ПІВНІЧНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"24" січня 2024 р. Справа№ 911/3711/20

Північний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Агрикової О.В.

суддів: Козир Т.П.

Мальченко А.О.

Секретар судового засідання: Мельничук О.С.,

за участю представників сторін:

від позивача - Гарбарук С.М.,

від відповідача-1 - не з`явився

від відповідача-2 - Новіцький Є.Ю.,

розглянувши апеляційну скарг

Садівничого товариства "Тополька-1"

на рішення Господарського суду Київської області від 18.01.2023 (повний текст рішення складено 07.04.2023)

та на додаткове рішення Господарського суду Київської області від 10.04.2023 (повний текст додаткового рішення складено 28.04.2023)

у справі №911/3711/20 (суддя Карпечкін Т.П.)

За позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Ермес-Менеджмент"

до:

1. Головного управління Держгеокадастру у Київській області

2. Садівничого товариства "Тополька-1"

про усунення перешкод у користуванні правом власності, визнання недійсним свідоцтва про право власності та скасування рішення про державну реєстрацію, -

ВСТАНОВИВ:

У 2020 році Товариство з обмеженою відповідальністю "Ермес-Менеджмент" звернулося до Господарського суду Київської області з позовом до Головного управління Держгеокадастру у Київській області та Садівничого товариства "Тополька-1" про усунення перешкоди у користуванні правом власності шляхом:

- скасування наказу Головного управління Держгеокадастру у Київської області № КИ/:05:003/00004164 від 07.08.2013 року про затвердження документації із землеустрою та надання земельної ділянки у власність;

- визнання недійсним свідоцтво про право власності індексний номер 9701537 від 20.09.2013 року видане СТ "Тополька-1" на земельну ділянку площею 0,4872 га, кадастровий номер :05:003:2538, цільове призначення - землі загального користування, розташовану на території Вороньківської сільської ради Бориспільського району Київської області;

- скасування рішення про реєстрацію прав та їх обтяжень державного реєстратора реєстраційної служби Бориспільського міськрайонного управління юстиції (з відкриттям розділу) індексний номер 60557665 від 20.09.2013 року про державну реєстрацію за СТ "Тополька-1", , права власності на земельну ділянку площею 0,4872 га, кадастровий номер :05:003:2538, цільове призначення - землі загального користування, розташовану на території Вороньківської сільської ради Бориспільського району Київської області.

Позов обґрунтовано тим, що земельна ділянка площею 0,9503 га, кадастровий номер :05:003:0539 набута позивачем у власність ще у 2009 році і відповідне право було зареєстровано в установленому порядку, а тому на думку позивача виділення відповідачем 1 відповідачу 2 за спірним Наказом у 2013 році земельної ділянки кадастровий номер :05:003:2538 за рахунок земельної ділянки позивача є незаконним. При цьому, позивач звертає увагу, що рішення органів виконавчої влади чи органів місцевого самоврядування щодо припинення права власності в зазначених частинах земельної ділянки, що належать позивачу не приймалось.

Ухвалою Господарського суду Київської області від 14.05.2021 року було призначено у справі № 911/3711/20 судову земельно-технічну експертизу з метою встановлення факту накладення земельних ділянок, проведення якої доручено Київському науково-дослідному інституту судових експертиз. Провадження у справі зупинено.

На вирішення земельно-технічної експертизи поставлено питання:

- Чи входить земельна ділянка Товариства з обмеженою відповідальністю "Ермес-Менеджмент" з кадастровим номером :05:003:2976 площею 0,2571 га в межі земельної ділянки з кадастровим номером :05:003:0539 площею 0,9503 га?

- Чи має місце накладення земельної ділянки Товариства з обмеженою відповідальністю "Ермес-Менеджмент" (первісної) з кадастровим номером :05:003:0539 площею 0,9503 га (в тому числі новоутвореної земельної ділянки з кадастровим номером :05:003:2976 площею 0,2571 га), та земельної ділянки Садівничого товариства "Тополька-1" з кадастровим номером :05:003:2538 площею 0,4872 га? Якщо так, то в якому обсязі має місце накладення наведених земельних ділянок та які причини такого накладення?

Ухвалою Господарського суду Київської області від 24.05.2021 року прийнято зустрічну позовну заяву б/н від 12.05.2021 року Садівничого товариства "Тополька-1" до Бориспільської районної державної адміністрації та Товариства з обмеженою відповідальністю "Ермес-Менеджмент" про визнання незаконним та скасування розпорядження, скасування запису про державну реєстрацію та об`єднано в одне провадження з первісним позовом у справі № 911/3711/20; залучено до участі у справі в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідачів за зустрічним позовом - ОСОБА_1 ; зупинено провадження у справі 911/3711/20 на час проведення судової земельно-технічної експертизи, призначеної ухвалою Господарського суду Київської області від 14.05.2021 року.

Через канцелярію суду першої інстанції надійшов супровідний лист від Київського науково-дослідного інституту судових експертиз № 23857 від 26.11.2021 року з доданими до нього матеріалами справи № 911/3711/20 та висновком експерта.

Ухвалою Господарського суду Київської області від 16.02.2022 року зустрічну позовну заяву б/н від 12.05.2021 року Садівничого товариства "Тополька-1" до Бориспільської районної державної адміністрації та Товариства з обмеженою відповідальністю "Ермес-Менеджмент" про визнання незаконним та скасування розпорядження, скасування запису про державну реєстрацію у справі № 911/3711/20 залишено без розгляду, оскільки наведені в ній позовні вимоги вже перебували на розгляді в межах зустрічного позову у справі Бориспільського міськрайонного суду Київської області № 359/8064/20.

Рішенням Господарського суду Київської області від 18.01.2023 року позовні вимоги задоволено повністю. Зобов`язано усунути перешкоди у користуванні правом власності шляхом скасування наказу Головного управління Держгеокадастру у Київській області № КИ/:05:003/00004164 від 07.08.2013 року про затвердження документації із землеустрою та надання земельної ділянки у власність. Визнано недійсним свідоцтво про право власності індексний номер 9701537 від 20.09.2013 року видане Садівничому товариству "Тополька-1" на земельну ділянку площею 0,4872 га, кадастровий номер :05:003:2538, цільове призначення - землі загального користування, розташовану на території Вороньківської сільської ради Бориспільського району Київської області. Скасовано рішення про реєстрацію прав та їх обтяжень державного реєстратора реєстраційної служби Бориспільського міськрайонного управління юстиції (з відкриттям розділу) індексний номер 60557665 від 20.09.2013 року про державну реєстрацію за Садівничим товариством "Тополька-1", , права власності на земельну ділянку площею 0,4872 га, кадастровий номер :05:003:2538, цільове призначення - землі загального користування, розташовану на території Вороньківської сільської ради Бориспільського району Київської області. Присуджено до стягнення з Головного управління Державного управління Держгеокадастру у Київської області та Садівничого товариства "Тополька-1" на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Ермес-Менеджмент" по 11 390 грн 28 коп. судових витрат за подачу позовної заяви та проведення експертного дослідження.

Рішення суду першої інстанції мотивовано тим, що оскільки наказом Головного управління Держгеокадастру у Київської області № КИ/:05:003/00004164 від 07.08.2013 року був затверджений проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність для ведення колективного садівництва СТ "Тополька-1" земельної ділянки площею 0,4872 га на території Вороньківської сільської ради Бориспільського району Київської області, надано у власність СТ "Тополька-1" земельну ділянку загальною площею 0,4872 га (кадастровий номер :05:003:2538) і, як встановлено судом у даній справі, вона накладається на земельну ділянку ТОВ "Ермес-Менеджмент", право власності на яку, на час прийняття відповідачем-1 спірного наказу, не було припинено і земельну ділянку не було вилучено, що свідчить про незаконність прийнятого відповідачем 1 спірного наказу, який підлягає скасуванню. Також місцевий господарський суд встановив, що оскільки судом скасовано наказ про надання у власність СТ "Тополька-1" земельної ділянки загальною площею 0,4872 га кадастровий номер :05:003:2538, то свідоцтво про право власності на майно, яким посвідчено право власності СТ "Тополька-1" на спірну земельну ділянку, підлягає визнанню недійсним. Крім цього, суд першої інстанції зазначив, що внаслідок визнання судом незаконним та скасування наказу Головного управління Держгеокадастру у Київській області № КИ/:05:003/00004164 від 07.08.2013 року, на підставі якого було проведено державну реєстрацію права власності СТ "Тополька-1" на земельну ділянку загальною площею 0,4872 га кадастровий номер :05:003:2538, рішення державного реєстратора про державну реєстрацію такого права підлягає скасуванню.

23.01.2023 року до Господарського суду Київської області від Товариства з обмеженою відповідальністю Ермес-Менеджмент надійшла заява про стягнення судових витрат з доданими до неї доказами в підтвердження понесених позивачем судових витрат на правничу допомогу у зв`язку з розглядом справи № 911/3711/20 в загальному розмірі 85 250,00 грн.

Додатковим рішення Господарського суду Київської області від 10.04.2023 року заяву Товариства з обмеженою відповідальністю "Ермес-Менеджмент" про стягнення витрат на професійну правничу допомогу у справі № 911/3711/20 в сумі 85 250,00 грн. задоволено повністю. Присуджено до стягнення солідарно з Головного управління держгеокадастру у м. Києві та Київській області та Садівничого товариства "Тополька-1" на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Ермес-Менеджмент" 85 250 грн. 00 коп. витрат на професійну правничу допомогу.

Додаткове рішення суду першої інстанції мотивовано тим, що досліджуючи надані документи на підтвердження понесення витрат на професійну правничу допомогу, місцевий господарський суд дійшов висновку, що наданих позивачем доказів достатньо для встановлення факту надання Адвокатським об`єднанням "Мітракс" та адвокатом Чорний І.І. професійної правничої допомоги позивачу за позовом у цій справі. При цьому, суд першої інстанції зазначив, що відповідачі не скористались своїм правом, а саме відповідного клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги не надали. Враховуючи складність справи та складених адвокатами процесуальних документів у справі, обсяг наданої адвокатами позивача правової допомоги та витраченого часу відповідає критеріям реальності та розумності.

Не погодившись із прийнятим рішенням, Садівниче товариство "Тополька-1" звернулося до Північного апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати рішення Господарського суду Київської області від 18.01.2023 року та прийняти нове рішення, яким в задоволенні позовних вимог відмовити повністю, а також скасувати додаткове рішення Господарського суду Київської області від 10.04.2023 року та прийняти нове рішення, яким в задоволенні заяви про стягнення витрат на професійну правничу допомогу відмовити повністю.

Вимоги та доводи апеляційної скарги мотивовані тим, що рішення суду першої інстанції прийнято з порушенням норм процесуального та матеріального права. Зокрема скаржник вважає, що правочин, укладений між позивачем та ОСОБА_1 є нікчемним у розумінні цивільного законодавства. Скаржник наголошує, що ОСОБА_1 засвідчила, що вона ніколи не володіла земельною ділянкою з кадастровим номером :05:003:0539, а відтак жодної довіреності на її відчуження не видавала. Крім цього скаржник звертає увагу, що з матеріалів кримінального провадження №0000090 від 07.04.2021 року, а саме з протоколу допиту свідка в кримінальному провадженні вбачається, що ОСОБА_1 , яка зазначена в договорі купівлі-продажу земельної ділянки №1054 від 20.08.2009 року продавцем земельної ділянки з кадастровим номером :05:003:0539 такою земельною ділянкою ніколи не володіла та її не продавала. Однак, суд першої інстанції, маючи докази про фіктивність набуття права власності на земельну ділянку, яка накладається на земельну ділянку відповідача 2 та, відповідно, фіктивність набуття права власності на неї позивачем, у своєму рішення повністю проігнорував надання оцінки таким доказам, що є порушенням норм процесуального права. Скаржник також звертає увагу, що у п. 1.3. договору купівлі-продажу земельної ділянки №1054 від 20.08.2009 року зазначено, що земельна ділянка належить ОСОБА_1 на підставі Державного акта на право власності серії ЯД №900612, виданого 12.08.2009 року (за вісім днів до купівлі-продажу) на підставі розпорядження Бориспільської районної державної адміністрації №2509 від 28.07.2009 року. В той же час, до позовної заяви позивачем долучено інший Державний акт на цю ж земельну ділянку, серії ЯИ №441761. Також скаржник звертає увагу, що позивач не надав жодного доказу того, що була проведена державна реєстрація на земельну ділянку з кадастровим номером :05:003:0539 у порядку, передбаченому Законом України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», чинному на момент нібито придбання цієї земельної ділянки позивачем. Скаржник також вважає, що землі для ведення особистого селянського господарства не можуть належати юридичній особі, що випливає з приписів Закону України «Про особисте селянське господарство». Відтак, з викладених вище фактів, на думку скаржника так зване набуття права власності позивача на земельну ділянку з кадастровим номером :05:003:0539 має всі ознаки нікчемного правочину. Скаржник окрім цього звертає увагу, що позивач в своїй позовній заяві просить усунути перешкоди у користуванні саме земельною ділянкою з кадастровим номером :05:003:0539, однак як випливає з матеріалів справи, такої земельної ділянки вже не існує. Отже, на думку скаржника, надані позивачем докази, що посвідчують його право власності на земельну ділянку :05:003:0539 та :05:003:2976 є неналежними, одержані з порушенням законів, не підтверджують наявні обставини правомірності набуття права власності на вказані земельні ділянки. Натомість докази, надані відповідачем 2 в суді першої інстанції, а також наявні ознаки незаконності доказів позивача, на думку скаржника є більш вірогідними. Скаржник також зазначає, що ухвала Господарського суду Київської області від 16.02.2022 року про залишення зустрічного позову без розгляду не була надіслана відповідачу 2 ні поштою, ні на електронну пошту та навіть не була оприлюднена у Єдиному державному реєстрі судових рішень. Крім цього скаржник вважає, що залишаючи без розгляду клопотання про зупинення провадження у справі, місцевий господарський суд безпідставно вказав підставу щодо порушення строків подання такого клопотання, оскільки Господарським процесуальним кодексом України не передбачено строків подання клопотання про зупинення провадження у справі. Більше того, клопотання про зупинення провадження у справі було подано одразу після з`ясування того, що зустрічний позов у справі №911/3711/20 був залишений без розгляду. Також, скаржник вважає, що висновок Київського науково-дослідного інституту судових експертиз від 26.11.2021 року №23857/21-41 є недопустимим, оскільки питання, які були поставлені судовому експерту некоректно сформульовані. Й наостанок, скаржник вважає, що витрати понесені позивачем на оплату ФОП Чорний І.І. не є витратами на правничу допомогу адвоката у розумінні Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» та Господарського процесуального кодексу України.

Згідно з протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 11.05.2023 року сформовано колегію суддів у складі: головуючий суддя Агрикова О.В., судді Козир Т.П., Мальченко А.О.

Відповідно до протоколу повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 15.05.2023 року, у зв`язку перебуванням судді Козир Т.П. на лікарняному, сформовано для розгляду справи №911/3711/20 колегію суддів у складі головуючого судді: Агрикової О.В., суддів: ОСОБА_2, Мальченко А.О.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 15.05.2023 року відкладено вирішення питання щодо подальшого руху апеляційної скарги Садівничого товариства "Тополька-1" на рішення Господарського суду Київської області від 18.01.2023 року, витребувано з Господарського суду міста Києва матеріали справи №911/3711/20.

20.07.2023 року через відділ забезпечення автоматизованого розподілу, контролю та моніторингу виконання документів з Господарського суду міста Києва надійшли матеріали справи №911/3711/20.

Відповідно до протоколу повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 20.07.2023 року, у зв`язку зі звільненням судді ОСОБА_2 у відставку, сформовано для розгляду справи №911/3711/20 колегію суддів у складі головуючого судді: Агрикової О.В., суддів: Кравчук Г.А., Мальченко А.О.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 20.07.2023 року апеляційну скаргу Садівничого товариства "Тополька-1" на рішення Господарського суду Київської області від 18.01.2023 року та на додаткове рішення Господарського суду Київської області від 10.04.2023 року прийнято до провадження колегією суддів у визначеному складі, зупинено дію рішення Господарського суду Київської області від 18.01.2023 року у справі №911/3711/20, розгляд справи призначено на 13.09.2023 року.

12.09.2023 року через відділ забезпечення автоматизованого розподілу, контролю та моніторингу виконання документів від Садівничого товариства "Тополька-1", відповідача-2 у справі, надійшло клопотання про зупинення провадження до набрання законної сили рішенням у справі №359/8064/20.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 13.09.2023 року розгляд справи №911/3711/20 відкладено на 11.10.2023 року.

25.09.2023 року через відділ забезпечення автоматизованого розподілу, контролю та моніторингу виконання документів від Товариства з обмеженою відповідальністю "Ермес-Менеджмент", позивача у справі, надійшов відзив на апеляційну скаргу.

09.10.2023 року через відділ забезпечення автоматизованого розподілу, контролю та моніторингу виконання документів від Товариства з обмеженою відповідальністю "Ермес-Менеджмент", позивача у справі, надійшли додаткові пояснення.

Судове засідання, призначене на 11.10.2023 року не відбулось у зв`язку з відрядження судді Кравчука Г.А.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 16.10.2023 року розгляд справи призначено на 15.11.2023 року.

27.10.2023 року через відділ забезпечення автоматизованого розподілу, контролю та моніторингу виконання документів від Товариства з обмеженою відповідальністю "Ермес-Менеджмент", позивача у справі, надійшли додаткові пояснення по справі.

14.11.2023 року через відділ забезпечення автоматизованого розподілу, контролю та моніторингу виконання документів від Садівничого товариства "Тополька-1", відповідача-2 у справі, надійшло клопотання про зупинення провадження до набрання законної сили рішенням у справі №359/10503/23.

Судове засідання, призначене на 15.11.2023 року не відбулось у зв`язку з перебуванням суддів Кравчука Г.А. та Мальченко А.О. у підготовці для підтримання кваліфікації у НШСУ з 13.11.2023 року по 17.11.2023 року, а також перебуванням головуючої судді Агрикової О.В. у відпустці з 13.11.2023 року по 17.11.2023 року.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 20.11.2023 року розгляд справи №911/3711/20 призначено на 06.12.2023 року.

22.11.2023 року через відділ забезпечення автоматизованого розподілу, контролю та моніторингу виконання документів від Товариства з обмеженою відповідальністю "Ермес-Менеджмент", позивача у справі, надійшло заперечення на клопотання про зупинення провадження у справі та додаткові пояснення у справі.

Відповідно до протоколу повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 24.11.2023 року, у зв`язку з відпусткою судді Кравчука Г.А. з 04.12.2023 року по 08.12.2023 року, сформовано для розгляду справи №911/3711/20 колегію суддів у складі головуючого судді: Агрикової О.В., суддів: Козир Т.П., Мальченко А.О.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 27.11.2023 року апеляційну скаргу Садівничого товариства "Тополька-1" на рішення Господарського суду Київської області від 18.01.2023 року та на додаткове рішення Господарського суду Київської області від 10.04.2023 року у справі №911/3711/20 прийнято до провадження колегією суддів у визначеному складі, розгляд справи призначено на 06.12.2023 року.

Судове засідання, призначене на 06.12.2023 року не відбулось у зв`язку з оголошенням повітряної тривоги на всій території України.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 06.12.2023 року розгляд справи призначено на 24.01.2024 року.

В судовому засіданні 24.01.2024 року представник відповідача 2 надав усні пояснення по справі, підтримав клопотання про зупинення провадження у справі, відповів на запитання суду, просив задовольнити апеляційну скаргу. Представник позивача надав усні пояснення по справі, відповів на запитання суду, заперечував проти зупинення провадження у справі, просив відмовити у задоволенні апеляційної скарги. Представник відповідача 1 в судове засідання не з`явився, про дату та час судового засідання повідомлений належним чином.

Згідно з п. 11, ст. 270 Господарського процесуального кодексу України суд апеляційної інстанції відкладає розгляд справи в разі неявки у судове засідання учасника справи, стосовно якого немає відомостей щодо його повідомлення про дату, час і місце судового засідання, або за його клопотанням, коли повідомлені ним причини неявки будуть визнані судом поважними.

Відповідно до п. 12, ст. 270 Господарського процесуального кодексу України неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.

Таким чином, відкладення розгляду справи є правом та прерогативою суду, основною умовою для якого є не відсутність у судовому засіданні представників сторін, а неможливість вирішення спору у відповідному судовому засіданні.

Враховуючи те, що наявні матеріали справи є достатніми для всебічного, повного і об`єктивного розгляду справи, та зважаючи на обмежений процесуальний строк розгляду апеляційної скарги, судова колегія визнала за можливе розглянути апеляційну скаргу у відсутності представника відповідача 1.

Щодо поданих відвідачем 2 клопотань про зупинення провадження у справі колегія суддів зазначає наступне.

Згідно з ст. 227 Господарського процесуального кодексу України суд зобов`язаний зупинити провадження у справі у випадках:

1) смерті або оголошення померлою фізичної особи, яка була стороною у справі або третьою особою з самостійними вимогами щодо предмета спору, якщо спірні правовідносини допускають правонаступництво;

2) необхідності призначення або заміни законного представника учасника справи;

3) перебування сторони або третьої особи, яка заявляє самостійні вимоги щодо предмета спору, у складі Збройних Сил України або інших утворених відповідно до закону військових формувань, що переведені на воєнний стан або залучені до проведення антитерористичної операції;

4) прийняття рішення про врегулювання спору за участю судді;

5) об`єктивної неможливості розгляду цієї справи до вирішення іншої справи, що розглядається в порядку конституційного провадження, адміністративного, цивільного, господарського чи кримінального судочинства, - до набрання законної сили судовим рішенням в іншій справі; суд не може посилатися на об`єктивну неможливість розгляду справи у випадку, коли зібрані докази дозволяють встановити та оцінити обставини (факти), які є предметом судового розгляду.

2. З питань, зазначених у цій статті, суд постановляє ухвалу.

Відповідно до ч. 1, ст. 228 Господарського процесуального кодексу України суд може за заявою учасника справи, а також з власної ініціативи зупинити провадження у справі у випадках:

1) перебування учасника справи на альтернативній (невійськовій) службі не за місцем проживання або на строковій військовій службі;

2) призначення судом експертизи;

3) направлення судового доручення щодо збирання доказів у порядку, встановленому статтею 84 цього Кодексу;

4) звернення із судовим дорученням про надання правової допомоги або вручення виклику до суду чи інших документів до іноземного суду або іншого компетентного органу іноземної держави;

5) надходження заяви про відвід судді;

6) прийняття ухвали про тимчасове вилучення доказів державним виконавцем для дослідження судом;

7) перегляду судового рішення у подібних правовідносинах (в іншій справі) у касаційному порядку палатою, об`єднаною палатою, Великою Палатою Верховного Суду.

В своїх клопотаннях відповідач 2 посилається на ч. 5, ст. 227 Господарського процесуального кодексу України.

Колегія суддів звертає увагу, що відповідно до п. 5, ч. 1, ст. 227 Господарського суду України суд зобов`язаний зупинити провадження у справі у випадках об`єктивної неможливості розгляду цієї справи до вирішення іншої справи, що розглядається в порядку конституційного провадження, адміністративного, цивільного, господарського чи кримінального судочинства, - до набрання законної сили судовим рішенням в іншій справі; суд не може посилатися на об`єктивну неможливість розгляду справи у випадку, коли зібрані докази дозволяють встановити та оцінити обставини (факти), які є предметом судового розгляду.

Обґрунтовуючи підстави для зупинення відповідач 2 вказує, що в провадженні Бориспільського міськрайонного суду Київської області перебуває справа №359/8064/20 за позовом ТОВ «Ермес-Менджмент» до ГУ Держгеокадастр у Київській області, ГО садівниче товариство «Тополька-1», ОСОБА_3 , треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору: Бориспільська районна державна адміністрація, Бориспільський районний відділ Головного управління Держгеокадастру у Київській області, приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Єременко Людмила Олексіївна про усунення перешкод у користуванні земельною ділянкою та за зустрічним позовом громадської організації садівниче товариство «Тополька-1», ОСОБА_3 , до товариства з обмеженою відповідальністю «Ермес-Менеджмент», Головного управління Держгеокадастру у Київській області, Бориспільської районної державної адміністрації, треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору: ОСОБА_1 , Бориспільський районний відділ Головного управління Держгеокадастру у Київській області, приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Єременко Людмила Олексіївна про визнання незаконним та скасування розпорядження, витребування майна з чужого незаконного володіння, скасування запису про державну реєстрацію права власності на земельну ділянку.

Відповідач 2 звертає увагу, що у справі №359/8064/20 предметом розгляду є:

визнання незаконним та скасування розпорядження Бориспільської районної державної адміністрації №2509 від 28.07.2009 року в частині передачі у приватну власність ОСОБА_1 земельної ділянки площею 0,9503 га., кадастровий номер :05:003:0539, із цільовим призначенням: "для ведення особистого селянського господарства", яка знаходиться на території Вороньківської сільської ради Бориспільського району;

витребування з незаконного володіння ТОВ "Ермес-Менеджмент" на користь Громадської організації садівниче товариство "Тополька-1" земельну ділянку площею 0,1037 га. (1036.60 кв. м) відповідно до каталогу координат, що містяться у Схемі № 6 Додатку № 1 до Висновку експерта за результатами проведення земельно-технічної експертизи № 14-21 від 19.11.2021 року та позначена точками 12,3,4,5,6,7,8,9,10,11,12,13,14,15,16,1;

витребування з незаконного володіння ТОВ "Ермес-Менеджмент" на користь ОСОБА_3 земельну ділянку площею 0,0182 га. (181,61 кв. м), відповідно до каталогу координат, що містяться у Схемі №5 Додатку № 1 до Висновку експерта за результатами проведення земельно-технічної експертизи № 14-21 від 19.11.2021 року та позначена точками 1,2,3,4,5,1;

скасування запису про проведену державну реєстрацію права власності за ТОВ "Ермес-Менеджмент" на земельну ділянку площею 0,2571 га., кадастровий номер :05:003:2976, що розташована на території Вороньківської сільської ради Бориспільського району вчинену 07.09.2020 року державним реєстратором Сошниківської сільської ради Бориспільського району Власко Я.В.

Відтак, на думку відповідача 2 існує об`єктивна неможливість розгляду цієї справи №911/3711/20 до вирішення справи №359/8064/20, яка розглядається у Бориспільському міськрайонному суді Київської області, оскільки рішення у цих справах можуть бути такими, що виключатимуть одне інше.

В другому клопотанні про зупинення провадження відповідач 2 зазначає, що в провадженні Бориспільського міськрайонного суду Київської області перебуває цивільна справа №359/10503/23 в межах розгляду якої заявлені позовні вимоги про визнання недійсним договору купівлі-продажу земельної ділянки №1054 від 20 серпня 2009 року, посвідченого приватним нотаріусом Голуб Н.Ю., з кадастровим номером :05:003:0539, а також визнання недійсним та скасування державного акту ЯИ №441761 на право власності на земельну ділянку з кадастровим номером :05:003:0539, а також зобов`язання скасувати запис у Державному земельному кадастрі по земельній ділянці з кадастровим номером :05:003:2976, яка розташовується на території Вороньківської сільської ради Бориспільського району.

Відповідач 2 зазначає, що як зазначено в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності, підставою для державної реєстрації земельної ділянки з кадастровим номером :05:003:2976 (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 208) є заява, серія та номер: р.№ 313, виданий 12.05.2020, видавник: Приватний нотаріус Бориспільського районного нотаріального округу Київської області Ткач С.В.: державний акт на право власності на земельну ділянку, серія та номер ЯИ №441761, виданий 10.11.2009. видавник: Управління земельних ресурсів у Бориспільському районі; відомості з ДЗК, серія та номер 22633796, виданий 03.09.2020, видавник: Державний земельний кадастр.

Таким чином, підстава для державної реєстрації земельної ділянки з кадастровим номером :05:003:2976 оскаржується у справі № 359/10503/23, а від рішення у цій справі на думку відповідача 2, залежить рішення у справі № 911/3711/20, що розглядається у цьому провадженні.

Для вирішення питання про зупинення провадження у справі господарському суду слід з`ясовувати: як пов`язана справа, яка розглядається господарським судом, зі справою, що розглядається іншим судом; чим обумовлюється неможливість розгляду справи.

Пов`язаність справ полягає у тому, що рішення іншого суду, який розглядає справу, встановлює обставини, що впливають на збирання та оцінку доказів у даній справі, зокрема, факти, що мають преюдиціальне значення. Ці обставини повинні бути такими, що мають значення для даної справи.

Неможливість розгляду даної справи до вирішення справи іншим судом полягає в тому, що обставини, які розглядаються іншим судом, не можуть бути встановлені господарським судом самостійно у даній справі. Йдеться про те, що господарський суд не може розглянути певну справу через обмеженість своєї юрисдикції щодо конкретної справи внаслідок: непідвідомчості; обмеженості предметом позову; неможливості розгляду тотожної справи; певної черговості розгляду вимог.

У даному випадку колегія суддів приймає до уваги, що у відповідності до статті 204 Цивільного кодексу України, правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним.

Ця презумпція означає, що вчинений правочин вважається правомірним, тобто таким, що породжує, змінює або припиняє цивільні права й обов`язки, доки ця презумпція не буде спростована рішенням суду, яке набрало законної сили. У разі неспростування презумпції правомірності договору всі права, набуті сторонами правочину за ним, мають безперешкодно здійснюватися, а створені обов`язки підлягають виконанню.

Відтак, в силу припису статті 204 Цивільного кодексу України правомірність правочину презюмується.

З огляду на те, що у справі №911/3711/20 достатньо матеріалів справи для в встановлення всіх обставин справи, колегія суддів дійшла висновку про відхилення клопотань представника відповідача 2 за первісним позовом про зупинення провадження у даній справі.

Статтями 269 Господарського процесуального кодексу України встановлено, що суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.

Розглянувши доводи апеляційної скарги, дослідивши докази, проаналізувавши на підставі встановлених фактичних обставин справи правильність застосування судом першої інстанції норм чинного законодавства, Північний апеляційний господарський суд вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судом першої інстанції, позивачем надано суду Проект землеустрою щодо відведення земельних ділянок у власність 5-ом громадянам для ведення особистого селянського господарства на території Вороньківської сільської ради Бориспільського району Київської області (кадастрова справа П-7323 від 26.06.2009 року (далі - Проект землеустрою на ОСОБА_1 ) та Технічну документацію із землеустрою щодо складання державних актів на право власності на земельні ділянки (згідно договорів купівлі-продажу земельної ділянки) ТОВ "Ермес-Менеджмент" для ведення підсобного сільського господарства на території Вороньківської сільської ради Бориспільського району Київської області (кадастрова справа А-1510 від 10.09.2009 року) (далі - Технічна документація на позивача). (т.1, а.с. 143-252, 253-280).

З наданого позивачем Проекту землеустрою (на ОСОБА_1 ) вбачається, що за Розпорядженням Бориспільської районної державної адміністрації від 28.07.2009 року № 2509 затверджено Проект землеустрою щодо відведення земельних ділянок для ведення особистого селянського господарства громадянам на території Вороньківської сільської ради Бориспільського району Київської області за рахунок земель державної власності з категорії земель сільськогосподарського призначення. (т.1, а.с. 147).

На підставі наведеного Розпорядження РДА громадянці ОСОБА_1 було надано у власність земельну ділянку площею 0,9503 га, відповідний Державний акт передано на зберігання до Управління земельних ресурсів у Бориспільському районі, підписано головою Бориспільської РДА та начальником Управління земельних ресурсів у Бориспільському районі. (т.1, а.с. 148-149).

Згідно з наявною у Проекті землеустрою (на ОСОБА_1 ) Реєстраційною карткою земельної ділянки Центру державного земельного кадастру Серія АБЕ № 848509, ОСОБА_1 набула на праві приватної власності земельну ділянку кадастровий номер :05:003:0539 площею 0,9503 га за рахунок сільськогосподарських угідь (ріллі) на території Вороньківської сільської ради. (т.1, а.с. 151-152).

Також з наявної у Проекті землеустрою (на ОСОБА_1 ) довідки від 26.06.2009 року Управління земельних ресурсів у Бориспільському районі 6-зем, за даними державної статистичної звітності відповідні землі (в загальній площі 9,9997 га на 5-х громадян) обліковувались як сільськогосподарські землі (рілля) та землі запасу. (т.1, а.с. 167).

В матеріалах справи наявний Державний акт на право власності на земельну ділянку ЯИ 441761, зареєстрований в книзі записів реєстрації державних актів на право власності на землю за № 71 від 10.11.2009 року відповідно до якого Товариству з обмеженою відповідальністю "Ермес-Менеджмент" (позивач, ТОВ "Ермес-Менеджмент") на території Вороньківської сільської ради Бориспільського району Київської області на праві приватної власності належить земельна ділянка площею 0,9503 га, кадастровий номер :05:003:0539, цільове призначення - ведення особистого селянського господарства, відповідно. (т.1, а.с. 17-18).

Підстава набуття права власності - договір купівлі продажу земельної ділянки № 1054 від 20.08.2009 року. (т.1, а.с. 15-16).

Земельна ділянка позивача площею 0,9503 га, кадастровий номер :05:003:0539 на момент укладення Договору купівлі-продажу № 1054 від 20.08.2009 року була визначена в натурі у межах цих площ (на місцевості), закріплена межовими знаками, що підтверджується положеннями п. 1.2 договору купівлі-продажу та планом меж земельної ділянки.

Втім, Наказом Головного управління Держгеокадастру у Київської області (відповідач 1, ГУ Держгеокадастру у Київської області) № КИ/:05:003/00004164 від 07.08.2013 року був затверджений проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність для ведення колективного садівництва СТ "Тополька-1" (відповідач 2, СТ "Тополька-1") земельної ділянки площею 0,4872 га на території Вороньківської сільської ради Бориспільського району Київської області. (т.1, а.с. 26).

20.09.2013 року відповідач 2 отримав свідоцтво про право власності індексний номер 9701537 на земельну ділянку площею 0,4872 га, кадастровий номер :05:003:2538, цільове призначення - землі загального користування, розташовану на території Вороньківської сільської ради Бориспільського району Київської області. (т.1, а.с. 24).

Відповідно до Зведеного плану земельних ділянок, виконаного в масштабі 1:2000 ФОП Яцюта В.В., сертифікованим інженером-землевпорядником, земельна ділянка відповідача-2 площею 0,4872 га, кадастровий номер :05:003:2538, накладається на земельну ділянку позивача, площею 0,9503 га, кадастровий номер :05:003:0539, орієнтовна площа накладання становить 0,2180 га. (т.1, а.с. 22).

В свою чергу, Садівниче товариство "Тополька-1" зазначає, що Рішенням Вороньківської сільської ради від 18.12.2001 року № 187 затверджено проект відведення та передано на праві постійного користування Садівничому товариству "Тополька-1" (колишня назва ТОВ "Спецтехнологія") земельну ділянку площею 7,4557 га (піски) для розміщення колективних садів. 28.12.2002 року СТ "Тополька-1" видано Державний акт на право постійного користування вказаною земельною ділянкою серії І-КВ №000973. (т.5, а.с. 14).

Розпорядженням Бориспільської районної державної адміністрації від 03.10.2002 року № 637 було затверджено проект відведення земельної ділянки для СТ "Тополька-1" на умовах довгострокової оренди під розширення колективних садів. (т.5, а.с. 19).

Даним Розпорядженням садівничому товариству передавалася в довгострокову оренду земельна ділянка загальною площею 2,4986 га, з яких 1,4168 га - землі загального користування (проїзди, тимчасові стоянки автомобілів, пожежні заїзди, майданчики для сміття) та 1,0818 га - землі до виділені під розміщення колективних садів.

10.12.2003 року між СТ "Тополька-1" та Бориспільською районною державною адміністрацією укладено Договір оренди, відповідно до п. 2.2. якого строк дії договору оренди становить 49 років, починаючи з дати його реєстрації. Реєстрація Договору оренди відбулася 17.12.2003 року у Бориспільському районному відділі земельних ресурсів про що у Книзі записів державної реєстрації договорів оренди земель вчинено запис № 7. (т.5, а.с. 20-25).

29.04.2013 року Головним управлінням Держземагентства у Київській області видано наказ № КИ/:05:003/00000032, яким СТ "Тополька-1" надано дозвіл на розробку проекту землеустрою щодо відведення у власність товариству земельної ділянки орієнтовною площею 1,4237 га, яка розташована на території Вороньківської сільської ради для ведення колективного садівництва (землі загального користування). (т.2, а.с. 159).

ТОВ "Науково-виробниче підприємство "Горизонт" було розроблено відповідний проект відведення, яким передбачалася передача у власність СТ "Тополька-1" земельної ділянки загальною площею 1,3751 га, яка використовується членами товариства як дорога (місця загального користування), та яка складається із 11-ти з`єднаних між собою земельних ділянок. (т.5, а.с. 30-76).

Наказом Головного управління Держземагентства у Київській області № КИ/:05:003/00004164 від 07.08.2013 року затверджено проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність для ведення колективного садівництва (землі загального користування) СТ "Тополька-1" на території Вороньківської сільської ради та передано у власність СТ "Тополька-1" земельну ділянку площею 0,4872 (кадастровий номер :05:003:2538). (т.5, а.с. 77).

20.09.2013 року державним реєстратором Реєстраційної служби Бориспільського міськрайонного управління юстиції видано відповідні свідоцтва про право власності на нерухоме майно на СТ "Тополька-1". (т.5, а.с. 78).

В матеріалах справи також наявний Проект землеустрою щодо відведення земельних ділянок у власність Садівничому товариству "Тополька-1" для ведення колективного садівництва (землі загального користування) на території Вороньківської сільської ради Бориспільського району Київської області від 2013 року з якого вбачається, що відповідачу 2 надано у власність земельну ділянку площею 1,3751 га за рахунок земель загального користування. (т.2, а.с. 153-195).

В матеріалах проекту наявна довідка від 06.06.2013 року Управління держземагенства у Бориспільському районі 6-зем, згідно з якою за даними державної статистичної звітності відповідні землі обліковувались як землі загального користування та забудови. (т.2, а.с. 160).

З огляду на суперечливість наданих сторонами доказів, з метою встановлення факту, обсягу та причин накладення земельних ділянок, місцевий господарський суд дійшов висновку про необхідність застосування спеціальних знань та призначення у справі судової земельно-технічної експертизу експертизи з питань землеустрою.

Отже, ухвалою Господарського суду Київської області від 14.05.2021 року судом призначено у справі № 911/3711/20 судову земельно-технічну експертизу з метою встановлення факту накладення земельних ділянок, проведення якої доручено Київському науково-дослідному інституту судових експертиз. На вирішення земельно-технічної експертизи поставлено питання:

- Чи входить земельна ділянка Товариства з обмеженою відповідальністю "Ермес-Менеджмент" з кадастровим номером :05:003:2976 площею 0,2571 га в межі земельної ділянки з кадастровим номером :05:003:0539 площею 0,9503 га?

- Чи має місце накладення земельної ділянки Товариства з обмеженою відповідальністю "Ермес-Менеджмент" (первісної) з кадастровим номером :05:003:0539 площею 0,9503 га (в тому числі новоутвореної земельної ділянки з кадастровим номером :05:003:2976 площею 0,2571 га), та земельної ділянки Садівничого товариства "Тополька-1" з кадастровим номером :05:003:2538 площею 0,4872 га? Якщо так, то в якому обсязі має місце накладення наведених земельних ділянок та які причини такого накладення?

Згідно з Висновком Київського науково-дослідного інституту судових експертиз (КНІДСЕ) від 26.11.2021 року № 23857/21-41 встановлено, що земельна ділянка площею 0,2571 га, кадастровий номер :05:003:2976 повністю виділена за рахунок земельної ділянки площею 0,9503 га, кадастровий номер :05:003:0539 ТОВ "Ермес-Менеджмент". Також встановлено, що земельна ділянка ТОВ "Ермес-Менеджмент" площею 0,9503 га, кадастровий номер :05:003:0539 перетинається із земельною ділянкою Садівничого товариства "Тополька-1" площею 0,4872 га, кадастровий номер :05:003:2538, площа перетину складає 0,1037 га. Аналогічно і земельна ділянка ТОВ "Ермес-Менеджмент" площею 0,2571 га, кадастровий номер :05:003:2976, яка утворилась внаслідок її виділення з земельної ділянки площею 0,9503 га, кадастровий номер :05:003:0539, перетинається із земельною ділянкою Садівничого товариства "Тополька-1" площею 0,4872 га, кадастровий номер :05:003:2538, площа перетину складає 0,1037 га. Щодо причин такого накладення експерт відповіді не надав. (т.6, а.с. 130-144).

Також Головним управлінням Держгеокадастру у Київській області надано копію Проекту відведення земельної ділянки на довгострокову оренду під розширення колективних садів Садівничому товариству "Тополька-1" на території Вороньківської сільської ради Бориспільського району Київської області, розроблений Приватним підприємством "Регіон", 2002 року. (т.7, а.с. 8-60).

Судом першої інстанції встановлено, що в наведеному Проекті відведення 2002 року мова йде про виділення відповідачу 2 земельної ділянки площею 2,4986 га, з яких 1,4168 га землі загального користування та 1,0818 га землі, довиділені під розміщення колективних садів.

Отже, спір у даній справі на думку позивача виник у зв`язку з тим, що надання відповідачем 1 у власність відповідачу 2 земельної ділянки площею 0,4872 га, кадастровий номер :05:003:2538 на підставі наказу Головного управління Держгеокадастру у Київській області № КИ/:05:003/00004164 від 07.08.2013 року про затвердження документації із землеустрою та надання земельної ділянки у власність, порушує наявне у позивача право власності на земельну ділянку площею 0,9503 га, кадастровий номер :05:003:0539, оскільки виділена відповідачу-2 земельна ділянка накладається на земельну ділянку позивача.

Колегія суддів, дослідивши матеріали справи погоджується з висновком суду першої інстанції щодо задоволення позовних вимог виходячи з наступного.

Згідно з частиною 1 статті 15 Цивільного кодексу України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Відповідно до частини 1 статті 16 Цивільного кодексу України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Норми статті 16 Цивільного кодексу України кореспондуються з приписами ст. 20 Господарського кодексу України.

Згідно з ч. 1 ст. 2 Господарського процесуального кодексу України завданням господарського судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів, пов`язаних із здійсненням господарської діяльності, та розгляд інших справ, віднесених до юрисдикції господарського суду, з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав і законних інтересів фізичних та юридичних осіб, держави.

Зазначений захист має бути ефективним, тобто повинен здійснюватися з використанням такого способу захисту, який може відновити, наскільки це можливо, відповідні права, свободи й інтереси позивача (аналогічна правова позиція викладена в постанові Великої Палати Верховного Суду від 05.06.2018 р. у справі № 338/180/17).

Серед способів захисту речових прав цивільне законодавство виокремлює, зокрема, витребування майна з чужого незаконного володіння (стаття 387 Цивільного кодексу України) й усунення перешкод у здійсненні права користування та розпорядження майном (стаття 391 Цивільного кодексу України, частина друга статті 152 Земельного кодексу України). Вказані способи захисту можна реалізувати шляхом подання віндикаційного та негаторного позовів відповідно.

У частині 2 статті 16 Цивільного кодексу України закріплений загальний перелік способів захисту цивільних прав та інтересів, а також можливість їх захистити іншим способом, встановленим договором або законом чи судом у визначених законом випадках.

Глава 29 Цивільного кодексу України передбачає, зокрема, такі способи захисту права власності, як витребування майна з чужого незаконного володіння (віндикаційний позов) та усунення перешкод у реалізації власником права користування та розпорядження його майном (негаторний позов).

Власник земельної ділянки може вимагати усунення будь-яких порушень його прав на землю, навіть якщо ці порушення не пов`язані з позбавленням права володіння земельною ділянкою (ч. 2 ст. 152 Земельного кодексу України).

Слід зазначити, що негаторний позов - це позов власника, який є фактичним володільцем майна, до будь-якої особи про усунення перешкод, які ця особа створює в користуванні чи розпорядженні відповідним майном. Позивач за негаторним позовом має право вимагати усунути наявні перешкоди чи зобов`язати відповідача утриматися від учинення дій, що можуть призвести до виникнення таких перешкод. Означений спосіб захисту спрямовано на усунення порушень прав власника, не пов`язаних із позбавленням його володіння майном (постанова Великої Палати Верховного Суду від 04.07.2018 р. у справі № 653/1096/16-ц).

Негаторний позов пред`являється у випадках, коли власник має своє майно у володінні, але дії інших осіб перешкоджають йому вільно його використовувати або розпоряджатися ним. Характерною ознакою негаторного позову є протиправне вчинення третьої особою перешкод власникові у реалізації ним повноважень розпорядження та користування належним йому майном.

Позивачем негаторного позову може бути власник або титульний володілець, у якого знаходиться річ і щодо якої відповідач ускладнює здійснення повноважень користування або розпорядження, а відповідачем та особа, яка перешкоджає позивачеві у здійсненні його законного права користування чи розпоряджання річчю.

Предмет негаторного позову становить вимога володіючого майном власника до третіх осіб про усунення порушень його права власності, що перешкоджають йому належним чином користуватися, розпоряджатися цим майном тим чи іншим способом.

Підставою негаторного позову слугують посилання позивача на належне йому право користування і розпорядження майном, а також факти, що підтверджують дії відповідача у створенні позивачеві перешкод щодо здійснення цих правомочностей.

Поряд з цим, статтею 13 Конституції України визначено, що земля, її надра, атмосферне повітря, водні та інші природні ресурси, які знаходяться в межах території України, природні ресурси її континентального шельфу, виключної (морської) економічної зони є об`єктами права власності Українського народу.

Від імені Українського народу права власника здійснюють органи державної влади та органи місцевого самоврядування в межах, визначених цією Конституцією.

Держава забезпечує захист прав усіх суб`єктів права власності і господарювання, соціальну спрямованість економіки. Усі суб`єкти права власності рівні перед законом.

Стаття 14 Конституції України гарантує право власності на землю, яке набувається і реалізується громадянами, юридичними особами та державою виключно відповідно до закону.

Відповідно до статті 19 Конституції України органи державної влади, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

З урахуванням викладеного вище, з приводу вимоги позивача щодо усунення перешкод у користуванні правом власності шляхом скасування наказу Головного управління Держгеокадастру у Київської області № КИ/:05:003/00004164 від 07.08.2013 року про затвердження документації із землеустрою та надання земельної ділянки у власність колегія суддів зазначає наступне.

Відповідно до статті 328 Цивільного кодексу України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності чи необґрунтованість активів, які перебувають у власності, не встановлені судом.

Земля є основним національним багатством, що перебуває під особливою охороною держави. Право власності на землю гарантується Конституцією України (ч.ч. 1, 2 ст. 373 Цивільного кодексу України).

У відповідності з ч. 1 ст. 374 Цивільного кодексу України суб`єктами права власності на землю (земельну ділянку) є фізичні особи, юридичні особи, держава, територіальні громади.

Згідно з ч.ч. 1, 2 ст. 116 Земельного кодексу України (в редакції, чинній на час видачі оспорюваного наказу) громадяни та юридичні особи набувають права власності та права користування земельними ділянками із земель державної або комунальної власності за рішенням органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування в межах їх повноважень, визначених цим Кодексом, або за результатами аукціону. Набуття права власності громадянами та юридичними особами на земельні ділянки, на яких розташовані об`єкти, які підлягають приватизації, відбувається в порядку, визначеному частиною першою статті 128 цього Кодексу. Набуття права на землю громадянами та юридичними особами здійснюється шляхом передачі земельних ділянок у власність або надання їх у користування.

Земельні ділянки, які перебувають у власності чи користуванні громадян або юридичних осіб, передаються у власність чи користування за рішенням органів виконавчої влади чи органів місцевого самоврядування лише після припинення права власності чи користування ними в порядку, визначеному законом (ч. 5 ст. 116 Земельного кодексу України).

Поряд з цим, за приписами ч.ч. 1, 2 ст. 131 Земельного кодексу України (в редакції, чинній на час видачі оспорюваного наказу) громадяни та юридичні особи України, а також територіальні громади та держава мають право набувати у власність земельні ділянки на підставі міни, ренти, дарування, успадкування та інших цивільно-правових угод. Укладення таких угод здійснюється відповідно до Цивільного кодексу України з урахуванням вимог цього Кодексу.

Статтею 152 Земельного кодексу України передбачено, що держава забезпечує громадянам та юридичним особам рівні умови захисту прав власності на землю. Власник земельної ділянки або землекористувач може вимагати усунення будь-яких порушень його прав на землю, навіть якщо ці порушення не пов`язані з позбавленням права володіння земельною ділянкою, і відшкодування завданих збитків. Захист прав громадян та юридичних осіб на земельні ділянки здійснюється шляхом: а) визнання прав; б) відновлення стану земельної ділянки, який існував до порушення прав, і запобігання вчиненню дій, що порушують права або створюють небезпеку порушення прав; в) визнання угоди недійсною; г) визнання недійсними рішень органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування; ґ) відшкодування заподіяних збитків; д) застосування інших, передбачених законом, способів.

Як було встановлено судом першої інстанції, наказом Головного управління Держгеокадастру у Київської області (відповідач 1, ГУ Держгеокадастру у Київської області) № КИ/:05:003/00004164 від 07.08.2013 року був затверджений проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність для ведення колективного садівництва СТ "Тополька-1" (відповідач 2, СТ "Тополька-1") земельної ділянки площею 0,4872 га на території Вороньківської сільської ради Бориспільського району Київської області.

При цьому, колегія суддів звертає увагу, що судом першої інстанції було встановлено, що за даними Проекту землеустрою 2013 року земельні ділянки надавалась відповідачу 2 за рахунок земель загального користування, про що також свідчить довідка 6-зем. Про землі сільськогосподарського призначення ні в Розпорядженні Бориспільської районної державної адміністрації від 03.10.2002 року № 637 та Договорі оренди від 10.12.2003 року, ні у Проекті землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність для ведення колективного садівництва СТ "Тополька-1" земельної ділянки площею 0,4872 га на території Вороньківської сільської ради Бориспільського району Київської області у 2013 році, не зазначено.

Вказаний вище висновком суду першої інстанції скаржник в апеляційній скарзі не спростовує.

Отже, як вбачається з матеріалів справи, Товариству з обмеженою відповідальністю "Ермес-Менеджмент" (позивач, ТОВ "Ермес-Менеджмент") на території Вороньківської сільської ради Бориспільського району Київської області на праві приватної власності належить земельна ділянка площею 0,9503 га, кадастровий номер :05:003:0539, цільове призначення - ведення особистого селянського господарства, відповідно до Державного акту на право власності на земельну ділянку ЯИ 441761, зареєстрованого в книзі записів реєстрації державних актів на право власності на землю за № 71 від 10.11.2009 року. Підстава набуття права власності - договір купівлі продажу земельної ділянки № 1054 від 20.08.2009 року.

За наслідками проведеної у даній справі судової земельно-технічної експертизи, згідно з Висновком Київського науково-дослідного інституту судових експертиз (КНІДСЕ) від 26.11.2021 року № 23857/21-41 встановлено, що земельна ділянка ТОВ "Ермес-Менеджмент" площею 0,2571 га, кадастровий номер :05:003:2976 повністю виділена за рахунок земельної ділянки площею 0,9503 га, кадастровий номер :05:003:0539.

Крім того встановлено, що земельна ділянка ТОВ "Ермес-Менеджмент" площею 0,9503 га, кадастровий номер :05:003:0539 перетинається із земельною ділянкою Садівничого товариства "Тополька-1" площею 0,4872 га, кадастровий номер :05:003:2538, площа перетину складає 0,1037 га, аналогічно і земельна ділянка ТОВ "Ермес-Менеджмент" площею 0,2571 га, кадастровий номер :05:003:2976, перетинається із земельною ділянкою Садівничого товариства "Тополька-1" площею 0,4872 га, кадастровий номер :05:003:2538, площа перетину складає 0,1037 га. Щодо причин такого накладення експерт відповіді не надав.

Відтак, за наслідками призначеної у справі експертизи та враховуючи черговість надання земельних ділянок у часі, встановлено, що земельна ділянка Садівничого товариства "Тополька-1" площею 0,4872 га, кадастровий номер :05:003:2538 частково порушує межі (накладається) земельної ділянки ТОВ "Ермес-Менеджмент" площею 0,9503 га, кадастровий номер :05:003:0539 (та виділеної з неї земельної ділянки площею 0,2571 га, кадастровий номер :05:003:2976). Площа порушення меж (накладання) становить 0,1037 га.

При цьому, колегія суддів критично оцінює доводи скаржника про некоректність сформульованих питань для вирішення судової експертизи оскільки останнім не наведено чіткої некоректності та не зазначено, яким чином необхідно було суду ставити питання на вирішення судової експертизи.

Статтею 104 Господарського процесуального кодексу України визначено, що висновок експерта для суду не має заздалегідь встановленої сили і оцінюється судом разом із іншими доказами за правилами, встановленими статтею 86 цього Кодексу. Відхилення судом висновку експерта повинно бути мотивоване в судовому рішенні.

Поряд з цим, приписами статей 73, 74 Господарського процесуального кодексу України визначено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків.

Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Відповідно до статей 76-79 Господарського процесуального кодексу України належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Докази, одержані з порушенням закону, судом не приймаються.

Достовірними є докази, створені (отримані) за відсутності впливу, спрямованого на формування хибного уявлення про обставини справи, які мають значення для справи.

Наявність обставини, на яку сторона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, вважається доведеною, якщо докази, надані на підтвердження такої обставини, є більш вірогідними, ніж докази, надані на її спростування. Питання про вірогідність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів (ч. 1 ст. 86 Господарського процесуального кодексу України).

Колегія суддів звертає увагу, що матеріали справи не містять доказів щодо прийняття органами виконавчої влади чи місцевого самоврядування рішення щодо припинення права власності стосовно земельної ділянки, яка належить ТОВ «Ермес-Менеджмент», зокрема, в тій її частині, на яку накладається земельна ділянка, що належить Садівничому товариству "Тополька-1".

В свою чергу, звертаючись з даною апеляційною скаргою основним доводом скаржника є те, що позивач неправомірно набув у власність земельної ділянки площею 0,9503 га, кадастровий номер :05:003:0539 (та виділеної з неї земельної ділянки площею 0,2571 га, кадастровий номер :05:003:2976).

Так, скаржник наполягає на тому, що правочин, укладений між позивачем та ОСОБА_1 є нікчемним у розумінні цивільного законодавства.

Підставою нікчемності даного правочину на думку скаржника є те, що з матеріалів кримінального провадження №0000090 від 07.04.2021 року, а саме з протоколу допиту свідка в кримінальному провадженні вбачається, що ОСОБА_1 , яка зазначена в договорі купівлі-продажу земельної ділянки №1054 від 20.08.2009 року продавцем земельної ділянки з кадастровим номером :05:003:0539 такою земельною ділянкою ніколи не володіла та її не продавала.

Втім, колегія суддів зазначає, що відповідно до ч. 6 ст. 75 Господарського процесуального кодексу України лише обвинувальний вирок суду в кримінальному провадженні, який набрав законної сили, є обов`язковим для господарського суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої ухвалено вирок, і лише в питанні, чи мали місце ці дії (бездіяльність) та чи вчинені вони цією особою.

Тому, колегія суддів не може вважати належними та допустимим зазначені вище докази та відповідно доводи скаржника на ймовірне вчинення певними особами протиправних дій при набутті та оформленні позивачем права власності на земельну ділянку є лише припущенням.

Одночасно колегія суддів зазначає, що матеріали справи не містять ані доказів визнання недійсним правочину, на підставі якого позивачем було набуто право власності, за захистом якого ТОВ «Ермес-Менеджмент» звернулося з позовом у даній справі, ані доказів скасування державного акта на право власності на земельну ділянку позивача.

Колегія суддів звертає увагу скаржника, що відповідно до матеріалів справи, позивач набув право власності на спірну земельну ділянку раніше ніж скаржника, а саме у 2009 році.

Суд першої інстанції також вірно звернув увагу, що матеріали справи не містять доказів скасування розпорядження Бориспільської РДА № 2509 від 28.07.2009 року, на підставі якого гр. ОСОБА_1 був виданий Державний акт на право власності на земельну ділянку, відчужену нею у подальшому позивачу, як і доказів скасування зазначеного державного акту.

Щодо доводів скаржника щодо порушення норм Земельного кодексу України під час набуття права власності позивачем колегія суддів зазначає, що дане питання не є предметом розгляду даної справи, оскільки в даній справі предметом розгляду є правомірність або неправомірність набуття права власності на земельну ділянку відповідачем 2.

В свою чергу, як вже було зазначено, позивачем надано відповідні докази, а саме договір купівлі-продажу земельної ділянки, який є чинним на момент розгляду справи.

При цьому, колегія суддів звертає увагу, що право власності позивача на земельну ділянку площею 0,9503 га, кадастровий номер :05:003:0539, цільове призначення - ведення особистого селянського господарства, відповідно до державного акту на право власності на земельну ділянку №ЯИ 441761, зареєстрованого в книзі записів реєстрації державних актів на право власності на землю за №71 від 10.11.2009 року. Підстава набуття права власності - договір купівлі-продажу земельної ділянки №1054 від 20.08.2009 року.

Отже, колегія суддів зазначає. що право власності позивача було зареєстровано у відповідності до порядку та закону, що діяв на момент придбання земельної ділянки, а твердження скаржника є необґрунтованими.

Колегія суддів наголошує, що правомірність набуття позивачем у власність земельної ділянки площею 0,9503 га, кадастровий номер :05:003:0539 (та виділеної з неї земельної ділянки площею 0,2571 га, кадастровий номер :05:003:2976) не спростована відповідачем 2 належними та достатніми доказами, оскільки не надано доказів визнання незаконним та скасування Розпорядження Бориспільської районної державної адміністрації № 2509 від 28.07.2009 року та виданого на йогопідставі Державного акту від 12.08.2009 року, серії ЯД № 900612 (на ОСОБА_1 ), так само і Договору купівлі-продажу земельної ділянки № 1054 від 20.08.2009 року та оформленого позивачем на його підставі Державного акту на право власності на земельну ділянку ЯИ 441761, зареєстрованого в книзі записів реєстрації державних актів на право власності на землю за № 71 від 10.11.2009 року.

Відповідно до ч. 1 ст. 21 Цивільного кодексу України суд визнає незаконним та скасовує правовий акт індивідуальної дії, виданий органом державної влади, органом влади Автономної Республіки Крим або органом місцевого самоврядування, якщо він суперечить актам цивільного законодавства і порушує цивільні права або інтереси.

Відтак, колегія суддів вважає, що місцевий господарський суд дійшов обґрунтованого висновку, що оскільки наказом Головного управління Держгеокадастру у Київської області № КИ/:05:003/00004164 від 07.08.2013 року був затверджений проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність для ведення колективного садівництва СТ "Тополька-1" земельної ділянки площею 0,4872 га на території Вороньківської сільської ради Бориспільського району Київської області, надано у власність СТ "Тополька-1" земельну ділянку загальною площею 0,4872 га (кадастровий номер :05:003:2538) і, як встановлено у даній справі, вона накладається на земельну ділянку ТОВ "Ермес-Менеджмент", право власності на яку, на час прийняття відповідачем-1 спірного наказу, не було припинено і земельну ділянку не було вилучено, спірний наказ є незаконним та підлягає скасуванню.

Відповідно до частини першої статті 316 Цивільного кодексу України правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб.

Статтею 317 Цивільного кодексу України передбачено, що власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном.

Суть державної реєстрації прав - це офіційне визнання і підтвердження державою фактів набуття, зміни або припинення речових прав на нерухоме майно, які вже мали місце на підставі рішень відповідних органів, договорів чи інших правовстановлюючих документів, шляхом внесення відповідних записів до Державного реєстру прав, а не безпосереднє створення таких фактів зазначеними записами.

Наведена правова позиція викладена в постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного господарського суду від 12.01.2021 року у справі № 922/3042/16.

Поряд з цим, свідоцтво про право власності на нерухоме майно лише посвідчує наявність відповідного права, і не породжує, не змінює і не припиняє певні права та обов`язки, тобто не є правочином. Однак, свідоцтво видається на підтвердження існування права, яке виникло внаслідок певного правочину і такий посвідчуваний документ є чинним, якщо є дійсною правова підстава його видачі. Чинність документа, в даному випадку - свідоцтва, є показником, який характеризує його юридичну силу, тобто якщо правова підстава, у зв`язку з якою був виданий документ, визнана недійсною, то така підстава (у даному випадку - наказ) не породжує виникнення прав, а відтак свідоцтво як посвідчувальний документ втрачає свою юридичну силу, і не може підтверджувати право, яке вже відсутнє.

Як було зазначено вище, підставою для видачі свідоцтва про право власності СТ "Тополька-1" на земельну ділянку загальною площею 0,4872 га кадастровий номер :05:003:2538 є наказ Головного управління Держгеокадастру у Київської області № КИ/:05:003/00004164 від 07.08.2013 року про затвердження документації із землеустрою та надання земельної ділянки у власність, тобто видача свідоцтва відповідачу 2 є дією з оформлення права власності на підставі наказу.

При цьому суд вважає за необхідне відзначити, що оскільки свідоцтво про право власності є лише документом, яким оформлюється відповідне право, але не є правочином, на підставі якого це право виникає, змінюється чи припиняється, то оскаржуване свідоцтво про право власності не породжує виникнення у відповідача 2 відповідного права, а тільки фіксує факт його наявності, видається на підтвердження наявності права і є дійсним, до поки чинною є правова підстава його видачі.

Відтак, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що оскільки судом скасовано наказ про надання у власність СТ "Тополька-1" земельної ділянки загальною площею 0,4872 га кадастровий номер :05:003:2538, то свідоцтво про право власності на майно, яким посвідчено право власності СТ "Тополька-1" на спірну земельну ділянку, підлягає визнанню недійсним.

Відповідно до пункту 1 частини 1 статті 2 Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень" державна реєстрація речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень - офіційне визнання і підтвердження державою фактів набуття, зміни або припинення речових прав на нерухоме майно, обтяжень таких прав шляхом внесення відповідних відомостей до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно.

Поряд з цим, відповідно до частини 1 статті 12 Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень" Державний реєстр прав містить записи про зареєстровані речові права на нерухоме майно, об`єкти незавершеного будівництва, їх обтяження, про об`єкти та суб`єктів цих прав, відомості та електронні копії документів, поданих у паперовій формі, або документи в електронній формі, на підставі яких проведено реєстраційні дії, а також документи, сформовані за допомогою програмних засобів ведення Державного реєстру прав у процесі проведення таких реєстраційних дій.

Згідно з положеннями частини 2 статті 12 Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень" записи, що містяться у Державному реєстрі прав, повинні відповідати відомостям, що містяться в документах, на підставі яких проведені реєстраційні дії. У разі їх невідповідності пріоритет мають відомості, що містяться в документах, на підставі яких проведені реєстраційні дії.

Як зазначалося вище, державна реєстрація прав не є підставою набуття права власності, а є лише засвідченням державою вже набутого особою права власності, що унеможливлює ототожнення факту набуття права власності з фактом його державної реєстрації.

Згідно із частиною 3 статті 26 Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень" відомості про речові права, обтяження речових прав, внесені до Державного реєстру прав, не підлягають скасуванню та/або вилученню.

У разі скасування рішення державного реєстратора про державну реєстрацію прав на підставі судового рішення чи у випадку, передбаченому підпунктом "а" пункту 2 частини шостої статті 37 цього Закону, а також у разі визнання на підставі судового рішення недійсними чи скасування документів, на підставі яких проведено державну реєстрацію прав, скасування на підставі судового рішення державної реєстрації прав, державний реєстратор чи посадова особа Міністерства юстиції України (у випадку, передбаченому підпунктом "а" пункту 2 частини шостої статті 37 цього Закону) проводить державну реєстрацію набуття, зміни чи припинення речових прав відповідно до цього Закону.

З огляду на викладене вище, місцевий господарський суд обґрунтовано дійшов висновку, що внаслідок визнання судом незаконним та скасування наказу Головного управління Держгеокадастру у Київській області № КИ/:05:003/00004164 від 07.08.2013 року, на підставі якого було проведено державну реєстрацію права власності СТ "Тополька-1" на земельну ділянку загальною площею 0,4872 га кадастровий номер :05:003:2538, рішення державного реєстратора про державну реєстрацію такого права підлягає скасуванню.

Щодо доводів скаржника про безпідставність залишення судом першої інстанції без розгляду клопотань про долучення доказів №392 від 07.11.2022 року та про зупинення провадження №394 від 07.11.2022 року та №393 від 07.11.2022 року колегія суддів зазначає наступне.

Стаття 13 Господарського процесуального кодексу України встановлює, що судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених цим Кодексом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних з вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

Співставляючи стадії процесу доказування та стадії судового процесу, судова колегія враховує, що згідно із статтею 177 Господарського процесуального кодексу України завданнями підготовчого провадження є: 1) остаточне визначення предмета спору та характеру спірних правовідносин, позовних вимог та складу учасників судового процесу; 2) з`ясування заперечень проти позовних вимог; 3) визначення обставин справи, які підлягають встановленню, та зібрання відповідних доказів; 4) вирішення відводів; 5) визначення порядку розгляду справи; 6) вчинення інших дій з метою забезпечення правильного, своєчасного і безперешкодного розгляду справи по суті.

За змістом статей 181, 182 Господарського процесуального кодексу України для виконання завдання підготовчого провадження в кожній судовій справі, яка розглядається за правилами загального позовного провадження, проводиться підготовче засідання. Підготовче засідання проводиться судом з повідомленням учасників справи. У підготовчому засіданні суд, у тому числі, з`ясовує, чи надали сторони докази, на які вони посилаються у позові і відзиві, а також докази, витребувані судом чи причини їх неподання; вирішує питання про проведення огляду письмових, речових і електронних доказів у місці їх знаходження; вирішує питання про витребування додаткових доказів та визначає строки їх подання, вирішує питання про забезпечення доказів, якщо ці питання не були вирішені раніше; встановлює порядок з`ясування обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, та порядок дослідження доказів, якими вони обґрунтовуються під час розгляду справи по суті, про що зазначається в протоколі судового засідання; призначає справу до розгляду по суті, визначає дату, час і місце проведення судового засідання (декількох судових засідань - у разі складності справи) для розгляду справи по суті; здійснює інші дії, необхідні для забезпечення правильного і своєчасного розгляду справи по суті.

У главі 3 розділу ІІІ Господарського процесуального кодексу України закріплені положення, які встановлюють порядок реалізації принципу "диспозитивності господарського судочинства" у підготовчому засіданні. Він полягає в тому, що кожен учасник справи може довести певні обставини справи, подавши відповідні докази, надавши пояснення чи заперечення саме під час підготовчого провадження. Це зумовить чітко визначене загальне спрямування судового розгляду, окреслить коло питань, що підлягають розв`язанню на стадії судового розгляду та дозволить процесуально зекономити час розгляду справи. Такі висновки викладені у постановах Верховного Суду від 12.08.2021 у справі № 910/17567/19, від 09.11.2021 у справі № 913/20/21.

Відповідно до статті 194 Господарського процесуального кодексу України завданнями розгляду справи по суті є розгляд та вирішення спору на підставі зібраних у підготовчому провадженні матеріалів, а також розподіл судових витрат.

Тобто, вирішення спору на підставі матеріалів, які зібрані поза межами підготовчого провадження, не відповідає завданням, які визначені процесуальним законом для кожної стадії господарського процесу.

Стадія підготовчого провадження з огляду на її мету є не формальною, а реальною запорукою здійснення ефективного правосуддя на стадії розгляду справи по суті, тож належне та добросовісне ставлення до стадії підготовчого провадження як з боку суду, так і з боку всіх учасників справи, є таким, що у повній мірі відповідає засадам справедливого правосуддя та завданням господарського судочинства. На важливість дотримання строку на подання доказів звертав свою увагу Верховний Суд й раніше у постановах від 06.02.2019 у справі № 916/3130/17, від 03.04.2019 № 913/317/18, від 03.10.2019 у справі № 902/271/18.

Прецедентна практика Європейського суду з прав людини виходить з того, що, реалізуючи пункт 1 статті 6 Конвенції Про захист прав людини і основоположних свобод щодо доступності правосуддя та справедливого судового розгляду, кожна держава-учасниця цієї Конвенції вправі встановлювати правила судової процедури, в тому числі й процесуальні заборони і обмеження, зміст яких - не допустити судовий процес у безладний рух.

Господарський процесуальний кодекс України встановлює строки та порядок подання сторонами у справі доказів.

Позивач, особи, яким законом надано право звертатися до суду в інтересах інших осіб, повинні подати докази разом з поданням позовної заяви. Відповідач, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, повинні подати суду докази разом з поданням відзиву або письмових пояснень третьої особи (частини 2, 3 ст.80 Господарського процесуального кодексу України).

Якщо доказ не може бути поданий у встановлений законом строк з об`єктивних причин, учасник справи повинен про це письмово повідомити суд та зазначити: доказ, який не може бути подано; причини, з яких доказ не може бути подано у зазначений строк; докази, які підтверджують, що особа здійснила всі залежні від неї дії, спрямовані на отримання вказаного доказу (ч.4 ст.80 Господарського процесуального кодексу України).

Докази, не подані у встановлений законом або судом строк, до розгляду судом не приймаються, крім випадку, коли особа, яка їх подає, обґрунтувала неможливість їх подання у вказаний строк з причин, що не залежали від неї (ч. 8 ст. 80 Господарського процесуального кодексу України).

Згідно зі ст. 119 Господарського процесуального кодексу України суд за заявою учасника справи поновлює пропущений процесуальний строк, встановлений законом, якщо визнає причини його пропуску поважними, крім випадків, коли цим Кодексом встановлено неможливість такого поновлення. Встановлений судом процесуальний строк може бути продовжений судом за заявою учасника справи, поданою до закінчення цього строку, чи з ініціативи суду. Якщо інше не встановлено законом, заява про поновлення процесуального строку, встановленого законом, розглядається судом, в якому належить вчинити процесуальну дію, стосовно якої пропущено строк, а заява про продовження процесуального строку, встановленого судом, - судом, який встановив строк, без повідомлення учасників справи. Пропуск строку, встановленого законом або судом учаснику справи для подання доказів, інших матеріалів чи вчинення певних дій, не звільняє такого учасника від обов`язку вчинити відповідну процесуальну дію.

Як вбачається з матеріалів справи, ухвалою Господарського суду Київської області від 25.07.2022 року було закрито підготовче провадження у справі та призначено до судового розгляду по суті.

Втім, клопотання про долучення доказів №392 від 07.11.2022 року та про зупинення провадження №394 від 07.11.2022 року та №393 від 07.11.2022 року були подані до суду першої інстанції 14.11.2022 року, що вбачається з вхідного штампу, тобто вже після закриття підготовчого провадження. (т.7, а.с. 126-133).

В клопотанні про долучення доказів відповідач 2 зазначив, що дані докази він не міг подати раніше з причин того, що доступ до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно було відновлено для адвокатів лише у листопаді 2022 року. Відключення адвокатів від Державного реєстру речових прав на нерухоме майно було обумовлене оголошенням воєнного стану у зв`язку з військовою агресією росії проти України.

Отже, колегія суддів зазначає, що відповідачем було надано суду першої інстанції пояснення щодо причин неможливості податі відповідні докази під час підготовчого провадження.

Водночас, з рішення місцевого господарського суду вбачається, що судом першої інстанції залишені без розгляду подані відповідачем 2 клопотання про долучення доказів № 392 від 07.11.2022 року та про зупинення провадження № 394 від 07.11.2022 року та № 393 від 07.11.2022 року, оскільки такі клопотання подані з порушенням процесуальних строків на стадії розгляду спору по суті без обґрунтування поважності причин пропуску строку.

Отже, відповідний висновок суду першої інстанції не відповідає дійсності оскільки, як було вище встановлено відповідачем 2 було надано пояснення щодо неможливості подати відповідні докази раніше, що в свою чергу місцевим господарським судом проігноровано.

Одночасно колегія суддів зазначає, що відповідно до абз. 2 ч. 2 ст. 277 Господарського процесуального кодексу України порушення норм процесуального права може бути підставою для скасування або зміни рішення, якщо це порушення призвело до неправильного вирішення справи.

Зважаючи на встановлення правильності та законності оскаржуваного судового рішення, колегія суддів дійшла висновку, що допущені місцевим господарським судом порушення норм процесуального права в цій частині не призвели до неправильного вирішення справи та не можуть бути підставою для скасування рішення Господарського суду Київської області від 18.01.2023 року.

Щодо оскарження додаткового рішення Господарського суду Київської області від 10.04.2023 року у справі №911/3711/20 колегія суддів зазначає наступне.

Згідно із ч.ч. 1, 3 ст. 123 Господарського процесуального кодексу України судові витрати складаються з судового збору та витрат та пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать, зокрема, витрати на професійну правничу допомогу.

Разом з першою заявою по суті спору кожна сторона подає до суду попередній (орієнтовний) розрахунок суми судових витрат, які вона понесла і які очікує понести у зв`язку із розглядом справи (ч. 1 ст. 124 ГПК України).

Як вбачається з матеріалів справи позивачем у позовній заяві було зазначено, що попередній (орієнтовний) розрахунок суми судових витрат, які позивач поніс і які очікує понести в зв`язку із розглядом справи, складається із сплаченого розміру судового збору та витрат на оплату правничої допомоги в розмірі 8 000, 00 грн. (т.1, а.с. 12).

Частиною 8 статті 129 Господарського процесуального кодексу України визначено, що розмір судових витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду, за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву.

До закінчення судових дебатів 26.12.2022 року представником позивача подано заяву, якою повідомив про орієнтовний розрахунок судових витрат, які позивач поніс і очікує понести у зв`язку з розглядом справи, також заявив про надання відповідних доказів в порядку ч. 8 ст. 129 Господарського процесуального кодексу України протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду. (т.7, а.с. 173).

23.01.2023 року до Господарського суду Київської області від Товариства з обмеженою відповідальністю "Ермес-Менеджмент" надійшла заява про стягнення судових витрат з доданими до неї доказами в підтвердження понесених позивачем судових витрат на правничу допомогу у зв`язку з розглядом справи № 911/3711/20 в загальному розмірі 85 250,00 грн. (т.8, а.с. 29-32).

09.06.2020 року між Товариством з обмеженою відповідальністю "Ермес-Менеджмент" в особі директора Гарбарук С.М. та Адвокатським об`єднанням "Мітракс" було укладено Договір про надання юридичних послуг № 07.10/47 (далі-Договір). Відповідно до якого передбачено, що виконавець приймає зобов`язання надавати замовнику за його замовленнями комплекс послуг, вказаний в п. 2.1.1. Договору, а замовник зобов`язується здійснити плату за надані юридичні послуги на умовах та в строки, що передбачені умовами цього Договору та Додатку № 1 до Договору. (т.8, а.с. 59-65).

Вартість наданих виконавцем послуг визначається на підставі документів, а саме:

- Додатком № 1 до договору про надання юридичних послуг № 07.10/47 від 09.06.2020 року; (т.8, а.с. 66-67)

- Додатковою угодою № 1 до Договору про надання юридичних послуг № 07.10/47 від 09.06.2020 року; (т.8, а.с. 33)

- Детальним описом робіт (наданих послуг), виконаних АО "Мітракс" від 23.01.2023 року; (т.8, а.с. 34)

- Актом № 2 надання послуг від 23.01.2023 року на загальну суму 47 250,00 грн. (копії наявні в матеріалах справи). (т.8, зворот а.с. 33).

У якості доказів оплати позивачем послуг, які надало Адвокатським об`єднанням "Мітракс" в рамках виконання Договору від 09.06.2020 року, до заяви долучено платіжні доручення № 3 від 10.07.2020 року на суму 8 000 грн., № 9 від 21.07.2020 року на суму 8 000 грн., № 51 від 3.11.2021 року на суму 2 000 грн., № 58 від 23.12.2021 року на суму 20 000 грн., № 92 від 23.01.2023 року на суму 9 250 грн., а всього на загальну суму в розмірі 47 250,00 грн. (копії наявні в матеріалах справи). (т.8, а.с. 48, 50-52, 80).

Також, 23.02.2021 року між позивачем та ФОП Чорний І.І. який діє на підставі свідоцтва № 2864 віл 29.03.2007 року укладено Договір про надання правової допомоги № 23/02/21-1, яким передбачено, що виконавець приймає зобов`язання надавати Замовнику послуги з правової допомоги, а Замовник зобов`язується здійснити плату за надані послуги на умовах та в строки, що передбачені умовами цього договору відповідно до представництва, послуг та консультацій у межах розгляду справи № 911/3711/20 у Господарському суді Київської області. (т.8, а.с. 54-55).

Як вбачається з матеріалів доданих до заяви, вартість наданих виконавцем послуг визначається на підставі документів:

- Додаткової угоди № 1 до Договору про надання юридичних послуг № 23/02/21-1 від 23.02.2021 року; (т.8, а.с. 53)

- Акту № 1 надання послуг від 23.01.2023 року; (т.8, а.с.82)

- Детального опису робіт (наданих послуг), виконаних ФОП Чорний І.І. від 23.01.2023 року на загальну суму 38 000,00 грн. (копії наявні в матеріалах справи). (т.8, а.с. 56).

У якості доказів оплати позивачем послуг, надано платіжні доручення № 36 від 12.05.2021 року на суму 3 954,60 грн., № 53 від 11.11.2021 року на суму 13 552,40 грн., № 78 від 30.09.2022 року 1 000,00 грн., № 79 від 06.10.2022 року 5 493,00 грн., № 77 від 27.09.2022 року 6 000,00 грн., № 91 від 23.01.2023 року 8 000 грн., а всього на загальну суму в розмірі 38 000,00 грн. (копії наявні в матеріалах справи). (т.8, а.с. 43-47, 84).

Відповідно до ч. 4 ст. 129 Господарського процесуального кодексу України інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: 1) у разі задоволення позову на відповідача; 2) у разі відмови в позові на позивача; 3) у разі часткового задоволення позову на обидві сторони пропорційно розміру задоволених.

Згідно приписів ч. 4 ст. 129 Господарського процесуального кодексу України, суд зобов`язаний розподілити судові витрати за наслідками розгляду господарського спору пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Для визначення розміру витрат на професійну правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги (ч. 3 ст. 126 ГПК України).

Частиною 4 ст. 126 ГПК України визначено, що розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із:

1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг);

2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг);

3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт;

4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

Водночас, при визначенні суми відшкодування суд має виходити із критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін. Ті самі критерії застосовує Європейський суд з прав людини, присуджуючи судові витрати на підставі ст. 41 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод. Зокрема, згідно з практикою Європейського суду з прав людини заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим (рішення у справі "East/West Alliance Limited" проти України").

У рішенні Європейського суду з прав людини у справі "Лавентс проти Латвії" зазначено, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір.

Колегія суддів погоджується з місцевим господарським судом, що обсяг та зміст правової допомоги відповідає фактичним діям позивача у судовому процесі.

Суд першої інстанції встановив, що розмір витрат на професійну правничу допомогу належним чином підтверджений, обґрунтований та пропорційний до предмета спору, з урахуванням предмету позову та значення справи для сторін, а тому відсутні підстави для зменшення заявлених позивачем за позовом витрат на правничу допомогу.

Одночасно, колегія суддів звертає увагу, що відповідач 2 в суді першої інстанції не подавав заяви про зменшення витрат позивача на правничу допомогу.

Водночас, як вбачається з апеляційної скарги єдиним доводом скаржника є те, що витрати понесені позивачем на оплату послуг ФОП Чорний І.І. не є витратами на правничу допомогу адвоката у розумінні Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність».

Однак, колегія суддів звертає увагу, що зі змісту договору №23/02/21-1 від 23.02.2021 року вбачається, що він укладений між замовником ТОВ «Ермес-Менеджмент» та адвокатом Чорним І.І. (ФОП Чорний І.І.).

Також колегія суддів звертає увагу, що в матеріалах справи наявний ордер серії АА №0006667 від 23.02.2021 року виданий адвокату Чорному І.І. (свідоцтво про право на заняття адвокатською діяльністю №2864 від 29.03.2007 року) на підставі договору №23/02/21-1 від 23.02.2021 року. (т.8, а.с. 57).

Верховний Суд у постанові від 01.02.2022 року у справі №910/10935/20 зазначив, що укладення Договору представником-адвокатом як фізичною особою - підприємцем не позбавляє його статусу адвоката, а тому в розумінні наведених приписів процесуального закону і не впливає на правильність розподілу судових витрат у справі.

В свою чергу колегія суддів зазначає, що скаржником не надано будь-яких пояснень яким чином зазначення у договорі «ФОП» впливає на професійний статус особи, яка надала професійну правничу допомогу (адвокат Чорний І.І.), та яким чином нівелює наявність у Чорного І.І. статусу адвоката.

При цьому колегія суддів зазначає, що оподаткування грошових доходів фізичної особи-підприємця та самозайнятої особи, яка провадить незалежну професійну діяльність (адвокати, нотаріуси), відрізняються лише ставками внеску до бюджету.

Відповідно до визначення, наведеного в підпункті 14.1.156 статті 14 Податкового кодексу України, податкове зобов`язання - сума коштів, яку платник податків, у тому числі податковий агент, повинен сплатити до відповідного бюджету як податок або збір на підставі, в порядку та строки, визначені податковим законодавством (у тому числі сума коштів, визначена платником податків у податковому векселі та не сплачена в установлений законом строк).

Водночас, порядок оформлення адвокатом рахунку для оплати наданих ним послуг та оподаткування грошових доходів фізичної особи-підприємця та самозайнятої особи, яка провадить незалежну професійну діяльність, за ставками внеску до бюджету перебуває поза межами предмету дослідження питання витрат на професійну правничу допомогу у даній справі.

З огляду на вищевикладене колегія суддів апеляційного господарського суду дійшла висновку, що місцевий господарський суд виконавши всі вимоги процесуального закону і всебічно перевіривши обставини, вирішив спір у відповідності з нормами матеріального права, в рішенні господарського суду Господарського суду Київської області повно відображені обставини, що мають значення для даної справи, висновки суду про встановлені обставини і правові наслідки є вичерпними, відповідають дійсності і підтверджуються достовірними доказами дослідженими в судовому засіданні.

Отже, вирішуючи спір по суті заявлених позовних вимог, суд першої інстанції повно та всебічно дослідив обставини справи, дав їм належну правову оцінку, дійшов правильних висновків щодо прав та обов`язків сторін, які ґрунтуються на належних та допустимих доказах.

Інших належних доказів на підтвердження своїх доводів та заперечень викладених в поданій апеляційній скарзі, скаржником не було надано суду апеляційної інстанції.

Колегія суддів також зазначає, що хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, це не може розумітись як вимога детально відповідати на кожен довод. (рішення Суду у справі Трофимчук проти України, no. 4241/03, від 28.10.2010).

Європейський суд з прав людини вказав, що пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року). Оскаржене судове рішення відповідає критерію обґрунтованості судового рішення.

У справі, що розглядається, колегія суддів доходить висновку, що судом першої інстанції було надано скаржнику вичерпну відповідь на всі істотні питання, що виникають при кваліфікації спірних відносин, як у матеріально-правовому, так і у процесуальному сенсах, а доводи, викладені в апеляційній скарзі не спростовують обґрунтованих та правомірних висновків місцевого господарського суду.

Відповідно до ст. 276 Господарського процесуального кодексу України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Враховуючи вищезазначене, колегія суддів Північного апеляційного господарського суду дійшла висновку, що рішення господарського суду першої інстанції відповідає чинному законодавству та матеріалам справи, підстав для його скасування з мотивів, викладених в апеляційній скарзі, не вбачається.

Згідно із ст. 129 ГПК України, витрати по сплаті судового збору за подання апеляційної скарги покладаються на заявника.

Керуючись ст.ст. 74, 129, 269, 275, 276, 281 - 284 Господарського процесуального кодексу України, Північний апеляційний господарський суд,-

ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційну скаргу Садівничого товариства "Тополька-1" на рішення Господарського суду Київської області від 18.01.2023 року та на додаткове рішення Господарського суду Київської області від 10.04.2023 року у справі №911/3711/20 залишити без задоволення.

2. Рішення Господарського суду Київської області від 18.01.2023 року та на додаткове рішення Господарського суду Київської області від 10.04.2023 року у справі №911/3711/20 залишити без змін.

3. Поновити дію рішення Господарського суду Київської області від 18.01.2023 року у справі №911/3711/20.

4. Повернути до Господарського суду Київської області матеріали справи №911/3711/20.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття.

Постанова апеляційної інстанції може бути оскаржена до Верховного Суду у порядку та в строк передбаченими ст.ст. 288, 289 ГПК України.

Повний текст постанови складено 24.01.2024 року.

Головуючий суддя О.В. Агрикова

Судді Т.П. Козир

А.О. Мальченко