ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
_______________________________________________________________________
УХВАЛА

"17" січня 2024 р.м. ХарківСправа № 5023/5847/11 (922/136/24)

Господарський суд Харківської області у складі:

судді Яризька В.О.

розглянувши заяву керуючого реалізацією про забезпечення позову у справі за позовом : фізичної особи-підприємця Ринського Владислава Леонідовича в особі керуючого реалізацією арбітражного керуючого Корольова В.В.

до Товариства з обмеженою відповідальністю «ЕЛДАНИЗ»

про витребування майна

ВСТАНОВИВ:

15.01.2024 до суду надійшла позовна заява керуючого реалізацією фізичної особа-підприємця Ринського Владислава Леонідовича арбітражного керуючого Корольова В.В., в якій просить суд:

- витребувати від товариства з обмеженою відповідальністю "ЕЛДАНИЗ" (; адреса реєстрації: 61072, м. Харків, просп. Науки, буд. 29) на користь ОСОБА_1 (РНОКПП: НОМЕР_1 ) нежитлові приміщення 1-го поверху № 1-1-:-1-4 в літ. «А-5», загальною площею 66,9 кв.м, що розташовані за адресою: АДРЕСА_1 .

- стягнути з відповідача на користь позивача понесені ним та документально підтверджені судові витрати

Відповідно до протоколу передачі судової справи раніше визначеному складу суду від 15.01.2024 справа № 922/136/24 за позовом керуючого реалізацією фізичної особа-підприємця Ринського Владислава Леонідовича передана судді Яризьку В.О. для розгляду в межах справи № 5023/5847/11 про банкрутство фізичної особи-підприємця Ринського Владислава Леонідовича.

Також 15.01.2024 керуючим реалізацією було подано заяву про забезпечення позову, в якій арбітражний керуючий Корольов В.В. просить суд :

- вжити заходи забезпечення позову шляхом заборони приватним та держаним нотаріусам, державним реєстраторам, іншим особам, які відповідно до Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» наділені повноваженнями державних реєстраторів, приймати будь-які рішення щодо нерухомого майна та здійснювати будь-які реєстраційні дії щодо нерухомого майна: нежитлові приміщення 1-го поверху № 1-1-:-1-4 загальною площею 66,9 кв.м., в літ. «А-5», що розташовані за адресою: АДРЕСА_1 (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна: 01), крім тих, що пов`язані з виконанням судового рішення прийнятого в межах цієї справи за позовом керуючого реалізацією Ринського Владислава Леонідовича (ідентифікаційний номер НОМЕР_1 ) Корольова Вадима Вячеславовича про витребування нежитлових приміщеннь 1-го поверху № 1- 1-:-1-4 загальною площею 66,9 кв.м., в літ. «А-5», що розташовані за адресою: АДРЕСА_1 (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна:01) на користь ОСОБА_1 (ідентифікаційний номер НОМЕР_1 )

В обґрунтування наявності правових підстав для вжиття заходів забезпечення позову позивач посилається на те, що невжиття таких заходів, може істотно ускладнити чи унеможливити витребування такого майна у випадку задоволення позову.

Розглянувши заяву позивача про забезпечення позову та перевіривши викладені в ній обставини й докази на їх підтвердження, суд зазначає про наступне.

Забезпечення позову - це сукупність процесуальних дій, які гарантують виконання рішення суду в разі задоволення позовних вимог. По суті, забезпечення позову - це обмеження суб`єктивних прав, свобод та інтересів відповідача або пов`язаних з ним інших осіб в інтересах забезпечення реалізації в майбутньому актів правосуддя і задоволених вимог позивача.

Процесуальні підстави для застосування заходів забезпечення позову визначає стаття 136 ГПК України, згідно з приписами якої господарський суд за заявою учасника справи має право вжити передбачених статтею 137 цього Кодексу заходів забезпечення позову. Забезпечення позову допускається в будь-якій стадії провадження у справі, якщо невжиття таких заходів може утруднити чи зробити неможливим виконання рішення господарського суду.

Отже, саме вжиття судом заходів забезпечення позову сприяє гарантуванню відновлення порушених прав позивача, в разі задоволення позову та виконання постановленого рішення, що повністю відповідає вимогам Європейського суду з прав людини, зазначеним вище.

Умовою застосування заходів забезпечення позову є достатньо обґрунтоване припущення, що невжиття таких заходів може унеможливити або утруднити виконання рішення по суті позовних вимог.

Системний аналіз положень частини 1 статті 136 і статті 137 Господарського процесуального кодексу України дає підстави дійти висновку, що під час вирішення питання про необхідність задоволення чи відмови у задоволенні заяви про забезпечення позову суди розглядають вказані заяви з застосуванням судового розсуду.

Судовий розсуд - це передбачене законодавством право суду, яке реалізується за правилами, передбаченими Господарським процесуальним кодексом України та іншими нормативно-правовими актами, що надає йому можливість під час прийняття судового рішення (вчинення процесуальної дії) обрати з декількох варіантів рішення (дії), встановлених законом чи визначених на його основі судом (повністю або частково за змістом та/чи обсягом), найбільш оптимальний в правових і фактичних умовах розгляду та вирішення конкретної справи, з метою забезпечення верховенства права, справедливості та ефективного поновлення порушених прав та інтересів учасників судового процесу.

При вирішенні питання про забезпечення позову господарський суд має здійснити оцінку обґрунтованості доводів заявника щодо необхідності вжиття відповідних заходів з урахуванням: розумності, обґрунтованості і адекватності вимог заявника щодо забезпечення позову; забезпечення збалансованості інтересів сторін, а також інших учасників судового процесу; наявності зв`язку між конкретним заходом до забезпечення позову і предметом позовної вимоги, зокрема, чи спроможний такий захід забезпечити фактичне виконання судового рішення в разі задоволення позову; імовірності утруднення виконання або невиконання рішення господарського суду в разі невжиття таких заходів; запобігання порушенню у зв`язку із вжиттям таких заходів прав та охоронюваних законом інтересів осіб, що не є учасниками даного судового процесу.

Умовою застосування заходів забезпечення позову за вимогами майнового характеру є достатньо обґрунтоване припущення, що майно (в тому числі грошові суми, цінні папери тощо), яке є у відповідача на момент пред`явлення позову до нього, може зникнути, зменшитись за кількістю або погіршитись за якістю на момент виконання рішення.

Достатньо обґрунтованим для забезпечення позову є підтверджена доказами наявність фактичних обставин, з якими пов`язується застосування певного виду забезпечення позову. Про такі обставини може свідчити вчинення відповідачем дій, спрямованих на ухилення від виконання зобов`язання після пред`явлення вимоги чи подання позову до суду (реалізація майна чи підготовчі дії до його реалізації, витрачання коштів не для здійснення розрахунків з позивачем, укладення договорів поруки чи застави за наявності невиконаного спірного зобов`язання тощо).

Адекватність заходу забезпечення позову, що застосовується господарським судом, визначається його відповідністю вимогам, на забезпечення яких він вживається. Оцінка такої відповідності здійснюється господарським судом, зокрема, з урахуванням співвідношення прав (інтересу), про захист яких просить заявник, з вартістю майна, на яке вимагається накладення арешту, або майнових наслідків заборони відповідачеві вчиняти певні дії.

Метою вжиття заходів щодо забезпечення позову є уникнення можливого порушення в майбутньому прав та охоронюваних законом інтересів позивача, а також можливість реального виконання рішення суду у випадку задоволення позову.

Виконання рішення у даному випадку слід розуміти не лише як стадію, яка має місце у судових рішеннях про присудження (та яка передбачає можливість застосування заходів державного примусу), але і більш широкому значенні, як таке правове положення сторін, за яких судом вирішено спір шляхом усунення невизначеності у правовідносинах між сторонами, зокрема, шляхом визнання права або його відсутності, та судом здійснено ефективний захист порушених прав, який в тому числі полягає у запобіганні подальшому порушенню прав та необхідності застосовувати додаткові заходи захисту.

Відповідно до статті 136 ГПК України господарський суд за заявою учасника справи має право вжити передбачених статтею 137 цього Кодексу заходів забезпечення позову. Забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

Предметом даного позову, зокрема становить вимоги про витребування майна з чужого незаконного володіння, а тому суд повинен досліджувати, чи не призведе невжиття заявленого заходу забезпечення позову до порушення вимоги щодо справедливого та ефективного захисту порушених прав, зокрема, чи зможе позивач їх захистити в межах одного цього судового провадження за його позовом без нових звернень до суду (наведену правову позицію викладено у постанові об`єднаної палати Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 16 серпня 2018 року у справі № 910/1040/18).

Заходи забезпечення позову мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами (ч. 4 ст. 137 ГПК України).

Співмірність передбачає співвідношення господарським судом негативних наслідків від вжиття заходів до забезпечення позову з тими негативними наслідками, які можуть настати в результаті невжиття цих заходів, з урахуванням відповідності права чи законного інтересу, за захистом яких заявник звертається до суду, та майнових наслідків заборони відповідачу здійснювати певні дії.

Особа, яка подала заяву про забезпечення позову, повинна обґрунтувати причини звернення із заявою про забезпечення позову. З цією метою обов`язковим є подання доказів наявності фактичних обставин, з якими пов`язується застосування певного заходу забезпечення позову.

Отже, метою вжиття заходів щодо забезпечення позову є вжиття судом заходів щодо охорони матеріально-правових інтересів позивача від можливих недобросовісних дій з боку відповідача з тим, щоб забезпечити позивачу реальне та ефективне виконання судового рішення, якщо воно буде прийняте на користь позивача, в тому числі задля попередження потенційних труднощів у подальшому виконанні такого рішення.

Під час розгляду заяви про забезпечення позову суду належить в кожному конкретному випадку встановити наявність обставин, які свідчать про те, що в разі невжиття таких заходів можуть виникнути перешкоди для виконання рішення суду у разі задоволення позову. При цьому обов`язок доказування наявності таких обставин покладається на заявника.

Судом встановлено, що в провадженні господарського суду перебуває справа № 5023/5847/11 про банкрутство фізичної особи-підприємця Ринського Владислава Леонідовича.

Постановою Господарського суду Харківської області від 20 липня 2011 року у справі № 5023/5847/11 ФО-П Ринського Владислава Леонідовича (РНОКПП: НОМЕР_1 ; ІНФОРМАЦІЯ_1 ; адреса: АДРЕСА_2 ) визнано банкрутом та призначено ліквідатором боржника арбітражного керуючого Шинкарчука А.В.

Під час ліквідаційної процедури було встановлено, що попереднім ліквідатором банкрута - арбітражним керуючим Шинкарчуком А.В. було виявлено майно, що належало на праві власності боржнику, а саме - нежитлові приміщення 1-го поверху № 1-1:-1-4, загальною площею 66,9 кв.м. в літ. «А-5», що розташовані за адресою: АДРЕСА_1 .

Відповідно до Протоколу № 6 проведення аукціону від 26 липня 2011 року, переможцем аукціону з продажу нежитлових приміщень 1-го поверху № 1-1-:-1-4, загальною площею 66,9 кв.м. в літ. «А-5» за адресою: АДРЕСА_1 , визначено Довгого Костянтина Степановича.

30 липня 2011 року між ліквідатором ФО-П Ринський В.Л. - арбітражним керуючим Шинкарчуком А.В. та переможцем торгів ОСОБА_2 був укладений Договір купівлі-продажу нежитлових приміщень 1-го поверху № 1-1-:-1-4, загальною площею 66,9 кв.м. в літ. «А-5», розташованих за адресою: АДРЕСА_1 , посвідчений Приватним нотаріусом ХМНО Купровською Я.М. за реєстровим № 728.

24 жовтня 2011 року ОСОБА_2 продав зазначене нерухоме майно ОСОБА_3 за Договором купівлі-продажу нежитлових приміщень від 24 жовтня 2011 року, посвідченого Приватним нотаріусом ХМНО Купровською Я.М. за реєстровим № 1012.

24 вересня 2013 року, на підставі Договору купівлі-продажу нежитлових приміщень, посвідченого Приватним нотаріусом ХМНО Зубарєвим І.Ю. за реєстровим № 4704, нежитлові приміщення 1-го поверху № 1-1-:-1-4, загальною площею 66,9 кв.м. в літ. «А-5», розташовані за адресою: АДРЕСА_1 , були зареєстровані за ОСОБА_4 .

Ухвалою Господарського суду Харківської області від 29 березня 2018 року у справі № 5023/5847/11 задоволено заяву арбітражного керуючого Корольова В.В. (вх. № 31028 від 22.09.2017 року) про визнання недійсними договору купівлі-продажу. Визнано недійсним Договір купівлі-продажу від 30 липня 2011 року, укладений між ФО-П Ринським В.Л. в особі арбітражного керуючого Шинкарчука А.В. та гр. ОСОБА_2 , посвідчений приватним нотаріусом ХМНО Купровською Я.М. в реєстрі за № 728 на підставі протоколу проведення прилюдних торгів № 6 від 26 липня 2011 року щодо реалізації нежитлових приміщень 1-го поверху № 1-1-:1-4, в літері «А-5», що розташована за адресою: АДРЕСА_1 , загальною площею 66,9 кв.м.

Постановою Східного апеляційного господарського суду від 02 вересня 2021 року у справі № 5023/5847/11 апеляційну скаргу ліквідатора ФО-П Ринського В.Л. - арбітражного керуючого Корольова В.В. задоволено частково: скасовано ухвалу Господарського суду Харківської області від 30 липня 2020 року у справі № 5023/5847/11; частково задоволено заяву ліквідатора ФО-П Ринського В.Л. - арбітражного керуючого Корольова В.В. та витребувано від ОСОБА_4 на користь ОСОБА_1 нежитлові приміщення 1-го поверху № 1-1-:-1-4 в літ. «А-5», загальною площею 66,9 кв.м, що розташовані за адресою: АДРЕСА_1 .

Постановою Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного господарського суду від 11 січня 2022 року по справі № 5023/5847/11 касаційну скаргу ОСОБА_4 залишено без задоволення. Постанову Східного апеляційного господарського суду від 02 вересня 2021 року у справі № 5023/5847/11 - залишено без змін.

Проте, 04 жовтня 2021 року ОСОБА_4 , вже після перегляду в апеляційному суді справи про витребування майна (тобто, після набрання чинності Постанови Східного апеляційного господарського суду від 02 вересня 2021 року у справі № 5023/5847/11 про витребування майна) і поданням касаційної скарги, на підставі Договору дарування від 04 жовтня 2021 року, посвідченого Приватним нотаріусом ХМНО Погрібною Т.П. за реєстровим № 1850, здійснила подальше відчуження нежитлових приміщень 1-го поверху № 1-1-:-1-4 в літ. «А-5», загальною площею 66,9 кв.м, що розташовані за адресою: АДРЕСА_1 , на користь ОСОБА_5 .

В подальшому спірне нерухоме майно неодноразово змінювало своїх власників.

Відповідно до актуальної інформації, що наявна в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно, на даний час нежитлові приміщення 1-го поверху № 1-1-:-1-4 в літ. «А-5», загальною площею 66,9 кв.м, що розташовані за адресою: АДРЕСА_1 , зареєстровано за ТОВ «ЕЛДАНИЗ» на підставі Акту приймання- передачі нерухомого майна від 04 лютого 2022 року, укладеного між ОСОБА_6 та ТОВ "ЕЛДАНИЗ", що підтверджується Інформаційною довідкою з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна № 359447090 від 21 грудня 2023 року, яка додана заявником до матеріалів заяви.

У зв`язку з зазначеними обставинами, позивач повторно звернутися в суд з позовом майнового характеру про витребування належного йому нерухомого майна

З матеріалів справи вбачається, що після винесення Східним апеляційним господарським судом у справі № 5023/5847/11 постанови від 02 вересня 2021 року про витребування спірного майна, за чотири місяці спірне нерухоме майно на підставі різних правочинів декілька разів змінювало своїх власників.

Отже, беручи до уваги обставини вибуття із володіння ФО-П Ринський В.Л. спірного нерухомого майна, а саме визнання недійсним договору купівлі-продажу, укладеного за результатами аукціону, а також той факт, що вже після винесення Східним апеляційним господарським судом постанови від 02 вересня 2021 року про витребування спірного майна, було здійснено «ланцюг відчужень» цього майна, суд вважає, що існує вірогідність того, що спірне нерухоме майно, може бути відчужене ТОВ «ЕЛДАНИЗ» в будь-який момент іншій особі, що в свою чергу, може утруднити або взагалі унеможливити виконання рішення суду у випадку задоволення позову в про витребування майна з чужого незаконного володіння.

Згідно з ч. 1 ст. 2 ГПК України, завданням господарського судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів, пов`язаних із здійсненням господарської діяльності, та розгляд інших справ, віднесених до юрисдикції господарського суду, з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав і законних інтересів фізичних та юридичних осіб, держави.

ЄСПЛ неодноразово наголошував на тому, що п. 1 ст. 6 Конвенції забезпечує всім «право на суд», яке охоплює право на виконання остаточного рішення, ухваленого будь-яким судом. ЄСПЛ в контексті права на виконання остаточного рішення зауважує, що метою заходу забезпечення є підтримання status quo, поки суд не визначиться щодо виправданості цього заходу.

Крім того, тимчасовий захід спрямований на те, щоб протягом судового розгляду щодо суті спору суд залишався в змозі розглянути позов заявника за звичайною процедурою. ЄСПЛ також звернув увагу на те, що тимчасові забезпечувальні заходи мають на меті забезпечити протягом розгляду продовження існування стану, який є предметом спору (рішення ЄСПЛ від 13.01.2011 у справі «Кюблер проти Німеччини»).

Статтею 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод «Право на ефективний засіб юридичного захисту» встановлено, що кожен, чиї права та свободи, визнані в цій Конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження.

Одним з механізмів забезпечення ефективного юридичного захисту є передбачений національним законодавством України інститут вжиття заходів до забезпечення позову. При цьому, вжиття заходів до забезпечення позову має на меті запобігти утрудненню чи неможливості виконання рішення господарського суду, прийнятого за результатами розгляду справи, або забезпечити ефективний захист чи поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду, в разі задоволення позову.

Слід зазначити, що згідно з рішенням Європейського суду з прав людини від 29.06.2006 року у справі «Пантелеєнко проти України» визначається, що засіб юридичного захисту має бути ефективним як на практиці, так і за законом. У рішенні Європейського суду з прав людини від 31.07.2003 року у справі «Дорани проти Ірландії», було зазначено що поняття «ефективний засіб» передбачає запобігання порушенню або припинення порушення, а так само встановлення механізму відновлення, поновлення порушеного права.

При вирішенні справи «Каіч та інші проти Хорватії» (рішення від 17.07.2008 року) Європейський Суд з прав людини вказав, що для Конвенції було б неприйнятно, якби ст. 13 декларувала право на ефективний засіб захисту, але без його практичного застосування. Таким чином, обов`язковим є практичне застосування ефективного механізму захисту. Протилежний підхід суперечитиме принципу верховенства права.

У рішенні від 20 липня 2004 року у справі «Шмалько проти України» ЄСПЛ вказав, що право на виконання судового рішення є складовою права на судовий захист, передбаченого статтею 6 Конвенції, для цілей якої виконання рішення, ухваленого будь-яким судом, має розцінюватися як складова частина судового розгляду (п. 43).

Аналогічного висновку дійшов Верховний Суд у постанові від 27 листопада 2019 року у справі № 331/3944/18 (провадження № 61-11311св19). Гарантії справедливого суду діють не тільки під час розгляду справи, але й під час виконання судового рішення. Зокрема тому, розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд повинен врахувати, що вжиття відповідних заходів може забезпечити належне виконання рішення про задоволення позову у разі ухвалення цього рішення, а їх невжиття, - навпаки, ускладнити або навіть унеможливити таке виконання (п. 35 постанови Великої Палати Верховного Суду від 15.09.2020 року у справі № 753/22860/17).

Таким чином, держава Україна несе обов`язок перед заінтересованими особами забезпечити ефективний засіб захисту порушених прав, зокрема через належний спосіб захисту та відновлення порушеного права. Причому обраний судом спосіб захисту порушеного права має бути ефективним та забезпечити реальне відновлення порушеного права. Протилежний підхід суперечитиме принципу верховенства права.

Отже, невжиття заходів забезпечення позову з невідворотно призведе до матеріальної шкоди позивачу, змусить його знову звертатися в суд з новим позовом про витребування майна, що відповідно буде прямим порушенням принципу «ефективного засобу захисту прав».

Наразі відповідач - ТОВ "Елданиз" може в будь-який момент переоформити майно, яке знаходиться у його володінні, що в майбутньому продовжить ускладнювати або унеможливлювати виконання судового рішення у цій справі, якщо таке буде ухвалене на користь позивача.

За таких умов вимога надання доказів щодо очевидних речей (доведення нічим не обмеженого права відповідача в будь-який момент розпорядитися своїм майном) свідчить про застосування судом завищеного або навіть заздалегідь недосяжного стандарту доказування, що порушує баланс інтересів сторін (постанова Верховного Суду від 11.12.2023 року у справі № 904/1934/23).

Таким чином, як вже було зазначено раніше, існує вірогідність того, що відповідач може вільно та на власний розсуд здійснювати правомочності володіння та користування, розпорядження вказаним майном, що може призвести до безконтрольного збільшення кола осіб, які можуть претендувати на спірне майно, що не лише ускладнить, але й зробить неможливим виконання рішення суду у цій справі.

Суд звертає увагу на те, що вжиття заходів забезпечення позову з метою недопущення перереєстрації прав на це майно та його відчуження жодним чином не створює перешкоди та обмеження можливостей відповідача як власника користуватися цим майном та не призведе до невідворотних наслідків.

Крім того, можливість вжиття заходів забезпечення позову шляхом накладення арешту на об`єкт нерухомого майна та заборона його відчуження у справах, у тому числі, про витребування нерухомого майна з чужого незаконного володіння (віндикаційний позов) узгоджується з усталеною практикою розгляду подібних справ Верховним Судом, зокрема, у постанові від 09.12.2021 року у справі № 175/1480/21, у постанові 31.03.2021 року у справі № 161/13664/20, у постанові від 11.03.2021 року у справі № 757/63060/19-ц.

Забезпечення позову є тимчасовим обмеженням і його значення полягає в тому, що ним захищаються законні інтереси позивача на той випадок, коли відповідач буде діяти недобросовісно або коли невжиття заходів забезпечення позову може потягти за собою неможливість виконання судового рішення. Крім цього, інститут забезпечення позову захищає в рівній мірі інтереси як позивача, так і відповідача.

Підсумовуючи вищевикладене, суд вважає, що заборона вчиняти будь-які дії щодо державної реєстрації речових прав щодо спірного нерухомого майна є адекватним та співмірним заходом забезпечення із заявленими позовними вимогами та достатнім для ефективного захисту прав позивача, оскільки таких захід забезпечення позову, по-перше, полягатиме у встановленні тимчасової заборони щодо подальшого відчуження вказаного майна чи здійснення перереєстрації власників чи характеристик вказаного майна; по-друге, слугуватиме гарантією виконання рішення суду у випадку задоволення позову; по-третє, не призведе до жодних негативних наслідків для власників цього майна.

За таких обставин суд вважає, що заяву керуючого реалізацією фізичної особи-підприємця Ринського Владислава Леонідовича про забезпечення позову обґрунтованою та такою, що підлягає задоволенню.

Керуючись статями 7 Кодексу України з процедур банкрутства, статтями 20, 136-137, 232-235 Господарського процесуального кодексу України, суд

УХВАЛИВ:

Заяву керуючого реалізацією фізичної особи-підприємця Ринського Владислава Леонідовича арбітражного керуючого Корольова В.В. про забезпечення позову ( вх. №1023 від 15.01.2024) задовольнити.

Вжити заходи забезпечення позову шляхом заборони приватним та держаним нотаріусам, державним реєстраторам, іншим особам, які відповідно до Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» наділені повноваженнями державних реєстраторів, приймати будь-які рішення щодо нерухомого майна та здійснювати будь-які реєстраційні дії щодо нерухомого майна: нежитлові приміщення 1-го поверху № 1-1-:-1-4 загальною площею 66,9 кв.м., в літ. «А-5», що розташовані за адресою: АДРЕСА_1 (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна: 01), крім тих, що пов`язані з виконанням судового рішення прийнятого в межах цієї справи за позовом керуючого реалізацією Ринського Владислава Леонідовича (ідентифікаційний номер НОМЕР_1 ) Корольова Вадима Вячеславовича про витребування нежитлових приміщень 1-го поверху №1-1-:-1-4 загальною площею 66,9 кв.м., в літ. «А-5», що розташовані за адресою: АДРЕСА_1 (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна:01) на користь Ринського Владислава Леонідовича (ідентифікаційний номер НОМЕР_1 ).

Стягувачем за цією ухвалою є: Фізична особа-підприємець Ринський Владислав Леонідович (адреса АДРЕСА_3 ; РНОКПП НОМЕР_1 ) в особі керуючого реалізацією майна боржника арбітражного керуючого Корольова Вадима Вячеславовича (адреса м. Харків, вул. Римарська, 25, оф.2а; РНОКПП НОМЕР_2 )

Боржником за цією ухвалою є: товариство з обмеженою відповідальністю «ЕЛДАНИЗ» (адреса: 61072, м. Харків, просп. Науки, буд. 29; )

Дана ухвала відповідно до норм Закону України Про виконавче провадження є виконавчим документом, який набирає чинності з моменту його прийняття, тобто з 17.01.2024 року і підлягає негайному виконанню незалежно від її оскарження і відкриття виконавчого провадження, та може бути пред`явлена до виконання протягом трьох років, тобто до 18.01.2027 року.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання суддею.

Ухвала може бути оскаржена шляхом подання апеляційної скарги безпосередньо до Східного апеляційного господарського суду в порядку статтей 255-257 Господарського процесуального кодексу України.

Ухвалу підписано 17.01.2024 року.

Суддя Яризько В.О.