УХВАЛА

м. Київ

19.01.2024Справа № 910/597/24

За заявою Фермерського господарства «АСВ Довжок-05»;

про забезпечення позову.

Суддя Мандриченко О.В.

Представники сторін: не викликалися.

В С Т А Н О В И В:

Фермерське господарство «АСВ Довжок-05» (далі також - заявник) звернулося до господарського суду з заявою про забезпечення позову шляхом заборони Товариству з обмеженою відповідальністю «НОРТІС ЛТД» (далі також - ТОВ «НОРТІС ЛТД») (, місцезнаходження: Україна, 03039, місто Київ, проспект Голосіївський, будинок 58, офіс 321) та іншим особам вчиняти будь-які дії щодо майна «соя», в кількості 18,032 тони, яке поставлялось згідно договору поставки № 389 від 17.10.2023 року і зберігається згідно договору складського зберігання зерна № 0310-1 від 03.10.2023 року на елеваторі Товариства з обмеженою відповідальністю «Деражнянське хлібоприймальне підприємство» (далі також - ТОВ «Деражнянське хлібоприймальне підприємство») (, місцезнаходження: 32200, Хмельницька обл., Хмельницький р-н, м. Деражня, вул. Миру, 74а).

В обґрунтування вказаної заяви заявник вказує, що має намір звернутись до Господарського суду міста Києва із позовною заявою про визнання права власності на майно та про витребування його з чужого незаконного володіння, предметом та ціною якого буде майно, а саме соя, українського походження, врожаю 2023 року, в кількості 18,032 тон, в загальній сумі 257 857,60 грн (двісті п`ятдесят сім тисяч вісімсот п`ятдесят сім грн, 60 коп.), яке на момент звернення знаходиться на елеваторі Товариства з обмеженою відповідальністю «Деражнянське хлібоприймальне підприємство» за адресою 32200, Хмельницька обл., Хмельницький р-н, м. Деражня, вул. Миру, 74а і яку заявник поставляв, згідно договору поставки № 389 від 17.10.2023 року на користь ТОВ «НОРТІС ЛТД», яке, в свою чергу, безпідставно передало на зберігання вказане майно ТОВ «Деражнянське хлібоприймальне підприємство», згідно договору складського зберігання зерна № 0310-1 від 03.10.2023, що в свою чергу унеможливлює з боку заявника іншим способом, без звернення до суду, витребувати таке майно з чужого незаконного володіння адже не являється стороною договору складського зберігання зерна № 0310-1 від 03.10.2023.

Також заявник зазначає, що незабезпечення позову у вказаний спосіб може призвести до вчинення, щодо згаданого майна, будь-яких дій, які призведуть до його втрати та/або передачі третім особам, що в свою чергу ускладнить можливість з боку заявника повернути таке майно та захистити своє право власності на нього.

Відповідно до статті 136 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд за заявою учасника справи має право вжити передбачених статтею 137 цього Кодексу заходів забезпечення позову. Забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

Під забезпеченням позову необхідно розуміти вжиття судом заходів щодо охорони матеріально-правових інтересів позивача, які гарантують реальне виконання судового рішення, прийнятого за його позовом. Інститут забезпечення позову спрямований проти несумлінних дій відповідача, який може приховати майно, розтратити його, продати, знецінити (аналогічна правова позиція викладена у постанові Великої Палати Верховного Суду від 12.02.2020 у справі № 381/4019/18).

Частиною 1 статті 137 Господарського процесуального кодексу України встановлено, що позов забезпечується, зокрема, накладенням арешту на майно та (або) грошові кошти, що належать або підлягають передачі або сплаті відповідачу і знаходяться у нього чи в інших осіб; забороною відповідачу вчиняти певні дії; встановленням обов`язку вчинити певні дії; забороною іншим особам вчиняти дії щодо предмета спору або здійснювати платежі, або передавати майно відповідачеві, або виконувати щодо нього інші зобов`язання; зупиненням стягнення на підставі виконавчого документа або іншого документа, за яким стягнення здійснюється у безспірному порядку; іншими заходами, необхідними для забезпечення ефективного захисту або поновлення порушених чи оспорюваних прав та інтересів, якщо такий захист або поновлення не забезпечуються заходами, зазначеними у пунктах 1 - 9 цієї частини.

При цьому, при вирішенні питання про забезпечення позову господарський суд має здійснити оцінку обґрунтованості доводів заявника щодо необхідності вжиття відповідних заходів з урахуванням: розумності, обґрунтованості і адекватності вимог заявника щодо забезпечення позову; забезпечення збалансованості інтересів сторін, а також інших учасників судового процесу; наявності зв`язку між конкретним заходом до забезпечення позову і предметом позовної вимоги; запобігання порушенню у зв`язку із вжиттям таких заходів прав та охоронюваних законом інтересів осіб, що не є учасниками даного судового процесу. Заходи до забезпечення позову повинні бути співмірними із заявленими позивачем вимогами. Співмірність передбачає співвідношення господарським судом негативних наслідків від вжиття заходів до забезпечення позову з тими негативними наслідками, які можуть настати в результаті невжиття цих заходів, з урахуванням відповідності права чи законного інтересу, за захистом яких заявник звертається до суду, та майнових наслідків заборони відповідачу здійснювати певні дії.

У пункті 1 постанови пленуму Вищого господарського суду України від 26.12.2011 № 16 "Про деякі питання практики застосування заходів до забезпечення позову" зазначено, що у вирішенні питання про забезпечення позову господарський суд має здійснити оцінку обґрунтованості доводів заявника щодо необхідності вжиття відповідних заходів з урахуванням:

-розумності, обґрунтованості і адекватності вимог заявника щодо забезпечення позову;

-забезпечення збалансованості інтересів сторін, а також інших учасників судового процесу;

-наявності зв`язку між конкретним заходом до забезпечення позову і предметом позовної вимоги, зокрема, чи спроможний такий захід забезпечити фактичне виконання судового рішення в разі задоволення позову;

-імовірності утруднення виконання або невиконання рішення господарського суду в разі невжиття таких заходів;

-запобігання порушенню у зв`язку із вжиттям таких заходів прав та охоронюваних законом інтересів осіб, що не є учасниками даного судового процесу.

Тож при вирішенні питання про забезпечення позову господарський суд має здійснити оцінку обґрунтованості доводів заявника щодо необхідності вжиття відповідних заходів з урахуванням: розумності, обґрунтованості і адекватності вимог заявника щодо забезпечення позову; забезпечення збалансованості інтересів сторін, а також інших учасників судового процесу; наявності зв`язку між конкретним заходом до забезпечення позову і предметом позовної вимоги; запобігання порушенню у зв`язку із вжиттям таких заходів прав та охоронюваних законом інтересів осіб, що не є учасниками даного судового процесу.

Умовою застосування заходів до забезпечення позову за вимогами майнового характеру є достатньо обґрунтоване припущення, що майно (в тому числі грошові суми, цінні папери тощо), яке є у відповідача на момент пред`явлення позову до нього, може зникнути, зменшитись за кількістю або погіршитись за якістю на момент виконання рішення.

Достатньо обґрунтованим для забезпечення позову є підтверджена доказами наявність фактичних обставин, з якими пов`язується застосування певного виду забезпечення позову. Про такі обставини може свідчити вчинення відповідачем дій, спрямованих на ухилення від виконання зобов`язання після пред`явлення вимоги чи подання позову до суду (реалізація майна чи підготовчі дії до його реалізації, витрачання коштів не для здійснення розрахунків з позивачем, укладення договорів поруки чи застави за наявності невиконаного спірного зобов`язання тощо). Саме лише посилання в заяві на потенційну можливість ухилення відповідача від виконання судового рішення без наведення відповідного обґрунтування не є достатньою підставою для задоволення відповідної заяви.

Тобто особа, яка подала заяву про забезпечення позову, повинна обґрунтувати необхідності вжиття відповідного заходу забезпечення позову. Достатньо обґрунтованим для забезпечення позову є підтвердження доказами наявність фактичних обставин, з якими пов`язується застосування певного виду забезпечення позову.

Відповідно до частини 1 статті 73 Господарського процесуального кодексу України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

За приписами частини 1 статті 74 Господарського процесуального кодексу України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Статтею 76 Господарського процесуального кодексу України визначено, що належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Відповідно до частини 1 статті 77 Господарського процесуального кодексу України, обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

За приписами частини 1 статті 86 Господарського процесуального кодексу України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Як вбачається з матеріалів заяви про забезпечення позову, заявником недодано жодного доказу на підтвердження обставин, які ним викладені у вказаній заяві.

При цьому заявник зазначає, що на даний час факт поставки не підтверджується жодними первинними бухгалтерськими документами, оскільки з боку ТОВ «НОРТІС ЛТД», оскільки видаткова накладна належним чином не оформлена.

Також суд звертає увагу, що на підтвердження того, що майно, а саме соя, українського походження, врожаю 2023 року, в кількості 18,032 тон, в загальній сумі 257 857,60 грн, на момент звернення знаходиться на елеваторі Товариства з обмеженою відповідальністю «Деражнянське хлібоприймальне підприємство» за адресою 32200, Хмельницька обл., Хмельницький р-н, м. Деражня, вул. Миру, 74а, заявник надає договір складського зберігання зерна № 0310-1 від 03.10.2023, однак, як вбачається з документів, які додані до заяви про забезпечення позову, вказаний договір підписаний лише зі сторони ТОВ «НОРТІС ЛТД».

При цьому суд вказує, що за змістом ч. 1 ст. 626 Цивільного кодексу України, договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Відповідно до ч. 3 ст. 639 Цивільного кодексу України, якщо сторони домовились укласти у письмовій формі договір, щодо якого законом не встановлена письмова форма, такий договір є укладеним з моменту його підписання сторонами.

Враховуючи зазначене вище, суд вказує, що договір складського зберігання зерна № 0310-1 від 03.10.2023, який наданий до суду заявником, не може бути прийнятий судом як належний та допустимий доказ того, що соя, українського походження, врожаю 2023 року, в кількості 18,032 тон, в загальній сумі 257 857,60 грн, на момент звернення знаходиться на елеваторі Товариства з обмеженою відповідальністю «Деражнянське хлібоприймальне підприємство» за адресою 32200, Хмельницька обл., Хмельницький р-н, м. Деражня, вул. Миру, 74а, оскільки він не підписаний усіма сторонами договору.

А відтак суд вказує, що інших доказів, які б свідчили про те, що заявником передано вказане майно ТОВ «НОРТІС ЛТД» до заяви не додано також як і не додано доказів, які б підтверджували, що ТОВ «НОРТІС ЛТД» передано спірне майно ТОВ «Деражнянське хлібоприймальне підприємство» та воно, станом на день звернення, там знаходиться.

При цьому суд зазначає, що витяг з Єдиного реєстру досудових розслідувань, номер кримінального провадження: 0000026, не свідчить про те, що заявником передано вказане майно ТОВ «НОРТІС ЛТД» чи таке майно знаходиться у ТОВ «Деражнянське хлібоприймальне підприємство».

А відтак, здійснивши оцінку обґрунтованості доводів заявника, суд дійшов висновку, що заява Фермерського господарства «АСВ Довжок-05» про забезпечення позову, не містить обґрунтованих мотивів та посилань на докази, на підставі яких, суд міг би дійти висновку щодо доцільності та необхідності термінового забезпечення позову.

Враховуючи наведене, суд приходить до висновку про відмову у задоволенні заяви Фермерського господарства «АСВ Довжок-05»про забезпечення позову.

Відповідно до частини 6 статті 140 Господарського процесуального кодексу України, про забезпечення позову або про відмову у забезпеченні позову суд постановляє ухвалу.

Керуючись статтями 136, 137, 140, 232 - 235 Господарського процесуального кодексу України, суд

УХВАЛИВ:

У задоволенні заяви Фермерського господарства «АСВ Довжок-05» про забезпечення позову відмовити повністю.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання та може бути оскаржена в порядку та строк, передбачені ст. 254-256 Господарського процесуального кодексу України.

Суддя О.В. Мандриченко