АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
_____________________________________________________________________________________________
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 січня 2024 року м. ОдесаСправа № 916/890/23
Південно-західний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого судді: Аленіна О.Ю.

суддів: Богатиря К.В., Поліщук Л.В.

секретар судового засідання Герасименко Ю.С.

За участю представників учасників справи:

від ТОВ "Блок Майстер Україна" адвокат Віценко А.Г.

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Блок Майстер Україна"

на ухвалу Господарського суду Одеської області від 18.10.2023 (повний текст складено та підписано 23.10.2023, суддя Петренко Н.Д.)

у справі №916/890/23

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Блок Майстер Україна"

до Приватного підприємства "Адепт-Комплект"

за участі третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні позивача Товариство з обмеженою відповідальністю "Солагро"

про стягнення 2 688 766,65 грн

ВСТАНОВИВ

У березні 2023 Товариство з обмеженою відповідальністю Блок Майстер Україна (далі ТОВ Блок Майстер Україна, позивач) звернулося до Господарського суду Одеської області з позовною заявою до Приватного підприємства Адепт-Комплект (далі ПП Адепт-Комплект, відповідач) про стягнення заборгованості за договором на виготовлення та монтаж металоконструкцій № 07/09/21 від 07.09.2021 року у розмірі 2 688 766,55 грн.

В обґрунтування позовних вимог позивач посилається на неналежне виконання відповідачем зобов`язань за договором на виготовлення та монтаж металоконструкцій № 07/09/21 від 07.09.2021 року, укладеного між відповідачем та філією позивача.

У ході розгляду справи відповідач звернувся до суду першої інстанції із клопотанням про призначення судової будівельно-технічної експертизи.

Назване клопотання обґрунтовано тим, що позивачем не надано доказів, на підставі яких переконливо можна дійти висновку про реальність/фактичність виконання ним повного обсягу робіт за договором на об`єкті будівництва. Також відповідачем зазначено, що з огляду на пояснення третьої особи є всі ознаки вважати, що підрядником належним чином не виконані роботи з виготовлення та монтажу металоконструкцій, щодо бетонних робіт.

Ухвалою Господарського суду Одеської області від 18.10.2023 по цій справі призначено у справі судову будівельно-технічну експертизу, проведення якої доручено Полтавському відділенню при Національному науковому центрі "Інститут судових експертиз ім. засл. проф. М.С. Бокаріуса" Міністерства юстиції України, провадження у справі зупинено тощо.

В мотивах оскаржуваної ухвали суд першої інстанції послався на те, що судова експертиза у даній справі призначається з метою встановлення переліку та об`єму фактично виконаних за спірним договором, а також відповідності виконаних робіт технічній документації, проектній документації, виконавчій документації та вимогам нормативно-правових актів у галузі будівництва, що є неможливим без застосування спеціальних знань у сфері будівництва.

Вирішуючи питання щодо експертної установи, суд першої інстанції зазначив, що позивачем запропоновано для проведення експертизи Полтавський науково-дослідний експертно-криміналістичний центр МВС України. В свою чергу відповідач та третя особа не надали своїх пропозицій щодо іншої експертної установи. З огляду на що суд першої інстанції дійшов висновку про можливість доручення проведення експертизи експертній установі запропонованій позивачем.

Не погодившись із даною ухвалою до Південно-західного апеляційного господарського суду звернувся відповідач з апеляційною скаргою в якій просить скасувати ухвалу Господарського суду Одеської області від 18.10.2023 про призначення експертизи та зупинення провадження у цій справі та направити справу для продовження розгляду до суду першої інстанції.

Свої вимоги скаржник обґрунтовує тим, що оскаржувану ухвала прийнята з неповним з`ясуванням обставин, що мають значення для справи, порушенням норм процесуального права, а тому остання підлягає скасуванню, виходячи з наступного.

Так, апелянт стверджує, що місцевим судом неповно з`ясовано та не співставлено підстави заперечень відповідача проти позову та його пояснення щодо призначення експертизи.

Зокрема, як стверджує скаржник, з відзиву ПП «Адепт-Комплект» вбачається, що підставою заперечень вимог позивача є те, що позивач не надав відповідачу загальний журнал робіт, а також спеціальні журнали ведення робіт, що в свою чергу зумовило відмову від підписання Актів № 3 та № 4. Інших підстав у запереченні проти вимог позивача, відповідач не навів.

Скаржник також вважає, що питання поставленні на вирішення експерта, виходять за межі предмету спору та за межі обставин, на які посилається відповідач, оскільки незважаючи на підстави заперечення проти позову, а саме неподання додаткових документів, суд першої інстанції поставив на вирішення експерта питання про виконання позивачем всього комплексу робіт з виготовлення та монтажу металоконструкцій, а також про виконання робіт з розробки креслень КМД.

При цьому, як на тому наголошує апелянт, питання для проведення експертизи можуть стосуватися тільки Актів № 3 та № 4, від підписання яких відмовився відповідач, а не всього переліку робіт за договором.

На переконання апелянта, оскільки відповідач не заявляв та не заявляє про конкретні недоліки у виконанні робіт позивачем, поставлені питання щодо їх відповідності будівельним нормам і правилам виходить за межі предмета доказування, а тому необґрунтовано поставлені судом на вирішення судової експертизи.

До того ж, апелянт зазначає, що для встановлення необхідності подання позивачем додаткових документів до Актів № 3 та № 4, про що зазначає відповідач, не потрібні спеціальні знання, оскільки зазначене питання є виключно юридичним.

З урахуванням наведеного, апелянт вважає, що місцевий господарський суд помилково не звернув увагу, що повідомлені відповідачем суду підстави не підписання не дають правових підстав для призначення судової експертизи, оскільки відповідач заперечує не по виконанню робіт безпосередньо, а по ненаданню йому додаткових документів. При цьому обґрунтованість таких вимог відповідача може бути оцінена судом самостійно і не потребує спеціальних знань.

Наголошує апелянт й на тому, що подавав до місцевого суду свої пояснення, де заперечував проти призначення судової експертизи загалом, а також заперечував проти направлення справи до запропонованої відповідачем експертної установи та пропонував свою Київський науково-дослідний інститут судових експертиз Міністерства юстиції України. Однак, такі пояснення та пропозиція щодо експертної установи було проігноровані судом першої інстанції під час прийняття оскаржуваної ухвали.

Також, як вважає апелянт, у даному випадку необґрунтоване призначення судової експертизи безумовно призведе до безпідставного збільшення строку розгляду справи, тобто вихід за межі розумного строку розгляду справи, що може мати наслідком порушення прав і охоронюваних законом інтересів учасників справи.

Ухвалою Південно-західного апеляційного господарського суду від 20.11.2023 відкрито апеляційне провадження по справі №916/890/23 за апеляційною скаргою ТОВ "Блок Майстер Україна" на ухвалу Господарського суду Одеської області від 18.10.2023 та призначено справу до розгляду на 20.12.2023.

Судом апеляційної інстанції отримано відзив на апеляційну скаргу від відповідача в якому останній просить залишити апеляційну скаргу без задоволення, а оскаржувану ухвалу без змін.

В обґрунтування своїх заперечень відповідач зазначає, що у наявних матеріалах справи містяться листи відповідача, а також відзив на позовну заяву в яких чітко зазначено, з яких підстав останній не підписує надані позивачем Акти.

З приводу тверджень апелянта про те, що поставлені на вирішення експерта питання виходять за межі заявлених позовних вимог, відповідач зазначає, що договірні зобов`язання з боку позивача не були виконані, належним чином оформлені та підписані креслення КМД по всьому комплексу робіт не передані, зауваження з боку технічного нагляду третьої особи не усунуті, тому відповідач, з урахуванням позовних вимог позивача, й поставив на вирішення експерта питання, щодо всього переліку й об`єму виконаних робіт в тому числі й щодо відповідності виконаних кресленням КМД по всьому об`єму робіт.

В свою чергу, як зазначає відповідач, апелянт не надав жодних доказів на підтвердження реального виконання робіт, а доводи позивача щодо необґрунтованості підстав у відмові від підписання Актів є суб`єктивною думкою позивача, тому цілком обґрунтовано й постало питання, щодо реальності /фактичності виконання робіт.

З огляду на таке, відповідач вважає, що поставлені експерту питання знаходяться у причинно-наслідковому зв`язку із позовними вимогами позивача.

Щодо запропонованої позивачем експертної установи, відповідач відзначає, що в іншій справі між тими самими, яка розглядається в Господарському суді м. Києва, призначена аналогічна експертиза за клопотання ТОВ «Блок Майстер Україна», проведення якої доручено Київському науково - дослідному інституту судових експертиз Міністерства юстиції України, однак, протягом більше року, проведення експертизи не розпочато.

У зв`язку з непрацездатністю (несправністю) системи та неможливістю налагодження коректної роботи системи відеоконференцзв`язку судове засідання 20.12.2023 не відбулось.

Ухвалою суду від 21.12.2023 повідомлено учасників справи, що наступне судове засідання відбудеться 18.01.2024.

Під час судового засідання від 18.01.2024 представник апелянта підтримав вимоги за апеляційною скаргою та наполягав на її задоволенні.

Інші представники учасників справи, у тому числі апелянт, у судове засідання не з`явились, про причини неможливості прибуття у судове засідання не повідомили, хоча були належним чином повідомлені про час, дату та місце розгляду справи.

Відповідно до ст. 240 ГПК України у судовому засіданні оголошено вступну та резолютивну частини постанови.

Обговоривши доводи апеляційної скарги, перевіривши наявні матеріали справи на предмет їх юридичної оцінки господарським судом Одеської області та проаналізувавши застосування норм матеріального та процесуального права, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Відповідно до приписів ст. 269 ГПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї. Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.

За приписами ст. 98 ГПК України висновок експерта - це докладний опис проведених експертом досліджень, зроблені у результаті них висновки та обґрунтовані відповіді на питання, поставлені експертові, складений у порядку, визначеному законодавством. Предметом висновку експерта може бути дослідження обставин, які входять до предмета доказування та встановлення яких потребує наявних у експерта спеціальних знань. Предметом висновку експерта не можуть бути питання права. Висновок експерта може бути наданий на замовлення учасника справи або на підставі ухвали суду про призначення експертизи.

Статтею 99 ГПК України визначено, що суд за клопотанням учасника справи або з власної ініціативи призначає експертизу у справі за сукупності таких умов: 1) для з`ясування обставин, що мають значення для справи, необхідні спеціальні знання у сфері іншій, ніж право, без яких встановити відповідні обставини неможливо; 2) жодною стороною не наданий висновок експерта з цих самих питань або висновки експертів, надані сторонами, викликають обґрунтовані сумніви щодо їх правильності, або за клопотанням учасника справи, мотивованим неможливістю надати експертний висновок у строки, встановлені для подання доказів, з причин, визнаних судом поважними, зокрема через неможливість отримання необхідних для проведення експертизи матеріалів.

Тобто, експертиза призначається, за сукупності декількох умов, а саме для з`ясування обставин, що мають значення для справи, необхідні спеціальні знання у сфері іншій, ніж право, без яких встановити відповідні обставини неможливо та жодною стороною не наданий висновок експерта з цих самих питань або висновки експертів, надані сторонами, викликають обґрунтовані сумніви щодо їх правильності, або за клопотанням учасника справи, мотивованим неможливістю надати експертний висновок у строки, встановлені для подання доказів, з причин, визнаних судом поважними, зокрема через неможливість отримання необхідних для проведення експертизи матеріалів.

При призначенні експертизи судом експерт або експертна установа обирається сторонами за взаємною згодою, а якщо такої згоди не досягнуто у встановлений судом строк, експерта чи експертну установу визначає суд. З урахуванням обставин справи суд має право визначити експерта чи експертну установу самостійно. У разі необхідності може бути призначено декілька експертів для підготовки одного висновку (комісійна або комплексна експертиза).

Питання, з яких має бути проведена експертиза, що призначається судом, визначаються судом.

Учасники справи мають право запропонувати суду питання, роз`яснення яких, на їхню думку, потребує висновку експерта. У разі відхилення або зміни питань, запропонованих учасниками справи, суд зобов`язаний мотивувати таке відхилення або зміну.

Питання, які ставляться експерту, і його висновок з них не можуть виходити за межі спеціальних знань експерта.

Згідно з ст. 100 ГПК України про призначення експертизи суд постановляє ухвалу, в якій зазначає підстави проведення експертизи, питання, з яких експерт має надати суду висновок, особу (осіб), якій доручено проведення експертизи, перелік матеріалів, що надаються для дослідження, та інші дані, які мають значення для проведення експертизи.

Недотримання порядку призначення та проведення судової експертизи має наслідком затягування судового процесу і призводить до порушення вимог статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, учасником якої є Україна, стосовно права кожного на розгляд його справи упродовж розумного строку, відтак безпідставне призначення судової експертизи та зупинення у зв`язку з цим провадження у справі перешкоджає подальшому розгляду справи.

Судова експертиза призначається лише у разі дійсної потреби у спеціальних знаннях для встановлення фактичних даних, що входять до предмета доказування, тобто у разі, коли висновок експерта не можуть замінити інші засоби доказування. Якщо наявні у справі докази є взаємно суперечливими, їх оцінку в разі необхідності може бути здійснено господарським судом з призначенням відповідної судової експертизи. Питання про призначення судової експертизи повинно вирішуватися лише після ґрунтовного вивчення обставин справи і доводів сторін щодо необхідності такого призначення.

Означена правова позиція висловлена, зокрема, в постановах Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного господарського суду від 24.01.2018 у справі №907/425/16 та від 24.01.2018 у справі №917/50/17.

При цьому, неприпустимо ставити перед судовими експертами питання, вирішення яких не спрямовано на встановлення даних, що входять до предмета доказування у справі, а також правові питання, вирішення яких згідно з чинним законодавством віднесено до компетенції суду.

Призначення експертизи є правом, а не обов`язком господарського суду, при цьому, питання призначення експертизи вирішується судом у кожному конкретному випадку з урахуванням предмета, підстав позову та обставин справи (аналогічний висновок міститься у постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного господарського суду від 27.04.2021 у справі № 927/685/20).

Статтею 1 Закону України "Про судову експертизу" визначено, що судова експертиза - це дослідження експертом на основі спеціальних знань матеріальних об`єктів, явищ і процесів, які містять інформацію про обставини справи, що перебуває у провадженні, зокрема, суду.

Спеціальні знання - це професійні знання, отримані в результаті навчання, а також навички, отримані обізнаною особою в процесі практичної діяльності в різноманітних галузях науки, техніки та інших суспільно корисних галузях людської діяльності, які використовуються разом з науково-технічними засобами під час проведення експертизи. Змістом спеціальних знань є теоретично обґрунтовані і перевірені практикою положення і правила, які можуть відноситися до будь-якої галузі науки, техніки, мистецтва тощо.

Колегія суддів зазначає, що необхідність судової експертизи в господарському судочинстві зумовлена тим, що в процесі здійснення правосуддя суд стикається з необхідністю встановлення таких фактів (обставин), дані про які потребують спеціальних досліджень. Експертиза це науковий, дослідницький шлях до висновків, які формулюються у висновку експерта, про фактичні обставини справи. Отже, експертиза призначається судом у випадку необхідності встановлення фактів (обставин), дані про які вимагають спеціальних знань, та які мають суттєве значення для правильного вирішення спору по суті. При цьому господарський суд самостійно визначає, чи є у нього необхідність у спеціальних знаннях і, відповідно, призначення для цього експертизи, чи такої необхідності немає і суд може вирішити спір на підставі інших доказів, поданих у справі.

Крім того, у постанові Верховного Суду від 11.06.2018 у справі № 922/2716/17 об`єднана палата Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду зазначила, що суду слід виходити з того, що призначення судової експертизи, як процесуальної дії суду, яка у будь-якому випадку збільшує строк розгляду справи, що, відповідно, може мати наслідком порушення прав і охоронюваних законом інтересів учасників справи, а тому у кожному разі має бути обґрунтованою. При цьому призначення судової експертизи з порушенням зазначених вимог має наслідком безпідставне збільшення строку розгляду справи, тобто вихід за межі розумного строку розгляду справи, що суперечитиме статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

Позовом у процесуальному сенсі є вимога позивача до відповідача, спрямована через суд, про захист порушеного або оспорюваного суб`єктивного права та охоронюваного законом інтересу, яке здійснюється у визначеній законом процесуальній формі.

Основними елементами, що визначають сутність будь-якого позову являються предмет і підстава.

Під предметом позову розуміється певна матеріально-правова вимога позивача до відповідача, стосовно якої позивач просить прийняти судове рішення. Вона опосередковується спірними правовідносинами - суб`єктивним правом і обов`язком відповідача.

Підставами заявленого позову є обставини, якими позивач обґрунтовує свої позовні вимоги. Такі обставини складають юридичні факти, які тягнуть за собою певні правові наслідки. Фактична підстава позову - це юридичні факти, на яких ґрунтуються позовні вимоги позивача до відповідача. Правова підстава позову - це посилання в позовній заяві на закони та інші нормативно-правові акти, на яких ґрунтується позовна вимога позивача.

Так, як вбачається з наявних матеріалів справи, предметом позову у даній справі є вимога позивача до відповідача про стягнення заборгованості у розмірі 2 688 766,55 грн, з яких: 707 814,43 грн сума неоплачених виконаних робіт по виготовленню металоконструкцій за Актом № 3 приймання-виконаних будівельних робіт за лютий 2022 року; 732 066,36 грн сума неоплачених виконаних будівельних робіт по монтажу за лютий 2022 року та 10% утриманих Замовником від суми Актів приймання виконаних робіт № 1, № 2 за грудень 2021 року та Актів приймання виконаних робіт № 3, № 4 за лютий 2022 року за виготовлення металоконструкцій у сумі 1 248 885,76 грн.

Підставою позову позивачем визначено неналежне виконання відповідачем зобов`язань за договором на виготовлення та монтаж металоконструкцій № 07/09/21 від 07.09.2021 року, укладеного між відповідачем та філією позивача.

Зокрема, позивач зазначає, що виконав будівельні роботи в тому числі з монтажу та відправив на підписання відповідачу Акти №3 приймання виконаних будівельних робіт за лютий 2022 року та Довідки про вартість будівельних робіт та витрати за формою №КБ-3 за лютий 2022 року 10.02.2022 року, а також Акти №4 приймання виконаних будівельних робіт за лютий 2022 року та Довідки про вартість будівельних робіт та витрати за формою №КБ-3 за лютий 2022 року 10.05.2022 року.

Однак, відповідач відмовився від підписання відповідних Актів та оплати виконаних позивачем робіт посилаючись на ненадання на перевірку документів, що підтверджують якість металоконструкцій, ненадання креслень КМД та на наявність зауважень виконробу стосовно стану антикорозійного покриття металоконструкцій та якість зварних швів.

Вважаючи таку відмову необґрунтованою, позивач звернувся із даним позовом до суду.

При цьому, колегія суддів наголошує на тому, що наявними матеріалами справи підтверджується, що сторонами було складено та підписано Акти №1 приймання виконаних будівельних робіт за грудень 2021 року від 16.12.2021 року, Довідки про вартість будівельних робіт та витрати за формою №КБ-3 від 16.12.2021 року, Акти №2 приймання виконаних будівельних робіт за грудень 2021 року від 31.12.2021 року та Довідки про вартість будівельних робіт та витрати за формою №КБ-3 від 31.12.2021 року.

Слід відзначити, що відповідачем такі Акти підписані без жодних зауважень та наразі не оспорюються.

Суд апеляційної інстанції також зазначає, що як у листах-відмові від підписання надісланих позивачем Актів приймання виконаних будівельних робіт №3 та №4, а також у відзиві на позовну заяву, відповідач не посилався на невиконання та/або неналежне виконання позивачем взятих на себе зобов`язань за договором, зокрема в частині виконання будівельних робіт, а лише послався на те, що останнім не було передано загальний журнал робіт, вимоги до ведення якого закріплені у ДБН А.3.1-5:2016, а також спеціальні журнали ведення робіт, які передбачені ДБН А.3.1-5:2016 з урахуванням специфіки монтажу металоконструкцій.

Тобто, відповідач не заявляв про конкретні недоліки, порушення тощо допущені позивачем під час виконання робіт за договором.

Разом з цим, судом першої інстанції на вирішення судової експертизи поставлено питання:

- Який перелік та об`єми фактично виконаних Старокостянтинівською філією ТОВ Блок Майстер Україна робіт з розробки креслень КМД, виготовлення металоконструкцій з фарбуванням згідно проекту та монтажу металоконструкцій за договором на виготовлення та монтаж металоконструкцій № 07/09/21 від 07.09.2021 року на об`єкті Нове будівництво агрологістичного комплексу SOLAGRO за адресою: с. Вили, вул. Київська, 1 3, Лубенського району, Полтавської області?

- Чи відповідають виконані Старокостянтинівською філією ТОВ Блок Майстер Україна роботи з розробки креслень КМД, виготовлення металоконструкцій з фарбуванням згідно проекту та монтажу металоконструкцій за договором на виготовлення та монтаж металоконструкцій № 07/09/21 від 07.09.2021 року на об`єкті Нове будівництво агрологістичного комплексу SOLAGRO за адресою: с. Вили, вул. Київська, 1 3, Лубенського району, Полтавської області технічній документації, проектній документації, виконавчій документації та вимогам нормативно-правових актів у галузі будівництва (ДБН, СНиП, стандартам, технічним умовам)? Якщо не відповідають, то в чому полягають невідповідності?

Тобто судом першої інстанції фактично поставлено на вирішення судової експертизи питання, яке не входить не предмету доказування по цій справі, а саме щодо виконання позивачем всього комплексу виконаних робіт, в той час як відповідач відмовився від підписання лише Актів приймання виконаних будівельних робіт №3 та №4, а також не зазначив, які саме роботи не були виконані та/або були виконанні неякісно, не в повному обсязі, тощо позивачем, а лише послався на непередання журналів ведення робіт.

На переконання колегії суддів, наявні матеріли справи, з огляду на пояснення та заперечення сторін, надають суду першої інстанції можливість самостійно здійснити оцінку виниклих між сторонами правовідносин та вирішити спір по суті, відповідно відсутня необхідність у спеціальних знаннях у сфері іншій ніж право.

Враховуючи наведене, колегією суддів відхиляться й доводи наведені відповідачем у відзиві на апеляційну скаргу, оскільки останні стосуються обставин по справі, яким суд першої інстанції може надати оцінку та встановлення яких не потребує спеціальних знань.

Слід також наголосити на тому, що при постановленні оскаржуваної ухвали місцевий господарський суд обмежився лише посиланням на те, що для повного та всебічного з`ясування обставин справи необхідні спеціальні знання, однак жодним чином не обґрунтував доцільності проведення експертизи, не встановив чи входять зазначені обставини до предмету доказування по справі, не надав обґрунтування необхідності вирішення поставлених експерту питань з урахуванням характеру предмета спору, а також не врахував наданих сторонами вимог та заперечень.

Судова колегія також наголошує на тому, що за приписами ст. 98 ГПК України висновок експерта може бути наданий на замовлення учасника справи або на підставі ухвали суду про призначення експертизи.

Отже, сторони не позбавлені можливості надати до суду висновок експерта здійснений на їх замовлення, однак, як вбачається з наявних матеріалів справи, відповідач такий висновок до суду першої інстанції не надав, а також не зазначив про неможливість надання висновку експерта здійсненого на його замовлення.

Також, за положеннями частини третьої статті 99 ГПК України при призначенні експертизи судом експерт або експертна установа обирається сторонами за взаємною згодою, а якщо такої згоди не досягнуто у встановлений судом строк, експерта чи експертну установу визначає суд. З урахуванням обставин справи суд має право визначити експерта чи експертну установу самостійно.

Згідно з ст. 7 Закону України «Про судову експертизу» судово-експертну діяльність здійснюють державні спеціалізовані установи, їх територіальні філії, експертні установи комунальної форми власності, а також судові експерти, які не є працівниками зазначених установ, та інші фахівці (експерти) з відповідних галузей знань у порядку та на умовах, визначених цим Законом.

До державних спеціалізованих установ належать: науково-дослідні установи судових експертиз Міністерства юстиції України; науково-дослідні установи судових експертиз, судово-медичні та судово-психіатричні установи Міністерства охорони здоров`я України; експертні служби Міністерства внутрішніх справ України, Міністерства оборони України, Служби безпеки України та Державної прикордонної служби України.

Згідно з ст. 9 Закону України «Про судову експертизу» атестовані відповідно до цього Закону судові експерти включаються до державного Реєстру атестованих судових експертів, ведення якого покладається на Міністерство юстиції України. Особа або орган, які призначають або замовляють судову експертизу, можуть доручити її проведення тим судовим експертам, яких внесено до державного Реєстру атестованих судових експертів, або іншим фахівцям з відповідних галузей знань, якщо інше не встановлено законом.

Так, наявні матеріли справи свідчать про те, що відповідачем у клопотанні про призначення судової експертизи було запропоновано експертну установу, а саме Полтавський науково-дослідний експертно-криміналістичний центр МВС України.

В свою чергу, позивач заперечуючи проти проведення судової експертизи наголосив на тому, що у випадку прийняття судом рішення про її призначення, слід визначити іншу експертну установу, а саме Київський науково-дослідний інститут судових експертиз Міністерства юстиції України.

Втім, в оскаржуваній ухвалі суд першої інстанції не надав жодної оцінки ані запереченням позивача щодо призначення по справі судової експертизи, ані запропонованій останнім експертній установі.

Колегія суддів також враховує, що недотримання порядку призначення та проведення судової експертизи має наслідком затягування судового процесу і призводить до порушення вимог статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, учасником якої є Україна, стосовно права кожного на розгляд його справи упродовж розумного строку, відтак безпідставне призначення судової експертизи та зупинення у зв`язку з цим провадження у справі перешкоджає подальшому розгляду справи.

Порушення права на розгляд справи упродовж розумного строку було неодноразово предметом розгляду Європейським судом з прав людини у справах проти України.

Обов`язок швидкого здійснення правосуддя покладається, в першу чергу, на відповідні державні судові органи. Розумність тривалості судового провадження оцінюється в залежності від обставин справи та з огляду на складність справи, поведінку сторін, предмет спору. Нездатність суду ефективно протидіяти недобросовісно створюваним учасниками справи перепонам для руху справи є порушенням частини першої статті 6 згаданої Конвенції (рішення ЄСПЛ від 08.11.2005 у справі "Смірнова проти України", рішення ЄСПЛ від 27.04.2000 у справі "Фрідлендер проти Франції"). Роль національних судів полягає у швидкому та ефективному розгляді справ (рішення ЄСПЛ від 30.11.2006 у справі "Красношапка проти України").

Відтак, на переконання колегії суддів, у даному випадку необґрунтоване призначення судом першої інстанції судової експертизи безумовно призведе до безпідставного збільшення строку розгляду справи, тобто вихід за межі розумного строку розгляду справи, що може мати наслідком порушення прав і охоронюваних законом інтересів учасників справи.

З огляду на вищенаведене, судова колегія вважає, що суд першої інстанції дійшов помилкового висновку про наявність підстав для призначення експертизи та зупинення провадження по справі, оскільки відсутня необхідність у спеціальних знаннях для встановлення обставин справи, що стосуються предмету доказування, а даний спір може бути розглянуто за наявними в матеріалах справи доказами.

Відповідно до ст. 236 Господарського процесуального кодексу України, судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.

Оскаржувана ухвала не відповідає таким критеріям. Суд першої інстанції дійшов висновку про призначення експертизи у справі без ґрунтовного вивчення обставин справи і доводів сторін, при неповному з`ясуванні обставин, які мають значення у вирішенні питання про призначення експертизи.

Згідно з статтею 17 Закону України Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.

Європейський суд з прав людини у рішенні від 10.02.2010 у справі "Серявін та інші проти України" зауважив, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях, зокрема, судів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожний аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною залежно від характеру рішення.

У справі "Трофимчук проти України" Європейський суд з прав людини також зазначив, що хоча пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, це не може розумітись як вимога детально відповідати на кожен довод.

По справі "Руїз Торіха проти Іспанії", ЄСПЛ вказав, що відповідно до практики, яка відображає принцип належного здійснення правосуддя, судові рішення мають в достатній мірі висвітлювати мотиви, на яких вони базуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Межі такого обов`язку можуть різнитися залежно від природи рішення та мають оцінюватися у світлі обставин кожної справи.

Відповідно до п.2 ч.1 ст.275 ГПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити нове рішення у відповідній частині або змінити рішення.

Згідно з ч.1 ст.277 ГПК України, підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є: 1) неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; 2) недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; 3) невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; 4) порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Враховуючи вищевикладене, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню, оскаржувана ухвала скасуванню із направленням справи для продовження розгляду до суду першої інстанції.

Керуючись ст.ст. 269, 270, 275, 277, 281-284 Господарського процесуального кодексу України, колегія суддів, -

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу задовольнити.

Ухвалу Господарського суду Одеської області від 18.10.2023 по справі №916/890/23 - скасувати.

Справу №916/890/23 направити до Господарського суду Одеської області для продовження розгляду.

Постанова, згідно з ст. 284 ГПК України, набуває законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена у касаційному порядку до Верховного суду у випадках передбачених Господарським процесуальним кодексом України.

Повний текст постанови складено та підписано 22.01.2024.

Головуючий суддя Аленін О.Ю.

Суддя Богатир К.В.

Суддя Поліщук Л.В.