ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ЧЕРКАСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19 січня 2024 року м. Черкаси справа № 925/1444/23

Господарський суд Черкаської області у складі головуючого судді Спаських Н.М., із секретарем судового засідання Лисенко Р.М., за участі представників сторін:

від позивача: Кольга Т.О. - адвокат за ордером;

від відповідача: не з`явився;

розглянувши у відкритому судовому засіданні матеріали справи за позовом товариства з обмеженою відповідальністю "АДМ Юкрейн" (м. Київ) до товариства з обмеженою відповідальністю "Центральна газопостачальна компанія" (м. Черкаси) про стягнення 15 108 980,07 грн. (ціну позову визначено судом)

ВСТАНОВИВ:

Заявлено позов про стягнення з відповідача 14 549 443,09 грн. як повернення коштів, на який не поставлено газ, 245029,84 грн. інфляційних втрат, 314507,14 грн. як 3% річних за період з 24.01.2023 по 13.10.2023 на підставі договорів постачання природного газу № 05-22/18 від 20.09.2022 та № 06-22 від 20.09.2022, укладених між сторонами у справі.

Справа розглядається за правилами загального позовного провадження.

Явку представників сторін в засідання не визнано обов`язковою.

Позивач в ході розгляду справи свої вимоги підтримув повністю і просив суд їх задовольнити.

Представник відповідача в засідання жодного разу не з`явився, відзив на позов суду не подано, спір не врегульовано.

За правилами ст. 13,74 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень.

Заслухавши доводи представника позивача і дослідивши наявні у справі докази в їх сукупності, суд приходить до висновку, що позов слід задовольнити повністю, виходячи з наступного:

З матеріалів справи вбачається, що між сторонами було укладено однотипні договори постачання природного газу:

- № 05-22 від 20.09.2022 р., за яким Постачальник газу зобов`язаний передати Споживачу газ в обсязі 200 тис. м. куб. на загальну суму 9700008,00 грн. з ПДВ та

-№ 06-22 від 20.09.2022 р. за яким Постачальник газу зобов`язаний передати Споживачу газ в обсязі 250 тис. м. куб. на загальну суму 12 125 010,00 грн. з ПДВ (а.с. 29).

За обома договорами Позивач, як Споживач, повинен прийняти та оплатити на користь Відповідача-Постачальника споживання газу на умовах договорів, за якими постачання газу проводиться лише в період жовтня-листопада 2022 року.

За умовами п. 9.1. обох договорів вони набирають чинності з моменту підписання і діють до 30 листопада 2022 року з правом пролонгації.

Пунктами 3.1. вищевказаних Договорів встановлено, що Споживач зобов`язаний сплатити вартість загальної суми Договору, що вказана в п. 2.3. даного Договору на рахунок Постачальника наступним чином:

30% - 21.09.2022 р.

35% - до 20.10.2022 р.

35% - до 21.11.2022 р.

Доказів визнання недійсними чи розірвання договорів за згодою сторін в справу не подано. Договори сторонами виконувалися.

На виконання умов обох договорів позивач сплатив відповідачу в загальній сумі 21 825 018,00 грн., що складає повну вартість договорів за поставку 450 000 куб. м. газу, що підтверджується виписками руху коштів по рахунку позивача із посиланням на обидва Договори постачання газу (а.с. 39-59).

Натомість відповідач поставив позивачу лише 150 011,71 куб м. газу на суму 7 275 574,91 грн. з ПДВ, що підтверджується підписаними обома сторонами Актами приймання-передачі природного газу (а.с. 60-67) з посиланнями на обидва договори між сторонами.

Акти підписано без зауважень щодо якості та кількості поставленого та отриманого газу.

За умовами пп. 9.2. кожного із Договорів договір вважається продовженим на кожен наступний календарний рік, якщо за місяць до закінчення строку дії договору жодною із сторін не буде заявлено про припинення його дії або перегляд його умов. Кількість пролонгацій не обмежена.

Як вбачається з матеріалів справи, відповідачем до кінця строку дії кожного із договорів не було завершено поставку оплаченого позивачем газу в період жовтня-листопада 2022 року.

Сторонами не приймалося додаткових угод до обох договорів про поставки газу на наступний період 2023 року та про обсяг такої поставки, з пролонгацією їх дії.

За умовами п. 3.3. обох договорів, у разі зменшення фактичного місячного обсягу споживання Споживачем газу порівняно із замовленим обсягом, залишок грошових коштів зараховується як попередня оплата за газ майбутніх періодів.

Однак, за доводами позивача, відповідач листом від 23.01.2022 № 64-23 (а.с. 68) попередив всіх своїх партнерів про неможливість виконання зобов`язання з поставки газу через блокування всіх рахунків Компанії за наслідками здійснення щодо неї кримінального провадження.

Отже між сторонами має місце невиконання відповідачем свого зобов`язання з постачання газу в замовленому та оплаченому відповідачем обсязі в межах строку дії обох Договорів в 2022 році та при фактичній відсутності пролонгації договірних зобов`язань на майбутні періоди.

За правовим змістом відносини сторін є поставкою, що врегульовується ст. 712 ЦК України.

Даною нормою передбачено, що за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов`язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов`язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов`язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму.

До договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін.

За правилами ст. 714 ЦК України за договором постачання енергетичними та іншими ресурсами через приєднану мережу одна сторона (постачальник) зобов`язується надавати другій стороні (споживачеві, абонентові) енергетичні та інші ресурси, передбачені договором, а споживач (абонент) зобов`язується оплачувати вартість прийнятих ресурсів та дотримуватись передбаченого договором режиму її використання, а також забезпечити безпечну експлуатацію енергетичного та іншого обладнання.

До договору постачання енергетичними та іншими ресурсами через приєднану мережу застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, положення про договір поставки, якщо інше не встановлено законом або не випливає із суті відносин сторін.

У відповідності до ст. 526 ЦК України, ст. 193 ГК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

У відповідності до ч. 1,2 ст. 693 ЦК України якщо договором встановлений обов`язок покупця частково або повністю оплатити товар до його передання продавцем (попередня оплата), покупець повинен здійснити оплату в строк, встановлений договором купівлі-продажу, а якщо такий строк не встановлений договором, - у строк, визначений відповідно до статті 530 цього Кодексу.

Якщо продавець, який одержав суму попередньої оплати товару, не передав товар у встановлений строк, покупець має право вимагати передання оплаченого товару або повернення суми попередньої оплати.

Оскільки відповідачем не було поставлено повний обсяг оплаченого позивачем газу у 2022 році, обсяг замовленого за обома Договорами газу не зменшувався за ініціативою позивача, як Покупця, і відносини сторін не продовжені для можливості зарахування сплачених коштів у рахунок майбутніх поставок, тому у позивача виникло альтернативне право або вимагати передання оплаченого товару або повернення суми попередньої оплати.

Позивач просить суд стягнути вартість оплаченого, але не поставленого відповідачем газу, строк поставки якого завершився у 2022 році по обох Договорах.

Розрахунок позивача по залишку основного боргу за газ в сумі 14 549 443,09 грн. (21 825 018,00 - 7 275 574,91) є вірним. Доказів поставки газу на більшу суму, ніж обліковує позивач, відповідачем суду не подано.

Позивачем було направлено відповідачу претензію від 02.02.2023 № 02/02-2023 (а.с. 69) про повернення залишку основної суми боргу по обох Договорах (як передоплати) з одночасним повідомленням про намір змінити постачальника газу та з посиланням на отримане попереднє повідомлення відповідача про неможливість виконання ним зобов`язання по поставці газу.

Претензія відповідачем залишена без задоволення, з чого і виник спір.

Обов`язок відповідача повернути передоплату за непоставлений газ позивач розраховує з наступної дати після отриманого повідомлення від 23.01.2023 про неможливість відповідачем поставки газу (тобто, з 24.01.2023).

Суд вважає, що у даному повідомленні відповідача (а.с. 68) міститься описка в даті листа - 23.01.2022 замість 23.01.2023, оскільки передумовою появи цього листа є інформація в самому листі про те, що лише 19.12.2022 Компанія відповідача потрапила під слідство і це спричинило неможливість виконання договірних зобов`язань.

Суд погоджується з позицією позивача, що незважаючи на направлення відповідачу претензії (а.с. 69) про повернення спірних коштів передоплати лише 02.02.2023 року, позивач вправі вважати відповідача зобов`язаним повернути спірні кошти з 24.01.2023 року.

Суд при цьому виходить з тих обставин, що станом на час складення листа від 23.01.2023 (а.с. 68) відповідач вже чітко усвідомлював неможливість виконання ним зобов`язання по поставці газу за обома договорами на користь позивача за період 2022 року. Також усвідомлював фактичне припинення договірних зобов`язань між сторонами, оскільки не визначеним був обсяг поставки газу у наступному 2023 році, щоб вважати договірні зобов`язання сторін пролонгованими (по п. 9.2.) і це б дало можливість перенесення спірних коштів у майбутні поставки (п. 3.3.).

За правилами ч.2 ст. 19 ГПК України особи, які порушили права і законні інтереси інших осіб, зобов`язані поновити їх, не чекаючи пред`явлення претензії чи позову.

Оскільки відповідачем не було повернуто позивачу кошти передоплати за непоставлений газ в сумі 14 549 443, 09 грн. у добровільному порядку, то цей борг слід стягнути примусово. Строк виконання даного зобов`язання є таким, що настав.

Крім того, позивач за прострочення повернення спірних коштів, просить стягнути з відповідача 245029,84 грн. інфляційних втрат та 314507,14 грн. як 3% річних за період з 24.01.2023 по 13.10.2023 на підставі договорів постачання природного газу № 05-22/18 від 20.09.2022 та № 06-22 від 20.09.2022, укладених між сторонами у справі.

Дані вимоги підлягають до задоволення, виходячи з наступного:

За змістом положень ст.ст. 524, 533-535, 625 ЦК України, грошовим є виражене в грошових одиницях (національній валюті України чи в грошовому еквіваленті в іноземній валюті) зобов`язання сплатити гроші на користь іншої сторони, яка, відповідно, має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зокрема, грошовим зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона зобов`язана оплатити поставлену продукцію, виконану роботу чи надану послугу в грошах, а друга сторона вправі вимагати від першої? відповідної? оплати, тобто в якому передбачено передачу грошей як предмета договору або сплату їх як ціни договору.

На правовідносини сторін щодо прострочення повернення позивачу коштів передоплати за непоставлений газ поширюються положення ст. 625 ЦК України про право кредитора нарахувати інфляційні та 3% річних на прострочене зобов`язання, яку слід застосувати до правовідносин сторін, виходячи з наступного:

Дана норма ст. 625 ЦК України є мірою відповідальності, встановленою законом, тому не має значення, чи передбачені були її положення в господарському договорі.

Приписи ст. 625 ЦК України поширюються на всі види грошових зобов`язань, якщо інше не передбачено договором або законом.

Згідно з ч. 2 ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу

з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також

три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Стаття 625 ЦК України розміщена у розділі І «Загальні положення про зобов`язання» книги 5 ЦК України. Відтак, приписи розділу І книги 5 ЦК України поширюються як на договірні зобов`язання (підрозділ 1 розділу III книги 5 ЦК України), так і на недоговірні (деліктні) зобов`язання (підрозділ 2 розділу III книги 5 ЦК України).

Отже, у ст. 625 ЦК України визначені загальні правила відповідальності за порушення будь-якого грошового зобов`язання незалежно від підстав його виникнення. Приписи цієї статті поширюються на всі види грошових зобов`язань, якщо інше не передбачено договором або спеціальними нормами закону, який регулює, зокрема, окремі види зобов`язань.

Таку правову позицію викладено у постанові Великої Палати Верховного Суду від 16 травня 2018 року у справі № 686/21962/15-ц (провадження № 14-16цс18).

Суд перевірив нарахування позивача по інфляційних та 3% річних за вказаний ним період з 24.01.2023 по 13.10.2023 за калькулятором Ліга-закон і приймає ці розрахунки як належні.

Оскільки у добровільному порядку інфляційні та 3% річних не були сплачені відповідачем на користь позивача, то вони підлягають до примусового стягнення.

Оскільки нарахування платежів за ст.625 ЦК України позивачем було обмежено датою звернення до суду із позовом, то Позивач також просить суд у рішенні зазначити про подальше нарахування на основну суму боргу 14 549 443,09 грн. інфляційних втрат та 3% річних за період з 14.10.2023 і до часу повного виконання зобов`язання по сплаті основного боргу.

За даними вимогами суд приходить до таких висновків.

Згідно ч. 10 ст. 238 ГПК України, суд, приймаючи рішення про стягнення боргу, на який нараховуються відсотки або пеня, може зазначити в рішенні про нарахування відповідних відсотків або пені до моменту виконання рішення з урахуванням приписів законодавства України, що регулюють таке нарахування.

Остаточна сума відсотків (пені) у такому випадку розраховується за правилами, визначеними у рішенні суду, органом (особою), що здійснює примусове виконання рішення суду і відповідні дії (рішення) якого можуть бути оскаржені в порядку, передбаченому розділом VI цього Кодексу.

Суд вважає, що дана норма не поширюється на нарахування інфляційних втрат, оскільки при їх розрахунку не задіюється ніяка складова у відсотках.

Так, калькулятор Ліга-закон дає такий розрахунок інфляційних втрат (з умовних, лише для прикладу, 3000 грн. боргу):

Розрахунок здійснюється за формулою

ІІС = ( ІІ1 : 100 ) x ( ІІ2 : 100 ) x ( ІІ3 : 100 ) x ... ( ІІZ : 100 )

ІІ1 - індекс інфляції за перший місяць прострочення,

......

ІІZ - індекс інфляції за останній місяць прострочення.

Останній період

IIc (100,70 : 100) x (101,50 : 100) x (100,20 : 100) x (100,50 : 100) x (100,80 : 100) x (99,40 : 100) x (98,60 : 100) x (100,50 : 100) x (100,80 : 100) x (100,50 : 100) x (100,70 : 100) = 1.04249806

Інфляційне збільшення:

3 000,00 x 1.04249806 - 3 000,00 = 127,49 грн.

При цьому розрахунку інфляційних жодна складова у відсотках не застосовується.

Натомість розрахунок 3% річних містить у формулі процентну складову (борг Х 3% : 365 Х кількість днів), і тому ч. 10 ст. 238 ГПК України тут могла би бути застосована.

Щодо подальшого одночасного нарахування інфляційних втрат та 3% річних після постановлення судового рішення, позивач не позбавлений права подальшого звернення до суду з окремим позовом.

Однак застосування даної норми ч. 10 ст. 238 ГПК відноситься не до обов`язків, а до прав суду і тому суд враховує також і наступне :

Згідно ст. 15 ГПК України про пропорційність у господарському судочинстві, суд визначає в межах, встановлених цим Кодексом, порядок здійснення провадження у справі відповідно до принципу пропорційності, враховуючи: завдання господарського судочинства; забезпечення розумного балансу між приватними й публічними інтересами; особливості предмета спору; ціну позову; складність справи; значення розгляду справи для сторін, час, необхідний для вчинення тих чи інших дій, розмір судових витрат, пов`язаних із відповідними процесуальними діями, тощо.

В даному конкретному випадку, виходячи з сукупності положень ч. 1 та 2 ст. 3 ЗУ "Про судовий збір", включення до судового рішення питання щодо продовження нарахування 3% річних аж до часу повного виконання рішення суду про стягнення основного боргу, може бути віднесено до положень чинного ГПК України про встановлення способу, порядку і строку виконання судового рішення. За таку заяву судовий збір не справляється.

Однак, з боку позивача ніяким чином не було обґрунтовано, на якій підставі суд повинен надати йому перевагу та присудити продовження нарахування 3% річних на суму основного боргу, вирішивши це питання відразу при прийнятті рішення.

Отже, за результатами вирішення спору суд приходить до висновку, що позивачем доведено правову підставу позову, строк виконання зобов`язання для відповідача є таким, що настав, доводи та розрахунки позивача відповідачем не заперечені, борг не сплачено, тому до примусового стягнення з відповідача на користь позивача належить 14 549 443,09 грн. основного боргу, 245029,84 грн. інфляційних втрат, 314507,14 грн. як 3% річних за період з 24.01.2023 по 13.10.2023 на підставі договорів постачання природного газу № 05-22/18 від 20.09.2022 та № 06-22 від 20.09.2022 року.

На підставі ст. 129 ГПК України, при задоволенні позову з відповідача на користь позивача також слід стягнути 226 634,70 грн. на відшкодування сплаченого судового збору повністю.

Керуючись ст. 238, 240 ГПК України, -

ВИРІШИВ:

Позов задовольнити повністю.

Стягнути з товариства з обмеженою відповідальністю "Центральна газопостачальна компанія" (код 38553084, м. Черкаси, вул. Надпільна, 261, оф. 209) на користь товариства з обмеженою відповідальністю "АДМ Юкрейн" (код 20027449, м. Київ, вул. Петра Сагайдачного, 16-А) -- 14 549 443,09 грн. основного боргу, 245029,84 грн. інфляційних втрат, 314507,14 грн. як 3% річних за період з 24.01.2023 по 13.10.2023 на підставі договорів постачання природного газу № 05-22/18 від 20.09.2022 та № 06-22 від 20.09.2022 та 226634,70 грн. на відшкодування сплаченого судового збору.

Наказ видати.

Рішення набирає законної сили в порядку, передбаченому ст. 241 ГПК України.

Рішення може бути оскаржено до Північного апеляційного господарського суду протягом 20 днів.

Повне судове рішення складено 22 січня 2024 року

Суддя Н.М. Спаських