ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД РІВНЕНСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"18" січня 2024 р. м. Рівне Справа № 918/1231/23

Господарський суд Рівненської області у складі судді Пашкевич І.О., за участі секретаря судового засідання Ярощук О.П., розглянувши у відкритому судовому засіданні за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін справу

за позовом Фізичної особи-підприємця Зарубича Ростислава Івановича ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 )

до Фізичної особи-підприємця Сухана Дмитра Григоровича ( АДРЕСА_2 , РНОКПП НОМЕР_2 )

про стягнення 600 Євро - штраф за простій.

у судове засідання з`явилися:

- від позивача: не з`явився;

- відповідач: Сухан Дмитро Григорович

Відповідно до ч. 14 ст. 8, ст. 222 Господарського процесуального кодексу України (далі - ГПК України), при розгляді судової справи здійснювалося фіксування судового процесу за допомогою наявних технічних засобів.

ВСТАНОВИВ:

07 грудня 2023 року через відділ канцелярії та документального забезпечення Господарського суду Рівненської області надійшов позов Фізичної особи-підприємця Зарубича Ростислава Івановича до Фізичної особи-підприємця Сухана Дмитра Григоровича про стягнення 2 000 Євро (в гривневому еквіваленті 77 818 грн 20 коп), (з яких: 1400 євро - основний борг (фрахт), 600 євро - штраф за простій).

В обґрунтування позовних вимог Фізична особа-підприємець Зарубич Ростислав Іванович вказує на невиконання Фізичною особою-підприємцем Сухан Дмитром Григоровичем договору-заявки № 02/09/2023/1 від 02.09.2023 в частині повної та своєчасної оплати послуг із перевезення вантажів в міжнародному сполученні, а також із підготовки та надання пакету документів для митного оформлення вантажу при здійсненні міжнародного перевезення, що потягло простій автотранспортних засобів позивача на митному переході у період з 17-23.10.2023 та на розвантаженні 24-25.10.2023.

Ухвалою від 12.12.2023, із урахуванням ухвали від 29.12.2023 про виправлення описки, між іншого, прийнято позовну заяву до розгляду, відкрито провадження у справі № 918/1231/23. Постановлено розглядати за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін. Судове засідання для розгляду справи призначено на 12.01.2024.

25 грудня 2023 року на поштову адресу господарського суду від відповідача надійшов відзив на позов з долученими до нього документами.

25 грудня 2023 року відділом канцелярії та документального забезпечення господарського суду Рівненської області складено акт про те, що при розкритті конверта, у якому надійшов означений відзив, виявлено недоліки, а саме: відсутній підпис.

Ухвалою від 25.12.2023 відзив та додані до нього документи повернуто заявнику на адресу: 34607, Городище, Рівненська обл.

02 січня 2024 року через підсистему "Електронний суд" від представника позивача адвоката Мазура Романа Володимировича (ордер серія ВК № 1113041 від 01.12.2023) надійшла заява про зменшення розміру позовних вимог, у якій зазначено, що після відкриття провадження у справі 14.12.2023 відповідачем було здійснено часткову оплату заборгованості у розмірі 54 472 грн 74 коп, що становить в гривневому еквіваленті суму 1400 євро (основний борг (фрахт)). Відтак позивач просив зменшити розмір позовних вимог в частині заборгованості на суму 1400 Євро.

Ухвалою від 05.01.2024 заяву Фізичної особи-підприємця Зарубича Ростислава Івановича про зменшення розміру позовних вимог прийнято та задоволено. Постановлено зменшити розмір позовних вимог в частині стягнення 1400 Євро - основний борг (фрахт). Подальший розгляд справи здійснювати в межах позовних вимог про стягнення 600 Євро - штраф за простій. Запропоновано Фізичній особі-підприємцю Сухану Дмитру Григоровичу надати письмові пояснення по суті спору з урахуванням заяви позивача про зменшення розміру позовних вимог у термін до 11.01.2024.

11 січня 2024 року через відділ канцелярії та документального забезпечення господарського суду Рівненської області від відповідача надійшов відзив від 22.12.2023, у якому Фізична особа-підприємець Сухан Дмитро Григорович просив суд закрити провадження у справі в частині стягнення 1400 Євро та відмовити у задоволенні позовних вимог про стягнення 600 Євро; відмовити повністю у задоволенні вимог позивача про стягнення на його користь витрат на професійну правничу допомогу.

11 січня 2024 року через відділ канцелярії та документального забезпечення господарського суду Рівненської області від представника позивача надійшов супровідний лист, до якого долучено копію квитанції про сплату судового збору, що була долучена до позовної заяви, однак належної якості.

У судовому засіданні 11.01.2024 судом оголошено перерву на 16.01.2024 з метою надання відповідачу можливості надати суду докази направлення відзиву від 22.12.2023 та долучених до нього документів на адресу місцезнаходження Фізичної особи-підприємця Зарубича Ростислава Івановича ( АДРЕСА_3 ).

16 січня 2024 року у судовому засіданні судом встановлено, що відповідачем не надано до відзиву доказів його надіслання позивача. Судом протокольною ухвалою залишено відзив відповідача від 22.12.2023 без розгляду, оскільки відповідачем не надано суду доказів направлення відзиву та долучених до нього документів на адресу місцезнаходження позивача, а господарське процесуальне законодавство містить імперативну вимогу законодавця щодо змісту документів, які обов`язково додаються до відзиву. Так, згідно з ч. 5 ст. 165 ГПК України копії відзиву та доданих до нього документів іншим учасникам справи надсилаються (надаються) одночасно з надсиланням (наданням) відзиву до суду з урахуванням положень ст. 42 цього Кодексу.

Залишаючи відзив без розгляду суд звертає увагу, що одним із елементів поняття справедливого судового розгляду є принцип рівності сторін, який також включає принцип змагальності процесу, що полягає у наданні рівних процесуальних можливостей сторонам у захисті їхніх прав і законних інтересів. За приписами ст. 7 ГПК України, господарський суд зобов`язаний забезпечити процесуальну рівність сторін. При цьому суд повинен: не допускати процесуальних переваг однієї сторони перед іншою; однаково вимагати від сторін виконання їхніх процесуальних обов`язків; однаковим чином застосовувати до сторін заходи процесуальної відповідальності. В той же час, відповідачем не подано до суду належних доказів направлення позивачу відзиву та доданих до нього доказів, що, в свою чергу, порушує визначені законом засади змагальності, рівності учасників процесу перед законом і судом, а також позбавляє позивача можливості своєчасно ознайомитись з відповідними матеріалами, надати свої доводи і заперечення.

Суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи.

Згідно ст.80 Господарського процесуального кодексу України, учасники справи подають докази у справі безпосередньо до суду.

Відповідач повинен подати суду докази разом з поданням відзиву.

Копії доказів (крім речових доказів), що подаються до суду, заздалегідь надсилаються або надаються особою, яка їх подає, іншим учасникам справи. Суд не бере до уваги відповідні докази у разі відсутності підтвердження надсилання (надання) їх копій іншим учасникам справи, крім випадку, якщо такі докази є у відповідного учасника справи або обсяг доказів є надмірним, або вони подані до суду в електронній формі, або є публічно доступними.

Суд наголошує, що доступ до правосуддя, в контексті п. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та прецедентної практики Європейського суду з прав людини, не може бути абсолютним і підлягає державному регулюванню й обмеженню. Кожна держава встановлює правила судової процедури, зокрема й процесуальні заборони та обмеження, зміст яких - не допустити судовий процес у безладний рух. Доступ до правосуддя здійснюється шляхом точного, послідовного і неухильного дотримання процесуального алгоритму, що передбачений ГПК України.

В даному випадку господарським судом було ретельно вивчено матеріали відзиву, та, з урахуванням приписів ст.174 ГПК України, надано можливість відповідачу усунути недоліки відзиву та надати відповідні докази.

Разом з тим, відповідач своїм правом скористався на власний розсуд, недоліки відзиву не усунув.

Системний аналіз положень ч. 9 ст. 80, ст. 165, ч. 2 ст. 232 ГПК України дає підстави для висновку, що у разі подання учасником справи відзиву та доданих до нього доказів без додержання вимог ч.6 ст.165 ГПК України, суд долучає відповідні відзив та додані до нього докази до матеріалів справи, проте не приймає до розгляду, про що постановляє відповідну ухвалу.

Зважаючи на вищевикладене, з огляду на те, що відповідачем не подано до суду доказів на підтвердження направлення позивачу відзиву та доданих до нього доказів, суд долучає до матеріалів справи відзив та додані до нього докази, проте залишає їх без розгляду.

У судовому засіданні 16.01.2024 протокольною ухвалою оголошено перерву до 18.01.2024.

17 січня 2024 року від відповідача надійшли додаткові пояснення, до яких долучено докази.

18 січня 2024 року судом встановлено, що представник позивача Мазур Роман Володимирович у судове засідання не з`явився, хоча про час дату та місце проведення даного судового засідання повідомлений належним чином, що підтверджується розпискою про оголошення перерви та протоколом судового засідання 16.01.2024. Через підсистему "Електронний суд" 18.01.2024 направив клопотання/заяву про розгляд справи без його участі, в якому просив суд визнати поважною причину неявки у судове засідання - внаслідок підвищення температури тіла.

Згідно з ч. 3 ст. 196 ГПК України учасник справи має право заявити клопотання про розгляд справи за його відсутності.

Згідно з ч. 1 ст. 202 ГПК України неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею.

Зважаючи на те, що явка представників учасників справи у судове засідання не визнавалася обов`язковою та з огляду на наявність вказаної заяви позивача, суд дійшов висновку про можливість проведення судового засідання з розгляду справи по суті без участі представника Фізичної особи-підприємця Зарубича Ростислава Івановича.

Дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються аргументи позивача та заперечення відповідача, об`єктивно оцінивши докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному розгляді у судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд дійшов висновку про відмову у задоволенні позовних вимог з огляду на наступне.

Із Договору-заявки № 02/09/2023/1 від 02.09.2023 вбачається, що Фізична особа-підприємець Зарубич Ростислав Іванович (далі - перевізник) та Фізична особа-підприємець Сухан Дмитро Григорович (далі - замовник) уклали між собою даний Договір, предметом якого є надання послуг із перевезення вантажу автомобільним транспортом (маршрут перевезення Україна-Польща, дані про вантаж: соя 23 т, 86 кв.м.)

У договорі передбачено, що дата і адреса завантаження: 02.10.2023, Привільне, Дубенський р-н, вул. Центральна, 5б; адреса митного оформлення Рівне; прикордонний перехід: Рава Руська; Адреса митного очищення: AgencjacelnaTechnoArt Hrebenne; Дата і адреса розвантаження: Krajkowo 13 09-210 Drobin Polska.

Вартість послуг та строки оплати: 1400 Євро по НБУ.

Згідно з п. 3.2. Договору-заявки № 02/09/2023/1 від 02.09.2023 нормативний час простою автомобіля під час завантаження/замитнення, розмитнення/розвантаження - не більше 48 годин. За кожні наступні понаднормові 24 години простою експедитор сплачує перевізнику 50 Євро по Україні, 100 Євро Європа, за кожну добу простою, крім вихідних та святкових днів, на основі листа простою. Усі затримки при перетині кордону, не пов`язані із очікуванням в електронній черзі, вважаються простоєм.

Судом встановлено, що доставивши 25.10.2023 вантаж до місця призначення, та не отримавши відповідної оплати у розмірі 1400 Євро по НБУ від замовника, перевізник (позивач) звернувся до замовника (відповідача) із претензією № 1 від 30.10.2023 (претензія направлення новою поштою 07.11.2023), у якій вказав, що автомобіль ФОП Зарубич Р.І. НОМЕР_3 (тягач)/AC8007XF (причіп) прибув на митницю призначення 17.10.2023. При проходженні митного оформлення водієві було повідомлено про те, що даний вантаж підлягає додатковому обстеженню у вигляді забору проб для аналізу, результати яких будуть через 7 діб. Про дану ситуацію відразу був повідомлений експедитор Сергій. Затримка призвела до того, що транспортний засіб простояв на митниці 7 діб. 23.10.2023 вантаж розмитнили о 18:50 год., а транспортний засіб попрямував до місця розвантаження. 24.10.2023 о 04:00 год. ранку автомобіль вже знаходився на місці розвантаження, яке відбулося лише 25.10.2023. Враховуючи викладене, позивач у даній претензії вимагав оплати в повному розмірі понаднормового простою транспортного засобу НОМЕР_3 (тягач)/ НОМЕР_4 (причіп), який виник при виконані міжнародного перевезення згідно Договору-Заявки №02/09/2023/1 від 02.09.2023 у сумі 600 євро (з урахуванням вихідних днів, так як авто прибуло на митницю призначення за 36 годин до настання таких).

В матеріалах справи міститься:

- Договір-заявка № 02/09/2023/1 від 02.09.2023, який підписаний повноважними представниками сторін та скріплений печатками контрагентів;

- міжнародна товарно-транспортна накладна CMR;

- рахунок на оплату № 02/09/2023/1 від 30.10.2023 виписаний позивачем для відповідача на суму 77 818 грн 20 коп (з яких: 1400 Євро фрахт та 600 Євро штраф);

- акт виконаних транспортно-експедиційних послуг № 02/09/2023/1 від 30.10.2023 на суму 77 818 грн 20 коп (з яких: 1400 Євро фрахт та 600 Євро штраф), підписаний зі сторони позивача;

- лист простою, підписаний зі сторони позивача;

- звіт стоянок вантажного автомобіля SCANIA R440 державний номер НОМЕР_3 за період з 02.10.2023 13:30 год. по 25.10.2023 10:49 год.;

- свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу НОМЕР_3 (тягач) та AC8007XF (причіп);

- претензія № 1 від 30.10.2023 з доказами її направлення.

Судом встановлено, що оплату фрахту за Договором-заявкою № 02/09/2023/1 від 02.09.2023 відповідачем проведено після звернення позивача з даним позовом до суду, а саме 14.12.2023 відповідачем було здійснено часткову оплату заборгованості у розмірі 54 472 грн 74 коп, що становить - 1400 євро (основний борг (фрахт) станом на дату розвантаження).

Як наслідок, ухвалою від 05.01.2024 заяву Фізичної особи-підприємця Зарубича Ростислава Івановича про зменшення розміру позовних вимог прийнято та задоволено. Постановлено зменшити розмір позовних вимог в частині стягнення 1400 Євро - основний борг (фрахт). Подальший розгляд справи здійснювати в межах позовних вимог про стягнення 600 Євро - штраф за простій.

Так, суд вказує, що наразі існує спір між сторонами щодо нарахування позивачем саме штрафних санкцій за неналежне виконання відповідачем умов Договору, а саме із підготовки та надання пакету документів для митного оформлення вантажу при здійсненні міжнародного перевезення, що потягло понаднормовий простій автотранспортних засобів позивача на митному переході у Польщі в період з 17-23.10.2023 та на розвантаженні 24-25.10.2023.

Відтак до предмету даного спору належить питання правомірності / неправомірності нарахування позивачем штрафних санкцій за Договором.

Відповідач заперечив проти задоволення позовних вимог та посилався на належне зі свого боку виконання договірних зобов`язань, що виключає можливість нарахування штрафних санкцій та застосування заходів відповідальності. При цьому відповідач вказує, що для позивача було надано повний пакет документів, а те що і відбулись затримки транспортних засобів позивача на митному переході, то це не є виною замовника (відповідача).

Як вбачається із додаткових пояснень, що надійшли до суду 17.01.2023, відповідач заперечує проти задоволення позовних вимог посилаючись на відсутність своєї вини у тому, що відбувся простій ТЗ позивача при митному переході. Відповідач стверджує, що виною всьому є те, що польські митники упереджено ставились до українських перевізників, особливо тих, які перевозили зерно. Відповідач просить взяти до уваги загальновідомий факт, що в момент виконання умов договору на кордоні склалась складна ситуація, пов`язана з політичними непорозуміннями урядів України та Польщі. При цьому процедура додаткового обстеження вантажу у вигляді забору проб для аналізу на польській митниці є законним правом уповноважених працівників митниці (фітосанітарного лікаря який оглядає вантаж), та сама по собі є вибірковою, і жодним чином не вказує на те, що Фізична особа-підприємець Сухан Дмитро Григорович не надав Фізичній особі-підприємцю Зарубичу Ростиславу Івановичу всіх необхідних документів для успішного проходження митного контролю. Відповідач акцентує увагу, що оскільки ним були надані позивачу всі необхідні супроводжуючі документи, то значить що позивач обрав неналежного відповідача у справі в частині стягнення штрафу за понаднормовий простій. Вимоги позивача є необґрунтованими, оскільки оплата простою не може бути застосована за відсутності вини такого простою.

Проаналізувавши зміст укладеного між сторонами Договору, суд дійшов висновку, що за своєю правовою природою він є договором надання послуг транспортного експедирування.

Відповідно до ч. 1 ст. 901 ЦК України, за договором про надання послуг одна сторона (виконавець) зобов`язується за завданням другої сторони (замовника) надати послугу, яка споживається в процесі вчинення певної дії або здійснення певної діяльності, а замовник зобов`язується оплатити виконавцеві зазначену послугу, якщо інше не встановлено договором.

Згідно із ч. 1 ст. 903 ЦК України, якщо договором передбачено надання послуг за плату, замовник зобов`язаний оплатити надану йому послугу в розмірі, у строки та в порядку, що встановлені договором.

Відповідно до ч. 1 ст. 929 ЦК України, за договором транспортного експедирування одна сторона (експедитор) зобов`язується за плату і за рахунок другої сторони (клієнта) виконати або організувати виконання визначених договором послуг, пов`язаних з перевезенням вантажу.

Договором транспортного експедирування може бути встановлено обов`язок експедитора організувати перевезення вантажу транспортом і за маршрутом, вибраним експедитором або клієнтом, зобов`язання експедитора укласти від свого імені або від імені клієнта договір перевезення вантажу, забезпечити відправку і одержання вантажу, а також інші зобов`язання, пов`язані з перевезенням.

Договором транспортного експедирування може бути передбачено надання додаткових послуг, необхідних для доставки вантажу (перевірка кількості та стану вантажу, його завантаження та вивантаження, сплата мита, зборів і витрат, покладених на клієнта, зберігання вантажу до його одержання у пункті призначення, одержання необхідних для експорту та імпорту документів, виконання митних формальностей тощо).

Частиною 12 статті 9 Закону України «Про транспортну експедиторську діяльність» закріплено, що факт надання послуги експедитора при перевезенні підтверджується єдиним транспортним документом або комплектом документів (залізничних, автомобільних, авіаційних накладних, коносаментів тощо), які відображають шлях прямування вантажу від пункту його відправлення до пункту його призначення.

Відповідно до ч. 1 ст. 933 ЦК України клієнт зобов`язаний надати експедиторові документи та іншу інформацію про властивості вантажу, умови його перевезення, а також інформацію, необхідну для виконання експедитором обов`язків, встановлених договором.

Статтею 12 Закону України «Про транспортну експедиторську діяльність» визначено, що клієнт зобов`язаний своєчасно надати експедитору повну, точну і достовірну інформацію щодо найменування, кількості, якості та інших характеристик вантажу, його властивостей, умов його перевезення, іншу інформацію, необхідну для виконання експедитором своїх обов`язків за договором транспортного експедирування, а також документи, що стосуються вантажу, які потрібні для здійснення митного, санітарного та інших видів державного контролю і нагляду, забезпечення безпечних умов перевезення вантажу.

Судом встановлено, що договір-заявка містить всі істотні умови щодо договору такого виду, та внаслідок його підписання між сторонами виникли правовідносини з перевезення вантажів автомобільним транспортом у міжнародному сполученні, що врегульовані серед іншого главою 32 Господарського кодексу України, главою 64 Цивільного кодексу України, Конвенцією про договір міжнародного автомобільного перевезення вантажів від 19.05.1956, до положень якої Україна приєдналась 01.08.2006 (далі Конвенція).

Статтею 1 Конвенції передбачено, що її положення застосовуються до будь-якого договору автомобільного перевезення вантажів транспортними засобами за винагороду, коли зазначені в договорі місце прийняття вантажу для перевезення і місце, передбачено для доставки, знаходяться в двох різних країнах, з яких принаймні одна є договірною країною, незважаючи на місце проживання і громадянство сторін.

Згідно із частинами 1 - 3 ст. 909 Цивільного кодексу України за договором перевезення вантажу одна сторона (перевізник) зобов`язується доставити довірений їй другою стороною (відправником) вантаж до пункту призначення та видати його особі, яка має право на одержання вантажу (одержувачеві), а відправник зобов`язується сплатити за перевезення вантажу встановлену плату. Договір перевезення вантажу укладається в письмовій формі. Укладення договору перевезення вантажу підтверджується складенням транспортної накладної (коносамента або іншого документа, встановленого транспортними кодексами (статутами).

Аналогічні за змістом положення наведено у статті 307 Господарського кодексу України.

Відповідно до ст. 6 Закону України "Про транзит вантажів" транзит вантажів супроводжується товарно-транспортною накладною, складеною мовою міжнародного спілкування.

Враховуючи норми статті 9 Конституції України та статті 19 Закону України "Про міжнародні договори України", статті 3 Господарського процесуального кодексу України до спірних правовідносин застосовуються положення Конвенції про договір міжнародного дорожнього перевезення вантажів, які мають пріоритет над правилами, передбаченими законодавством України.

Стаття 4 Конвенції передбачає, що договір перевезення підтверджується складанням вантажної накладної, зокрема, наданою сторонами CMR, якою підтверджується прийняття вантажу до перевезення. Відсутність, неправильність чи утрата вантажної накладної не впливають на існування та чинність договору перевезення, до якого й у цьому випадку застосовуються положення цієї Конвенції.

Статтею 9 Конвенції встановлено, що вантажна накладна є первинним доказом укладання договору перевезення, умов цього договору і прийняття вантажу перевізником.

У спірних правовідносинах позивач є перевізником, відповідач - замовником перевезення і вантажовідправником, наявність укладеного між ними договору транспортного експедирування підтверджено.

Факт надання послуги експедитора при перевезенні підтверджується єдиним транспортним документом (CMR), який відображає шлях прямування вантажу від пункту його відправлення до пункту його призначення.

Як вбачається, відмітки в CMR-накладній про понаднормативний простій автотранспортного засобу відсутні, відтак сама подія порушення договірних зобов`язань у виді допущення понаднормативного простою автотранспортного засобу належними і допустимими доказами не підтверджена.

В матеріалах справи відсутні докази повідомлення позивачем відповідача про початок простою і належного документального оформлення зазначеного факту в CMR-накладній , а лист простою складений позивачем в односторонньому порядку.

Крім того, з огляду на встановлені судом вище обставини по справі на підставі наданих сторонами доказів, суд дійшов висновку, що докази надані позивачем на підтвердження власних доводів є неспроможними, позаяк позивачем не надано суду той пакет документів, який він отримав від відповідача (замовника) для організації перевезення вантажу, і який на його думку є неповним та внаслідок неповноти якого відбувся простій автотранспортних засобів позивача на митному переході у період з 17-23.10.2023 та на розвантаженні 24-25.10.2023.

Із матеріалів справи вбачається, що до додаткових пояснень відповідачем долучено фітосертифікат та посвідчення про якість зерна (сої), які підтверджують факт належного виконання відповідачем усіх своїх зобов`язань перед позивачем для проходження фітосанітарного огляду на території Польщі.

Жодних доказів існування вини відповідача у тому, що при проходженні митного контролю відбувся простій ТЗ позивача в матеріалах справи не міститься.

Кожна сторона повинна вжити усіх заходів, необхідних для належного виконання нею зобов`язання, враховуючи інтереси другої сторони та забезпечення загальногосподарського інтересу. Порушення зобов`язань є підставою для застосування господарських санкцій, передбачених цим Кодексом, іншими законами або договором.

Положеннями ст. 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання повинні виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до ст. 610 ЦК України, порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Частиною 1 ст. 614 ЦК України визначено, що особа, яка порушила зобов`язання, несе відповідальність за наявності її вини (умислу або необережності), якщо інше не встановлено договором або законом. Особа є невинуватою, якщо вона доведе, що вжила всіх залежних від неї заходів щодо належного виконання зобов`язання. При цьому відсутність своєї вини відповідно до ч. 2 ст. 614 Цивільного кодексу України доводить особа, яка порушила зобов`язання.

Згідно з ч.2 ст.218 Господарського кодексу України, учасник господарських відносин відповідає за невиконання або неналежне виконання господарського зобов`язання чи порушення правил здійснення господарської діяльності, якщо не доведе, що ним вжито усіх залежних від нього заходів для недопущення господарського правопорушення. У разі якщо інше не передбачено законом або договором, суб`єкт господарювання за порушення господарського зобов`язання несе господарсько-правову відповідальність, якщо не доведе, що належне виконання зобов`язання виявилося неможливим внаслідок дії непереборної сили, тобто надзвичайних і невідворотних обставин за даних умов здійснення господарської діяльності.

Відповідно до ч.1 ст.230 Господарського кодексу України, штрафними санкціями в цьому Кодексі визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов`язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання зобов`язання. Водночас вимогами п.3 ч.1 ст.611 Цивільного кодексу України передбачено, що одним із наслідків порушення зобов`язання є сплата неустойки (штрафу, пені), а відповідно до вимог ч.2 ст.551 Цивільного кодексу України, якщо предметом неустойки є грошова сума, її розмір встановлюються договором або актом цивільного законодавства.

Частиною 1 ст. 230 ГК України встановлено, що у разі порушення учасником господарських відносин правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежне виконання господарського зобов`язання, він зобов`язаний сплатити штрафні санкції у вигляді грошової суми (неустойка, пеня, штраф).

Згідно зі ст. 549 ЦК України - неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання; штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання; пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання.

Право на неустойку виникає незалежно від наявності у кредитора збитків, завданих невиконанням або неналежним виконанням зобов`язання (ч.1 ст. 550 ЦК України).

Суд дійшов висновку щодо неправомірного нарахування позивачем штрафу в розмірі 600 євро за відсутності вини відповідача у правовідносинах щодо підготовки та надання пакету документів для митного оформлення вантажу при здійсненні міжнародного перевезення, що потягло простій автотранспортних засобів позивача на митному переході у період з 17-23.10.2023 та на розвантаженні 24-25.10.2023.

Документи, які надані позивачем і які на його переконання підтверджують факт простою, а саме: лист простою та звіт стоянок вантажного автомобіля SCANIA R440 державний номер НОМЕР_3 за період з 02.10.2023 13:30 год. по 25.10.2023 10:49 год. є доказами, що складені позивачем в односторонньому порядку, в матеріалах справи відсутні докази надсилання в претензійному порядку для відповідача звіту стоянок.

Відповідно до статті 76 ГПК України, належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Відповідно до частин 1-3 статті 86 ГПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Статтею 13 ГПК України встановлено, що судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених цим Кодексом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом.

З урахуванням викладеного у сукупності, за результатами з`ясування обставин, на які позивач посилався як на підставу своїх вимог, а відповідачі своїх заперечень, підтверджених тими доказами, які були дослідженні в судовому засіданні, і з наданням оцінки всім аргументам учасників справи у їх сукупності та взаємозв`язку, як це передбачено вимогами ст. ст.75-79, 86 ГПК України, суд дійшов висновку про наявність підстав для задоволення позову у повному обсязі.

Згідно з ч. 1 ст. 123 ГПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.

Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 129 ГПК України судовий збір покладається у спорах, що виникають при виконанні договорів та з інших підстав, - на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Судом встановлено, що позивачем при зверненні з даним позовом до суду сплачено судовий збір за мінімальною ставкою у необхідному розмірі, а саме, у сумі 2 684 грн 00 коп., що підтверджується платіжною інструкцією № 0.0..1 від 04.12.2023.

Оскільки позовні вимоги не підлягають до задоволення то розмір судового збору пропорційно частині заявленим вимогам 600 євро - штраф за простій (в гривневому еквіваленті 23 725 грн 98 коп.), (за дані позовні вимоги судовий збір становить 805 грн 20 коп.) - залишається за позивачем.

Керуючись ст. ст. 73-79, 91, 123, 129, 178, 202, 233, 236-238, 240-242 Господарського процесуального кодексу України, суд

ВИРІШИВ:

1. У задоволенні позову Фізичної особи-підприємця Зарубича Ростислава Івановича до Фізичної особи-підприємця Сухана Дмитра Григоровича про стягнення 600 Євро штрафу за простій - відмовити.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення суду може бути оскаржено до Північно - західного апеляційного господарського суду протягом двадцяти днів з дня складення повного судового рішення у порядку визначеному ст. 257 ГПК України.

Повне рішення складено та підписано суддею "23" січня 2024 року.

Інформацію по справі, що розглядається можна отримати на сторінці суду на офіційному веб-порталі судової влади України в мережі Інтернет за веб-адресою: http://rv.arbitr.gov.ua/sud5019/.

Суддя І.О. Пашкевич