ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ЛЬВІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
УХВАЛА

17.01.2024 Справа № 914/107/24

Суддя Господарського суду Львівської області Гоменюк З.П., розглянувши

заяву Товариства з обмеженою відповідальністю «Львівенергозбут», м. Львів

про видачу судового наказу за вимогою про стягнення з фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 , Львівська область, м. Жидачів 11912,29 грн заборгованості за електричну енергію.

ВСТАНОВИВ:

10.01.2024 до Господарського суду Львівської області надійшла заява про видачу судового наказу за вимогою про стягнення з фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Львівенергозбут» заборгованості за договором про постачання електричної енергії постачальником універсальних послуг за період березень 2023, травень 2023 року.

Дослідивши подану заяву, суд дійшов висновку про відмову у видачі судового наказу з огляду на таке.

На офіційному сайті Товариства з обмеженою відповідальністю «Львівенергозбут» була розміщена публічна некомерційна пропозиція №3 від 10.12.2022 до договору про постачання електричної енергії споживачу постачальником універсальних послуг.

Договір про постачання електричної енергії постачальником універсальних послуг є публічним договором приєднання та розробляється постачальником універсальної послуги на підставі типового договору, форма якого затверджується регулятором.

Згідно «Правил роздрібного ринку електричної енергії», затверджених постановою НКРЕКП №312 від 14.03.2018, договір між електропостачальником та споживачем універсальної послуги укладається, як правило, шляхом приєднання споживача до розробленого електропостачальником договору про постачання електричної енергії постачальником універсальних послуг на умовах комерційної пропозиції, опублікованих електропостачальником на офіційному веб-сайті.

Відповідно до умов некомерційної пропозиції, попередня оплата вартості електроенергії у розмірі прогнозованого обсягу у найближчому наступному періоді. Оплата здійснюється до 19 числа місяця, що передує розрахунковому періоду з остаточним розрахунком, що проводиться за фактично відпущену електричну енергію згідно з даними комерційного обліку.

Споживач здійснює плату за послугу з розподілу (передачі) електричної енергії на відповідному класі напруги згідно з укладеними договорами про надання послуг через постачальника з наступним переведенням цієї оплати постачальником оператору системи.

До 31.12.2023 у випадку відсутності заперечень договір щоразу пролонгується на один календарний рік.

Обсяг спожитої боржником електроенергії за березень 2023, травень 2023 року, становить 1974 кВт/год., що підтверджується актами приймання-передачі фактичних обсягів спожитої електричної енергії, які підписані між ТОВ «Львівенергозбут» та оператором системи розподілу ПрАТ «Львівобленерго».

Факт споживання електричної енергії в цей період та її обсяги встановлені спеціально уповноваженим учасником ринку Оператором системи розподілу ПрАТ «Львівобленерго» у спосіб та порядок встановлений чинним законодавством.

Однак, порушуючи умови цього договору, боржником не здійснено повної оплати за куповану електроенергію згідно отриманих рахунків за березень 2023, травень 2023 року, внаслідок чого станом на день подання заяви про видачу судового наказу заборгованість боржником перед заявником становить за продану за спірний період електричну енергію, становить 11912,29грн.

У заяві про видачу судового наказу Товариство з обмеженою відповідальністю «Львівенергозбут» зазначає, що сума заборгованості боржника перед заявником на момент подачі цієї заяви становить 11912,29 грн.

З вищенаведеного випливає, що боржником не виконані договірні зобов`язання - як суб`єктом господарювання, оскільки стороною у договорі такий виступав в якості фізичної особи-підприємця.

Відповідно до ч. 1-3 ст. 147 Господарського процесуального кодексу України (далі - ГПК України) судовий наказ є особливою формою судового рішення, що видається судом за результатами розгляду вимог, передбачених статтею 148 цього Кодексу. Із заявою про видачу судового наказу може звернутися особа, якій належить право вимоги. Заявником та боржником в наказному провадженні можуть бути юридичні особи та фізичні особи - підприємці.

Положеннями ст. 148 ГПК України встановлено, що судовий наказ може бути видано тільки за вимогами про стягнення грошової заборгованості за договором, укладеним у письмовій (в тому числі електронній) формі, якщо сума вимоги не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб. Особа має право звернутися до суду з вимогами, визначеними у частині першій цієї статті, в наказному або спрощеному позовному провадженні на свій вибір.

Дослідивши матеріали заяви Товариства з обмеженою відповідальністю «Львівенергозбут» про видачу судового наказу, суддею встановлено, що боржником у даному наказному провадженні зазначено фізичну особу-підприємниця ОСОБА_1 , яка втратила статус суб`єкта підприємницької діяльності про що внесено відповідний запис до відповідно до Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань 28.11.2022 року.

Відповідно до ч. 1 ст. 58 Господарського кодексу України (далі - ГК України) суб`єкт господарювання підлягає державній реєстрації як юридична особа чи фізична особа-підприємець у порядку, визначеному законом.

Відповідно до ч.1 ст. 128 ГК України визначено, що громадянин визнається суб`єктом господарювання у разі здійснення ним підприємницької діяльності за умови державної реєстрації його як підприємця без статусу юридичної особи відповідно до статті 58 цього Кодексу.

Відповідно до ч. 2 ст. 50 Цивільного кодексу України фізична особа здійснює своє право на підприємницьку діяльність за умови її державної реєстрації в порядку, встановленому законом. Інформація про державну реєстрацію фізичних осіб - підприємців є відкритою.

У п. 7 ч. 1 ст. 1 Закону України «Про державну реєстрацію юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань» визначено, що Єдиний державний реєстр юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань - це єдина державна інформаційна система, що забезпечує збирання, накопичення, обробку, захист, облік та надання інформації про юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадські формування, що не мають статусу юридичної особи.

Єдиний державний реєстр створюється з метою забезпечення державних органів та органів місцевого самоврядування, а також учасників цивільного обороту достовірною інформацією про юридичних осіб, громадські формування, що не мають статусу юридичної особи, та фізичних осіб - підприємців з Єдиного державного реєстру. (абз. 1 ч. 1 ст. 7 Закону України «Про державну реєстрацію юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань»)

Зі змісту Витягу з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань щодо фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 випливає, що у Єдиному державному реєстрі міститься інформація про припинення суб`єкта господарювання - ФОП ОСОБА_1 , дата запису про державну реєстрацію припинення підприємницької діяльності фізичної особи-підприємця 28.11.2022; номер запису: 001003363; підстава: власне рішення.

Приписами ч. 9 ст. 4 Закону України «Про державну реєстрацію юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань» визначено, що фізична особа-підприємець позбавляється статусу підприємця з дати внесення до Єдиного державного реєстру запису про державну реєстрацію припинення підприємницької діяльності цією фізичною особою.

З викладеного випливає, що фізична особа-підприємець ОСОБА_1 , втратив статус підприємця з 28.11.2022.

Господарські суди мають юрисдикцію щодо розгляду за п. 1 ч. 1 ст. 20 ГПК України спорів, в яких стороною є фізична особа, яка на дату подання позову втратила статус суб`єкта підприємницької діяльності, якщо ці спори пов`язані, зокрема, з підприємницькою діяльністю, що раніше здійснювалася зазначеною фізичною особою, зареєстрованою підприємцем (Аналогічна правова позиція висловлена Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 05 червня 2018 року у справі N 338/180/17).

Разом з тим, відповідно до п. 16 ч. 1 ст. 20 ГПК України господарські суди розглядають справи у спорах, що виникають у зв`язку із здійсненням господарської діяльності (крім справ, передбачених частиною другою цієї статті), та інші справи у визначених законом випадках, зокрема справи за заявами про видачу судового наказу, якщо заявником та боржником є юридична особа або фізична особа-підприємець.

Як досліджено вище, у ч. 3 ст. 147 ГПК України визначено, що заявником та боржником в наказному провадженні можуть бути юридичні особи та фізичні особи-підприємці.

Відповідно до ч. 2 ст. 12 ГПК України наказне провадження призначене для розгляду справ за заявами про стягнення грошових сум незначного розміру, щодо яких відсутній спір або про його наявність заявнику невідомо.

Під час розгляду вимог в порядку наказного провадження та видачі судового наказу суд не розглядає обґрунтованість заявлених вимог по суті, а процесуальний механізм наказного провадження не передбачає встановлення обставин щодо правонаступництва та обсягу відповідальності фізичної особи, що виникає у зв`язку із втратою нею статусу підприємця.

Звертаючись із заявою про видачу наказу в порядку наказного провадження, визначаючи в якості боржника саме фізичну особу, заявником не взято до уваги, що процедура наказного провадження застосовується виключно щодо суб`єктів господарювання, та наказне провадження має чіткі, формальні межі, які не дозволяють врахувати наведені вище обставини, а припинення статусу підприємця унеможливлює застосування до розглядуваних правовідносин процедури наказного провадження.

Враховуючи припинення підприємницької діяльності фізичною особою-підприємцем ОСОБА_1 з 28.11.2022, заявлені вимоги Товариства з обмеженою відповідальністю «Львівенергозбут» про стягнення заборгованості з ОСОБА_1 за період березень 2023, травень 2023 року не підлягають розгляду в порядку наказного провадження.

Відповідно до п. 4 ч. 1 ст. 152 ГПК України суддя відмовляє у видачі судового наказу, якщо наявні обставини, зазначені у частині першій статті 175 цього Кодексу.

У п. 1 ч. 1 ст. 175 ГПК України передбачена підстава - заява не підлягає розгляду за правилами господарського судочинства.

Відтак, оскільки нормами ГПК України (п. 16 ч. 1 ст. 20, ч. 3 ст. 147) чітко визначене коло можливих учасників (заявника (стягувача) та боржника) в наказному провадженні і громадянин без статусу фізичної особи - підприємця не входить в таке коло осіб, то дана заява не підлягає розгляду в порядку наказного провадження, а тому суддя відмовляє у видачі судового наказу на підставі п. 4 ч. 1 ст. 152 ГПК України.

Про відмову у видачі судового наказу суддя постановляє ухвалу не пізніше десяти днів з дня надходження до суду заяви про видачу судового наказу. (ч. 2 ст. 152 ГПК України)

Необхідно наголосити, що відповідно до ч. 2 ст. 153 ГПК України відмова у видачі судового наказу з підстав, передбачених пунктами 3-6 частини першої статті 152 цього Кодексу, унеможливлює повторне звернення з такою самою заявою. Заявник у цьому випадку має право звернутися з тими самими вимогами у позовному порядку.

Відповідно до ч. 3 ст. 150 ГПК України, до заяви про видачу судового наказу додаються документ, що підтверджує сплату судового збору.

Згідно з ч. 1 ст. 151 ГПК України, за подання заяви про видачу судового наказу справляється судовий збір у розмірі, встановленому законом.

Одночасно, суд наголошує на тому, що відповідно до ч. 1 ст. 4 Закону України «Про судовий збір» судовий збір справляється у відповідному розмірі від прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 1 січня календарного року, в якому відповідна заява або скарга подається до суду, - у відсотковому співвідношенні до ціни позову та у фіксованому розмірі.

Частиною 2 ст. 4 цього ж Закону передбачено, що за подання до господарського суду заяви про видачу судового наказу розмір судового збору становить 0,1 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Статтею 7 Закону України «Про державний бюджет України на 2024 рік» було визначено, що прожитковий мінімум для працездатних осіб з 1 січня 2024 року дорівнював 3028,00 грн.

Згідно матеріалів заяви, заявником було сплачено 268,40 грн судового збору за подання заяви про видачу судового наказу. Відтак, суд зазначає про те, що заявником не сплачено у повному обсязі судовий збір, передбачений Законом України «Про судовий збір».

У разі відмови у видачі судового наказу або в разі скасування судового наказу, внесена сума судового збору стягувачу не повертається. У разі пред`явлення стягувачем позову до боржника у порядку позовного провадження сума судового збору, сплаченого за подання заяви про видачу судового наказу, зараховується до суми судового збору, встановленої за подання позовної заяви. (ч. 2 ст. 151 ГПК України).

Керуючись ст.ст. 147, 148, 150, 152, 153, 154, 175, 234 Господарського процесуального кодексу України, суд

УХВАЛИВ:

1. Відмовити Товариству з обмеженою відповідальністю «Львівенергозбут» у видачі судового наказу про стягнення з боржника фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 суми боргу за електричну енергію у розмірі 11912,29 грн.

Ухвала суду набирає законної сили з моменту її підписання та може бути оскаржена у строки та в порядку, встановлені ст. ст. 255, 256 ГПК України.

Інформацію про справу можна отримати за такою веб-адресою: https://lv.arbitr.gov.ua/sud5015/

Суддя Гоменюк З.П.