ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
УХВАЛА

про передачу справи до іншого суду

22.01.2024м. ДніпроСправа № 904/196/24

За позовом Дніпропетровської обласної прокуратури (м. Дніпро)

до Товариства з обмеженою відповідальністю "Сервіс груп ЛТД" (м. Київ)

про визнання недійсними додаткових угод та стягнення грошових коштів

Суддя: Татарчук В.О.

Без участі представників сторін.

СУТЬ СПОРУ:

Дніпропетровська обласна прокуратура звернулась з позовною заявою до Товариства з обмеженою відповідальністю "Сервіс груп ЛТД" в якій просить:

- визнати недійсною додаткову угоду від 20.01.2021 №3 до договору від 12.01.2021 №189/21, укладеного між Дніпропетровською обласною прокуратурою та Товариством з обмеженою відповідальністю "Сервіс груп ЛТД";

- визнати недійсною додаткову угоду від 04.02.2021 №4 до договору від 12.01.2021 №189/21, укладеного між Дніпропетровською обласною прокуратурою та Товариством з обмеженою відповідальністю "Сервіс груп ЛТД";

- визнати недійсною додаткову угоду від 05.02.2021 №5 до договору від 12.01.2021 №189/21, укладеного між Дніпропетровською обласною прокуратурою та Товариством з обмеженою відповідальністю "Сервіс груп ЛТД";

- визнати недійсною додаткову угоду від 21.04.2021 №6 до договору від 12.01.2021 №189/21, укладеного між Дніпропетровською обласною прокуратурою та Товариством з обмеженою відповідальністю "Сервіс груп ЛТД";

- стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю "Сервіс груп ЛТД" на користь Дніпропетровської обласної прокуратури грошові кошти у розмірі 144307,93грн.

Судові витрати по сплаті судового збору просить покласти на відповідача.

В обґрунтування позовних вимог прокурор посилається на те, що спірні додаткові угоди на постачання природного газу завідомо суперечать вимогам Закону України "Про публічні закупівлі", оскільки шляхом їх укладення сторони правочину необґрунтовано, без відповідної правової підстави, збільшили ціну за одиницю товару (природного газу), що фактично призвело до незабезпечення потреб позивача в обсязі газу, визначеному договором та заявленому у тендерній документації.

Тож, на думку прокурора, спірні додаткові угоди, укладені з порушенням вимог частини п`ятої статті 41 Закону України "Про публічні закупівлі", є недійсними та існують усі підстави вважати, що кошти, які отримані Товариством з обмеженою відповідальністю "Сервіс груп ЛТД" на підставі недійсних угод, є безпідставно отриманими й підлягають стягненню з відповідача.

Розглянувши матеріали позовної заяви, господарський суд вважає їх такими, що підлягають направленню за підсудністю до Господарського суду міста Києва з наступних підстав.

Відповідно до статті 1 Господарського процесуального кодексу України цей Кодекс визначає юрисдикцію та повноваження господарських судів, встановлює порядок здійснення судочинства у господарських судах.

Положеннями Господарського процесуального кодексу України визначено такі види юрисдикції (підсудності): предметна та суб`єктна юрисдикція господарських судів (статті 20-23 Господарського процесуального кодексу України), інстанційна юрисдикція (статті 24-26 Господарського процесуального кодексу України) та територіальна юрисдикція (підсудність) (статті 27-31 Господарського процесуального кодексу України).

Частиною 1 статті 27 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що позов пред`являється до господарського суду за місцезнаходженням чи місцем проживання відповідача, якщо інше не встановлено цим Кодексом.

З наведених положень вказаної статті вбачається, що загальне правило територіальної підсудності щодо пред`явлення позову за місцезнаходженням відповідача застосовується лише у випадку, коли інші правила підсудності не встановлені положеннями Господарського процесуального кодексу України.

Прокурор, звертаючись з позовом до суду, виходив з того, що п. 5 ч. 1 ст. 29 Господарського процесуального кодексу України передбачено, позови у спорах, що виникають з договорів, в яких визначено місце виконання або виконувати які через їх особливість можна тільки в певному місці, можуть пред`являтися також за місцем виконання цих договорів.

Зазначене прокурор обґрунтовує тим, що відповідно до договору №189/21 від 12.01.2021 постачальник (відповідач) зобов`язується протягом строку дії даного договору передавати споживачеві товар у загальному потоці у внутрішній точці виходу з газотранспортної системи включно з урахуванням замовлення (бронювання) потужності щодо кожного періоду та обсягу постачання газу, а споживач зобов`язується приймати та оплачувати газ на умовах даного договору. Позивач вважає, що місцем виконання договору, з приводу якого виник спір у справі, є органи прокуратури, розташовані у Дніпропетровської області, на яке поширюється територіальна юрисдикція Господарського суду Дніпропетровської області.

Згідно з ч. 1 ст. 532 Цивільного кодексу України місце виконання зобов`язання встановлюється у договорі. Якщо місце виконання зобов`язання не встановлено у договорі, виконання провадиться, зокрема, за зобов`язаннями щодо передачі товару (майна), що виникає на підставі інших правочинів, - за місцем виготовлення або зберігання товару (майна), якщо це місце було відоме кредиторові на момент виникнення зобов`язання.

На думку суду, посилання прокурора на п. 5 ст. 29 Господарського процесуального кодексу України є безпідставним, з огляду на те, що Господарським процесуальним кодексом України чітко встановлено підсудність справ за вибором позивача.

Так, місце доставки товару не є у даному випадку місцем виконання зобов`язань за договором за змістом ч. 5 ст. 29 Господарського процесуального кодексу України, на яку посилається позивач, оскільки предметом спору у даній справі є визнання недійсним додаткових угод, які стосуються збільшення ціни за одиницю товару (природного газу), а також вимога про стягнення коштів як безпідставно набутих, а не зобов`язання відповідача поставити товар (газ) у конкретно визначене місце.

Здійснивши аналіз умов договору постачання природного газу №189/21 від 12.01.2021, суд дійшов висновку, що спір у даній справі виник з договору, в якому місце його виконання (поставки товару) не визначено, а сам договір не містить прямої вказівки на місце виконання, а виконання договору поставки полягає також і у сплаті коштів за товар, що виконується за місцезнаходженням покупця (постанова Верховного Суду від 03.06.2019 у справі №903/432/18).

Зі змісту позовної заяви вбачається, що предметом позову є матеріально-правова вимога про стягнення з відповідача безпідставно набутих коштів та визнання недійсним додаткових угод, а не спір про передачу товару (газ). Зобов`язання зі сплати грошових коштів та вимоги про визнання недійсним додаткових угод не є такими, які належить, через їх особливість, виконувати тільки в певному місці, відповідно у суду відсутні підстави для застосування положень ч. 5 ст. 29 Господарського процесуального кодексу України.

Відповідно до ст. 24 Господарського процесуального кодексу України усі справи, що підлягають вирішенню в порядку господарського судочинства, розглядаються місцевими господарськими судами.

Компетенція зазначених судів щодо розгляду справ розмежовується за предметними та територіальними ознаками. Загальні правила територіальної підсудності справ визначено статтями 27-30 Господарського процесуального кодексу України.

Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 27 Господарського процесуального кодексу України позов пред`являється до господарського суду за місцезнаходженням чи місцем проживання відповідача, якщо інше не встановлено цим Кодексом. Для цілей визначення підсудності відповідно до цього Кодексу місцезнаходження юридичної особи та фізичної особи - підприємця визначається згідно з Єдиним державним реєстром юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань.

Відповідно до Закону України "Про державну реєстрацію юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців фізичних осіб - підприємців та громадських формувань місцезнаходження юридичної особи визначається на підставі відомостей, внесених до Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань.

Згідно з інформацією з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань місцезнаходженням відповідача - Товариства з обмеженою відповідальністю "Сервіс груп ЛТД" є: 04119, м. Київ, вул. Зоологічна, буд. 4-А, оф. 139.

Зважаючи на встановлені обставини, позовна заява Дніпропетровської обласної прокуратури не підсудна Господарському суду Дніпропетровської області, а підсудна Господарському суду міста Києва.

Згідно з пунктом 1 частини 1 статті 31 Господарського процесуального кодексу України суд передає справу на розгляд іншому суду, якщо справа належить до територіальної юрисдикції (підсудності) іншого суду.

Частиною 3 статті 31 Господарського процесуального кодексу України визначено, що передача справи на розгляд іншого суду за встановленою цим Кодексом підсудністю з підстави, передбаченої пунктом 1 частини першої цієї статті, здійснюється на підставі ухвали суду не пізніше п`яти днів після закінчення строку на її оскарження, а в разі подання скарги - не пізніше п`яти днів після залишення її без задоволення.

На підставі викладеного, керуючись статтями 30, 31, 234, 235 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд

УХВАЛИВ:

Передати справу №904/196/24 за позовом Дніпропетровської обласної прокуратури до Товариства з обмеженою відповідальністю "Сервіс груп ЛТД" про визнання недійсними додаткових угод та стягнення грошових коштів у розмірі 144307,93грн, за територіальною юрисдикцією (підсудністю) на розгляд Господарському суду міста Києва (вулиця Богдана Хмельницького, 44В, Київ, 01054).

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання - 22.01.2024 та може бути оскаржена в порядку та строки, передбачені статтями 256, 257 Господарського процесуального кодексу України.

Суддя В.О. Татарчук