ЦЕНТРАЛЬНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ
ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23.01.2024 року м.Дніпро Справа № 908/1293/23

Центральний апеляційний господарський суд у складі колегії

головуючого судді: Мороза В.Ф. (доповідач),

суддів: Паруснікова Ю.Б., Верхогляд Т.А.

розглянувши апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства "УКРНАФТА" на рішення господарського суду Дніпропетровської області від 14.07.2023 (суддя Горохов І.С.)

у справі № 908/1293/23

за позовом Державної екологічної інспекції Південного округу (Запорізька та Херсонська області), м. Запоріжжя

до відповідача Публічного акціонерного товариства УКРНАФТА, м. Київ

про стягнення коштів

ВСТАНОВИВ:

19.04.2023 до Господарського суду Запорізької області надійшла позовна заява Державної екологічної інспекції Південного округу (Запорізька та Херсонська області), м. Запоріжжя до відповідача Публічного акціонерного товариства УКРНАФТА, м. Київ про стягнення збитків, заподіяних навколишньому природному середовищу внаслідок викиду забруднюючих речовин в атмосферне повітря в розмірі 80 423,85 грн.

Рішенням господарського суду Дніпропетровської області від 14.07.2023 у справі № 908/1293/23 позов задоволено повністю. Стягнуто з Публічного акціонерного товариства УКРНАФТА в дохід Держави в особі Державної екологічної інспекції Південного округу (Запорізька та Херсонська області) збитки, заподіяні навколишньому природному середовищу внаслідок самовільного викиду забруднюючих речовин в атмосферне повітря у розмірі 80 423,85 грн. Стягнуто з Публічного акціонерного товариства УКРНАФТА в дохід Держави в особі Державної екологічної інспекції Південного округу (Запорізька та Херсонська області) судовий збір у розмірі 2684,00 грн.

Не погодившись з вказаним рішенням Публічним акціонерним товариством "УКРНАФТА" подано апеляційну скаргу, згідно якої просить скасувати рішення господарського суду Дніпропетровської області від 14.07.2023 у справі № 908/1293/23 та прийняте нове рішення, яким відмовити в задоволенні позовних вимог.

В обґрунтування поданої апеляційної скарги зазначає, що не погоджується із вказаним рішенням, вважає його незаконним і необгрунтованим, оскільки судом першої інстанції неповно встановлені обставини, які мають значення для справи. ПАТ «Укрнафта» отримало Дозвіл № -111 на викиди забруднюючих речовин в атмосферне повітря стаціонарними джерелами від 08.02.2014, з терміном дії - до 07.02.2019. Наступний Дозвіл № UA0013081-31 на викиди забруднюючих речовин в атмосферне повітря стаціонарними джерелами було видано Товариству дозвільним органом 14.12.2021, з терміном дії-до 13.12.2031. ДЕІ Південного округу 16.04.2021 склала Акт перевірки № 06/1-14/211/21, у якому зазначила, що Відповідачем здійснювались викиди забруднюючих речовин без дозволу на АЗС № 07/023 ПАТ «Укрнафта» та завернулась з позовом про стягнення збитків. Разом з тим Запорізька обласна державна адміністрація, як дозвільний орган, затягнула майже на півроку (з 26.06.2020 по 17.12.2020) із розглядом заяви Товариства про видачу дозволу. Також дозвільним органом було порушено строки розгляду повторної заяви ПАТ «Укрнафта», яка розглядалась двадцять три робочих дні (з 12.11.2021 по 14.12.2021) замість п`яти робочих днів. Окрім того апелянт зазначає, що розрахунок збитків є неправильним, оскільки позивач обрав дату початку розрахунку збитків - 15.05.2020, без будь-яких пояснень з цього питання. При цьому суд першої інстанції не звернув увагу на те, що на дату складення Позивачем (22.04.2021) Припису щодо отримання відповідного дозволу для АЗС № 07/023 Товариства, ПАТ «Укрнафта» вже звернулось (ще 26.06.2020) до Центру надання адміністративних послуг міста Запоріжжя (Запорізька обласна державна адміністрація) із заявою за отриманням необхідного Дозволу, що підтверджується інформацією, зазначеною у Розпорядженні Запорізької обласної державної адміністрації від 17.12.2020 № 328-д. Тобто, ще за десять місяців до складення Припису ДЕІ Південного округу від 22.04.2023 Відповідач звернувся за отриманням дозволу на викиди забруднюючих речовин в атмосферне повітря на наступний період часу для АЗС № 07/023, у зв`язку з цим оспорювати ПАТ «Укрнафта» вищевказаний Припису було б просто безглуздо.

Ухвалою Центрального апеляційного господарського суду від 25.09.2023 відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою Публічного акціонерного товариства "УКРНАФТА" на рішення господарського суду Дніпропетровської області від 14.07.2023 у справі № 908/1293/23 у порядку письмового провадження, без повідомлення (виклику) учасників справи.

Відповідно до статті 270 Господарського процесуального кодексу України у суді апеляційної інстанції справи переглядаються за правилами розгляду справ у порядку спрощеного позовного провадження з урахуванням особливостей, передбачених у цій главі.

Апеляційні скарги на рішення господарського суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

Апеляційний господарський суд, дослідивши наявні у справі докази, повноту їх дослідження місцевим господарським судом, перевіривши правильність висновків суду першої інстанції, вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з огляду на наступне.

Як вбачаєтеся з матеріалів справи та встановлено господарським судом Державною екологічною інспекцією Південного округу (Запорізька та Херсонська області) у період з 13.04.2021 по 16.04.2021 було здійснено планову перевірку дотримання вимог природоохоронного законодавства Публічним акціонерним товариством УКРНАФТА за адресою: 69005, м. Запоріжжя, бул. Центральний 9а.

Перевіркою встановлено, що від технологічного обладнання та об`єктів, пов`язаних з утворенням забруднюючих речовин промислового майданчика АЗС № 07/023 ПАТ УКРНАФТА за адресою: 70450, Запорізька область, Запорізький район, смт. Кушугум, вул. Гоголя, 2-ж, здійснюються викиди забруднюючих речовин в атмосферне повітря без дозволу спеціально уповноваженого органу виконавчої влади, що є порушенням ст. 10. 11 Закону України «Про охорону атмосферного повітря», ч. 4 ст. 4-1 Закону України «Про дозвільну систему у сфері господарської діяльності».

За результатами перевірки складено Акт № 06/1-14/211/21 від 16.04.2021, згідно якого, у тому числі, було виявлено, що в порушення ст. 10,11 Закону України «Про охорону атмосферного повітря», підприємством здійснюються викиди забруднюючих речовин в атмосферне повітря без дозволу спеціально уповноваженого органу виконавчої влади від технологічного обладнання та об`єктів пов`язаних з утворенням забруднюючих речовин: - чотирьох підземних резервуарів об`ємом по 15м3 кожний для приймання, зберігання бензину різних марок і дизпалива; двох заправних колонок типу «Global Star» G44-44U для заправки автотранспорту дизпаливом і бензином на промисловому майданчику АЗС №07/023 ПАТ «Укрнафта» за адресою: 70450, Запорізька область, Запорізький район, смт.Кушугум, вул Гоголя, 2-Ж; - чотирьох підземних резервуарів об`ємом по 25 м3 кожний для приймання, зберігання бензину різних марок і дизпалива; однієї заправної колонки типу СU 944-44U для заправки автотранспорту дизпаливом і бензином на промисловому майданчику АЗС №07/071 ПАТ «Укрнафта» за адресою: 70600, Запорізька область, м.Пологи, вул Чкалова,30.

Розділ акту Опис виявлених порушень вимог законодавства містить детальний опис виявлених порушень.

Вказаний акт підписаний уповноваженою особою ПАТ «Укрнафта», та містить зауваження, про незгоду з актом. Заперечення будуть надані в терміни передбачені законодавством України.

Інспекцією при виявлені порушення законодавства про охорону навколишньою природного середовища враховувалися наступні відомості:

- звіт по інвентаризації викидів забруднюючих речовин на відділені реалізації нафтопродуктів по Запорізькій області ПАТ УКРНАФТА - АЗС № 07/023 від 2019 року, який зареєстрований Департаментом екології та природних ресурсів ЗОДА у 2019 році;

- дозвіл № -111 від 08.02.2014 на викиди забруднюючих речовин в атмосферне повітря стаціонарними джерелами Промислового майданчику АЗС №07/023 за адресою: 70450, Запорізька область. Запорізький район, смт. Кушутум, вул. Гоголя, 2-Ж (на час перевірки дозвіл вже закінчився, термін дії - до 07.02.2019).

За результатами перевірки 16.07.2021 Держекоінспекцією складено протокол № 001985 про адміністративне правопорушення, згідно із яким ПАТ «Укрнафта» на промислових майданчиках допущено порушення порядку здійснення викиду забруднюючих речовин у атмосферу, та здійснюються викиди забруднюючих речовин в атмосферне повітря від технологічного обладнання та об`єктів, пов`язаних з утворенням забруднюючих речовин без дозволу спеціально уповноваженого органу виконавчої влади.

Постановою Держекоінспекції про накладення адміністративного стягнення № 143/03/2-08 від 16.04.2021 ОСОБА_1 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 78 КУпАП та накладено на нього стягнення у вигляді штрафу в розмірі 136,00 грн.

Штраф у розмірі 136,00 грн сплачено 19.04.2021, що підтверджується квитанцією №0.0..1.

Державною екологічною інспекцією Південного округу (Запорізька та Херсонська області) було винесено припис № 06/1-14/211/21 від 22.04.2021, згідно якого зобов`язано ПАТ «Укрнафта» у строк до 28.05.2021 оформити Дозвіл на викиди забруднюючих речовин в атмосферне повітря від технологічного обладнання та об`єктів, пов`язаних з утворенням забруднюючих речовин на АЗС №07/023 за адресою: 70450, Запорізька область, Запорізький район, смт.Кушугум, вул Гоголя, 2-Ж; №07/071 ПАТ «Укрнафта» за адресою: 70600, Запорізька область, м.Пологи, вул Чкалова,30.

В подальшому ПАТ «Укрнафта» було отримано дозвіл від 14.12.2021 № UА 0013081-31 та № UА 10032690-5 на викиди забруднюючих речовин в атмосферне повітря стаціонарними джерелами з терміном дії до 13.12.2031.

Державною екологічною інспекцією на адресу відповідача було надіслано запит від 06.12.2022 №2815/03/2-04/06/2-34 про фактичний час роботи джерела викиду, згідно якого просила надати завірені копії дозволів на викиди забруднюючих речовин в атмосферне повітря стаціонарними джерелами, завірені копії звітів по інвентаризації викидів забруднюючих речовин, довідку про фактичні години роботи стаціонарних джерел викидів за період з 15.05.2020 по 13.12.2021 включно, окремо по кожному джерелу викидів, розташованих АЗС ПАТ «Укрнафта». Окрім того у вказаному запиті попереджено ПАТ «Укрнафта», що у разі ненадання запитуваної інформації у визначений термін фактичний час роботи джерела викиду згідно Методики вважатиметься 24 години на добу.

Відповідачем надано відповідь, згідно якої повідомив, що в акті № 06/1-14/211/21 від 16.04.2021 не зазначено час роботи джерела, а припис № 06/1-14/211/21 від 22.04.2021 не містить припису про надання інформації протягом 15 календарних днів про фактичний відпрацьований час. ПАТ «Укрнафта» вжито всіх вичерпних заходів для своєчасного найскорішого отримання дозволу на викиди для АЗС №07/023, №07/071, товариство не вбачає підстав для запиту документів і інформації передбаченої у листі 06.12.2022 №2815/03/2-04/06/2-34.

На підставі Акту перевірки та з урахуванням фактичного часу роботи джерел викиду 24 години на добу, Звіту по інвентаризації викидів забруднюючих речовин для ПАТ УКРНАФТА Держекоінспекцією відповідно до Методики розрахунку розмірів збитків, заподіяних державі в результаті наднормативних викидів забруднюючих речовин в атмосферне повітря (затвердженої наказом Міністерства енергетики та захисту довкілля України від 28.04.2020 № 277) здійснено розрахунок розмірів збитків, завданих державі в результаті наднормативних викидів забруднюючих речовин в атмосферне повітря.

Згідно зазначеного розрахунку розмір збитків, заподіяних державі, складає 80 423,85 грн.

Позивачем було надіслано на адресу відповідача претензію № 165/10-06/06/2-34 від 17.01.2023 згідно якої пропонувало відшкодувати шкоду у розмірі 80 423,85 грн. в досудовому порядку.

ПАТ «Укрнафта» надіслало на адресу Державної екологічної інспекції відповідь на претензію, в якій відхилило пропозицію щодо відшкодування шкоди у розмірі 80 423,85 грн. у повному обсязі, оскільки вважає необґрунтованими вимоги щодо відшкодування шкоди.

Несплата відповідачем суми збитків у розмірі 80 423,85 грн. і стала причиною виникнення спору.

Рішенням Господарського суду Запорізької області позовні вимоги задоволено у повному обсязі та стягнуто з Публічного акціонерного товариства УКРНАФТА збитки, заподіяні навколишньому природному середовищу внаслідок самовільного викиду забруднюючих речовин в атмосферне повітря у розмірі 80 423,85 грн.

Господарський суд дійшов висновку, що позивачем доведено завдання державі за наднормативними викидами ПАТ УКРНАФТА забруднюючих речовин в атмосферне повітря без дозволу шкоди у розмірі 80 423,85 грн, які з урахуванням наведених вище вимог чинного законодавства України відповідач повинен відшкодувати.

Відповідач заперечує наявність підстав для стягнення суми збитків та зазначає, що на час складання припису відповідач вже звертався про видачу дозволу. 20.06.2020 через Центр надання адміністративних послуг м. Запоріжжя ПАТ УКРНАФТА звернулося із заявою 512_0841_2020, яка зареєстрована в Департаменті агропромислового розвитку та захисту довкілля Запорізької обласної державної адміністрації 26.06.2020 за № 0511.

17.12.2020 розпорядженням Запорізької обласної адміністрації № 327-Д відмовлено ПАТ УКРНАФТА у видачі дозволу на викиди забруднюючих речовин в атмосферне повітря стаціонарними джерелами відповідача відповідно до заяви від 26.06.2020 № 0511.

06.01.2021 Запорізька обласна державна адміністрація листом № 08-39/0024 повідомила відповідача про те, що при розгляді пакету документів для видачі дозволу на викиди забруднюючих речовин в атмосферне повітря стаціонарними джерелами установлено недостовірні дані. Повідомлено, що уразі усунення суб`єктом господарювання причин що стали підставою для відмови у видачі документа дозвільного характеру, повторний розгляд документів здійснюється дозвільним органом у строк, що не перевищує п`яти робочих днів з дня отримання заяви та документів від суб`єкта господарювання.

14.12.2021 розпорядженням Запорізької обласної державної адміністрації № 361-д за результатами розгляду заяви ПАТ УКРНАФТА, що надійшла через Центр надання адміністративних послуг м. Запоріжжя 12.11.2021 за № 1/06-02/53526 та зареєстрована в Департаменті захисту довкілля Запорізької обласної державної адміністрації 12.11.2021 за №7 зобов`язано видати дозвіл на викиди забруднюючих речовин в атмосферне повітря стаціонарними джерелами.

Щодо викладених правовідносин колегія зазначає наступне.

Згідно ч. 1 ст. 13 Конституції України земля, її надра, атмосферне повітря, водні та інші природні ресурси, що знаходяться на території України, природні ресурси її континентального шельфу, виключної (морської) економічної зони є об`єктами права власності Українського народу. Від імені Українського народу права власника здійснюють органи державної влади та органи місцевого самоврядування в межах, визначених Конституцією України.

Державній охороні і регулюванню використання на території України підлягають: навколишнє природне середовище як сукупність природних і природно-соціальних умов та процесів, природні ресурси, як залучені в господарський обіг, так і невикористовувані в економіці в даний період (земля, надра, води, атмосферне повітря, ліс та інша рослинність, тваринний світ), ландшафти та інші природні комплекси (ч. 1 ст. 5 Закону України "Про охорону навколишнього природного середовища", в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин).

Відповідно до ст. 2 Закону України "Про охорону навколишнього природного середовища" відносини у галузі охорони навколишнього природного середовища в Україні регулюються цим Законом, а також земельним, водним, лісовим законодавством, законодавством про надра, про охорону атмосферного повітря, про охорону і використання рослинного і тваринного світу та іншим спеціальним законодавством.

Згідно преамбули Закону України "Про охорону атмосферного повітря" атмосферне повітря є одним з основних життєво важливих елементів навколишнього природного середовища.

Статтею 2 Закону України "Про охорону атмосферного повітря" (в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин) відносини в галузі охорони атмосферного повітря регулюються цим Законом, Законом України "Про охорону навколишнього природного середовища" та іншими нормативно-правовими актами.

Відповідно до абз. 2-3, 5 ч. 1 ст. 10 Закону України "Про охорону атмосферного повітря" підприємства, установи, організації та громадяни суб`єкти підприємницької діяльності, що здійснюють викиди забруднюючих речовин в атмосферне повітря та діяльність яких пов`язана з впливом фізичних та біологічних факторів на його стан, зобов`язані, зокрема, здійснювати організаційно-господарські, технічні та інші заходи щодо забезпечення виконання вимог, передбачених стандартами та нормативами екологічної безпеки у галузі охорони атмосферного повітря, дозволами на викиди забруднюючих речовин тощо; вживати заходів щодо зменшення обсягів викидів забруднюючих речовин і зменшення впливу фізичних факторів; здійснювати контроль за обсягом і складом забруднюючих речовин, що викидаються в атмосферне повітря, і рівнями фізичного впливу та вести їх постійний облік.

Згідно із ч. 1 ст. 11 Закону України "Про охорону атмосферного повітря" для забезпечення екологічної безпеки, створення сприятливого середовища життєдіяльності, запобігання шкідливому впливу атмосферного повітря на здоров`я людей та навколишнє природне середовище здійснюється регулювання викидів найбільш поширених і небезпечних забруднюючих речовин, перелік яких встановлюється Кабінетом Міністрів України.

Частиною 5 ст. 11 Закону України "Про охорону атмосферного повітря" визначено, що викиди забруднюючих речовин в атмосферне повітря стаціонарними джерелами можуть здійснюватися після отримання дозволу, виданого суб`єкту господарювання, об`єкт якого належить до другої або третьої групи, обласними, Київською, Севастопольською міськими державними адміністраціями, органом виконавчої влади Автономної Республіки Крим з питань охорони навколишнього природного середовища за погодженням з центральним органом виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері санітарного та епідемічного благополуччя населення.

Викиди забруднюючих речовин в атмосферне повітря стаціонарними джерелами можуть здійснюватися на підставі дозволу, виданого суб`єкту господарювання, об`єкт якого належить до першої групи, суб`єкту господарювання, об`єкт якого знаходиться на території зони відчуження, зони безумовного (обов`язкового) відселення території, що зазнала радіоактивного забруднення внаслідок Чорнобильської катастрофи, центральним органом виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері охорони навколишнього природного середовища, за погодженням з центральним органом виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері санітарного та епідемічного благополуччя населення (ч. 6 ст. 11 Закону України "Про охорону атмосферного повітря").

За приписами абз. 5-6, 13 ст. 1 Закону України "Про охорону атмосферного повітря" викидом є надходження в атмосферне повітря забруднюючих речовин або суміші таких речовин; забруднююча речовина речовина хімічного або біологічного походження, що присутня або надходить в атмосферне повітря і може прямо або опосередковано справляти негативний вплив на здоров`я людини та стан навколишнього природного середовища; джерело викиду об`єкт (підприємство, цех, агрегат, установка, транспортний засіб тощо), з якого надходить в атмосферне повітря забруднююча речовина або суміш таких речовин.

Системне тлумачення абз. 2 ч. 1 ст. 10, ч. 5 6 ст. 11 Закону України "Про охорону атмосферного повітря" свідчить, що суб`єкти господарювання (незалежно від їх групи) можуть здійснюватися викиди забруднюючих речовин в атмосферне повітря стаціонарними джерелами лише за наявності в них дозволу, виданого спеціально уповноваженим органом виконавчої влади.

Тобто законодавцем встановлено обов`язок суб`єктів господарювання (незалежно від їх групи) отримувати дозвіл на викид забруднюючих речовин в атмосферне повітря.

Відповідно до п. 1 ч. 2, ч. 3 ст. 11 Цивільного кодексу України підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини. Цивільні права та обов`язки можуть виникати безпосередньо з актів цивільного законодавства.

Пунктом 3 ч. 2 ст. 11 ЦК України до підстав виникнення цивільних прав та обов`язків віднесено завдання майнової (матеріальної) та моральної шкоди іншій особі.

Відшкодування шкоди, заподіяної порушенням природоохоронного законодавства, за своєю правовою природою є відшкодування позадоговірної шкоди, тобто деліктною відповідальністю.

Загальні положення про цивільно-правову відповідальність за завдання позадоговірної шкоди визначено ст. 1166 ЦК України.

Відповідно до ч. 1 ст. 1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

Особа, яка завдала шкоди, звільняється від її відшкодування, якщо вона доведе, що шкоди завдано не з її вини (ч. 2 ст. 1166 ЦК України).

Отже, підставою деліктної відповідальності є протиправне шкідливе винне діяння особи, яка завдала шкоду.

Для відшкодування завданої шкоди необхідно довести такі факти як: протиправна поведінка боржника, збитки, причинний зв`язок між протиправною поведінкою боржника та збитками, вина.

Наявність всіх зазначених умов є обов`язковим для прийняття судом рішення про відшкодування шкоди. Відсутність хоча б одного з цих елементів виключає відповідальність за заподіяну шкоду.

У деліктних правовідносинах саме на позивача покладається обов`язок довести наявність шкоди, протиправність (незаконність) поведінки заподіювача шкоди та причинний зв`язок такої поведінки із заподіяною шкодою.

Натомість відповідач повинен довести, що в його діях (діях його працівників) відсутня вина у заподіянні шкоди. Тобто вирішуючи спір про відшкодування шкоди, заподіяної навколишньому природному середовищу, господарський суд виходить з презумпції вини правопорушника (висновок, викладений у постановах Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 17.03.2020 у справі № 912/823/18, від 03.11.2021 у справі № 922/1705/20, від 18.12.2020 у справі № 922/3414/19).

Частиною 1 ст. 68 Закону України "Про охорону навколишнього природного середовища" порушення законодавства України про охорону навколишнього природного середовища тягне за собою встановлену цим Законом та іншим законодавством України дисциплінарну, адміністративну, цивільну і кримінальну відповідальність.

Пунктом "є" ч. 2 ст. 68 Закону України "Про охорону навколишнього природного середовища" визначено, що відповідальність за порушення законодавства про охорону навколишнього природного середовища несуть особи, винні у допущенні наднормативних, аварійних і залпових викидів і скидів забруднюючих речовин та інших шкідливих впливів на навколишнє природне середовище.

Відповідно до п. 2 Порядку проведення та оплати робіт, пов`язаних з видачею дозволів на викиди забруднюючих речовин в атмосферне повітря стаціонарними джерелами, обліку підприємств, установ, організацій та громадян-підприємців, які отримали такі дозволи, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України № 302 від 13.03.2002 (далі Порядок) (тут і далі в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин) визначено, що дозвіл на викиди забруднюючих речовин в атмосферне повітря стаціонарними джерелами (далі дозвіл) це офіційний документ, який дає право підприємствам, установам, організаціям та громадянам підприємцям (далі суб`єкт господарювання) експлуатувати об`єкти, з яких надходять в атмосферне повітря забруднюючі речовини або їх суміші, за умови дотримання встановлених відповідних нормативів граничнодопустимих викидів та вимог до технологічних процесів у частині обмеження викидів забруднюючих речовин протягом визначеного в дозволі терміну.

Пунктом 4 Порядку визначено, що для отримання дозволу суб`єкт господарювання, зокрема, готує документи, в яких обґрунтовуються обсяги викидів забруднюючих речовин; проводить інвентаризацію стаціонарних джерел викидів забруднюючих речовин в атмосферне повітря, видів та обсягів викидів забруднюючих речовин в атмосферне повітря стаціонарними джерелами, пилогазоочисного обладнання.

Згідно із ч. 1 ст. 33 Закону України "Про охорону атмосферного повітря" особи, винні у викидах забруднюючих речовин в атмосферне повітря без дозволу спеціально уповноважених на те органів виконавчої влади відповідно до закону несуть відповідальність згідно із законом.

Враховуючи наведене, відсутність у суб`єктів господарювання дозволу на викиди стаціонарними джерелами викидів забруднюючих речовин в атмосферне повітря свідчить про порушення нормативно визначених умов викидів таких речовин в атмосферу, зокрема абз. 2 ч. 1 ст. 10, ч. 5-6 ст. 11 Закону України "Про охорону атмосферного повітря" та є протиправною формою поведінки в результаті якої завдано шкоду навколишньому природному середовищу, одним із природних ресурсів якого є атмосферне повітря.

Відповідно до ч. 4 ст. 68 Закону України "Про охорону навколишнього природного середовища" підприємства, установи, організації та громадяни зобов`язані відшкодовувати шкоду, заподіяну ними внаслідок порушення законодавства про охорону навколишнього природного середовища, в порядку та розмірах, встановлених законодавством України.

Статтею 34 Закону України "Про охорону атмосферного повітря" шкода, завдана порушенням законодавства про охорону атмосферного повітря, підлягає відшкодуванню у порядку та розмірах, встановлених законом.

Згідно ч. 1 ст. 69 Закону України "Про охорону навколишнього природного середовища" шкода, заподіяна внаслідок порушення законодавства про охорону навколишнього природного середовища, підлягає компенсації в повному обсязі.

Враховуючи наведене, збитки, завдані державі внаслідок порушення законодавства про охорону атмосферного повітря, зокрема викидів стаціонарними джерелами забруднюючих речовин в атмосферне повітря за відсутності дозволу, підлягають відшкодуванню за весь час роботи стаціонарних джерел викидів забруднюючих речовин в атмосферне повітря за відсутності відповідного дозволу.

За цих умов наявність дозволу у суб`єкта господарювання на момент здійснення перевірки не виключає обов`язку правопорушника відшкодувати в повному обсязі завдану шкоду за здійснення викидів забруднюючих речовин в атмосферне повітря від стаціонарних джерел без дозволів на їх викиди (див. висновки, викладені у постановах Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 26.04.2018 у справі № 903/744/16, від 22.05.2018 у справі № 910/15305/17, від 18.03.2019 у справі № 910/23296/17, від 16.12.2021 у справі № 920/266/19).

Актом перевірки додержання вимог природоохоронного законодавства у сфері охорони навколишнього природного середовища ПАТ УКРНАФТА, виявлено факт здійснення викидів забруднюючих речовин в атмосферне повітря без дозволу у період 2019-2021 роки.

Постановою Держекоінспекції про накладення адміністративного стягнення № 143/03/2-08 від 16.04.2021 було визнано посадову особу ПАТ «Укрнафта» винною у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 78 КУпАП та накладено на нього стягнення у вигляді штрафу в розмірі 136,00 грн., який було сплачено у добровільному порядку.

Отже факт неправомірної поведінки відповідача підтверджується актом перевірки, який є доказом порушення вимог законодавства у сфері охорони навколишнього природного середовища та його дотримання.

Верховний Суд у постановах від 16.07.2020 у справі № 826/4/16 та від 23.09.2020 у справі №640/2911/19 вказав, що акт перевірки є носієм доказової інформації про виявлені контролюючим органом порушення вимог податкового, валютного та іншого законодавства суб`єктами господарювання, документом, на підставі якого приймається відповідне рішення контролюючого органу, а тому оцінка акта, в тому числі й оцінка дій службових осіб контролюючого органу щодо його складання, викладення у ньому висновків перевірки, може бути надана судом при вирішенні спору щодо оскарження рішення, прийнятого на підставі такого акта.

Доказів оскарження дій Інспекції з проведення позапланової перевірки чи прийнятих рішень в матеріали справи не надано.

Пунктом 2.1 Методики розрахунку розмірів збитків, заподіяних державі в результаті наднормативних викидів забруднюючих речовин в атмосферне повітря (затвердженої наказом Міністерства енергетики та захисту довкілля України від 28.04.2020 № 277) (Далі Методика) передбачено, що наднормативними викидами забруднюючих речовин в атмосферне повітря вважаються викиди забруднюючих речовин, на які відсутній дозвіл, уключаючи окремі забруднюючі речовини, викиди яких підлягають регулюванню відповідно до законодавства.

Як зазначено вище, на джерела викидів, які включено до розрахунку, у відповідача на час перевірки відповідних дозволів не було, а тому дану Методику застосовано обґрунтовано.

Пунктом 2.2 Методики передбачено, що факт наднормативного викиду забруднюючих речовин в атмосферне повітря встановлюється державними інспекторами за результатами інструментально-лабораторних методів контролю, документальної перевірки суб`єкта господарювання та/або розрахунковими методами.

Позивачем, на підставі Акту перевірки, з урахуванням фактичного часу роботи джерел викиду 24 години на добу, Звіту по інвентаризації викидів забруднюючих речовин для ПАТ УКРНАФТА, відповідно до Методики розрахунку розмірів збитків, заподіяних державі в результаті наднормативних викидів забруднюючих речовин в атмосферне повітря (затвердженої наказом Міністерства енергетики та захисту довкілля України від 28.04.2020 № 277) здійснено розрахунок розмірів збитків, завданих державі в результаті наднормативних викидів забруднюючих речовин в атмосферне повітря у розмірі 80 423,85 грн.

Відповідачем не надано доказів сплати суми збитків у розмірі 80 423,85 грн.

Господарським судом було встановлено наявність повного складу цивільного правопорушення, яке полягало у здійсненні викидів в атмосферне повітря без спеціального дозволу, що є підставою для стягнення майнової шкоди (збитків), завданих державі, які розраховуються відповідно до Методики, чинної на час проведення перевірки, що стало підставою для задоволення позову.

Враховуючи вищевикладені обставини колегія погоджується з висновком господарського суду про наявність підстав для задоволення позовних вимог та стягнення з відповідача шкоди у розмірі 80 423,85 грн.

Щодо доводів апеляційної скарги що суд не звернув уваги на правильність проведеного позивачем розрахунку збитків колегія зазначає, що судом докладно, з урахуванням всіх наданих відповідачем заперечень надано оцінку розрахунку позивача та з посиланням на положення Методики.

При цьому колегія зазначає, що підставою для здійснення розрахунку з урахуванням робочого часу джерел викидів 24 години на добу, стало ненадання відповідачем інформації щодо фактичного часу роботи таких джерел, в порядку передбаченому п.3.11 Методики, яким передбачено, що інформацію про фактичний відпрацьований час в режимі наднормативного викиду (в годинах) надає суб`єкт господарювання по кожному джерелу викиду (утворення). У разі не надання суб`єктом господарювання інформації протягом 15 календарних днів з моменту отримання письмового запиту (припису) фактичний час роботи джерела викиду вважати 24 годинним на добу.

Окрім того колегія звертає увагу, що згідно п.3.11. Методики передбачено, що час роботи джерела в режимі наднормативного викиду визначається з дати початку вчинення (а не виявлення) порушення до моменту його усунення з урахуванням фактично відпрацьованого часу.

Факт усунення порушення (наднормативного викиду) може бути підтверджений, зокрема, отриманням суб`єктом господарювання дозволу на викиди забруднюючих речовин в атмосферне повітря стаціонарними джерелами у разі відсутності дозволу (п.3.12. Методики).

Матеріалами справи підтверджено, що попередній дозвіл на викиди забруднюючих речовин в атмосферне повітря стаціонарними джерелами діяв з 08.02.2014 по 07.02.2019. Новий дозвіл одержано 14.12.2021 зі строком дії до 13.12.2021.

Отже саме в межах вказаного періоду позивачем було здійснено розрахунок.

Таким чином відповідачем не доведено порушення норм законодавства позивачем під час здійснення розрахунку суми збитків.

Щодо затягування Запорізькою обласною державною адміністрацією, майже на півроку із розглядом заяви ТОВ «Укрнафта» про видачу дозволу, колегія зазначає, що відповідач у разі незгоди з діями дозвільного органу, не був позбавлений права та можливості оскаржити його дії чи бездіяльність. Проте відповідних доказів в матеріали справи не надано.

Таким чином звертаючись з апеляційною скаргою, апелянт не спростував висновків суду першої інстанції та не довів порушення ним норм процесуального права або неправильного застосування норм матеріального права, як необхідної передумови для скасування прийнятого ним рішення.

Відповідно до частин третьої-четвертої статті 13 ГПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом; кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних з вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

Відповідно до статті 73 ГПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи (частина перша). Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків.

Згідно зі статтею 77 вказаного кодексу обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування (частина перша).

Належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення (стаття 76 ГПК України).

Відповідно до статті 86 ГПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також вірогідність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Важливим елементом змагальності процесу є стандарти доказування - спеціальні правила, яким суд має керуватися при вирішення справи. Ці правила дозволяють оцінити, наскільки вдало сторони виконали вимоги щодо тягаря доказування і наскільки вони змогли переконати суд у своїй позиції, що робить оцінку доказів більш алгоритмізованою та обґрунтованою.

Згідно зі статтею 79 Господарського процесуального кодексу України наявність обставини, на яку сторона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, вважається доведеною, якщо докази, надані на підтвердження такої обставини, є більш вірогідними, ніж докази, надані на її спростування. Питання про вірогідність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Обов`язком суду при розгляді справи є дотримання вимог щодо всебічності, повноти й об`єктивності з`ясування обставин справи та оцінки доказів. Усебічність та повнота розгляду передбачає з`ясування всіх юридично значущих обставин та наданих доказів, що запобігає однобічності та забезпечує, як наслідок, постановлення законного й обґрунтованого рішення.

З`ясування відповідних обставин має здійснюватися із застосуванням критеріїв оцінки доказів передбачених статтею 86 Господарського процесуального кодексу України щодо відсутності у жодного доказу заздалегідь встановленої сили та оцінки кожного доказу окремо, а також вірогідності і взаємного зв`язку доказів у їх сукупності.

У пунктах 1 - 3 частини 1 статті 237 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що при ухваленні рішення суд вирішує, зокрема питання чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; яку правову норму належить застосувати до цих правовідносин.

Звертаючись з апеляційною скаргою, апелянт не спростував висновків суду першої інстанції та не довів порушення ним норм процесуального права або неправильного застосування норм матеріального права, як необхідної передумови для скасування прийнятого ним рішення.

В силу приписів статті 269 Господарського процесуального кодексу України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Враховуючи встановлені обставини справи, зазначені положення законодавства, апеляційний господарський суд вбачає підстави, передбачені статтею 276 Господарського процесуального кодексу України, для залишення рішення суду першої інстанції без змін, а апеляційної скарги - без задоволення.

Відповідно до статті 129 Господарського процесуального кодексу України судові витрати по сплаті судового збору покладаються на апелянта.

Керуючись ст. ст. 275, 276, 281, 282, 283, 284 Господарського процесуального кодексу України, апеляційний господарський суд -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства "УКРНАФТА" на рішення господарського суду Дніпропетровської області від 14.07.2023 у справі № 908/1293/23 залишити без задоволення.

Рішення Господарського суду Дніпропетровської області від 14.07.2023 у справі № 908/1293/23 залишити без змін.

Судові витрати по сплаті судового збору за подання апеляційної скарги покласти на Публічне акціонерне товариство "УКРНАФТА".

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття, порядок і строки оскарження визначені ст.ст. 286-289 Господарського процесуального кодексу України.

Головуючий суддя В.Ф. Мороз

Суддя Т.А.Верхогляд

Суддя Ю.Б.Парусніков