ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ВІННИЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
___________________________________________________________________________
РІШЕННЯ

"11" січня 2024 р. Cправа № 902/1438/23

Господарський суд Вінницької області у складі судді Матвійчука Василя Васильовича, розглянувши у відкритому судовому засіданні матеріали справи

за позовом: Державної екологічної інспекції у Вінницькій області (вул. 600-річчя, 19, м. Вінниця, 21100)

до: Липовецької міської ради Вінницького району Вінницької області (вул. Героїв Майдану, буд. 4, м. Липовець, Вінницька область, 22500)

про стягнення 43827 грн.

за участю секретаря судового засідання Марущак А.О.,

представників сторін:

позивача Пікульська Н.Г. згідно витягу з ЄДРЮОФОП та ГФ;

відповідача не з`явився.

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

На розгляд Господарського суду Вінницької області надійшла позовна заява Державної екологічної інспекції у Вінницькій області з вимогами до Липовецької міської ради Вінницького району Вінницької області про стягнення шкоди, завданої внаслідок порушення природоохоронного законодавства в розмірі 43 827,00 грн.

Суд, ухвалою від 27.11.2023 за вказаним позовом відкрив провадження у справі №902/1438/23 за правилами загального позовного провадження з призначенням підготовчого засідання на 21.12.2023.

12.12.2023 через підсистему ЄСІТС "Електронний суд" надійшов відзив на позовну заяву № б/н від 12.12.2023 (вх. № 01-34/11942/23 від 12.12.2023).

20.12.2023 через підсистему ЄСІТС "Електронний суд" надійшла відповідь на відзив № б/н від 19.12.2023 (вх. № 01-34/12189/23 від 20.12.2023).

Виконавши завдання підготовчого провадження, судом закрито дану стадію господарського процесу та призначено справу до розгляду по суті на 11.01.2024, про що 21.12.2023 постановлено відповідну ухвалу.

25.12.2023 через підсистему ЄСІТС "Електронний суд" надійшли заперечення відповідача на відповідь на відзив № б/н від 25.12.2023 (вх. № 01-34/12362/23 від 25.12.2023).

На визначену судом дату з`явився представник позивача.

Відповідач правом участі в засіданні суду не скористався. Про дату, час та місце розгляду справи відповідач повідомлений ухвалою від 21.12.2023, яка направлення до його електронного кабінету в ЄСІТС.

Статтею 42 Господарського процесуального кодексу України визначено права та обов`язки учасників судового процесу, зокрема учасники справи зобов`язані: виявляти повагу до суду та до інших учасників судового процесу; сприяти своєчасному, всебічному, повному та об`єктивному встановленню всіх обставин справи; з`являтися в судове засідання за викликом суду, якщо їх явка визнана судом обов`язковою; подавати усі наявні у них докази в порядку та строки, встановлені законом або судом, не приховувати докази тощо.

Також суд зазначає, що відповідно до пункту 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, ратифікованої Законом України від 17.07.1997 р. (Закон України від 17.07.1997 р. № 475/97 - ВР), кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення.

Перебіг строків судового розгляду у цивільних справах починається з часу надходження позовної заяви до суду, а закінчується ухваленням остаточного рішення у справі, якщо воно не на користь особи (справа "Скопелліті проти Італії" від 23.11.1993 р.), або виконанням рішення, ухваленого на користь особи (справа "Папахелас проти Греції" від 25.03.1999 р.).

Обов`язок швидкого здійснення правосуддя покладається, в першу чергу, на відповідні державні судові органи. Розумність тривалості судового провадження оцінюється в залежності від обставин справи та з огляду на складність справи, поведінки сторін, предмету спору. Нездатність суду неефективно протидіяти недобросовісно створюваним учасниками справи перепонам для руху справи є порушенням частини 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (параграфи 66, 69 рішення Європейського суду з прав людини від 08.11.2005 р. у справі "Смірнова проти України").

Суд нагадує, що роль національних суддів полягає у швидкому та ефективному розгляді справ (&51 рішення Європейського суду з прав людини від 30.11.2006 р. у справі "Красношапка проти України"). Роль національних судів - організовувати судові провадження таким чином, щоб вони були без затримок та ефективними (див.рішення Суду у справі Шульга проти України, no. 16652/04, від 02.12.2010). До того ж організація провадження таким чином, щоб воно було швидким та ефективним, є завданням саме національних судів (див. рішення Суду у справі Білий проти України, no. 14475/03, від 21.10.2010).

Згідно із ч.1 ст.202 ГПК України неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею.

Враховуючи положення ст.ст.13, 74 ГПК України якими в господарському судочинстві реалізовано конституційний принцип змагальності судового процесу, суд вважає, що господарським судом, в межах наданих йому повноважень, створені належні умови для надання сторонами доказів та заперечень та здійснені всі необхідні дії для забезпечення сторонами реалізації своїх процесуальних прав, а тому вважає за можливе розглядати справу за наявними в ній матеріалами і документами без явки в судове засідання представника відповідача.

Будь-яких письмових заяв і клопотань щодо відкладення розгляду справи на день розгляду справи від відповідача до суду не надійшло.

За таких обставин, неявка представника відповідача не перешкоджає розгляду справи по суті в даному судовому засіданні.

В судовому засіданні 11.01.2024 суд заслухав вступне слово представника позивача, провів стадію з`ясування обставин та перевірки їх доказами, та, за клопотанням представника позивача, оголосив перерву в судовому засіданні на 30 хв.

Після оголошеної перерви в засідання суду представник позивача не з`явився, тому суд видалився до нарадчої кімнати для постановлення вступної і резолютивної частини судового рішення.

Після виходу суду з нарадчої кімнати 11.01.2024 вступна та резолютивна частина рішення долучена до матеріалів справи без її проголошення.

Розглянувши подані документи і матеріали, з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, господарський суд,

ВСТАНОВИВ:

Обґрунтовуючи позовні вимоги Державна екологічна інспекція у Вінницькій області вказує на завдання Липовецькою міською радою шкоди державі в розмірі 43 827,00 грн внаслідок порушення законодавства України про рослинний світ, що полягає у незаконному видаленні дерев.

Відповідач заперечує проти позову. Суть заперечень зводиться до наступного.

З доводів позивача неможливо встановити, що незаконна рубка дерев здійснювалася під керівництвом старости с. Зозів, Некрут Н.М..

Для притягнення до адміністративної відповідальності за вчинення правопорушення, передбаченого ст. 153 КУпАП У країни, відсутні підтверджуючі, достовірні і достатні докази, що подія правопорушення мала місце та що правопорушення вчинено саме старостою с. Зозів ОСОБА_1 , а не будь-якою іншою особою.

Позивачем не надано суду належних та допустимих доказів скоєння правопорушення конкретною особою, а також враховуючи, що посилання на такі докази відсутні в позовній заяві, відповідач вважає, що обвинувачення є некоректним, не відповідає кваліфікації за ст. 153 КУпАП, тому в діях старости с. Зозів ОСОБА_1 відсутній склад адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 153 КУпАП.

До позовної заяви додано розрахунок розміру збитків, заподіяної навколишньому природному середовищу в наслідок знищення дерев і чагарників у відповідності до польової перелікової відомості від 08.04.2021. Суть порушення визначена як незаконне видалення зелених насаджень у кількості 37 штук різних діаметрів. Тоді як слідує із польової перелікової відомості, всього перелічено 45 пнів дерев різних порід та діаметрів, що вказує на недостовірність зазначених в позовній заяві тверджень. До того ж розрахунок складено зі значними помилками.

Відповідач вважає, що матеріалами справи не містять підтверджуючих документів щодо незаконної вирубки дерев, а саме лише посилання на невжиття заходів щодо охорони зелених насаджень в межах населеного пункту, яке, в свою чергу, спричинило шкоду навколишньому природному середовищу, не є підставою для стягнення з нього відповідної шкоди.

У відповіді на відзив Державна екологічна інспекція у Вінницькій області зазначає, що невжиття заходів для охорони зелених насаджень, відповідно до статті 153 КУпАП, тягне за собою накладення штрафу на громадян від десяти до тридцяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян і на посадових осіб або фізичних осіб - підприємців - від тридцяти до п`ятдесяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян. Тому, у відношенні старости с. Зозів ОСОБА_1 , яка не вжила заходів щодо охорони в межах населеного пункту, було складено протокол про адміністративне правопорушення № 013220 та винесено постанову № 06/155 від 12.04.2021, якою визнано Наталію Миколаївну винною у вчиненні адміністративного правопорушення.

Позивач вважає, що твердження відповідача про відсутність підтверджуючих, достовірних і достатніх доказів, що подія правопорушення мала місце та що порушення вчинено саме старостою с. Зозів ОСОБА_1 є хибним, позаяк диспозиція ст. 153 КУпАП передбачає і те, що предметом відповідальності є і невжиття заходів для їх охорони, у зв`язку з чим і притягнуто зазначену старосту до відповідальності.

Щодо заперечень відповідача по розрахунку розміру збитків позивач зазначає про таке.

Так, загальна кількість пнів відповідно до польової перелікової відомості - 45 шт., а також дві тополі діаметром пня 66 см., які не додано до перелічених пнів. Відповідно до Акту обстеження зелених насаджень, що підлягають видаленню від 12.02.2021, які видаленні правомірно є 10 дерев, а саме: тополя - 2 шт., яблуня - 6 шт., липа - 2 шт. Тобто, кількість дерев, за які нараховувалися збитки є 37 шт., як і зазначено в постанові про накладення адміністративного стягнення від 12.04.2021 № 06/155. Поряд з цим позивач повідомляє, що при формуванні розрахунку розмірів збитків, заподіяних навколишньому природному середовищу незаконною порубкою дерев від 08.04.2021 спеціалістом Інспекції було допущено технічну помилку в цифрах загального розміру стягнень. Зазначене стало причиною для проведення повторного розрахунку шкоди. За наслідками проведеного розрахунку, розмір шкоди, завданої державі внаслідок порушення природоохоронного законодавства та ціна позовних вимог не змінилися. Таким чином, правильним є розрахунок від 19.12.2023.

В запереченнях на відповідь на відзив відповідач наголошує на тому, що староста с.Зозів Липовецької ТГ - Некрут Н.М., після виявлення незаконної порубки дерев на території села звернулась до правоохоронних органів з метою з`ясування обставин та осіб які здійснили незаконну вирубку дерев. У квітні 2023 року Липовецька міська рада вже повторно звернулась до органів поліції з метою з`ясування обставин, що призвели до незаконного видалення дерев у с.Зозів.

Також відповідач вказує на те, що позивач жодним чином не обґрунтовує різницю по кількості пнів дерев зазначених у польовій переліковій відомості від 08.04.2021, на яку звертав увагу відповідач у відзиві на позовну заяву. Із польової перелікової відомості, вбачається, що обліковано 45 пнів дерев різних порід та діаметрів, проте, в постанові про накладення адміністративного стягнення від 12.04.2021 № 06/155 зазначається, що виявлено незаконну рубку дерев в кількості 37 шт., що вказує на недостовірність відомостей зазначених в позовній заяві тверджень.

Дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, судом встановлено таке.

08.04.2021, на підставі звернення жителя с. Зозів від 05.04.2021, адресованого Державній екологічній інспекції у Вінницькій області (Інспекція) та зареєстрованого 05.04.2021 № 50-М/21, щодо знищення зелених насаджень в с. Зозів під керівництвом старости с. Зозів Некрут Н.М., згідно наказу Інспекції від 07.04.2021 № 158-П, направлення від 07.04.2021 № 158, посадовими особами Інспекції проведено позаплановий захід державного нагляду (контролю) щодо дотримання Липовецькою міською радою Вінницького району Вінницької області вимог законодавства у сфері охорони навколишнього природного середовища, раціонального використання, відтворення і охорони природних ресурсів.

Перевіркою виявлено в межах села Зозів по вулиці Соборна незаконну рубку дерев в кількості 37 шт. різних порід та діаметрів. Встановлено, що видалення зелених насаджень проводились протягом лютого - березня 2021 року на підставі акту обстеження зелених насаджень від 12.02.2021 щодо видалення 15 одиниць сухостійних аварійних дерев (в т.ч. породи тополя -2 одиниці, діаметром 70 см., породи яблуня - 6 одиниць, діаметром 35 см., породи липа - 2 одиниці, діаметром 35 см., породи клен - 5 одиниць, діаметром 42-45 см.)., рішення виконавчого комітету від 17.02.2021 №22 про надання дозволу КП «Комунсервіс» на знесення 15 одиниць сухостійних аварійних дерев по вулиці Соборна в с. Зозів та ордеру на видалення від 18.02.2021 № 6/01-42.

За наслідками перевірки, за участю заступника Липовецького міського голови Фоміної О.В. та головного спеціаліста відділу містобудування, архітектури та житлово-комунального господарства Липовецької міської ради Босюк Л.О. складено акт від 08.04.2021 № 146/ВН.

Додатком до матеріалів перевірки є польова перелікова відомість від 08.04.2021, яка містить відомості про кількість незаконно видалених дерев, їх породу.

Акт про порушення від 08.04.2021 № 146/ВН підписано без зауважень і заперечень та отримано під розпис заступником Липовецького міського голови Фоміною О.В.

Також на підставі зазначеного Акту Державною екологічною інспекцією у Вінницькій області заступнику Липовецького міського голови Фоміній О.В. видано припис №б/н від 08.04.2021 щодо усунення виявлених порушень вимог законодавства.

08.04.2021 відносно відповідальної особи, старости с. Зозів Вінницького району Вінницької області ОСОБА_1 , складено протокол про адміністративне правопорушення №013220.

Постановою про накладення адміністративного стягнення від 12.04.2021 № 06/155 ОСОБА_1 визнано винною у вчиненні адміністративного правопорушення, відповідальність за яке передбачена ст. 153 КУпАП, та накладено адміністративне стягнення у вигляді штрафу в розмірі 510 грн. Штраф ОСОБА_1 сплачено у встановленому чинним законодавством порядку.

У відповідності з постановою Кабінету Міністрів України від 08.04.1999 № 559 «Про такси для обчислення розміру шкоди, заподіяної зеленим насадженням у межах міст та інших населених пунктів» проведено розрахунок шкоди, завданої державі внаслідок порушення природоохоронного законодавства. Сума шкоди склала 43 827 грн. 00 коп. До розрахунку Інспекцією включено дерева з польової перелікової відомості за виключенням тих, які видалені на підставі ордеру.

27.03.2023 Інспекцією направлено Липовецькій міській раді претензію від 27.03.2023 № 1165/6/23 щодо можливості досудового врегулювання спору шляхом відшкодування шкоди, завданої державі в розмірі 43 827,00 грн у добровільному порядку.

Липовецька міська рада надіслала Інспекції відповідь на претензію від 24.04.2023 № 02-42/451, якою претензію не визнала у зв`язку з відсутністю доказів вини міської ради.

23.05.2023 Інспекція на вказаний лист надала відповідь № 1933/12/23 та копії адміністративних матеріалів, складених у відношенні старости с. Зозів.

Листом від 20.06.2023 № 02-42/722 Липовецька міська рада повідомила Інспекцію про вжиття заходів щодо охорони зелених насаджень шляхом звернення до органів поліції з листом від 27.04.2023, а також, посилаючись на ст. 61 Конституції України, зазначила про неможливість притягнення міської ради до відповідальності з огляду на понесення відповідальності старостою села у вигляді сплати штрафу.

06.07.2023 за № 2454/12/23 Інспекцією направлено міській раді відповідь на лист з роз`ясненнями чинного природоохоронного законодавства та обґрунтувала свою претензію, проте, вимоги претензії Липовецькою міською радою залишені без виконання.

Несплата Липовецькою міською радою заявленої шкоди в розмірі 43 827,00 грн у добровільному порядку слугувала підставою для звернення Державної екологічної інспекції у Вінницькій області із відповідним позовом до суду.

З огляду на встановлені обставини справи, суд враховує таке.

Відповідно до ч. 1 ст. 13 Конституції України, земля, її надра, атмосферне повітря, водні та інші природні ресурси, які знаходяться в межах території України, природні ресурси її континентального шельфу, виключної (морської) економічної зони є об`єктами права власності Українського народу. Від імені Українського народу права власника здійснюють органи державної влади та органи місцевого самоврядування в межах, визначених цією Конституцією.

В силу приписів ст. 66 Конституції України кожен зобов`язаний не заподіювати шкоду природі, культурній спадщині, відшкодовувати завдані ним збитки.

Згідно ст. 25 Закону України «Про рослинний світ» охорона рослинного світу передбачає здійснення комплексу заходів, спрямованих на збереження просторової, видової, популяційної та ценотичної різноманітності і цілісності об`єктів рослинного світу, охорону умов їх місцезростання, збереження від знищення, пошкодження, захист від пожеж, шкідників і хвороб, а також невиснажливе використання.

Охорона рослинного світу здійснюється центральними та місцевими органами виконавчої влади, органами місцевого самоврядування, власниками та користувачами (в тому числі орендарями) земельних ділянок, на яких знаходяться об`єкти рослинного світу, а також користувачами природних рослинних ресурсів.

Відповідно до ст. 40 Закону України «Про рослинний світ» порушення законодавства про рослинний світ тягне за собою дисциплінарну, адміністративну, цивільно-правову або кримінальну відповідальність згідно з законами України. Відповідальність за порушення законодавства про рослинний світ несуть особи, винні у протиправному знищенні або пошкодженні об`єктів рослинного світу.

Пунктом е) ч.1 ст.41 Закону України «Про охорону навколишнього природного середовища» встановлено, що економічні заходи забезпечення охорони навколишнього природного середовища передбачають відшкодування в установленому порядку збитків, завданих порушенням законодавства про охорону навколишнього природного середовища.

Частиною 1 ст. 68 Закону України «Про охорону навколишнього природного середовища» визначено, що порушення законодавства України про охорону навколишнього природного середовища тягне за собою встановлену цим Законом та іншим законодавством України дисциплінарну, адміністративну, цивільну і кримінальну відповідальність. Приписами частини третьої вказаної статті визначено, що підприємства, установи, організації та громадяни зобов`язані відшкодовувати шкоду, заподіяну ними внаслідок порушення законодавства про охорону навколишнього природного середовища, в порядку та розмірах, встановлених законодавством України.

Згідно ч. 4 ст. 68 Закону України «Про охорону навколишнього природного середовища» підприємства, установи, організації та громадяни зобов`язані відшкодовувати шкоду, заподіяну ними внаслідок порушення законодавства про охорону навколишнього природного середовища, в порядку та розмірах, встановлених законодавством України.

Предметом спору у цій справі є стягнення з відповідача як суб`єкта, на якого відповідно до ст. 25 Закону України "Про рослинний світ" покладено зобов`язання по охоронні рослинного світу на відповідній території, заподіяної державі шкоди внаслідок порушення норм природоохоронного законодавства (незаконне видалення дерев).

Статтею 69 Закону України "Про охорону навколишнього природного середовища" встановлено, що шкода, заподіяна внаслідок порушення законодавства про охорону навколишнього природного середовища, підлягає компенсації, як правило, в повному обсязі без застосування норм зниження розміру стягнення та незалежно від збору за забруднення навколишнього природного середовища та погіршення якості природних ресурсів. Відшкодування шкоди, заподіяної порушенням природоохоронного законодавства за своєю правовою природою є відшкодуванням позадоговірної шкоди.

Загальні підстави відповідальності за завдану шкоду визначено у ст. 1166 Цивільного кодексу України, з аналізу якої слідує, що будь-яка майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам або майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується особою, яка її завдала, в повному обсязі. Особа, яка завдала шкоди, звільняється від її відшкодування, якщо вона доведе, що шкоди завдано не з її вини (ч. 2 ст. 1166 Цивільного кодексу України).

Для відшкодування шкоди за правилами ст. 1166 Цивільного кодексу України необхідно довести такі елементи:

- неправомірність поведінки особи. Неправомірною можна вважати будь-яку поведінку, внаслідок якої завдано шкоду, якщо завдавач шкоди не був уповноважений на такі дії;

- наявність шкоди. Під шкодою слід розуміти втрату або пошкодження майна потерпілого та (або) позбавлення його особистого нематеріального права (життя, здоров`я тощо);

- причинний зв`язок між протиправною поведінкою та шкодою є обов`язковою умовою відповідальності та виражається в тому, що шкода має виступати об`єктивним наслідком поведінки завдавача шкоди;

- вина особи, що завдала шкоду.

Відсутність хоча б одного з цих елементів виключає відповідальність за заподіяну шкоду.

Як встановлено судом, за результатами проведеного Державною екологічною інспекцією у Вінницькій області позапланового державного нагляду (контролю) щодо дотримання Липовецькою міською радою вимог законодавства у сфері охорони навколишнього природного середовища складено Акт перевірки №146/ВН від 08.04.2021, відповідно до якого встановлено незаконну вирубку дерев у кількості 37 шт. різних порід та діаметрів, що спричинило шкоду навколишньому природному середовищу.

Згідно із додатком № 1 постанови Кабінету Міністрів України від 08.04.1999 № 559 «Про такси для обчислення розміру шкоди, заподіяної зеленим насадженням у межах міст та інших населених пунктів» проведено розрахунок розмірів обчислення відшкодування шкоди, відповідно до якого сума шкоди склала 43 827,00 грн.

Суд зазначає, що правові та організаційні засади, основні принципи і порядок здійснення державного нагляду (контролю) у сфері господарської діяльності, повноваження органів державного нагляду (контролю), їх посадових осіб, обов`язки та відповідальність суб`єктів господарювання під час (контролю) визначені Законом України "Про основні засади державного нагляду (контролю) у сфері господарської діяльності".

Так, за приписами ст. 1 Закону України "Про основні засади державного нагляду (контролю) у сфері господарської діяльності" державний нагляд (контроль) це діяльність уповноважених законом центральних органів виконавчої влади, їх територіальних органів, державних контрольних органів, органів виконавчої влади Автономної Республіки Крим, органів місцевого самоврядування в межах повноважень, передбачених законом, щодо виявлення та запобігання порушення вимог законодавства суб`єктами господарювання та забезпечення інтересів суспільства, зокрема належної якості продукції, робіт та послуг, допустимого рівня небезпеки для населення, навколишнього природного середовища; заходи державного нагляду (контролю) - планові та позапланові заходи, які здійснюються у формі перевірок, ревізій, оглядів, обстежень та в інших формах, визначених законом.

Згідно із ст. 20-2 Закону України "Про охорону навколишнього природного середовища" до компетенції Інспекції належить здійснення державного нагляду (контролю) за додержанням вимог законодавства про охорону, захист, використання та відтворення лісів.

Відповідно до вимог ч. 6 ст. 7 Закону України "Про основні засади державного нагляду (контролю) у сфері господарської діяльності" за результатами здійснення планового або позапланового заходу посадова особа органу державного нагляду (контролю) складає акт, який повинен містити такі відомості: дату складення акта; тип заходу (плановий або позаплановий); форма заходу (перевірка, ревізія, обстеження, огляд тощо); предмет державного нагляду (контролю); найменування органу державного нагляду (контролю), а також посаду, прізвище, ім`я та по батькові посадової особи, яка здійснила захід; найменування юридичної особи або прізвище, ім`я та по батькові фізичної особи - підприємця, щодо діяльності яких здійснювався захід. Посадова особа органу державного нагляду (контролю) зазначає в акті стан виконання вимог законодавства суб`єктом господарювання, а в разі невиконання - детальний опис виявленого порушення з посиланням на відповідну вимогу законодавства. В останній день перевірки два примірники акта підписуються посадовими особами органу державного нагляду (контролю), які здійснювали захід, та суб`єктом господарювання або уповноваженою ним особою, якщо інше не передбачено законом. Якщо суб`єкт господарювання не погоджується з актом, він підписує акт із зауваженнями. Зауваження суб`єкта господарювання щодо здійснення державного нагляду (контролю) є невід`ємною частиною акта органу державного нагляду (контролю). У разі відмови суб`єкта господарювання підписати акт посадова особа органу державного нагляду (контролю) вносить до такого акта відповідний запис. Один примірник акта вручається керівнику чи уповноваженій особі суб`єкта господарювання - юридичної особи, її відокремленого підрозділу, фізичній особі - підприємцю або уповноваженій ним особі в останній день заходу державного нагляду (контролю), а другий зберігається в органі державного нагляду (контролю).

Проаналізувавши матеріали справи, суд дійшов висновку про те, що Акт перевірки №146/ВН від 08.04.2021 містить відомості зазначені у п. 6 ст. 7 Закону України "Про основні засади державного нагляду (контролю) у сфері господарської діяльності". Також, в цьому Акті зазначено детальний опис виявлених порушень з посиланням на відповідні вимоги законодавства. Отже, цей Акт є належним доказом, в якому зафіксовані фактичні дані про протиправні діяння і порушення природоохоронного законодавства, і який є носієм доказової інформації про виявлені порушення вимог законодавства у сфері охорони навколишнього природного середовища та його дотримання.

Вказаний Акт перевірки є чинним, зазначені в Акті відомості підтверджується рештою матеріалів перевірки. Вина відповідача презюмується, та полягає у протиправній бездіяльності у вигляді невжиття заходів щодо охорони зелених насаджень в межах населеного пункту с. Зозів від незаконних порубок дерев в кількості 37 шт., позаяк спеціального ордеру на видалення зазначеної кількості дерев не було отримано.

Доводи відповідача про недостовірність зазначених в позовній заяві тверджень оскільки з польової перелікової відомості слідує про видалення 45 пнів дерев різних порід та діаметрів, а позивач вказує незаконну вирубку дерев в кількості 37 шт., об`єктивно не спростовують факту правопорушення, позаяк з матеріалів справи слідує, що загальна кількість пнів відповідно до польової перелікової відомості складає 45 шт., а також дві тополі діаметром пня 66 см., які не додано до перелічених пнів. Відповідно до Акту обстеження зелених насаджень, що підлягають видаленню від 12.02.2021, які видаленні правомірно є 10 дерев, а саме: тополя - 2 шт., яблуня - 6 шт., липа - 2 шт. Тому кількість дерев, за які нараховувалися збитки складала 37 шт., як і зазначено в постанові про накладення адміністративного стягнення від 12.04.2021 № 06/155.

Твердження відповідача про допущення помилок в розрахунку розміру шкоди є обґрунтованими, при цьому, технічні помилки в цифрах загального розміру стягнень виправлено шляхом проведення повторного розрахунку, і вони не вплинули на загальний розмір шкоди заявлений до стягнення.

Доводи відповідача про вжиття заходів з охорони навколишнього природного середовища шляхом звернення старости с.Зозів Липовецької ТГ Некрут Н.М. до правоохоронних органів не знайшли свого підтвердження в матеріалах справи. Поряд з цим, з листа Липовецької міської ради від 20.06.2023 № 02-42/722 адресованого Інспекції слідує, що міська рада лише 07.04.2023 звернулася до правоохоронних органів з приводу виявленого правопорушення, тоді як останнє відбулося в лютому 2021 року, що свідчить про визнання відповідачем допущеного правопорушення та неналежне дотримання положень законодавства з охорони зелених насаджень.

Не знайшли свого підтвердження і доводи відповідача про відсутність в діях старости с. Зозів Некрут Н.М. складу адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 153 КУпАП, позаяк матеріалами справи, зокрема протоколом про адміністративне правопорушення № 013220 та постановою № 06/155 від 12.04.2021, підтверджено вчинення старостою села Зозів ОСОБА_1 адміністративного правопорушення, відповідальність за яке передбачена ст. 153 Кодексу України про адміністративні правопорушення, яке останньою визнано шляхом сплати адміністративного стягнення.

Також судом враховано, що Акт перевірки №146/ВН від 08.04.2021 було підписано зі сторони відповідача без зауважень та заперечень, тобто на момент перевірки відповідач не заперечував зафіксовані в Акті правопорушення.

За таких обставин, суд дійшов висновку про обґрунтованість заявленого позову.

Завданням господарського судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів, пов`язаних із здійсненням господарської діяльності, та розгляд інших справ, віднесених до юрисдикції господарського суду, з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав і законних інтересів фізичних та юридичних осіб, держави.

Статтею 14 ГПК України передбачено, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Збирання доказів у господарських справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Таке право мають також особи, в інтересах яких заявлено вимоги, за винятком тих осіб, які не мають процесуальної дієздатності.

Згідно з положеннями статті 74 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов`язків щодо доказів.

Судом кожній стороні судом була надана розумна можливість, представити справу в таких умовах, які не ставлять цю сторону у суттєво невигідне становище відносно другої сторони, в т.ч. подати докази на підтвердження своїх вимог та заперечень, прийняти участь у досліджені доказів, надати пояснення, обґрунтувати перед судом переконливість поданих доказів та позицій по справі, скористатись іншими процесуальними правами.

Як зазначалось вище, суд процесуальним законом позбавлений права на збирання доказів по справі з власної ініціативи, що було б порушенням рівності прав учасників судового процесу.

Згідно з ч.4 ст. 13 ГПК України кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних з вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

Відповідно до статті 73 ГПК України доказами у справі є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків.

Статтею 86 ГПК України визначено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також вірогідність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Суд акцентує, що обов`язком суду при розгляді справи є дотримання вимог щодо всебічності, повноти й об`єктивності з`ясування обставин справи та оцінки доказів.

Усебічність та повнота розгляду передбачає з`ясування всіх юридично значущих обставин та наданих доказів з усіма притаманними їм властивостями, якостями та ознаками, їх зв`язками, відносинами і залежностями. Таке з`ясування запобігає однобічності та забезпечує, як наслідок, постановлення законного й обґрунтованого рішення.

У пунктах 1 - 3 частини першої статті 237 ГПК України передбачено, що при ухваленні рішення суд вирішує, зокрема питання чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; яку правову норму належить застосувати до цих правовідносин.

З`ясування відповідних обставин має здійснюватися із застосуванням критеріїв оцінки доказів передбачених статтею 86 ГПК України щодо відсутності у жодного доказу заздалегідь встановленої сили та оцінки кожного доказу окремо, а також вірогідності і взаємного зв`язку доказів у їх сукупності.

Отже, оцінивши подані докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на повному, всебічному і об`єктивному розгляді в судовому засіданні всіх обставин в їх сукупності, та враховуючи, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог і заперечень, суд дійшов висновку, що позовні вимоги підлягають до часткового задоволення, з підстав наведених вище.

Стосовно інших доводів сторін суд зазначає наступне.

Враховуючи положення ч. 1 ст. 9 Конституції України та беручи до уваги ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року і Першого протоколу та протоколів N 2,4,7,11 до Конвенції та прийняття Закону України від 23.02.2006 "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини", суди також повинні застосовувати Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод та рішення Європейського суду з прав людини як джерело права.

Європейський суд з прав людини у справі "Проніна проти України" у рішенні від 18.07.2006 та у справі "Трофимчук проти України" у рішенні від 28.10.2010 зазначив, що пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент сторін. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень.

Слід зазначити, що згідно з практикою Європейського суду з прав людини та, зокрема, рішення у справі "Серявін та інші проти України" від 10.02.2010 (заява №4909/04), відповідно до п.58 якого суд повторює, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі "Руїс Торіха проти Іспанії" від 9 грудня 1994 року, серія A, N 303-A, п.29).

Решта доводів учасників процесу, їх пояснень, поданих до матеріалів справи документів та наданих усних пояснень представників сторін були ретельно досліджені судом, і наведених вище висновків суду не спростовують.

Отже, оцінивши подані докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на повному, всебічному і об`єктивному розгляді в судовому засіданні всіх обставин в їх сукупності, та враховуючи, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог і заперечень, суд дійшов висновку, що позовні вимоги є доказово обґрунтованими та нормативно безпідставними, а тому підлягають задоволенню, з наведених вище мотивів.

Згідно з п.2 ч. 1ст. 129 ГПК України судовий збір покладається: у спорах, що виникають при виконанні договорів та з інших підстав, - на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Приймаючи до уваги, що позовні вимоги задоволені у повному об`ємі, витрати по сплаті судового збору у сумі 2 684,00 грн покладаються на відповідача.

Враховуючи вищенаведене та керуючись статтями. 5, 7, 8, 10, 11, 13, 14, 15, 18, 42, 45, 46, 73, 74, 76, 77, 78, 79, 86, 91, 123, 129, 231, 232, 233, 236, 237, 238, 240, 241, 242, 326, 327 Господарського процесуального кодексу України, суд

УХВАЛИВ:

Позов задовольнити.

Стягнути з Липовецької міської ради Вінницького району Вінницької області (вул. Героїв Майдану, буд. 4, м. Липовець, Вінницька область, 22500; ) на користь Державної екологічної інспекції у Вінницькій області (вул. 600-річчя, 19, м. Вінниця, 21100; ) 43 827 грн. 00 коп. шкоди, завданої внаслідок порушення природоохоронного законодавства та 2 684 грн. 00 коп. - витрат на сплату судового збору.

Примірник рішення направити сторонам до електронних кабінетів в ЄСІТС.

Рішення суду набирає законної сили у строки передбачені ст. 241 ГПК України.

Рішення може бути оскаржене до Північно-західного апеляційного господарського суду, в порядку та строки визначені ст.ст. 256, 257 ГПК України.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Повне рішення складено 19 січня 2024 р.

Суддя Василь МАТВІЙЧУК

віддрук. прим.:

1 - до справи