, № 18-352-Н від 12.10.2018.

Водночас, колегія суддів не погоджується з висновком суду першої інстанції про відмову у задоволенні позовних вимог про визнання недійсним одностороннього правочину про припинення зобов`язання зобов`язання відповідача зі сплати основного боргу у сумі 103571309,51грн за поставлений та неоплачений природній газ за договором № 18-552-Н від 06.11.2018, що оформлено у вигляді адресованої позивачеві заяви від 13.11.2020 №201113/Ю/02, відповідно до наступного.

Судом першої інстанції встановлена безспірність стосовно вимог до зарахування, зокрема, в сумі 586539,51 грн. за договором № 18-552-Н від 06.11.2018 купівлі-продажу природного газу, з огляду на те, що за оцінкою суду, лише наявність позову у справі №923/1095/20 про стягнення заборгованості в розмірі 367 317 028,85 грн. з ТОВ «Херсонрегіонгаз» на користь НАК «Нафтогаз України» за цим же спірним договором №18- 552-Н від 06.11.2018, не є достатнім доказом існування між НАК «Нафтогаз України» та ТОВ «Херсонрегіонгаз» спору щодо коригування розрахунків за природний газ по діючих договорах, в контексті положень абз.4 пункту 2 постанови Кабінету Міністрів України від 27.02.2019 №143.

Колегія суддів погоджується з твердженням скаржника АТ «НАК «Нафтогаз України» про невірне застосування судом першої інстанції положень статей 215, 601 ЦК України, суть якого полягає у тому, що однією з важливих умов, за наявності якої можливе припинення зобов`язання зарахуванням зустрічних вимог, є безспірність (прозорість) вимог, які зараховуються, а саме відсутність спору щодо характеру, змісту, умов виконання та розміру зобов`язань. Таким чином, зобов`язання з оплати заборгованості за договором може бути припинено шляхом зарахування зустрічних однорідних вимог за наявності умов, установлених статтею 601 ЦК України, та за відсутності обставин, передбачених статтею 602 ЦК України, за яких зарахування зустрічних вимог не допускається.

Схожий висновок викладено у постановах Верховного Суду від 23.10.2018 у справі № 910/18256/17, від 30.07.2019 у справі № 918/556/18, від 26.05.2020 у справі № 910/7807/19, від 11.06.2020 у справі № 910/7804/19, у яких, зокрема зазначено, що наявність заперечень однієї сторони не є перешкодою для проведення зарахування зустрічних однорідних вимог за заявою іншої сторони. Однак припинення зобов`язання зарахуванням можливе не тільки за умов однорідності та зустрічності вимог сторін, строк виконання яких настав, але й за обов`язкової їх безспірності. Адже, за відсутності безспірності вимог спір щодо боргу за договором має бути вирішено у порядку позовного провадження, а до цього спірна сума не може бути прийнята судом як зарахування зустрічних однорідних вимог, оскільки вказане зарахування не підтверджується належними і допустимими доказами.

Місцевий господарський суд залишив поза увагу той факт, що на момент вчинення відповідачем заяви про зарахування зустрічних однорідних вимог (13.11.2020) між НАК «Нафтогаз України» та ТОВ «Херсонрегіонгаз» вже існував спір щодо заборгованості за договором № 18-552-Н від 06.11.2018 (справа №923/1095/20), тобто оспорюється наявність та розміри заборгованості за спірним договором, що в свою чергу свідчить про відсутність безспірності правочину та відсутність всіх необхідних умов передбачених ст. 601 ЦК України для здійснення такого зарахування.

Враховуючи викладене, правочин, оформлений відповідачем заявою від 13.11.2020 №201113/Ю/02 про зарахування зустрічних однорідних вимог (зокрема, в сумі 586539,51 грн. за договором № 18-552-Н від 06.11.2018 купівлі-продажу природного газу) не відповідає вимогам ст. 601 ЦК України, що є підставою для визнання його недійсним, як такого, що вчинений з порушенням вимог ч. 1 ст. 203 ЦК України з огляду на недопустимість зарахування спірних вимог.

За вказаних встановлених колегією суддів фактичних обставин та на підставі наведених правових норм, позовні вимоги підлягають задоволенню в повному обсязі.

Колегія суддів відхиляє доводи апеляційної скарги Товариства з обмеженою відповідальністю «Херсонрегіонгаз», що висновок місцевого господарського суду про припинення зобов`язання за наведеними вище договорами, у зв`язку з їх виконанням є передчасним, оскільки зобов`язання сторін даної справи за договорами №15-809-Н від 30.06.2015, №16-192-Н від 30.12.2015, №16- 486-Н від 28.10.2016, №17-252-Н від 06.04.2017, №17-452-Н від 29.09.2017 та №18-352-Н від 12.10.2018 купівлі-продажу природного газу припинилися у відповідності до положень ч.1 ст.203 Господарського кодексу України виконанням, проведеним належним чином (розрахунки за природний газ проведені в повному обсязі згідно з актами приймання-передачі природного газу) до прийняття 27.02.2019 Кабінетом Міністрів України постанови № 143 «Питання споживання природного газу».

Висновки суду апеляційної інстанції.

Відповідно до ч. 1 ст. 277 ГПК України, підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є:

1) нез`ясування обставин, що мають значення для справи;

2) недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими;

3) невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, встановленим обставинам справи;

4) порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

У даному випадку, судом першої інстанції не з`ясовано обставин, що мають значення для справи, тому апеляційна скарга Акціонерного товариства «Національна акціонерна компанія «Нафтогаз України» підлягає задоволенню, рішення суду першої інстанції підлягає зміні з прийняттям нового рішення про задоволення позову в поному обсязі, а апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Херсонрегіонгаз» слід залишити без задоволення.

Відповідно до ч. 1 ст. 129 ГПК України, судовий збір покладається: 1) у спорах, що виникають при укладанні, зміні та розірванні договорів, - на сторону, яка безпідставно ухиляється від прийняття пропозицій іншої сторони, або на обидві сторони, якщо судом відхилено частину пропозицій кожної із сторін; 2) у спорах, що виникають при виконанні договорів та з інших підстав, - на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Керуючись статтями 129, 232, 233, 236, 240, 269, 270, 275, 276-277, 281-284 Господарського процесуального кодексу України, Південно-західний апеляційний господарський суд -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Херсонрегіонгаз» - залишити без задоволення.

Апеляційну скаргу Акціонерного товариства «Національна акціонерна компанія «Нафтогаз України» - задовольнити.

Рішення Господарського суду Херсонської області від 05.07.2021 у справі №923/192/21 - змінити, виклавши резолютивну частину в наступній редакції:

«Позовні вимоги задовольнити повністю.

Визнати недійсним односторонній правочин Товариства з обмеженою відповідальністю «Херсонрегіонгаз» (місцезнаходження: 73025, м. Херсон, вул. Михайлівська, буд.18; ) - заяву від 13.11.2020 № 201113/Ю/02 про зарахування зустрічних однорідних вимог.»

Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «Херсонрегіонгаз» на користь Акціонерного товариства «Національна акціонерна компанія «Нафтогаз України» судовий збір у розмірі 2270,00 грн. та витрати по сплаті судового збору за подання апеляційної скарги у сумі 3405,00 грн.

Доручити Господарському суду Херсонської області видати відповідний наказ з дотриманням Закону України «Про виконавче провадження» щодо вимог до виконавчого документу.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена до Верховного Суду у строки, передбачені статтею 288 ГПК України.

Повний текст постанови складено 22.01.2024.

Головуючий суддя І.Г. Філінюк

Суддя О.Ю. Аленін

Суддя К.В. Богатир