РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

м. Київ

19.01.2024Справа № 910/6991/23

Суддя Господарського суду міста Києва Нечай О.В., розглянувши без виклику сторін (без проведення судового засідання) у спрощеному позовному провадженні матеріали справи

за позовом Фізичної особи - підприємця Рожнової Надії Олександрівни ( АДРЕСА_1 ; реєстраційний номер облікової картки платника податків: НОМЕР_1 )

до Фізичної особи - підприємця Дзюби Олександра Сергійовича ( АДРЕСА_2 ; реєстраційний номер облікової картки платника податків: НОМЕР_2 )

про стягнення 214 351,19 грн

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

Фізична особа - підприємець Рожнова Надія Олександрівна (далі - позивач) звернулась до Господарського суду міста Києва з позовною заявою до Фізичної особи - підприємця Дзюби Олександра Сергійовича (далі - відповідач) про стягнення 214 351,19 грн, з яких 193 327,00 грн заборгованості з орендної плати, 4 939,54 грн заборгованості за спожиту електроенергію, 13 712,85 грн пені, 1 483,03 грн інфляційних втрат та 888,77 грн 3 % річних.

Позовні вимоги обґрунтовані неналежним виконанням відповідачем взятих на себе зобов`язань за Договором оренди нерухомого майна № 29/07/22 від 29.07.2022.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 08.05.2023 вказану позовну заяву було залишено без руху та встановлено позивачу строк для усунення її недоліків - протягом 10 днів з дня вручення даної ухвали.

16.05.2023 до загального відділу діловодства Господарського суду міста Києва від позивача надійшла заява про усунення недоліків позовної заяви з додатками.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 22.05.2023 було прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі, справу визнано малозначною, постановлено розглядати її за правилами спрощеного позовного провадження без виклику сторін (без проведення судового засідання) та серед іншого встановлено сторонам строки для подання ними відповідних заяв по суті справи.

Частиною п`ятою статті 176 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що ухвала про відкриття провадження у справі надсилається учасникам справи, а також іншим особам, якщо від них витребовуються докази, в порядку, встановленому статтею 242 цього Кодексу, та з додержанням вимог частини четвертої статті 120 цього Кодексу.

Відповідно до інформації з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань, місцезнаходженням відповідача є: АДРЕСА_2.

На зазначену адресу, відповідно до вищевказаних вимог процесуального закону, судом було направлено копію ухвали про відкриття провадження у справі від 22.05.2023 з метою повідомлення відповідача про розгляд справи за правилами спрощеного позовного провадження без виклику сторін (без проведення судового засідання) та про його право подати, зокрема, відзив на позовну заяву.

31.05.2023 до суду повернулось поштове відправлення, адресоване відповідачу, разом з копією ухвали суду про відкриття провадження у справі від 22.05.2023, яке згідно з повідомленням підприємства поштового зв`язку не було вручене відповідачу та повернуто за зворотною адресою у зв`язку з відсутністю адресата за вказаною адресою.

Відповідно до частин третьої та сьомої статті 120 Господарського процесуального кодексу України виклики і повідомлення здійснюються шляхом вручення ухвали в порядку, передбаченому цим Кодексом для вручення судових рішень. Учасники судового процесу зобов`язані повідомляти суд про зміну свого місцезнаходження чи місця проживання під час розгляду справи. У разі відсутності заяви про зміну місця проживання ухвала про повідомлення чи виклик надсилається учасникам судового процесу, які не мають офіційної електронної адреси, та за відсутності можливості сповістити їх за допомогою інших засобів зв`язку, які забезпечують фіксацію повідомлення або виклику, за останньою відомою суду адресою і вважається врученою, навіть якщо відповідний учасник судового процесу за цією адресою більше не знаходиться або не проживає.

Пунктом 5 частини шостої статті 242 Господарського процесуального кодексу України встановлено, що днем вручення судового рішення є день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про відмову отримати копію судового рішення чи відмітки про відсутність особи за адресою місцезнаходження, місця проживання чи перебування особи, яка зареєстрована у встановленому законом порядку, якщо ця особа не повідомила суду іншої адреси.

Отже, у разі якщо судове рішення про вчинення відповідної процесуальної дії направлено судом за належною адресою і повернено поштою у зв`язку з посиланням на відсутність (вибуття) адресата, відмову від одержання, закінчення строку зберігання поштового відправлення тощо, то вважається, що адресат повідомлений про вчинення відповідної процесуальної дії.

Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 21.03.2019 у справі № 916/2349/17.

За приписами частини першої статті 9 Господарського процесуального кодексу України ніхто не може бути позбавлений права на інформацію про дату, час і місце розгляду своєї справи або обмежений у праві отримання в суді усної або письмової інформації про результати розгляду його судової справи. Будь-яка особа, яка не є учасником справи, має право на доступ до судових рішень у порядку, встановленому законом.

Відповідно до ч. 2 ст. 2 Закону України "Про доступ до судових рішень" усі судові рішення є відкритими та підлягають оприлюдненню в електронній формі не пізніше наступного дня після їх виготовлення і підписання.

Згідно з ч. 1 ст. 4 Закону України "Про доступ до судових рішень" судові рішення, внесені до Реєстру, є відкритими для безоплатного цілодобового доступу на офіційному веб-порталі судової влади України.

Ухвала Господарського суду міста Києва від 22.05.2023 про відкриття провадження в цій справі була оприлюднена в Єдиному державному реєстрі судових рішень 23.05.2023.

З урахуванням викладеного, за висновком суду, відповідач не був позбавлений права та можливості ознайомитись з процесуальними документами у цій справі в Єдиному державному реєстрі судових рішень (www.reyestr.court.gov.ua).

Європейський суд з прав людини у рішенні від 03.04.2008 у справі "Пономарьов проти України" зазначив, що сторони в розумні інтервали часу мають вживати заходів, щоб дізнатись про стан відомого їм судового провадження.

Суд вважає, що відповідач був належним чином повідомлений про розгляд цієї справи та йому були створені достатні умови для реалізації своїх процесуальних прав.

Згідно з ч. 9 ст. 165 Господарського процесуального кодексу України у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин, суд вирішує справу за наявними матеріалами.

З огляду на неподання відповідачем відзиву на позовну заяву, справа підлягає розгляду за наявними у ній матеріалами.

Відповідно до ч. 5 ст. 252 Господарського процесуального кодексу України суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи за наявними у справі матеріалами, за відсутності клопотання будь-якої із сторін про інше.

Частиною восьмою статті 252 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що при розгляді справи у порядку спрощеного провадження суд досліджує докази і письмові пояснення, викладені у заявах по суті справи, а у випадку розгляду справи з повідомленням (викликом) учасників справи - також заслуховує їх усні пояснення. Судові дебати не проводяться.

Згідно з ч. 4 ст. 240 Господарського процесуального кодексу України у разі розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи суд підписує рішення без його проголошення.

Дослідивши наявні в матеріалах справи докази, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні дані, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд

ВСТАНОВИВ:

29.07.2022 між Фізичною особою - підприємцем Рожновою Надією Олександрівною (орендодавець) та Фізичною особою - підприємцем Дзюбою Олександром Сергійовичем (орендар) було укладено Договір оренди № 29/07/22 нерухомого майна (далі - Договір), відповідно до пунктів 1.1, 1.2 якого орендодавець передає, а орендар приймає в тимчасове платне користування та володіння нежитлове приміщення загальною площею 48,4 кв.м, що розташоване на першому поверсі будівлі за адресою: м. Київ, Печерський район, вул. Василя Тютюнника, буд. 5-А.

Згідно з п. 1.3 Договору строк оренди приміщення складає 12 місяців від дати підписання Акта приймання-передачі приміщення. Якщо жодна сторона не заявить про припинення цього Договору до закінчення строку його дії, то останній може бути продовжений на той же строк.

Приміщення вважається переданим в оренду з моменту підписання Акту приймання-передачі (п. 3.5 Договору).

У п. 4.1 Договору сторони погодили, що розмір щомісячної орендної плати за загальну площу приміщення становить еквівалент 900 доларів США на день оплати за комерційним курсом долара США у Приватбанку. Розмір щомісячної орендної плати встановлюється до 31.12.2022. До 15.12.2022 сторони погоджують розмір орендної плати в залежності від ситуації на ринку нерухомості та військових дій, що впливають на вартість орендної плати.

Відповідно до п. 4.3 Договору орендна плата сплачується в безготівковому порядку на рахунок орендодавця авансом не пізніше 4 числа поточного місяця. У випадку коли 4 число поточного місяця припадає на святковий чи неробочий день, орендна плата сплачується в наступний за ним робочий день.

Пунктом 4.4 Договору передбачено, що протягом 3 місяців з початку вересня 2022 року орендар сплачує орендодавцю суму гарантійного платежу в розмірі еквіваленту 900 доларів США. Сума гарантійного платежу вноситься трьома частинами: до 04 вересня, 04 жовтня та 04 листопада 2022 року в розмірі еквіваленту 300 доларів США.

Орендна плата починає нараховуватись з 01.09.2022 (п. 4.6 Договору).

За умовами пунктів 4.9, 4.10 Договору до орендної плати не входять та відшкодовуються окремо орендарем по виставленим орендодавцем рахункам: комунальні платежі (на основі показників лічильників). Комунальні платежі нараховуються з дати підписання Акта приймання-передачі приміщення.

Відшкодування комунальних платежів (електропостачання та водопостачання) за минулий місяць здійснюється орендарем згідно з фактичним споживанням об`ємів послуг, у розмірі, що вказаний у рахунку одночасно з внесенням орендної плати за поточний місяць, в строк передбачений п. 4.3 Договору.

29.07.2022 сторони підписали Акт прийому-передачі орендованого приміщення, відповідно до якого позивач передав, а відповідач прийняв в тимчасове платне користування об`єкт оренди.

Як зазначає позивач, відповідач від початку користування орендованим майном не дотримувався встановленого Договором порядку розрахунків, у зв`язку з чим позивач направляв йому листи № 08 від 28.09.2022 та № 2 від 08.11.2022, у яких спонукав відповідача до дотримання платіжної дисципліни.

Позивач зазначає, що в період з вересня 2022 року по квітень 2023 року орендна плата за користування об`єктом оренди становила 303 177,00 грн, натомість відповідачем було сплачено лише 109 850,00 грн та не відшкодовано вартість спожитих ним комунальних послуг у сумі 4 939,54 грн.

З огляду на те, що відповідач не розрахувався з позивачем за оренду приміщення та не відшкодував вартість спожитих комунальних послуг, позивач звернувся до суду з цим позовом та просить стягнути з відповідача на свою користь 193 327,00 грн заборгованості з орендної плати, 4 939,54 грн заборгованості за спожиту електроенергію, 13 712,85 грн пені, 1 483,03 грн інфляційних втрат та 888,77 грн 3 % річних.

Оцінивши подані докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному розгляді всіх обставин справи в їх сукупності, та враховуючи, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, суд дійшов висновку про наступне.

Згідно з п. 1 ч. 2 ст. 11 Цивільного кодексу України підставами виникнення цивільних прав та обов`язків є, зокрема, договори та інші правочини.

Відповідно до ч. 1 ст. 509 Цивільного кодексу України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

Частина перша статті 626 Цивільного кодексу України визначає, що договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

У відповідності до положень статей 6, 627 Цивільного кодексу України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Згідно з ч. 1 ст. 628 Цивільного кодексу України зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Укладений сторонам Договір, з огляду на встановлений статтею 204 Цивільного кодексу України принцип правомірності правочину, є належною підставою, у розумінні статті 11 Цивільного кодексу України, для виникнення у позивача та відповідача взаємних цивільних прав та обов`язків, та за своєю правовою природою є договором оренди, який підпадає під правове регулювання глави 58 Цивільного кодексу України та параграфу 5 глави 30 Господарського кодексу України.

Згідно з частинами 1, 6 статті 283 Господарського кодексу України за договором оренди одна сторона (орендодавець) передає другій стороні (орендареві) за плату на певний строк у користування майно для здійснення господарської діяльності. До відносин оренди застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом.

Відповідно до статті 759 Цивільного кодексу України за договором найму (оренди) наймодавець передає або зобов`язується передати наймачеві майно у користування за плату на певний строк. Законом можуть бути передбачені особливості укладення та виконання договору найму (оренди).

Суд встановив факт користування відповідачем з 29.07.2022 орендованим майном - нежитловим приміщенням загальною площею 48,4 кв.м, що розташоване на першому поверсі будівлі за адресою: м. Київ, Печерський район, вул. Василя Тютюнника, буд. 5-А, про що свідчить наявний у матеріалах справи підписаний сторонами Акт прийому-передачі орендованого приміщення від 29.07.2022.

Частинами 1, 4 статті 286 Господарського кодексу України визначено, що орендна плата - це фіксований платіж, який орендар сплачує орендодавцю незалежно від наслідків своєї господарської діяльності. Розмір орендної плати може бути змінений за погодженням сторін, а також в інших випадках, передбачених законодавством. Строки внесення орендної плати визначаються в договорі.

Згідно з частинами 1, 2, 5 статті 762 Цивільного кодексу України за користування майном з наймача справляється плата, розмір якої встановлюється договором найму. Плата за найм (оренду) майна може вноситися за вибором сторін у грошовій або натуральній формі. Форма плати за найм (оренду) майна встановлюється договором найму. Плата за користування майном вноситься щомісячно, якщо інше не встановлено договором.

Враховуючи вищевикладене, у відповідача, у зв`язку з укладенням Договору та прийняттям в користування об`єкта оренди, виникло зобов`язання зі сплати орендної плати та інших передбачених Договором платежів за весь час користування об`єктом оренди.

Згідно з ч. 1 ст. 530 Цивільного кодексу України якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Зобов`язання, строк (термін) виконання якого визначений вказівкою на подію, яка неминуче має настати, підлягає виконанню з настанням цієї події.

З огляду на положення пунктів 4.3, 4.4 та 4.6 Договору, зобов`язання зі сплати орендної плати повинно було виконуватись відповідачем починаючи з вересня 2022 року щомісячно до четвертого числа розрахункового місяця шляхом сплати коштів на рахунок позивача, а також протягом перших трьох місяців відповідач мав сплатити гарантій внесок трьома рівними частинами.

Відтак суд приходить до висновку, що строк виконання відповідачем грошових зобов`язань зі сплати орендної плати є таким, що настав.

Крім того, пунктами 4.9, 4.10 Договору визначено обов`язок відповідача відшкодувати вартість спожитих комунальних послуг відповідно до обсягів споживання на підставі виставлених позивачем рахунків.

Як вбачається з матеріалів справи, відповідні рахунки позивачем не виставлялись, натомість обґрунтовуючи наявність заборгованості у відповідача з оплати спожитої електричної енергії в розмірі 4 939,54 грн, позивач посилається на зафіксовані показники засобу обліку та положення постанови Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг № 2454 від 01.12.2021, якою, за твердженнями позивача, встановлено комерційний тариф на електроенергію в розмірі 4,379030 грн/кВт х год.

Суд враховує, що за своєю правовою природою рахунок на оплату не є первинним документом, а є документом, який містить тільки платіжні реквізити, на які потрібно перераховувати грошові кошти в якості оплати за надані послуги, тобто носить інформаційний характер. Ненадання рахунку не є відкладальною умовою у розумінні приписів ст. 212 Цивільного кодексу України та не є простроченням кредитора у розумінні ст. 613 Цивільного кодексу України, а тому не звільняє відповідача від обов`язку своєчасної оплати.

Водночас з наявних у матеріалах справи доказів, суд позбавлений можливості встановити як фактичний обсяг спожитої відповідачем електричної енергії на об`єкті оренди, так і ціну, за якою вона мала оплачуватись.

Так, постановою Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг № 2454 від 01.12.2021 встановлено Приватному акціонерному товариству "Національна енергетична компанія "Укренерго" тариф на послуги з передачі електричної енергії на рівні 345,64 грн/МВт·год (без урахування податку на додану вартість) та структуру тарифу на послуги з передачі електричної енергії.

Тарифи на електроенергію для непобутових споживачів (промислових підприємств) зазначеною постановою не затверджувались.

Більше того, вибір виду тарифу здійснюється споживачем під час вибору комерційної пропозиції та може бути змінений шляхом обрання іншої комерційної пропозиції поточного електропостачальника, натомість матеріали справи не містять укладеного позивачем з електропостачальником договору постачання електричної енергії щодо постачання електричної енергії на об`єкт оренди та умов обраної позивачем комерційної пропозиції.

Так само суд критично оцінює надані позивачем на підтвердження обсягів спожитої відповідачем електричної енергії фотознімки засобу обліку, з огляду на не доведення позивачем його встановлення саме на об`єкті оренди та зняття показів у зазначені позивачем періоди.

Відповідно до частин 1, 2 статті 193 Господарського кодексу України суб`єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов`язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов`язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться. Кожна сторона повинна вжити усіх заходів, необхідних для належного виконання нею зобов`язання, враховуючи інтереси другої сторони та забезпечення загальногосподарського інтересу.

Зазначене також кореспондується з нормами статей 525, 526 Цивільного кодексу України.

Статтею 599 Цивільного кодексу України передбачено, що зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.

Згідно зі ст. 610 Цивільного кодексу України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Суд встановив, що відповідачем 07.10.2022 було перераховано на рахунок позивача 60 300,00 грн та 10.11.2022 - 49 550,00 грн. Доказів сплати решти орендної плати матеріали справи не містять.

З огляду на викладене, оскільки неналежне виконання грошового зобов`язання відповідачем за Договором підтверджується матеріалами справи, доказів сплати боргу відповідач не надав, позовна вимога про стягнення з відповідача заборгованості в розмірі 193 327,00 грн визнається судом обґрунтованою.

Однак, з огляду на відсутність у матеріалах справи належних доказів на підтвердження як фактичного споживання відповідачем електричної енергії на об`єкті оренди, так і ціни, за якою вона має оплачуватися, позовна вимога про стягнення з відповідача заборгованості за спожиту електроенергію в розмірі 4 939,54 грн є необґрунтованою.

Крім того, позивачем заявлено до стягнення з відповідача 13 712,85 грн пені, 1 483,03 грн інфляційних втрат та 888,77 грн 3 % річних.

У разі порушення зобов`язань настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема, сплата неустойки (ч. 1 ст. 611 Цивільного кодексу України).

Боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом (ч. 1 ст. 612 Цивільного кодексу України).

Відповідно до ч. 1 ст. 216 Господарського кодексу України учасники господарських відносин несуть господарсько-правову відповідальність за правопорушення у сфері господарювання шляхом застосування до правопорушників господарських санкцій на підставах і в порядку, передбачених цим Кодексом, іншими законами та договором.

Згідно з ч. 1 ст. 230 Господарського кодексу України штрафними санкціями визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов`язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, не виконання або неналежного виконання господарського зобов`язання.

За змістом статті 549 Цивільного кодексу України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання.

За приписами частин 1, 2 статті 551 Цивільного кодексу України предметом неустойки може бути грошова сума, рухоме і нерухоме майно. Якщо предметом неустойки є грошова сума, її розмір встановлюється договором або актом цивільного законодавства.

Згідно зі статтями 1, 3 Закону України "Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов`язань" платники грошових коштів сплачують на користь одержувачів цих коштів за прострочку платежу пеню в розмірі, що встановлюється за згодою сторін. Розмір пені, передбачений статтею 1 цього Закону, обчислюється від суми простроченого платежу та не може перевищувати подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період, за який сплачується пеня.

Відповідно до ч. 6 ст. 232 Господарського кодексу України нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання зобов`язання, якщо інше не встановлено законом або договором, припиняється через шість місяців від дня, коли зобов`язання мало бути виконано.

Згідно з п. 8.2 Договору у випадку прострочення по сплаті орендних платежів, орендар несе відповідальність у вигляді сплати пені в розмірі подвійної облікової ставки НБУ за кожний день прострочення.

З огляду на викладене, оскільки невиконання зобов`язання відповідачем зі сплати орендної плати підтверджується матеріалами справи, позовна вимога про стягнення з відповідача пені, нарахованої на підставі п. 8.2 Договору, визнається судом обґрунтованою.

Статтею 253 Цивільного кодексу України передбачено, що перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов`язано його початок.

За приписами ч. 5 ст. 254 Цивільного кодексу України якщо останній день строку припадає на вихідний, святковий або інший неробочий день, що визначений відповідно до закону у місці вчинення певної дії, днем закінчення строку є перший за ним робочий день.

Позивач при нарахуванні пені не врахував, що останнім днем строку для внесення відповідачем орендної плати за грудень 2022 року було 05.12.2022 (перший робочий день після 04.12.2022), а відтак днем, з якого зобов`язання відповідача стало простроченим є 06.12.2022. В іншій частині розрахунок пені є вірним.

За підрахунком суду, здійсненим не виходячи за заявлений позивачем період нарахування, розмір пені склав 13 666,68 грн.

Відповідно до ч. 2 ст. 625 Цивільного кодексу України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

З урахуванням вищенаведеної помилки, суд здійснив власний розрахунок 3% річних, згідно з яким з відповідача на користь підлягають стягненню 820,00 грн 3% річних.

Перевіривши наданий позивачем розрахунок інфляційних втрат, суд встановив його арифметичну вірність, відтак вимоги в цій частині підлягають задоволенню в заявленому розмірі.

Відповідно до частин 3, 4 статті 13 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних з вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

Згідно з ч. 1 ст. 74 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Приписами статей 76, 77 Господарського процесуального кодексу України визначено, що належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Частинами 1, 2 статті 86 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також вірогідність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Відповідачем належними доказами обставин, на які посилається позивач в обґрунтування своїх позовних вимог, не спростовано.

З огляду на вищевикладене, дослідивши всі обставини справи, перевіривши їх наявними доказами, судом встановлено часткову обґрунтованість заявленого позову, відтак до стягнення з відповідача на користь позивача підлягають 193 327,00 грн заборгованості, 13 666,68 грн пені, 820,00 грн 3% річних та 1 483,03 грн інфляційних втрат.

Судові витрати позивача по сплаті судового збору, відповідно до положень статті 129 Господарського процесуального кодексу України, покладаються на відповідача пропорційно розміру задоволених позовних вимог в сумі 3 139,45 грн. Решта сплаченого судового збору в розмірі 75,82 грн залишається за позивачем.

Враховуючи, що позивачем внесено суму судового збору в більшому розмірі, ніж передбачено законом, переплата в сумі 1,14 грн може бути йому повернута в порядку ст. 7 Закону України "Про судовий збір".

Керуючись статтями 129, 233, 237, 238, 240, 247, 252 Господарського процесуального кодексу України, суд

ВИРІШИВ:

1. Позов задовольнити частково.

2. Стягнути з Фізичної особи - підприємця Дзюби Олександра Сергійовича ( АДРЕСА_2 ; реєстраційний номер облікової картки платника податків: НОМЕР_2 ) на користь Фізичної особи - підприємця Рожнової Надії Олександрівни ( АДРЕСА_1 ; реєстраційний номер облікової картки платника податків: НОМЕР_1 ) заборгованість в розмірі 193 327 (сто дев`яносто три тисячі триста двадцять сім) грн 00 коп., пеню в розмірі 13 666 (тринадцять тисяч шістсот шістдесят шість) грн 68 коп., 3% річних в розмірі 820 (вісімсот двадцять) грн 00 коп., інфляційні втрати в розмірі 1 483 (одна тисяча чотириста вісімдесят три) грн 03 коп. та витрати по сплаті судового збору в розмірі 3 139 (три тисячі сто тридцять дев`ять) грн 45 коп.

3. В іншій частині позову відмовити.

4. Витрати по сплаті судового збору в розмірі 75,82 грн покласти на позивача.

5. Видати наказ після набрання рішенням законної сили.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду в разі розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи подається у порядку та строк, визначені статтями 254, 256 Господарського процесуального кодексу України.

Повне рішення складено 19.01.2024

Суддя О.В. Нечай