ПІВНІЧНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"15" січня 2024 р. Справа№ 910/7968/23

Північний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Пономаренка Є.Ю.

суддів: Барсук М.А.

Руденко М.А.

при секретарі судового засідання Гуменюк І.О.,

за участю представників:

від позивача - Дейнегін С.М.,

від відповідача - Тараторін С.Г.,

розглянувши апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю з іноземними інвестиціями "Юромаш" на рішення Господарського суду міста Києва від 21.08.2023 у справі №910/7968/23 (суддя Баранов Д.О., повний текст складено 21.08.2023) за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "МАС Енерджі" до Товариства з обмеженою відповідальністю з іноземними інвестиціями "Юромаш" про стягнення 491 928, 74 грн.

ВСТАНОВИВ наступне.

До Господарського суду міста Києва звернулося Товариство з обмеженою відповідальністю "МАС Енерджі" з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю з іноземними інвестиціями "Юромаш" про стягнення заборгованості в сумі 491 928,74 грн, з яких: 400 000, 00 грн - основного боргу, 12 936, 96 грн - інфляційних втрат, 74 520, 55 грн - пені та 4 471, 23 грн - 3% річних, яка утворилася у зв`язку з неналежним виконанням відповідачем своїх грошових зобов`язань за договором про надання поворотної фінансової допомоги № 03/03-04-2021 від 30.04.2021.

В обґрунтування позовних вимог позивач вказує, що з боку відповідача мало місце порушення п. 3.3. договору, щодо своєчасного повернення грошових коштів поворотної фінансової допомоги.

Рішенням Господарського суду міста Києва від 21.08.2023 у справі №910/7968/23 позов Товариства з обмеженою відповідальністю "МАС Енерджі" задоволено; вирішено стягнути з відповідача на користь позивача основний борг в сумі 400 000 (чотириста тисяч) грн 00 коп., інфляційні втрати в сумі 12 936 (дванадцять тисяч дев`ятсот тридцять шість) грн 96 коп., пеню в сумі 74 520 (сімдесят чотири тисячі п`ятсот двадцять) грн 55 коп., 3% річних в сумі 4 471 (чотири тисячі чотириста сімдесят один) грн 23 коп. та судовий збір в сумі 7 378 (сім тисяч триста сімдесят вісім) грн 94 коп.

Приймаючи вказане рішення місцевий господарський суд виходив з доведеності позивачем обставин порушення відповідачем умов договору в частині повернення коштів поворотної фінансової допомоги за договором.

Не погодившись з прийнятим рішенням, відповідач звернувся до Північного апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати вказане судове рішення в частині задоволених позовних вимог про стягнення 3% річних, інфляційних втрат та пені.

Апелянт в апеляційній скарзі посилається на форс-мажорні обставини, пов`язані з військовою агресією, настання яких, за його доводами, унеможливило своєчасність виконання відповідачем своїх зобов`язань за договором.

При цьому, скаржник вказує, що він по незалежним від нього причинам не зміг надати до суду першої інстанції доказ наявності форс-мажорних обставин, а саме довідку ТПП України, та вказав, що станом на дату розгляду даної справи в суді апеляційної інстанції, оригінал вказаного документу буде подано до Північного апеляційного господарського суду.

Апелянтом 27.10.2023 подано до апеляційного господарського суду клопотання про приєднання до матеріалів даної справи та дослідження Сертифікату №4600-23-3830 Львівської ТПП України, що засвідчує форс - мажорні обставини.

Так, скаржник вказав, що станом на час прийняття оскаржуваного наразі рішення суду першої інстанції даний Сертифікат не був отриманий на запит позивача.

Стосовно вказаного клопотання, колегія суддів зазначає наступне.

В силу принципів диспозитивності та змагальності господарського судочинства, сутність яких викладено в статтях 13, 14 Господарського процесуального кодексу України, а також приписах статті 74 цього Кодексу, збирання доказів у справі не є обов`язком суду.

Навпаки, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, тобто обов`язок доказування у господарському процесі покладений виключно на сторони спору, кожна з яких несе ризик настання наслідків, пов`язаних з вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

Статтею 80 цього Кодексу, чітко врегульовано порядок та строки подання доказів учасниками справи. Так, за частиною 3 вказаної статті відповідач, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, повинні подати суду докази разом з поданням відзиву або письмових пояснень третьої особи.

Згідно частини 4 цієї статті, якщо доказ не може бути поданий у встановлений законом строк з об`єктивних причин, учасник справи повинен про це письмово повідомити суд та зазначити: доказ, який не може бути подано; причини, з яких доказ не може бути подано у зазначений строк; докази, які підтверджують, що особа здійснила всі залежні від неї дії, спрямовані на отримання вказаного доказу. Частина 5 цієї статті визначає, що у випадку визнання поважними причин неподання учасником справи доказів у встановлений законом строк суд може встановити додатковий строк для подання вказаних доказів.

Отже, за змістом вказаних норм всі докази, які підтверджують заперечення, мають бути подані відповідачем одночасно з поданням відзиву, а неможливість подання доказів у цей строк повинна бути письмово доведена відповідачем до суду та належним чином обґрунтована.

Відповідач 29.06.2023 подав до місцевого господарського суду повідомлення про подальше отримання та подання доказу, в якому вказав, що він намагається отримати довідку ТПП України на підтвердження обставин непереборної сили та зазначив про подальше подання її у передбачений ст. 248 ГПК України шістдесят денний строк з дня відкриття провадження у даній справі.

Як вже вказувалося, частина 5 статті 80 Господарського процесуального кодексу України визначає, що у випадку визнання поважними причин неподання учасником справи доказів у встановлений законом строк суд може встановити додатковий строк для подання вказаних доказів.

Місцевим господарським судом не визнавалися поважними причини неподання відповідачем вказаного доказу та відповідно додатковий строк для його подання не встановлювався.

Одночасно, колегія суддів враховує, що відповідач не подав довідку ТПП України в шістдесят денний строк з дня відкриття провадження у даній справі, як він вказував у повідомленні.

Така довідка не була ним подана і з апеляційною скаргою.

Лише після відкриття апеляційного провадження скаржник подав Сертифікат №4600-23-3830 Львівської ТПП України.

З наведеного документу вбачається, що його виготовлено на замовлення відповідача від 23.08.2023, тобто останній звернувся за вказаним Сертифікатом лише після прийняття місцевим господарським судом оскаржуваного наразі рішення (21.08.2023).

Так, за приписами частини 3 статті 269 ГПК України докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом апеляційної інстанції лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього.

Господарський процесуальний кодекс України допускає випадки подачі на стадії апеляційного розгляду нових доказів для підтвердження обставин, на які посилається сторона. Однак неприйнятною є ситуація, коли заявник апеляційної скарги просить долучити до апеляційної скарги матеріали (Сертифікат), який виготовлено на його замовлення після вирішення справи судом першої інстанції.

У постанові Верховного Суду від 11.09.2019 по справі № 922/393/18 викладена правова позиція щодо подання доказів до суду апеляційної інстанції. Так, у тій справі касаційний суд підтвердив дотримання процесуальних процедур судом попередньої інстанції, який відхилив клопотання про приєднання до матеріалів справи додаткового доказу через те, що цей доказ датований вже після прийняття рішення судом першої інстанції.

Верховний Суд вказав, що така обставина, як відсутність існування доказів на момент прийняття рішення суду першої інстанції, взагалі виключає можливість прийняття судом апеляційної інстанції додаткових доказів у порядку статті 269 ГПК України незалежно від причин неподання таких доказів. Навпаки, саме допущення такої можливості судом апеляційної інстанції матиме наслідком порушення вищенаведених норм процесуального права, а також принципу правової визначеності, ключовим елементом якого є однозначність та передбачуваність правозастосування, а отже системність та послідовність у діяльності відповідних органів, насамперед судів.

Аналогічна правова позиція з цього питання викладена у постановах Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 25.04.2018 у справі № 911/3250/16, від 06.02.2019 у справі № 916/3130/17, від 26.02.2019 у справі №913/632/17 та від 06.03.2019 у справі № 916/4692/15.

Враховуючи вищевикладене, колегія суддів дійшла висновку про відсутність підстав для задоволення клопотання відповідача про приєднання до матеріалів даної справи та дослідження Сертифікату №4600-23-3830 Львівської ТПП України.

В судовому засіданні представник апелянта - відповідача у справі підтримав вимоги апеляційної скарги та просив їх задовольнити.

Представник позивача в судовому засіданні проти апеляційної скарги заперечив та просив залишити рішення суду першої інстанції без змін, а апеляційну скаргу без задоволення.

Згідно з ч. 1 ст. 270 Господарського процесуального кодексу України у суді апеляційної інстанції справи переглядаються за правилами розгляду справ у порядку спрощеного позовного провадження з урахуванням особливостей, передбачених у Главі 1 Розділу ІV.

Частинами 1 та 2 ст. 269 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Колегія суддів, беручи до уваги межі перегляду справи у апеляційній інстанції, обговоривши доводи апеляційної скарги, проаналізувавши на підставі фактичних обставин справи застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права при прийнятті оскаржуваного рішення, дійшла до висновку про те, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, а оскаржуване рішення місцевого господарського суду не підлягає зміні або скасуванню з наступних підстав.

Між Товариством з обмеженою відповідальністю "МАС Енерджі" (позикодавець) та Товариством з обмеженою відповідальністю з іноземними інвестиціями "Юромаш" (позичальник) 30.04.2021 був укладений договір про надання поворотної фінансової допомоги № 03/03-04-2021 відповідно до умов якого позикодавець надає позичальнику грошові кошти у вигляді поворотної фінансової допомоги у розмірі передбаченому в п. 2.1. договору, а позичальник зобов`язується повернути надану поворотну фінансову допомогу в порядку та на умовах, передбачених даним договором.

Поворотна фінансова допомога надається в національній валюті України у розмірі 400 000,00 грн, без ПДВ (п.1.2. договору).

Відповідно до п. 2.6. договору поворотна фінансова допомога в розмірі 400 000, 00 грн повертається без ПДВ повертається позичальником в строк до 31.12.2022 включно.

Наявною в матеріалах справи банківською випискою підтверджується факт надання позивачем відповідачу поворотної фінансової допомоги за договором № 03/03-04-2021 від 30.04.2021 на суму 400 000, 00 грн.

Відповідач у строк встановлений п. 2.6. договору кошти поворотної фінансової допомоги не повернув.

Укладений між сторонами договір № 03/03-04-2021 від 30.04.2021 за своєю правовою природою є договором позики.

Відповідно до ст. 1046 Цивільного кодексу України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.

Згідно ч. 1 ст. 530 Цивільного кодексу України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Відповідно до п. 2.6. договору поворотна фінансова допомога в розмірі 400 000, 00 грн повертається без ПДВ повертається позичальником в строк до 31.12.2022 включно.

Матеріали справи не містять доказів виконання відповідачем свого грошового зобов`язання з повернення коштів в строк до 31.12.2022 включно.

Враховуючи викладене, висновок місцевого господарського суду про задоволення позову в частині стягнення 400 000, 00 грн основного боргу визнається колегією суддів обґрунтованим.

Позивачем також було заявлено до стягнення 74 520, 55 грн - пені, 12 936, 96 грн - інфляційних втрат, та 4 471, 23 грн - 3% річних.

Відповідно до ч. 1 ст. 546 Цивільного кодексу України, виконання зобов`язання може забезпечуватись неустойкою, порукою, заставою, притриманням, завдатком.

Статтею 611 Цивільного кодексу України зазначено, що у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом. Одним з наслідків порушення зобов`язання є оплата неустойки (штрафу, пені) - визначеної законом чи договором грошової суми, що боржник зобов`язаний сплатити кредитору у випадку невиконання чи неналежного виконання зобов`язання, зокрема у випадку прострочення виконання.

В п. 5.3. договору сторони погодили, що у разу порушення позичальником строку передбаченого п. 2.6. цього договору, позичальник сплачує позикодавцю пеню у розмірі подвійної облікової ставки НБУ від суми боргу за кожен день прострочення, а у разі прострочення більше ніж на 30 календарних днів позичальник додатково до пені сплачує штраф у розмірі 7% від загальної суми заборгованості.

Відповідно до ч. 2 ст. 625 Цивільного кодексу України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Передбачена вказаною статтею сплата суми боргу за грошовим зобов`язанням з урахуванням встановленого індексу інфляції, а так само трьох процентів річних від простроченої суми, здійснюється незалежно від наявності відповідного положення в договорі.

Враховуючи те, що відповідач прострочив виконання грошового зобов`язання за договором, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції щодо задоволення вимог про стягнення з відповідача на користь позивача 74 520, 55 грн - пені, 12 936, 96 грн - інфляційних втрат, та 4 471, 23 грн - 3% річних, розрахунок яких перевірений судом та не суперечить чинному законодавству.

Стосовно посилання скаржника на форс - мажорні обставини (військова агресія Російської Федерації проти України), як на підставу для звільнення його від відповідальності, колегія суддів зазначає наступне.

Торгово-промислова палата України (далі - ТПП України) на своєму сайті в мережі Інтернет розмістила лист №2024/02.0-7.1 від 28.02.2022, що адресований всім кого це стосується, згідно якого на підставі ст.ст.14, 14-1 Закону України "Про торгово-промислові палати в Україні", статуту ТПП України, цим засвідчує форс-мажорні обставини (обставини непереборної сили): військову агресію російської федерації проти України, що стало підставою введення воєнного стану із 05 години 30 хвилин 24.02.2022 строком на 30 діб, відповідно до Указу Президента України від 24.02.2022 №64/2022 "Про введення воєнного стану в Україні". Враховуючи це, ТПП України підтверджує, що зазначені обставини з 24.02.2022 до їх офіційного закінчення, є надзвичайними, невідворотними та об`єктивними обставинами для суб`єктів господарської діяльності та/або фізичних осіб по договору, окремим податковим та/чи іншим зобов`язанням/обов`язком, виконання яких/-го настало згідно з умовами договору, контракту, угоди, законодавчих чи інших нормативних актів і виконання відповідно яких/-го стало неможливим у встановлений термін внаслідок настання таких форс-мажорних обставин (обставин непереборної сили).

Відповідно до ст.14-1 Закону України "Про торгово-промислові палати в Україні" торгово-промислова палата України та уповноважені нею регіональні торгово-промислові палати засвідчують форс-мажорні обставини (обставини непереборної сили) та видають сертифікат про такі обставини протягом семи днів з дня звернення суб`єкта господарської діяльності за собівартістю. Сертифікат про форс-мажорні обставини (обставини непереборної сили) для суб`єктів малого підприємництва видається безкоштовно. Форс-мажорними обставинами (обставинами непереборної сили) є надзвичайні та невідворотні обставини, що об`єктивно унеможливлюють виконання зобов`язань, передбачених умовами договору (контракту, угоди тощо), обов`язків згідно із законодавчими та іншими нормативними актами, а саме: загроза війни, збройний конфлікт або серйозна погроза такого конфлікту, включаючи але не обмежуючись ворожими атаками, блокадами, військовим ембарго, дії іноземного ворога, загальна військова мобілізація, військові дії, оголошена та неоголошена війна, дії суспільного ворога, збурення, акти тероризму, диверсії, піратства, безлади, вторгнення, блокада, революція, заколот, повстання, масові заворушення, введення комендантської години, карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України, експропріація, примусове вилучення, захоплення підприємств, реквізиція, громадська демонстрація, блокада, страйк, аварія, протиправні дії третіх осіб, пожежа, вибух, тривалі перерви в роботі транспорту, регламентовані умовами відповідних рішень та актами державних органів влади, закриття морських проток, ембарго, заборона (обмеження) експорту/імпорту тощо, а також викликані винятковими погодними умовами і стихійним лихом, а саме: епідемія, сильний шторм, циклон, ураган, торнадо, буревій, повінь, нагромадження снігу, ожеледь, град, заморозки, замерзання моря, проток, портів, перевалів, землетрус, блискавка, пожежа, посуха, просідання і зсув ґрунту, інші стихійні лиха тощо.

Статтею 617 Цивільного кодексу України передбачено, що особа, яка порушила зобов`язання, звільняється від відповідальності за порушення зобов`язання, якщо вона доведе, що це порушення сталося внаслідок випадку або непереборної сили.

Відповідно до ч.2 ст.218 Господарського кодексу України учасник господарських відносин відповідає за невиконання або неналежне виконання господарського зобов`язання чи порушення правил здійснення господарської діяльності, якщо не доведе, що ним вжито усіх залежних від нього заходів для недопущення господарського правопорушення. У разі якщо інше не передбачено законом або договором, суб`єкт господарювання за порушення господарського зобов`язання несе господарсько-правову відповідальність, якщо не доведе, що належне виконання зобов`язання виявилося неможливим внаслідок дії непереборної сили, тобто надзвичайних і невідворотних обставин за даних умов здійснення господарської діяльності. Не вважаються такими обставинами, зокрема, порушення зобов`язань контрагентами правопорушника, відсутність на ринку потрібних для виконання зобов`язання товарів, відсутність у боржника необхідних коштів.

Форс-мажорні обставини не мають преюдиційного характеру і при їх виникненні сторона, яка посилається на них як на підставу неможливості виконання зобов`язання, повинна довести наявність таких обставин не тільки самих по собі, але й те, що ці обставини були форс-мажорними саме для цього конкретного випадку виконання господарського зобов`язання.

Доведення наявності непереборної сили покладається на особу, яка порушила зобов`язання. Саме вона має подавати відповідні докази в разі виникнення спору.

Тобто, в даному випадку сторона повинна довести, що саме введення воєнного стану призвело до унеможливлення виконання конкретних зобов`язань за договором.

Аналогічна правова позиція наведена в постанові Верховного Суду від 30.05.2022 у справі №922/2475/21.

Суд відзначає, що ключовою ознакою форс-мажору є причинно-наслідковий зв`язок між форс-мажорними обставинами та неможливістю виконати конкретне зобов`язання. Форс-мажор, або ж обставини непереборної сили, - це надзвичайні та невідворотні обставини, настання яких призвело до об`єктивної неможливості виконати зобов`язання. Водночас сама по собі, зокрема, збройна агресія проти України, воєнний стан, не може автоматично означати звільнення від виконання будь-ким в Україні будь-яких зобов`язань, незалежно від того, існує реальна можливість їх виконати чи ні. Воєнний стан, як обставина непереборної сили, звільняє від відповідальності лише у разі, якщо саме внаслідок пов`язаних із нею обставин компанія/фізична особа не може виконати ті чи інші зобов`язання.

Наявність сертифікату ТПП України про форс-мажор суд має оцінювати у сукупності з іншими доказами, тобто дані обставини не мають преюдиційного характеру, і при їх виникненні сторона, яка посилається на них як на підставу неможливості належного виконання зобов`язання, повинна довести їх наявність не тільки самих по собі, але і те, що вони були форс-мажорними саме для даного конкретного випадку. Водночас сторона, яка посилається на форс-мажор, з урахуванням умов Договору у даній справі, має довести причинно-наслідковий зв`язок між форс-можором та неможливістю виконати конкретне зобов`язання.

Суд підкреслює, що сторони є суб`єктами господарювання, а відтак у разі здійснення підприємницької діяльності мають усвідомлювати, що господарська діяльність здійснюється ними на власний ризик, особа має здійснювати власний комерційний розрахунок щодо наслідків здійснення відповідних дій, самостійно розраховувати ризики настання несприятливих наслідків в результаті тих чи інших її дій та самостійно приймати рішення про вчинення (чи утримання від) таких дій (схожа правова позиція викладена у пункті 6.42 постанови Великої Палати Верховного Суду від 02.07.2019 у справі №910/15484/17).

Скаржник посилаючись на збройну агресію Російської Федерації не мотивує та не обґрунтовує як саме вказані обставини вплинули на виконання обов`язку з повернення коштів поворотної фінансової допомоги.

Отже, доводи скаржника (з урахуванням встановлених обставин та поданих сторонами і прийнятих судом доказів) у цій частині відхиляються колегією суддів.

З урахуванням всіх обставин справи в їх сукупності, колегія суддів дійшла висновку про те, що оскаржуване рішення місцевого господарського суду прийнято з повним, всебічним та об`єктивним з`ясуванням обставин, які мають значення для справи, а також з дотриманням норм матеріального і процесуального права, у зв`язку з чим, правові підстави для задоволення апеляційної скарги відсутні.

Оскільки, у задоволенні апеляційної скарги відмовлено, відповідно до ст. 129 Господарського процесуального кодексу України, витрати по сплаті судового збору за її подання покладаються на відповідача (апелянта).

Керуючись ст.ст. 240, 269, 275, 281 - 284 Господарського процесуального кодексу України, Північний апеляційний господарський суд, -

ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю з іноземними інвестиціями "Юромаш" залишити без задоволення, а рішення Господарського суду міста Києва від 21.08.2023 у справі №910/7968/23 - без змін.

2. Судові витрати зі сплати судового збору за подачу апеляційної скарги покласти на її заявника - відповідача у справі.

3. Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку шляхом подання касаційної скарги до Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду протягом двадцяти днів з дня складання її повного тексту.

Повний текст постанови складено: 24.01.2024 року.

Головуючий суддя Є.Ю. Пономаренко

Судді М.А. Барсук

М.А. Руденко