УХВАЛА

24 січня 2024 року

м. Київ

cправа № 920/367/17

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного господарського суду:

Малашенкової Т. М. (головуючий), Бенедисюк І. М., Булгакова І. В.,

розглянувши матеріали касаційної скарги Акціонерного товариства «Сумське машинобудівне науково-виробниче об`єднання» (далі - АТ «Сумське машинобудівне науково-виробниче об`єднання», скаржник)

на рішення Господарського суду Сумської області від 29.08.2022

та постанову Північного апеляційного господарського суду від 24.10.2023

у справі № 920/367/17

за позовом Акціонерного товариства «ІНГ Банк Україна»

до Акціонерного товариства «Сумське машинобудівне науково-виробниче об`єднання»

про стягнення 9 968 986, 51 доларів США (еквівалент 268 903 392, 28 грн)

та за зустрічним позовом Акціонерного товариства «Сумське машинобудівне науково-виробниче об`єднання»

до Акціонерного товариства «ІНГ Банк Україна»,

за участю третіх осіб, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору, на стороні позивача за зустрічним позовом:

1). Товариства з обмеженою відповідальністю «ТехноІмпорт»,

2). Товариства з обмеженою відповідальністю «Іскра-Турбогаз»,

3). Товариства з обмеженою відповідальністю «Сумське машинобудівне науково-виробниче об`єднання»,

про визнання права (відсутності права) та визнання припиненим зобов`язання,

ВСТАНОВИВ:

АТ «Сумське машинобудівне наукове-виробниче об`єднання» зверталося 29.11.2023 до Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду з касаційною скаргою, в якій просить, зокрема, просить скасувати рішення Господарського суду Сумської області від 29.08.2022 та постанову Північного апеляційного господарського суду від 24.10.2023 у справі № 920/367/17 у частині задоволення первісного позову про стягнення 10 000 доларів США відсотків за користування кредитом та ухвалити нове рішення, яким у задоволенні позову у відповідній частині відмовити.

Ухвалою Верховного Суду від 08.12.2023 у справі № 920/367/17 касаційну скаргу АТ «Сумське машинобудівне науково-виробниче об`єднання» на рішення Господарського суду Сумської області від 29.08.2022 та постанову Північного апеляційного господарського суду від 24.10.2023 у справі № 920/367/17 повернути з усіма доданими до неї матеріалами скаржнику відповідно до пункту 1 частини четвертої статті 292 Господарського процесуального кодексу України (далі - ГПК України), оскільки скаргу підписано особою яка не має права її підписувати.

При цьому Верховний Суд звертав увагу скаржника, що під час звернення до Верховного Суду необхідно неухильно дотримуватися вимог статті 290 ГПК України щодо змісту та форми касаційної скарги, зокрема пунктів 2, 5 частини другої, пункту 2 частини четвертої та статті 291 ГПК України.

АТ «Сумське машинобудівне науково-виробниче об`єднання» 20.12.2023 (згідно з поштовими відмітками на конверті) звернулося до Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду з касаційною скаргою, в якій просить, зокрема, скасувати рішення Господарського суду Сумської області від 29.08.2022 та постанову Північного апеляційного господарського суду від 24.10.2023 у справі № 920/367/17 у частині задоволення первісного позову про стягнення 10 000 доларів США відсотків за користування кредитом, та ухвалити нове рішення, яким у задоволенні позову у відповідній частині відмовити. Крім того, у прохальній частині касаційної скарги просить поновити строк на касаційне оскарження, а також відстрочити сплату судового збору до ухвалення судом рішення за цією скаргою.

Від Акціонерного товариства «ІНГ Банк Україна» (далі - АТ «ІНГ Банк Україна») 09.01.2024 через «Електронний суд» надійшли до Верховного Суду заперечення проти відкриття касаційного провадження за повторною касаційною скаргою у справі № 920/367/17, в якому позивач просить відмовити у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою АТ «Сумське машинобудівне науково-виробниче об`єднання» на рішення Господарського суду Сумської області від 29.08.2022 та постанову Північного апеляційного господарського суду від 24.10.2023 у справі № 920/367/17 на підставі пунктів 4, 5 частини першої статті 293 ГПК України у зв`язку з неповажністю причин для поновлення строку на касаційне оскарження та застосуванням апеляційним судом релевантних висновків щодо застосування норм матеріального права у подібних правовідносинах при вирішенні справи.

Відповідно до протоколу передачі судової справи (касаційної скарги, апеляційної скарги, заяви) раніше визначеному складу суду від 11.01.2024 для розгляду касаційної скарги у справі № 920/367/17 визначено колегію суддів у складі: Малашенкової Т. М. - головуюча, Бенедисюка І. М., Булгакової І. В.

Перевіривши дотримання форми та змісту касаційної скарги на відповідність вимогам статті 290 ГПК України, Верховний Суд встановив таке.

Відповідно до пункту 1 частини першої статті 287 ГПК України учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, інтереси та (або) обов`язки, мають право подати касаційну скаргу на рішення суду першої інстанції після апеляційного перегляду справи та постанову суду апеляційної інстанції, крім судових рішень, визначених у частині третій цієї статті.

Згідно з частиною другою статті 287 ГПК України підставами касаційного оскарження судових рішень, зазначених у пунктах 1, 4 частини першої цієї статті, є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права виключно в таких випадках:

1) якщо суд апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні застосував норму права без урахування висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду, крім випадку наявності постанови Верховного Суду про відступлення від такого висновку;

2) якщо скаржник вмотивовано обґрунтував необхідність відступлення від висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду та застосованого судом апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні;

3) якщо відсутній висновок Верховного Суду щодо питання застосування норми права у подібних правовідносинах;

4) якщо судове рішення оскаржується з підстав, передбачених частинами першою, третьою статті 310 цього Кодексу.

Приписами частини 3 статті 311 ГПК України передбачено, що неправильним застосуванням норм матеріального права вважається: неправильне тлумачення закону, або застосування закону, який не підлягає застосуванню, або незастосування закону, який підлягав застосуванню.

Згідно з пунктами 1, 4 частини третьої статті 310 ГПК України підставою для скасування судового рішення та направлення справи на новий розгляд є також порушення норм процесуального права, на які посилається скаржник у касаційній скарзі, що унеможливило встановлення фактичних обставин, які мають значення для правильного вирішення справи, зокрема якщо суд не дослідив зібрані у справі докази, за умови висновку про обґрунтованість заявлених у касаційній скарзі підстав касаційного оскарження, передбачених пунктами 1, 2, 3 частини другої статті 287 цього Кодексу; або суд встановив обставини, що мають суттєве значення, на підставі недопустимих доказів.

Відповідно до пункту 5 частини другої статті 290 ГПК України у касаційній скарзі повинно бути зазначено підставу (підстави), на якій (яких) подається касаційна скарга з визначенням передбаченої (передбачених) статтею 287 цього Кодексу підстави (підстав).

У разі подання касаційної скарги на підставі пункту 1 частини другої статті 287 ГПК України у касаційній скарзі зазначається постанова Верховного Суду, в якій викладено висновок про застосування норми права у подібних правовідносинах, що не був врахований в оскаржуваному судовому рішенні.

У разі подання касаційної скарги на підставі пункту 2 частини другої статті 287 цього Кодексу в касаційній скарзі зазначається обґрунтування необхідності відступлення від висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду.

Касаційний господарський суд звертає увагу скаржника, що в разі оскарження судового рішення суду на підставі пункту 3 частини другої статті 287 ГПК України, скаржник має зазначити про відсутність такого висновку щодо питання застосування норми права у подібних правовідносинах, а у випадку оскарження на підставі 4 частини другої статті 287 ГПК України зазначити підставу касаційного оскарження з урахуванням частини першої, третьої статті 310 ГПК України.

Так, у разі подання касаційної скарги на підставі пункту 1 частини другої статті 287 ГПК України в касаційній скарзі зазначається постанова Верховного Суду, в якій викладено висновок про застосування норми права у подібних правовідносинах, що не був врахований в оскаржуваному судовому рішенні. Крім того, у цьому випадку необхідно чітко вказати норму права (з посиланням на статтю, частину, абзац тощо), яку суд неправильно застосував в оскаржуваному судовому рішенні; навести висновок щодо застосування цієї норми права в оскаржуваному судовому рішенні; навести висновок щодо її застосування у постанові Верховного Суду, зазначити дату її прийняття та номер справи; обґрунтувати подібність правовідносин у справі, що розглядається, та у справі, в якій Верховний Суд виклав свій висновок.

При цьому, обґрунтовуючи подібність правовідносин як обов`язкової умови для виникнення підстав касаційного оскарження судових рішень, передбачених пунктами 1-3 частини другої статті 287 ГПК, необхідно враховувати, що подібність правовідносин визначається за відповідними критеріями.

Велика Палата Верховного Суду виходить з того, що подібність правовідносин потрібно оцінювати за змістовим, суб`єктним та об`єктним критеріями. З-поміж цих критеріїв змістовий (оцінювання спірних правовідносин за характером урегульованих нормами права та договорами прав і обов`язків учасників) є основним, а два інші - додатковими. У кожному випадку порівняння правовідносин і їхнього оцінювання на предмет подібності слід насамперед визначити, які правовідносини є спірними, а тоді порівнювати права й обов`язки сторін саме цих відносин згідно з відповідним правовим регулюванням (змістовий критерій) і в разі необхідності, зумовленої цим регулюванням, - суб`єктний склад спірних правовідносин (види суб`єктів, які є сторонами спору) й об`єкти спорів (пункти 25, 26, 31 постанови від 12.10.2021 у справі № 233/2021/19).

Так, у разі подання касаційної скарги на підставі пункту 3 частини другої статті 287 ГПК України (відсутній висновок Верховного Суду щодо питання застосування норми права у подібних правовідносинах) скаржник повинен чітко вказати, яку саме норму права судами першої та (або) апеляційної інстанцій було застосовано неправильно , а також обґрунтувати у чому полягає помилка судів при застосуванні відповідної норми права та як, на думку скаржника, відповідна норма повинна застосовуватися.

Якщо скаржник вважає, що судами порушено норми процесуального права щодо недослідження зібраних у справі доказів, неповного встановлення обставин справи, або обставини, які встановлені на підставі недопустимих доказів, та чому, на думку скаржника, останні є недопустимими, або зібрані у справі докази, які судом не досліджені, що могло б давати підстави для висновку про порушення цим судом норм процесуального права, або встановлення обставин, що мають істотне значення, на підставі недопустимих доказів, або інші порушення норм процесуального права передбачені частиною першою статті 310 ГПК України, то в цьому разі у касаційній скарзі має вказати пункт 4 частини другої статті 287 ГПК України та має бути конкретно зазначено, з вказівкою на частину першу або/та третю статті 310 ГПК України.

Аналіз наведених норм дає підстави для висновку, що перелік підстав для касаційного оскарження судових рішень, наведений в частині другій статті 287 ГПК України, є вичерпним.

Отже, системний аналіз наведених положень ГПК України дає підстави для висновку, що при касаційному оскарженні судових рішень, зазначених у пунктах 1, 4 частини першої статті 287 ГПК України у касаційній скарзі обґрунтування неправильного застосування судом (судами) норм матеріального права чи порушення норм процесуального права має обов`язково наводитись у взаємозв`язку із посиланням на відповідний пункт (пункти) частини другої статті 287 ГПК України як на підставу для касаційного оскарження судового рішення.

З урахуванням змін до ГПК України, які набрали чинності 08 лютого 2020 року, суд касаційної інстанції переглядає судові рішення в межах доводів та вимог касаційної скарги, які стали підставою для відкриття касаційного провадження, а тому відсутність у касаційній скарзі визначених законом підстав касаційного оскарження унеможливлює її прийняття та відкриття касаційного провадження.

Таким чином, процесуальний закон покладає на скаржника обов`язок зазначати у касаційній скарзі про неправильне застосування яких конкретно норм матеріального та/або порушення норм процесуального права припустилися суди нижчих інстанцій при прийнятті оскаржуваних судових рішень та чітко визначити конкретну підставу (підстави) касаційного оскарження судового рішення, передбаченої (передбачених) статтею 287 ГПК України, з вказівкою на конкретні висновки суду, рішення якого оскаржується, із одночасним зазначенням норм права (пункт, частина, стаття), які неправильно застосовані цим судом при прийнятті відповідного висновку. Крім того, скаржник повинен чітко вказати, яку саме норму права судами першої та (або) апеляційної інстанцій було застосовано без урахування висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду, крім випадку наявності постанови Верховного Суду про відступлення від такого висновку, або обґрунтувати необхідність відступлення від висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду та застосованого судами попередніх інстанцій в оскаржуваних судових рішеннях, або наявність пунктів 3, 4 частини другої статті 287 ГПК України.

АТ «Сумське машинобудівне науково-виробниче об`єднання» у касаційній скарзі з посиланням на пункт 1 частини другої статті 287 ГПК України зазначає про неправильне застосування судами попередніх інстанцій норм матеріального права та порушенні норм процесуального права, а саме:

- помилкове незастосування до правовідносин сторін у справі положень статті 1048 та 1056 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) та помилкове застосування статті 625 ЦК України, та стягнення з відповідача процентів річних за статтею 625 ЦК України, які не заявлялися до стягнення позивачем у позовній заяві у справі. Судами при винесенні оскаржуваних рішень в цій частині не було враховано висновки щодо застосування норми права у подібних правовідносинах щодо нарахування відсотків за кредитним договором після закінчення строку його дії викладених, зокрема, у постановах Великої Палати Верховного Суду від 28.03.2018 у справі № 444/9519/12, від 04.07.2018 у справі № 14-154цс18 та від 31.10.2018 у справі № 202/4494/16-ц, а також не було враховано висновки щодо застосування статті 14 ГПК України щодо диспозитивності господарського судочинства, викладені у постановах Верховного Суду від 08.08.2019 у справі № 450/1686/17 та від 15.07.2019 у справі № 235/499/17;

Отже, зазначені скаржником підстави за пунктом 1 частини другої статті 287 ГПК України у касаційній скарзі не є очевидно неприйнятними.

Доводи АТ «ІНГ Банк Україна» у запереченні проти відкриття касаційного провадження про те, що посилання АТ «Сумське машинобудівне науково-виробниче об`єднання» на неврахування судами при винесенні оскаржуваного рішення правових позицій Верховного Суду як підстави для скасування вказаних рішень є безпідставними, оскільки релевантні висновки щодо застосування норм матеріального права у подібних правовідносинах були застосовані апеляційним судом при вирішенні справи, а тому вважає, що у відкритті касаційного провадження має бути відмовлено на підставі пункту 5 частини першої статті 293 ГПК України, Судом не беруться до уваги, оскільки судові рішення у цій справі в контексті статті 287 ГПК України можуть бути оскаржені до Верховного Суду та фактично стосуються спростування доводів касаційної скарги, які будуть в межах статті 300 ГПК України оцінені судом під час розгляду касаційної скарги, а не на стадії відкриття / повернення касаційної скарги.

Також скаржник у касаційній скарзі зазначає, що прийняття судами попередніх інстанцій рішення про права, інтереси та (або) обов`язки осіб, що не були залучені до участі у справі, що згідно з пунктом 1 частини 8 статті 310 ГПК України є підставою для обов`язкового скасування судового рішення з направленням справи на новий розгляд та вказує, що не було залучено ING Bank N.V. до участі у справі в якості третьої особи та не було враховано правові висновки, викладені у постановах Верховного Суду від 08.12.2021 у справі № 916/333/20, від 16.12.2021 у справі № 904/3669/20, від 15.12.2021 у справі № 914/1334/20, від 08.12.2021 у справі № 916/333/20, від 16.12.2021 у справі № 904/3669/20, від 15.12.2021 у справі № 914/1334/20.

При цьому скаржник, посилаючись на пункт 8 частини першої статті 310 ГПК України, яка є підставою направлення цієї справи саме на новий розгляд, не визначив конкретну підставу (підстави) касаційного оскарження судового рішення, передбаченої (передбачених) відповідним переліком пунктів частини другої статті 287 ГПК України у взаємозв`язку з пунктом 8 частини першої статті 310 ГПК.

Скаржник, зазначивши, що попередніми судовими інстанціями не було залучено ING Bank N.V. до участі у справі в якості третьої особи, не визначив конкретну підставу (підстави) касаційного оскарження судового рішення, передбаченої (передбачених) відповідним пунктом частини другої статті 287 ГПК України з урахуванням пункту 8 частини першої статті 310 ГПК.

Отже, скаржник не визначив конкретну підставу (підстави) касаційного оскарження судового рішення, передбаченої (передбачених) відповідним пунктом частини другої статті 287 ГПК України з урахуванням пункту 8 частини першої статті 310 ГПК України.

З огляду на принципи диспозитивності, рівності, змагальності та межі касаційного перегляду, закріплені у статті 300 ГПК України, Суд не наділений повноваженнями доповнювати касаційну скаргу міркуваннями, які скаржник не навів у її тексті.

Суд касаційної інстанції в межах доводів та вимог касаційної скарги, які стали підставою для відкриття касаційного провадження, та на підставі встановлених фактичних обставин справи перевіряє правильність застосування судом першої чи апеляційної інстанції норм матеріального і процесуального права (частина перша статті 300 ГПК України).

Таким чином, враховуючи доводи касаційної скарги, скаржнику слід виконати вимоги пункту 5 частини другої статті 290 ГПК України та вказати підставу (підстави) касаційного оскарження судового рішення, визначену (визначені) у конкретному пункті (пунктах) частини другої статті 287 ГПК України урахуванням пункту 8 частини першої статті 310 ГПК України.

Наслідком не усунення цього недоліку є повернення касаційної скарги скаржнику на підставі частини п`ятої статті 292 ГПК України.

Також згідно з пунктом 2 частини четвертої статті 290 ГПК України до касаційної скарги додаються документи, що підтверджують сплату судового збору у встановлених порядку і розмірі, або документи, що підтверджують підстави для звільнення від сплати судового збору відповідно до закону.

Згідно із частиною другою статті 123 ГПК України розмір судового збору, порядок його сплати, повернення і звільнення від сплати встановлюються законом.

Правові засади справляння судового збору, платників, об`єкти та розміри ставок судового збору, порядок сплати, звільнення від сплати та повернення судового збору визначає Закон України «Про судовий збір».

За приписами підпункту 5 пункту 2 частини другої статті 4 Закону України «Про судовий збір» ставку судового збору за подання касаційної скарги на рішення господарського суду встановлено в розмірі 200 відсотків ставки, що підлягала сплаті при поданні позовної заяви.

Згідно з частиною першої статті 4 Закону України «Про судовий збір» судовий збір справляється у відповідному розмірі від прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 1 січня календарного року, в якому відповідна заява або скарга подається до суду, - у відсотковому співвідношенні до ціни позову та у фіксованому розмірі.

Підпунктом 1 пункту 2 частини другої статті 4 Закону України «Про судовий збір» ставку судового збору за подання позовної заяви майнового характеру було встановлено: 1,5 відсотка ціни позову, але не менше 1 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб та не більше 350 прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

На час подання позову статтею 7 Закону України «Про Державний бюджет України на 2017 рік» прожитковий мінімум для працездатних осіб з 01.01.2017 встановлено у розмірі 1 600, 00 грн.

В прохальній частині касаційної скарги скаржник виклав свої вимоги до Суду в такій редакції: « 3. Скасувати рішення Господарського суду Сумської області від 29.08.2022 року та постанову Північного апеляційного господарського суду від 24.10.2023 року по справі № 920/367/17 у частині задоволення первісного позову про стягнення 10 000 доларів США відсотків за користування кредитом, та ухвалити нове рішення, яким у задоволенні позову у відповідній частині відмовити».

Оскаржуваним рішенням Господарського суду Сумської області від 29.08.2022, залишеним без змін постановою Північного апеляційного господарського суду від 24.10.2023, у справі №920/367/17, зокрема, первісний позов задоволено повністю. Стягнуто з АТ «Сумське машинобудівне науково-виробниче об`єднання» на користь АТ «ІНГ Банк Україна» 8 200 000, 00 доларів США основного боргу за кредитом, 1 768 986, 51 доларів США відсотків за користування кредитом та 240 000, 00 грн витрат із сплати судового збору. У задоволенні зустрічного позову в частині визнання відсутнім у АТ «ІНГ Банк Україна» права на стягнення з АТ «Сумське машинобудівне науково-виробниче об`єднання» заборгованості за договором про надання фінансових послуг № 08/012 від 22.05.2008 (у новій редакції від 14.10.2010), яка виникла внаслідок надання кредитних коштів на суму 41 000 000, 00 доларів США за заявкою № 111 від 22.05.2015 відмовлено. Закрито провадження у справі за зустрічним позовом, на підставі пункту 4 частини першої статті 231 ГПК України, в частині визнання припиненим, у зв`язку з фактичним виконанням, зобов`язання АТ «Сумське машинобудівне науково-виробниче об`єднання» перед АТ «ІНГ Банк Україна» з повернення кредитних коштів на загальну суму 41 000 000, 00 доларів США, отриманих в рамках виконання АТ «ІНГ Банк Україна» умови договору про надання фінансових послуг № 08/012 від 22.05.2008 (у новій редакції від 14.10.2010).

Отже, скаржник оскаржує 10 000 доларів США відсотків за користування кредитом.

Відповідно до абзацу шостого частини першої статті 6 Закону України «Про судовий збір» за подання позовів, ціна яких визначається в іноземній валюті, судовий збір сплачується у гривнях з урахуванням офіційного курсу гривні до іноземної валюти, встановленого Національним банком України на день сплати.

Позивач звернувся до Господарського суду Сумської області з позовом про стягнення з АТ «Сумське машинобудівне науково-виробниче об`єднання» заборгованості в загальному розмірі 9 968 986, 51 доларів США (еквівалент 268 903 392, 28 грн), включаючи: 8 200 000, 00 доларів США суми основного боргу за кредитом, 1 768 986,51 доларів США відсотків за користування кредитом відповідно до Договору про надання фінансових послуг №08/012 від 22.05.2008 (з урахуванням змін і доповнень, що викладались в додаткових угодах до нього).

Верховний Суд при визначенні судового збору, що підлягає сплаті за подачу касаційної скарги у цій справі, виходить з того, що скаржником оскаржується сума 10 000 доларів США, еквівалент якої дорівнює 269 700 грн (268 903 392, 28 грн / 9 968 986, 51 доларів США = 26, 97 грн х 10 000 доларів США = 269 700 грн).

Отже, з урахуванням викладеного та беручи до уваги вимоги касаційної скарги, скаржник при поданні касаційної скарги у цьому випадку мав сплати судовий збір у сумі 8 091 грн за вимогу майнового характеру за первісним позовом про стягнення 10 000 доларів США, еквівалент якої дорівнює 269 700 грн (269 700 грн х 1,5 % вимога майнового характеру - 4 045, 50 грн х 200 %].

Всупереч зазначеним вимогам до касаційної скарги не додано документів, що підтверджують сплату судового збору у встановлених порядку та розмірі.

Натомість АТ «Сумське машинобудівне науково-виробниче об`єднання» у прохальній частині касаційної скарги заявило клопотання про відстрочення сплати судового збору до ухвалення судом рішення за цією скаргою. Клопотання мотивоване тим, що на даний час скаржник перебуває у надзвичайно складному фінансовому становищі. Станом на 17.07.2020 Відділом примусового виконання рішень Управління Забезпечення примусового виконання рішень у Сумській області Північно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Суми) у межах суми звернення стягнення з урахуванням виконавчого збору, витрат виконавчого провадження, штрафів накладено арешт на грошові кошти та майно АТ «Сумське машинобудівне науково-виробниче об`єднання» на загальну суму 208 217 784, 00 грн, на підтвердження цього додає постанову Головного державного виконавця Відділу примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у Сумській області Північно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Суми) Тимофєєвої Т. І. від 17.07.2020 ВП № 57084810. Також зазначає, що постановою приватного виконавця Корольова М. А. від 15.12.2020 ЗВП № 60740286 накладено арешт на грошові кошти на загальну суму 7 795 724, 58 грн, постановою приватного виконавця Мукореза М. Л. від 18.06.2019 ЗВП № 57048148 накладено арешт на грошові кошти в межах суми 4 690 000, 00 грн, зазначає й про те, що АТ «Сумське машинобудівне науково-виробниче об`єднання» на даний час має заборгованість по заробітній платі в сумі більше ніж 300 млн грн.

Дослідивши вказане клопотання скаржника, проаналізувавши норми чинного законодавства, якими врегульовано порядок звільнення, відстрочення та розстрочення сплати судового збору, Касаційний господарський суд дійшов висновку про відмову у задоволенні клопотання з огляду на таке.

Частиною першою статті 8 Закону України «Про судовий збір» визначено, що враховуючи майновий стан сторони, суд може своєю ухвалою за її клопотанням відстрочити або розстрочити сплату судового збору на певний строк, але не довше ніж до ухвалення судового рішення у справі за таких умов:

1) розмір судового збору перевищує 5 відсотків розміру річного доходу позивача - фізичної особи за попередній календарний рік; або

2) позивачами є:

а) військовослужбовці;

б) батьки, які мають дитину віком до чотирнадцяти років або дитину-інваліда, якщо інший з батьків ухиляється від сплати аліментів;

в) одинокі матері (батьки), які мають дитину віком до чотирнадцяти років або дитину-інваліда;

г) члени малозабезпеченої чи багатодітної сім`ї;

ґ) особа, яка діє в інтересах малолітніх чи неповнолітніх осіб та осіб, які визнані судом недієздатними чи дієздатність яких обмежена; або

3) предметом позову є захист соціальних, трудових, сімейних, житлових прав, відшкодування шкоди здоров`ю.

Частиною другою цієї статті зазначено, що Суд може зменшити розмір судового збору або звільнити від його сплати на підставі, зазначеній у частині першій цієї статті.

З аналізу статті 8 Закону України «Про судовий збір» вбачається, що законодавець, застосувавши конструкцію «суд, враховуючи майновий стан сторони, може…», тим самим визначив, що питання, зокрема щодо звільнення, зменшення, відстрочення чи розстрочення сплати судового збору осіб, є правом, а не обов`язком суду навіть за наявності однієї з умов для такого звільнення, зменшення розміру, відстрочення, розстрочення.

Що ж до самих умов, визначених у статті 8 вказаного Закону, то вони диференційовані за суб`єктним та предметним застосуванням.

Так, умови, визначені у пунктах 1 та 2 частини першої статті 8 вказаного Закону, можуть застосовуватися лише до позивачів - фізичних осіб, котрі перебувають у такому фінансовому стані, що розмір судового збору перевищує 5 відсотків розміру їх річного доходу, та до позивачів, що мають певний соціальний статус.

Щодо третьої умови, визначеної у пункті 3 частини першої статті 8 вказаного Закону, то законодавець, застосувавши слово «або», не визначив можливість її застосування за суб`єктом застосування, в той же час визначив коло предметів спору, коли така умова може застосовуватись, - лише у разі, коли предметом позову є захист соціальних, трудових, сімейних, житлових прав, відшкодування шкоди здоров`ю.

Слід зазначити, що встановлений статтею 8 Закону України «Про судовий збір» перелік умов для звільнення, зменшення розміру, відстрочення чи розстрочення є вичерпним.

Із системного аналізу змісту норм зазначеної статті вбачається, що положення пунктів 1 та 2 частини першої статті 8 Закону України «Про судовий збір» не поширюються на юридичних осіб, незалежно від наявності майнового критерію (майнового стану учасника справи - юридичної особи), а положення пункту 3 частини першої статті 8 вказаного Закону можуть бути застосовані до юридичної особи за наявності майнового критерію, але тільки у справах, визначених цим пунктом, тобто предметом позову у яких є захист соціальних, трудових, сімейних, житлових прав, відшкодування шкоди здоров`ю (постанова Великої Палати Верховного Суду від 14.01.2021 у справі № 940/2276/18).

Водночас відповідно до положення пункту 1 частини першої статті 8 Закону України «Про судовий збір» можуть бути застосовані до відповідача - фізичної особи за наявності відповідної підстави, визначеної зазначеною нормою. (постанова Великої Палати Верховного Суду від 27.11.2023 у справі № 906/308/20)

До клопотання про відстрочення сплати судового збору додано документи, зокрема постанова про арешт коштів боржника від 17.07.2020 № 57084810, постанова про арешт коштів боржника від 15.12.2020 № 60740286, постанова про арешт коштів боржника від 18.06.2019 № 57048148, ці документи з огляду на приписи статей 74, 76, 77, 78 ГПК України не можуть бути тими доказами з точки зору належності, допустимості та достовірності, що підтверджують підстави саме для відстрочення сплати судового збору в контексті правового регулювання Закону України «Про судовий збір».

З огляду на викладене суд дійшов до висновку про відсутність підстав для задоволення клопотання про відстрочення сплати судового збору до ухвалення судом рішення за цією касаційною скаргою, оскільки обставини, наведені скаржником у клопотанні про відстрочення сплати судового збору, не передбачені Законом України «Про судовий збір» для такого відстрочення сплати судового збору, до того ж відповідач у справі є юридичною особою, а предметом позову не є захист соціальних, трудових, сімейних, житлових прав, відшкодування шкоди здоров`ю. Предметом спору у цій справі є стягнення відсотків за користування кредитом відповідно до договору про надання фінансових послуг.

Верховний Суд виходить з того, що необхідність сплати судового збору є певним обмеженням при зверненні до суду, однак таке обмеження є загальним для всіх суб`єктів, узгоджується зі статті 129 Конституції України, якою як одну із засад судочинства визначено рівність усіх учасників судового процесу перед законом і судом.

Касаційний господарський суд зауважує, що «право на суд» не є абсолютним, воно може бути піддане обмеженням, дозволеним за змістом, включно з фінансовими. Так, інтереси справедливого здійснення правосуддя можуть виправдовуватися накладенням фінансових обмежень на доступ особи до суду. Вимога сплати зборів цивільними судами у зв`язку з поданням позовів, які вони мають розглянути, не може вважатися обмеженням права на доступ до суду, яке саме собою є таким, що суперечить пункту 1 статті 6 Конвенції (рішення Європейського суду з прав людини від 19.06.2001 у справі «Креуз проти Польщі»).

Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ) неодноразово наголошував, що інтереси справедливого здійснення правосуддя можуть виправдовувати накладення фінансових обмежень на доступ особи до суду. Вимога про сплату державного мита є стримуючою мірою для потенційних позивачів від пред`явлення безрозсудних і необґрунтованих позовів. Для того щоб гарантувати справедливий баланс між підтримкою нормального функціонування судової системи і захистом інтересів заявника при поданні позову до суду, внутрішньодержавні суди звільняють від сплати державного мита заявників, які можуть підтвердити свій поганий фінансовий стан (Рішення ЄСПЛ у справі «Шишков проти Росії» («Shishkov v. Russia») від 20 лютого 2014 року, пункт 111).

Положення пункту 1 статті 6 Конвенції про виконання зобов`язання забезпечити ефективне право доступу до суду не означає просто відсутність втручання, але й може вимагати вчинення позитивних дій у різноманітних формах з боку держави; не означає воно й беззастережного права на отримання безкоштовної правової допомоги з боку держави у цивільних спорах і так само це положення не означає надання права на безкоштовні провадження у цивільних справах (Рішення ЄСПЛ у справі «Креуз проти Польщі» («Kreuz v. Poland») від 19 червня 2001 року, пункт 59).

Отже, у клопотанні скаржника про відстрочення сплати судового збору за подання касаційної скарги у справі №920/367/17 Суд відмовляє.

Виходячи з вищевикладеного, Верховний Суд зазначає, що з метою усунення допущених недоліків оформлення касаційної скарги скаржнику слід надати докази сплати судового збору у розмірі 8 091 грн, який має бути перерахований за актуальними реквізитами щодо сплати судового збору за подачу касаційної скарги до Верховного Суду на час вчинення такої дії.

Верховний Суд роз`яснює, що у разі не усунення вищевказаного недоліку касаційної скарги у встановлений судом строк, касаційну скаргу буде повернуто на підставі частини п`ятої статті 292 ГПК України.

Окрім цього, статтею 288 ГПК України визначено, що касаційна скарга на судове рішення подається протягом двадцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення, що оскаржується, або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення. Учасник справи, якому повне судове рішення не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на касаційне оскарження, якщо касаційна скарга подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому такого судового рішення. Строк на касаційне оскарження може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин, крім випадків, зазначених у частині четвертій статті 293 цього Кодексу.

Згідно зі статтею 284 ГПК України постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття.

Так, оскаржувана постанова апеляційного господарського суду у даній справі ухвалена 24.10.2023 (повний текст постанови виготовлено та підписано - 09.11.2023), а тому строк на її оскарження, з урахуванням вихідних днів, закінчився 29.11.2023.

Скаржником 29.11.2023 вперше подану касаційну скаргу до Верховного Суду в межах строку на касаційне оскарження зазначеної постанови апеляційного господарського суду від 24.10.2023, яку ухвалою Верховного Суду від 08.12.2023 у справі № 920/367/17 повернуто з усіма доданими до неї матеріалами скаржнику, оскільки скаргу підписано особою яка не має права її підписувати (пункт 1 частини четвертої статті 292 ГПК України).

Ухвалу Верховного Суду від 08.12.2023 у справі № 920/367/17 доставлено АТ «Сумське машинобудівне наукове-виробниче об`єднання» в Електронний кабінет: 08.12.2023 (п`ятниця) 17:05, що підтверджується довідкою про доставку документа в кабінет Електронного суду від 22.01.2024.

Відповідно до частини шостої статті 242 ГПК України якщо судове рішення надіслано до електронного кабінету пізніше 17 години, судове рішення вважається врученим у робочий день, наступний за днем його відправлення, незалежно від надходження до суду повідомлення про його доставлення.

Отже, АТ «Сумське машинобудівне наукове-виробниче об`єднання» отримало ухвалу Суду від 08.12.2023 з цієї справи 11.12.2023 (понеділок).

Касаційну скаргу вдруге подано скаржником до Верховного Суду 20.12.2023, підтвердженням чого є поштова відмітка на конверті, в якому касаційна скарга надійшла на адресу Суду, тобто з пропуском строку на касаційне оскарження зазначеної постанови апеляційного господарського суду від 24.10.2023.

Звертаючись з клопотанням про поновлення строку на подання касаційної скарги, скаржник зазначає, що так до касаційної скарги було помилково додано копію довіреності, що посвідчувала надання повноважень адвокату Бирченко Б. В. іншим підприємством, проте просить суд звернути увагу на те, що в матеріалах справи № 920/367/17 були наявні підтвердження повноважень представника АТ «Сумське машинобудівне наукове-виробниче об`єднання» Бирченка Б. В., так як відповідний представник приймав участь у розгляді справи у суді апеляційної інстанції, та неодноразово подавав процесуальні документи у справі, зокрема: клопотання про відкладення розгляду справи від 14.02.2023 до якого додавалася довіреність АТ «Сумське машинобудівне наукове-виробниче об`єднання» № 18-49/10 від 27.12.2022 зі строком дії до 31.12.2023; клопотання про зупинення розгляду справи від 20.03.2023, до якого додавалися довіреність АТ «Сумське машинобудівне наукове-виробниче об`єднання» № 18-49/10 від 27.12.2022 зі строком дії до 31.12.2023 та свідоцтво про право на зайняття адвокатською діяльністю, а тому враховуючи викладене, вважає, що на момент подання та розгляду Верховним Судом касаційної скарги від 29.11.2023 у матеріалах справи № 920/367/17 були наявні дійсні документи, що посвідчували права адвоката Бирченка Б. В. як представника АТ «Сумське машинобудівне наукове-виробниче об`єднання», що може бути встановлено судом при ознайомленні з матеріалами апеляційного провадження.

Також зазначає, що ухвала Верховного Суду від 08.12.2023 у справі № 920/367/17 була оприлюднена в Єдиному державному реєстрі судових рішень 11.12.2023 і вже 20.12.2023 АТ «Сумське машинобудівне наукове-виробниче об`єднання» повторно звернулося до суду з даною касаційною скаргою, усунувши при цьому усі недоліки касаційної скарги, на які Верховний Суд звернув увагу в ухвалі від 08.12.2023, а тому вважає, що причини пропуску строку на касаційне оскарження є поважними та просить поновити строк на касаційне оскарження судових рішень у цій справі.

Колегія суддів, розглянувши наведені обґрунтування причин пропуску процесуального строку на касаційне оскарження, заперечення учасника у справі в контексті пропуску скаржником строку на касаційне оскарження рішення Господарського суду Сумської області від 29.08.2022 та постанови Північного апеляційного господарського суду від 24.10.2023 у справі № 920/367/17, дійшла висновку, що обставини щодо строку та твердження, наведені скаржником у клопотанні, не можуть вважитися поважними з огляду на таке.

Досліджуючи та оцінюючи доводи скаржника, що в матеріалах справи № 920/367/17 були наявні підтвердження повноважень представника АТ «Сумське машинобудівне наукове-виробниче об`єднання» Бирченко Б. В., Суд вважає за необхідне вказати таке.

Відповідно до частини третьої статті 290 ГПК України касаційна скарга підписується особою, яка подає скаргу, або її представником. До касаційної скарги, поданої представником, додається довіреність або інший документ, що посвідчує повноваження представника, якщо в справі немає підтвердження такого повноваження.

За приписами статті 289 ГПК України касаційна скарга подається безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Отже, матеріали справи у суду касаційної інстанції відсутні. За положеннями частини першої статті 294 ГПК України матеріали витребовуються судом касаційної інстанції лише у разі відкриття касаційного провадження. Таким чином суд самостійно не може перевірити факт наявності у матеріалах справи № 920/367/17 підтвердження повноважень представника АТ «Сумське машинобудівне наукове-виробниче об`єднання» Бирченка Б. В., але вказане не нівелює обов`язок скаржника до касаційної скарги, поданої представником, додавати довіреність або інший документ, що посвідчує повноваження представника.

Щодо доводів скаржника, що ухвала Верховного Суду від 08.12.2023 у справі № 920/367/17 була оприлюднена в Єдиному державному реєстрі судових рішень 11.12.2023 і вже 20.12.2023 АТ «Сумське машинобудівне наукове-виробниче об`єднання» повторно звернулося до суду з даною касаційною скаргою, проте скаржником не обґрунтовано та не надано доказів на підтвердження наявності особливих і непереборних обставин, що перешкоджали йому звернутися до суду із повторною касаційною скаргою раніше ніж 20.12.2023, враховуючи, що ним було помилково додано до вперше поданої касаційної скарги копію довіреності, що посвідчувала надання повноважень адвокату Бирченко Б. В.

Звернення з касаційною скаргою є суб`єктивною дією скаржника, який зацікавлений у касаційному перегляді судового рішення та залежить від його волевиявлення.

Згідно з частиною першою статті 119 ГПК України суд за заявою учасника справи поновлює пропущений процесуальний строк, встановлений законом, якщо визнає причини його пропуску поважними, крім випадків, коли цим Кодексом встановлено неможливість такого поновлення.

Поважними причинами визнаються лише такі обставини, які є об`єктивно непереборними, не залежать від волевиявлення особи, що оскаржує судове рішення та пов`язані з дійсними істотними перешкодами чи труднощами для своєчасного вчинення процесуальних дій, що підтверджені належними доказами.

Зі змісту наведеної правової норми вбачається, що законодавець не передбачив обов`язок суду автоматично поновлювати пропущений строк за наявності відповідного клопотання заявника, оскільки в кожному випадку суд має чітко визначити, з якої саме поважної причини такий строк було пропущено та чи підлягає він поновленню.

З метою виконання процесуального обов`язку дотримання строку на касаційне оскарження судових рішень особа, яка має намір подати касаційну скаргу, повинна вчиняти усі можливі та залежні від неї дії, в тому числі спрямовані на своєчасне одержання судових рішень, а також якісну підготовку касаційної скарги, яка за своїм змістом і формою буде відповідати усім вимогам процесуального закону.

Отже, можливість поновлення судом касаційної інстанції пропущеного строку не є необмеженою, а вирішення цього питання пов`язується з наявністю поважних причин пропуску строку звернення зі скаргою на судове рішення, у зв`язку з чим заявник має довести суду їх наявність та непереборність, оскільки в іншому випадку нівелюється значення чіткого окреслення законодавчо закріплених процесуальних строків.

Лише факт подання стороною заяви про поновлення строку не кореспондується з автоматичним обов`язком суду поновити цей строк, оскільки заява про поновлення строку для подання касаційної скарги з огляду на приписи статті 119 ГПК України повинна містити обґрунтування поважності причин пропуску цього строку.

Колегія суддів звертає увагу на те, що вжиття заходів для прискорення процедури розгляду є обов`язком не тільки для держави, а й усіх осіб, які беруть участь у справі. Так, Європейський суд з прав людини в рішенні від 07.07.1989 у справі "Юніон Аліментаріа Сандерс С.А. проти Іспанії" (Case of Union Alimentaria Sanders S.A. v. Spain) (заява № 11681/85) зазначив, що заявник зобов`язаний демонструвати готовність брати участь на всіх етапах розгляду, що стосуються безпосередньо його, утримуватись від використання прийомів, які пов`язані із зволіканням у розгляді справи, а також максимально використовувати всі засоби внутрішнього законодавства для прискорення процедури слухання.

В контексті викладеного суд зазначає, що згідно з положеннями статей 42, 43 ГПК України учасники справи мають право ознайомлюватися з матеріалами справи, робити з них витяги, копії, одержувати копії судових рішень, а також повинні добросовісно користуватися процесуальними правами.

Господарський процесуальний кодекс України не пов`язує право суду відновити пропущений строк з певним колом обставин, що спричинили пропуск строку. Отже, в кожному випадку суд з урахуванням конкретних обставин пропуску строку оцінює докази, що наведені в обґрунтування клопотання про його відновлення, та робить мотивований висновок щодо поважності / неповажності причин пропуску строку.

Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом (частина третя статті 13 ГПК України).

Можливість поновлення судом касаційної інстанції пропущеного строку не є необмеженою, суд має вказати підстави поновлення строку, і такі підстави мають бути об`єктивними і не можуть залежати від суб`єктивних чинників, якими керувався скаржник, та які призвели до пропуску строку на касаційне оскарження в даному випадку.

Частиною четвертою статті 13 ГПК України унормовано, що кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних з вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

У справі "Устименко проти України" (Рішення від 29.10.2015) Європейський суд з прав людини зазначив, що задовольнивши клопотання про поновлення процесуального строку, не посилаючись при цьому на жодні конкретні обставини справи, і просто обмежившись вказівкою на наявність у відповідача "поважних причин" для поновлення пропущеного строку оскарження, національним судом було порушено пункт 1 статті 6 Конвенції.

Приписами частини третьої статті 288 ГПК України передбачено, що строк на касаційне оскарження може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин, крім випадків, зазначених у частині четвертій статті 293 цього Кодексу.

Підсумовуючи викладене, суд зазначає, що скаржником до клопотання не додано належних і допустимих доказів, які б свідчили про наявність поважних причин, що перешкоджали скаржнику звернутися до суду касаційної інстанції на касаційне оскарження рішення Господарського суду Сумської області від 29.08.2022 та постанову Північного апеляційного господарського суду від 24.10.2023 у справі № 920/367/17 із дотриманням процесуальних строків на касаційне оскарження судового рішення.

З огляду на викладене колегія суддів визнає неповажними підстави, наведені скаржником в обґрунтування поважності причин пропуску строку на касаційне оскарження рішення Господарського суду Сумської області від 29.08.2022 та постанову Північного апеляційного господарського суду від 24.10.2023 у справі № 920/367/17.

Згідно з частиною третьою статті 292 ГПК України касаційна скарга залишається без руху також у випадку, якщо вона подана після закінчення строків, установлених статтею 288 цього Кодексу, і особа, яка її подала, не порушує питання про поновлення цього строку, або якщо підстави, наведені нею у заяві, визнані неповажними.

Таким чином, Касаційний господарський суд у складі Верховного Суду вважає за необхідне надати скаржнику строк для можливості надання клопотання (заяви) про поновлення строку на касаційне оскарження рішення Господарського суду Сумської області від 29.08.2022 та постанову Північного апеляційного господарського суду від 24.10.2023 у справі № 920/367/17 з наведенням інших підстав для поновлення строку та/або доданням відповідних доказів.

Якщо заяву (клопотання) не буде подано особою в зазначений строк або наведені підстави для поновлення строку на касаційне оскарження будуть визнані неповажними, суд відмовляє у відкритті касаційного провадження на підставі пункту 4 частини першої статті 293 цього Кодексу.

Верховний Суд роз`яснює, що у разі не усунення вищевказаного недоліку касаційної скарги у встановлений судом строк, буде відмовлено у відкритті касаційного провадження на підставі пункту 4 частини першої статті 293 ГПК України

Згідно з частиною другою статті 292 ГПК України, у разі якщо касаційна скарга оформлена з порушенням вимог, встановлених статтею 290 цього Кодексу, а також подана особою, яка відповідно до частини шостої статті 6 цього Кодексу зобов`язана зареєструвати електронний кабінет, але не зареєструвала його, застосовуються положення статті 174 цього Кодексу, про що суддя постановляє відповідну ухвалу.

Відповідно до частини другої статті 174 ГПК України в ухвалі про залишення позовної заяви без руху зазначаються недоліки позовної заяви, спосіб і строк їх усунення, який не може перевищувати десяти днів з дня вручення ухвали про залишення позовної заяви без руху. Якщо ухвала про залишення позовної заяви без руху постановляється з підстави несплати судового збору у встановленому законом розмірі, суд в такій ухвалі повинен зазначити точну суму судового збору, яку необхідно сплатити (доплатити).

З огляду на викладене касаційна скарга АТ «Сумське машинобудівне науково-виробниче об`єднання» підлягає залишенню без руху на підставі частини другої та третьої статті 292 ГПК України із наданням скаржникові строку для усунення зазначених вище недоліків шляхом:

- надання клопотання (заяви) про поновлення строку на касаційне оскарження рішення Господарського суду Сумської області від 29.08.2022 та постанови Північного апеляційного господарського суду від 24.10.2023 у справі № 920/367/17 з наведенням інших підстав для поновлення строку та доданням відповідних доказів;

- надання касаційної скарги в новій редакції та зазначити підставу касаційного оскарження з урахуванням пункту 8 частини першої статті 310 ГПК України з відповідним посиланням на відповідний пункт / пункти частини другої статті 287 ГПК України;

- надання документа на підтвердження оплати судового збору в розмірі 8 091, 00 грн, який має бути перерахований за реквізитами рахунку для його зарахування до Державного бюджету України за розгляд справ Верховним Судом за актуальними реквізитами щодо його сплати до Верховного Суду.

Матеріали з усуненням недоліків касаційної скарги слід подати в Касаційний господарський суд у складі Верховного Суду у встановлений цією ухвалою строк, а також надати суду докази надіслання копії цих матеріалів іншим учасникам справи.

Суд також вважає за необхідне звернути увагу скаржника на те, що з огляду на повноту та межі неусунення недоліків касаційної скарги протягом установленого строку може мати наслідки або повернення скарги на підставі частини п`ятої статті 292 ГПК України, або відмову у відкритті касаційного провадження на підставі пункту 4 частини першої статті 293 ГПК України, виходячи з вищенаведеного.

Отже, доводи АТ «ІНГ Банк Україна» у запереченні проти відкриття касаційного провадження щодо неповажності причин для поновлення строку на касаційне оскарження приймаються Судом з урахуванням вище викладеного в цій ухвалі в тій частині в якій відповідають вище викладеним міркуванням.

Керуючись статтями 119, 123, 174, 234, 235, 288, 290, 291, 292, 293 ГПК України, статтями 4, 8 Закону України «Про судовий збір», Верховний Суд, -

У Х В А Л И В:

1. Касаційну скаргу Акціонерного товариства «Сумське машинобудівне науково-виробниче об`єднання» на рішення Господарського суду Сумської області від 29.08.2022 та постанову Північного апеляційного господарського суду від 24.10.2023 у справі №920/367/17 - залишити без руху.

2. Надати Акціонерному товариству «Сумське машинобудівне науково-виробниче об`єднання» строк для усунення недоліків касаційної скарги тривалістю 10 днів з дня вручення копії цієї ухвали. Повідомити скаржника про можливість подати до Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду документи про усунення недоліків через «Електронний суд» або поштою за адресою: м. Київ, вул. О. Копиленка, 6.

3. Роз`яснити Акціонерному товариству «Сумське машинобудівне науково-виробниче об`єднання», що у разі невиконання у встановлений строк вимог цієї ухвали касаційну скаргу буде або повернуто на підставі частини п`ятої статті 292 ГПК України, або відмовлено у відкритті касаційного провадження на підставі пункту 4 частини першої статті 293 ГПК України у залежності від повноти усунення недоліків.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання, є остаточною та оскарженню не підлягає.

Суддя Т. Малашенкова

Суддя І. Бенедисюк

Суддя І. Булгакова