ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД КИЇВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
УХВАЛА

"08" січня 2024 р. м. Київ Справа № 911/2146/23

за заявою Фізичної особи-підприємця Бернацької Ірини Анатоліївни про відстрочення виконання рішення Господарського суду Київської області від 18.09.2023 р. у справі

за позовом Акціонерного товариства Акцент-Банк (49074, Дніпропетровська обл., м. Дніпро, вул. Батумська, буд. 11)

до Фізичної особи-підприємця Бернацької Ірини Анатоліївни ( АДРЕСА_1 )

про стягнення 128661,66 грн.

Суддя В.М. Бабкіна

секретар судового засідання: Невечера С.А.

Представники сторін:

від позивача: не з`явився;

від відповідача: Алфімов В.В. (довіреність від 21.12.2023 р.)

Обставини справи:

Рішенням Господарського суду Київської області (суддя Сокуренко Л.В.) від 18.09.2023 р. у справі № 911/2146/23 за позовом Акціонерного товариства «Акцент-Банк» до Фізичної особи-підприємця Бернацької Ірини Анатоліївни про стягнення 128661,66 грн., позовні вимоги було задоволено повністю, стягнуто з ФОП Бернацької І.А. на користь АТ «Акцент-Банк» 107433,24 грн. заборгованості за наданим кредитом (тілом кредиту), 15856,42 грн. заборгованості за процентами, 5372,00 грн. заборгованості за винагородою та 2684,00 грн. судового збору.

21.12.2023 р. до Господарського суду Київської області від ФОП Бернацької І.А. надійшла заява б/н від 19.12.2023 р. (вх. № 23380/23 від 21.12.2023 р.) про відстрочення виконання рішення суду, відповідно до якої остання просить суд відстрочити виконання рішення Господарського суду Київської області від 18.09.2023 р. у справі № 911/2146/23 до 26.10.2024 р.

Відповідно до протоколу автоматизованого розподілу справи між суддями від 21.12.2023 р. для розгляду даної заяви було призначено суддю Бабкіну В.М.

Ухвалою Господарського суду Київської області від 25.12.2023 р. розгляд заяви ФОП Бернацької І.А. про відстрочення виконання рішення Господарського суду Київської області від 18.09.2023 р. у даній справі було призначено на 08.01.2024 р., запропоновано позивачу надати письмові пояснення щодо заяви Фізичної особи-підприємця Бернацької Ірини Анатоліївни про відстрочення виконання рішення Господарського суду Київської області від 18.09.2023 р. у даній справі.

Вказану ухвалу було отримано АТ Акцент-Банк 26.12.2023 р., що підтверджується довідкою про доставку електронного листа до електронного кабінету ЄСІТС та ФОП Бернацькою І.А. 02.01.2024 р., що підтверджується повідомленням про вручення поштового відправлення № 877.

У судовому засіданні 08.01.2024 р. представник ФОП Бернацької І.А. підтримував заяву про відстрочення виконання рішення суду; представник АТ Акцент-Банк у судове засідання не з`явився.

Про дату, час та місце судового засідання позивач був належним чином повідомлений, заперечень чи письмових пояснень по суті заяви відповідача про відстрочення виконання рішення суду б/н від 19.12.2023 р. (вх. № 23380/23 від 21.12.2023 р.) суду не надав.

Розглянувши матеріали вказаної заяви, заслухавши пояснення представника заявниці, суд дійшов висновку, що заява ФОП Бернацької І.А. б/н від 19.12.2023 р. (вх. № 23380/23 від 21.12.2023 р.) про відстрочення виконання рішення Господарського суду Київської області від 18.09.2023 р. підлягає частковому задоволенню з огляду на таке.

В обґрунтування підстав для відстрочення виконання рішення суду ФОП Бернацька І.А. посилається на форс-мажорні обставини, а саме введення воєнного стану на всій території України, окупацію м. Буча Київської області, а також на те, що вона фактично залишилась без засобів для існування, а її підприємницька діяльність з ведення туристичного бізнесу в м. Буча була припинена на тривалий час. Наведені обставини, як зазначила ФОП Бернацька І.А., зумовили неналежне виконання нею умов кредитного договору № 20.97. від 02.04.2021 р., укладеного з АТ Акцент-Банк, в частині сплати кредитних платежів. Заявниця зазначає, що неодноразово зверталась до позивача з проханням реструктуризувати кредит та надати можливість виплатити його в добровільному порядку, однак з меншим навантаженням. Після винесення рішення суду від 18.09.2023 р. відповідач не мала на меті його оскаржувати, адже усвідомлювала, що нею дійсно було допущено порушення взятого на себе зобов`язання, ухилятись від виконання якого вона не бажає. Також заявниця зазначила, що на її утриманні перебуває малолітня дитина, та те, що на теперішній час вона є єдиним годувальником сім`ї, оскільки її чоловік не працює та не має доходів, докази чого долучені до заяви.

Слід зазначити, що відповідно до ст. 129-1 Конституції України судові рішення ухвалюються судами іменем України і є обов`язковими до виконання на всій території України.

За змістом ст. 18 Господарського процесуального кодексу України, яка кореспондується зі ст. 326 Господарського процесуального кодексу України, судові рішення, що набрали законної сили, є обов`язковими до виконання всіма органами державної влади, органами місцевого самоврядування, їх посадовими та службовими особами, фізичними і юридичними особами та їх об`єднаннями на всій території України.

Право на виконання судового рішення є складовою права на судовий захист, передбаченого ст. 6 Конвенції про захист прав особи і основоположних свобод, для цілей якої виконання рішення, ухваленого будь-яким судом, має розцінюватись як складова частина судового розгляду. Право на судовий захист є конституційною гарантією прав і свобод людини і громадянина, а обов`язкове виконання судових рішень складовою права на справедливий судовий захист.

Поряд з цим, за приписами ст. 331 Господарського процесуального кодексу України за заявою сторони суд, який розглядав справу як суд першої інстанції, може відстрочити або розстрочити виконання рішення, а за заявою стягувача чи виконавця (у випадках, встановлених законом), - встановити чи змінити спосіб або порядок його виконання.

Підставою для встановлення або зміни способу або порядку виконання, відстрочки або розстрочки виконання судового рішення є обставини, що істотно ускладнюють виконання рішення або роблять його неможливим.

Вирішуючи питання про відстрочення чи розстрочення виконання судового рішення, суд враховує: 1) ступінь вини відповідача у виникненні спору; 2) стосовно фізичної особи - тяжке захворювання її самої або членів її сім`ї, її матеріальний стан; 3) стихійне лихо, інші надзвичайні події тощо.

Водночас, у відповідності до норм спеціального закону, зокрема, ч. 1 ст. 33 Закону України Про виконавче провадження № 1404-VIII від 02.06.2016 р., за наявності обставин, які ускладнюють виконання рішення або роблять його неможливим, сторони мають право звернутися до суду, який видав виконавчий документ, із заявою про відстрочку або розстрочку виконання рішення.

Відстрочка виконання рішення суду може бути надана у виняткових випадках, що обумовлюють об`єктивні ускладнення при виконанні судового рішення, наявність яких робить його виконання неможливим, які суд визначає, виходячи з особливого характеру обставин, що ускладнюють або виключають виконання рішення.

Необхідною умовою задоволення заяви про надання відстрочки виконання рішення суду є з`ясування факту дотримання балансу інтересів сторін, оцінки доводів боржника та заперечень кредитора, зокрема, й щодо його фінансового стану. При цьому, суд повинен врахувати можливі негативні наслідки для боржника при виконанні рішення у встановлений строк, але, водночас, повинен врахувати такі ж наслідки і для стягувача при затримці виконання рішення.

З матеріалів заяви слідує, що відповідач просить відстрочити виконання рішення Господарського суду Київської області від 18.09.2023 р. до 26.10.2024 р., та взяти до уваги ситуацію, яка склалась в країні у зв`язку з війною, і відповідно, форс-мажорними обставинами.

Суд відзначає, що 24.02.2022 р. Російською Федерацією було розпочато повномаштабні військові дії проти України, у зв`язку з чим Указом Президента України "Про введення воєнного стану в Україні" № 64/2022 від 24.02.2022 р., затвердженим Законом України від 24.02.2022 р. № 2102-IX, на підставі пропозиції Ради національної безпеки і оборони України, відповідно до п. 20 ч. 1 ст. 106 Конституції України, Закону України "Про правовий режим воєнного стану" в Україні введено воєнний стан із 05 год. 30 хв. 24.02.2022 р. строком на 30 діб, у зв`язку з військовою агресією Російської Федерації проти України, який у подальшому Указами Президента України було продовжено.

Приписами ст. 14-1 Закону України «Про торгово-промислові палати в Україні» обставини непереборної сили визначено як форс-мажорні обставини, що є надзвичайними та невідворотними обставинами, які об`єктивно унеможливлюють виконання зобов`язань, передбачених умовами договору (контракту, угоди тощо), обов`язків згідно із законодавчими та іншими нормативними актами. Перелік обставин, які можуть вважатися форс-мажорними, визначено частиною другою статті 14-1 цього Закону, однак, такий перелік не є вичерпним.

Так, відповідно до ч. 2 ст. 14-1 Закону України «Про торгово-промислові палати в Україні» форс-мажорними обставинами (обставинами непереборної сили) є надзвичайні та невідворотні обставини, що об`єктивно унеможливлюють виконання зобов`язань, передбачених умовами договору (контракту, угоди тощо), обов`язків згідно із законодавчими та іншими нормативними актами, а саме: загроза війни, збройний конфлікт або серйозна погроза такого конфлікту, включаючи але не обмежуючись ворожими атаками, блокадами, військовим ембарго, дії іноземного ворога, загальна військова мобілізація, військові дії, оголошена та неоголошена війна, дії суспільного ворога, збурення, акти тероризму, диверсії, піратства, безлади, вторгнення, блокада, революція, заколот, повстання, масові заворушення, введення комендантської години, карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України, експропріація, примусове вилучення, захоплення підприємств, реквізиція, громадська демонстрація, блокада, страйк, аварія, протиправні дії третіх осіб, пожежа, вибух, тривалі перерви в роботі транспорту, регламентовані умовами відповідних рішень та актами державних органів влади, закриття морських проток, ембарго, заборона (обмеження) експорту/імпорту тощо, а також викликані винятковими погодними умовами і стихійним лихом, а саме: епідемія, сильний шторм, циклон, ураган, торнадо, буревій, повінь, нагромадження снігу, ожеледь, град, заморозки, замерзання моря, проток, портів, перевалів, землетрус, блискавка, пожежа, посуха, просідання і зсув ґрунту, інші стихійні лиха тощо.

Листом від 28.02.2022 р. № 2024/02.0-7.1 Торгово-промислова палата України засвідчила форс-мажорні обставини (обставини непереборної сили) військову агресію Російської Федерації проти України, що стало підставою введення воєнного стану із 05 години 30 хвилин 24.02.2022 р. строком на 30 діб, відповідно до Указу Президента України від 24.02.2022 р. № 64/2022 «Про введення воєнного стану в Україні».

Однак, саме лише посилання сторони у справі на наявність обставин непереборної сили та надання відповідних доказів в підтвердження своїх доводів не може вважатися безумовним доведенням відповідних обставин, яке не потребує оцінки суду, оскільки саме суд повинен на підставі наявних у матеріалах доказів встановити, чи дійсно такі обставини, на які посилається сторона, є надзвичайними і невідворотними, що об`єктивно унеможливили належне виконання стороною свого обов`язку у конкретних правовідносинах.

Судом враховано, що ФОП Бернацька І.А. здійснювала свою підприємницьку діяльність з ведення туристичного бізнесу (для фінансування якої позивачем і було надано кредит) на території міста Буча Київської області, яке повністю було окуповане російськими військами.

Із долученої до матеріалів заяви банківської виписки за період з 01.01.2021 р. по 31.12.2021 р. вбачається, що обіг коштів на рахунку ФОП Бернацької І.А. складав 7843259,39 грн., а її дохід, за твердженням заявниці, становив 4-5% від здійсненої підприємницької діяльності, що складало близько 300000,00 грн.

Поряд з цим, згідно з випискою банку за період з 01.01.2022 р. по 31.12.2022 р., обіг коштів на рахунку заявниці становив 1018968,00 грн., а річний дохід відповідача склав 38000,00 грн., що свідчить про значне погіршення матеріального становища останньої, у зв`язку з чим вона не змогла виконувати взяті на себе зобов`язання за кредитним договором № 20.97. від 02.04.2021 р.

Звертаючись до суду із заявою б/н від 19.12.2023 р. (вх. № 23380/23 від 21.12.2023 р.) про відстрочення виконання рішення суду, ФОП Бернацька І.А. надала також банківську виписку за період з 01.01.2023 р. по 16.10.2023 р., з якої вбачається, що обіг коштів на її рахунку за цей період становить 1327298,76 грн., а дохід 65000,00 грн., що свідчить про поступове відновлення спроможності відповідача виконати рішення Господарського суду Київської області від 18.09.2023 р.

Як зазначає заявниця, вона є єдиним годувальником сім`ї, на її утриманні перебуває малолітня дитина 2021 р. народження, сума стягнутої за рішенням суду заборгованості є більшою за її заробіток за 2023 р., а відтак у разі стягнення з відповідача 128661,66 грн. заборгованості, її сім`я опиниться у дуже скрутному матеріальному становищі, що унеможливить забезпечення себе та дитини усім необхідним для життя.

Зі змісту приписів ст. 331 Господарського процесуального кодексу України вбачається, що відстрочення є правом, а не обов`язком суду, яке реалізується виключно у виняткових випадках та за наявності підстав, що ускладнюють виконання рішення або роблять його неможливим.

Господарським процесуальним кодексом України не визначено переліку обставин, які свідчать про неможливість виконання рішення чи ускладнення його виконання, у зв`язку з чим суд оцінює докази, що підтверджують зазначені обставини і за наявності обставин, які ускладнюють виконання рішення чи унеможливлюють його, вирішує питання щодо відстрочення виконання рішення суду.

Таким чином, відстрочення або розстрочення виконання рішення суду допускаються у виняткових випадках і залежно від обставин справи, а винятковість обставин, які повинні бути встановлені судом для надання відстрочення виконання судового рішення, має підтверджуватися відповідними засобами доказування.

Особа, яка подала заяву про розстрочення або відстрочення виконання рішення, повинна довести наявність обставин, що ускладнюють або роблять неможливим виконання рішення господарського суду у даній справі.

Слід відзначити, що відповідно до ч.ч. 1-4 ст. 13 Господарського процесуального кодексу України судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених цим Кодексом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних з вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

Статтею 73 ГПК України встановлено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Згідно ст. 74 ГПК України обов`язок доказування і подання доказів віднесено на сторони. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

За приписами ст. 86 ГПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

З огляду на зазначене, саме на відповідача як заявника в контексті наведених приписів процесуального закону покладається обов`язок доведення існування відповідних підстав для відстрочення виконання судового рішення, у зв`язку з чим до заяви про відстрочення мають бути додані докази, які підтверджують обставини, викладені в заяві, щодо неможливості чи утруднення виконання рішення суду.

В якості доказів на підтвердження викладених в заяві обставин відповідачем до суду було надано: копії банківських виписок за період з 01.01.2021 р. по 31.12.2021 р., з 01.01.2022 р. по 24.02.2022 р., з 01.01.2022 р. по 31.12.2022 р., з 01.01.2023 р. по 16.10.2023 р.; копії податкових декларацій платника єдиного податку фізичної особи-підприємця від 08.02.2022 р. та 08.02.2023 р.; копію довідки ОК-7 від 12.10.2023 р. на підтвердження того, що заявниця є єдиним годувальником сім`ї; копію свідоцтва про народження дитини НОМЕР_1 від 18.05.2021 р.; копію свідоцтва про шлюб серії НОМЕР_2 від 07.09.2016 р.

При вирішенні питання про відстрочення чи розстрочення виконання рішення, зміну способу і порядку виконання рішення, враховуються, зокрема, матеріальні інтереси сторін, їх фінансовий стан, ступінь вини відповідача у виникненні спору, наявність інфляційних процесів у економіці держави та інші обставини справи, зокрема, щодо юридичної особи - наявну загрозу банкрутства, відсутність коштів на банківських рахунках і майна, на яке можливо було б звернути стягнення, стихійне лихо, інші надзвичайні події тощо. Вказаний правовий висновок викладений в постанові Верховного Суду від 07.12.2022 р. у справі № 910/11949/21.

Втім, у будь-якому разі, вирішуючи питання відстрочення виконання рішення суду, господарські суди мають дотримуватись балансу інтересів сторін на основі поданих сторонами доказів.

Тобто, суди повинні досліджувати та оцінювати доводи і заперечення як відповідача, так і позивача, та докази, подані кожною із сторін, а також дотримуватися розумного строку відстрочення (подібний висновок наведено в п. 4.12 постанови Верховного Суду від 21.01.2020 р. у справі № 910/1180/19).

Дослідивши долучені до заяви б/н від 19.12.2023 р. (вх. № 23380/23 від 21.12.2023 р.) про відстрочення виконання рішення суду докази, суд дійшов висновку про відсутність намірів у відповідача уникнути виконання судового рішення та, водночас, про наявність об`єктивних обставин, які перешкоджають його виконанню, а саме важкого матеріального стану заявниці.

Поряд з цим, суд відзначає, що позивачем не було подано до суду ані заперечень щодо заяви відповідача про відстрочення виконання судового рішення, ані доказів щодо майнового стану позивача, який суд мав би враховувати при вирішенні питання про відстрочення виконання рішення у даній справі.

Відповідно до ч. 5 ст. 331 Господарського процесуального кодексу України розстрочення чи відстрочення виконання судового рішення не можуть перевищувати одного року з дня ухвалення такого рішення, ухвали, постанови.

Підсумовуючи вищевикладене, з метою дотримання балансу інтересів обох сторін та забезпечення реального виконання судового рішення, суд дійшов висновку про наявність та достатність підстав для застосування приписів ст. 331 Господарського процесуального кодексу України та відстрочення виконання рішення Господарського суду Київської області від 18.09.2023 р. у справі № 911/2146/23 на шість місяців з дати постановлення даної ухвали, а саме до 08.07.2024 р.

При цьому, судом враховані загальновідомі обставин, зокрема, військову агресію Російської Федерації проти України, що має негативний вплив на економіку країни, та ускладнює діяльність як позивача, так і відповідача, а отже негативно впливає на обох сторін спору.

Водночас, суд бере до уваги, що матеріальний інтерес відповідача полягає у виконанні рішення суду таким чином, щоб це дозволило продовжити підприємницьку діяльність відповідача, а матеріальний інтерес позивача, натомість, полягає у виконанні рішення суду у даній справі повністю та протягом розумного строку.

Суд також звертає увагу, що відстрочення виконання судового рішення у даній справі не сприятиме, за висновком суду, ухиленню від його виконання відповідачем, а навпаки надасть можливість ефективно виконати судове рішення без понесення сторонами додаткових обтяжень при його виконанні.

Окрім того, суд враховує, що в силу закріплених в пункті 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод принципів на державі лежить позитивне зобов`язання організувати систему виконання рішень таким чином, щоб гарантувати виконання без жодних невиправданих затримок, і так, щоб ця система була ефективною як у теорії, так і на практиці, а затримка у виконанні рішення не повинна бути такою, що порушує саму сутність права, яке захищається відповідно до п. 1 ст. 6 Конвенції (рішення Європейського суду з прав людини від 17.05.2005 р. у справі «Чижов проти України», заява № 6962/02).

Однак, за практикою Європейського суду з прав людини в окремих справах проти України було встановлено, що короткі затримки, менші ніж один рік, не вважаються настільки надмірними, щоб піднімати питання про порушення п. 1 ст. 6 Конвенції («Корнілов та інші проти України», заява № 36575/02, ухвала від 07.10.2003 р.).

Аналогічні висновки містяться у постановах Верховного Суду від 31.07.2019 р. у справі № 904/4566/18 та від 20.09.2018 р. у справі № 905/2953/17.

З огляду на вищевикладене, за висновком суду, відстрочення виконання рішення Господарського суду Київської області від 18.09.2023 р. у справі № 911/2146/23 до 08.07.2024 р. не зумовить порушення гарантованого позивачу пунктом 1 статті 6 Конвенції права на суд.

Керуючись ст.ст. 234, 235, 331 Господарського процесуального кодексу України, суд

постановив:

1. Заяву Фізичної особи-підприємця Бернацької Ірини Анатоліївни б/н від 19.12.2023 р. (вх. № 23380/23 від 21.12.2023 р.) про відстрочення виконання рішення Господарського суду Київської області від 18.09.2023 р. у справі № 911/2146/23 задовольнити частково.

2. Відстрочити виконання рішення Господарського суду Київської області від 18.09.2023 р. у справі № 911/2146/23 до 08.07.2024 р.

3. Ухвалу направити учасникам справи.

Ухвала господарського суду набирає законної сили в порядку статті 235 Господарського процесуального кодексу України.

Ухвала господарського суду оскаржується в порядку та строки, визначені статтями 254-256 Господарського процесуального кодексу України.

Ухвалу підписано 17.01.2024 р.

Суддя В.М. Бабкіна