ПІВНІЧНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"11" січня 2024 р. Справа№ 910/5548/22

Північний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Майданевича А.Г.

суддів: Коротун О.М.

Суліма В.В.

розглянувши у письмовому провадженні без повідомлення учасників справи апеляційну скаргу Державної служби України з безпеки на транспорті

на рішення Господарського суду міста Києва від 29.09.2023

у справі №910/5548/22 (суддя Картавцева Ю.В.)

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Укрінформтрейд»

до Державної служби України з безпеки на транспорті

за участю третьої особи без самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача Міжрайонний відділ державної виконавчої служби по Індустріальному та Немишлянському районах у м.Харкові Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Харків)

про стягнення 17 000,00 грн,-

ВСТАНОВИВ:

Короткий зміст позовних вимог

У липні 2022 року Товариство з обмеженою відповідальністю «Укрінформтрейд» звернулось до Господарського суду міста Києва з позовом до Державної служби України з безпеки на транспорті про стягнення 17 000,00 грн.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що 16.09.2020 позивачем було сплачено штраф в повному обсязі відповідно до постанови про застосування адміністративно-господарського штрафу Управління Укртрансбезпеки у Харківській області №172296 від 18.02.2020 у розмірі 17 000,00 грн, яка в подальшому визнана протиправною та скасована постановою Другого апеляційного адміністративного суду від 25.03.2021 у справі № 520/10988/2020, з огляду на що, позивач просить суд стягнути з відповідача суму грошових коштів у розмірі 17 000,00 грн.

Короткий зміст рішення місцевого господарського суду та мотиви його прийняття

Рішенням Господарського суду міста Києва від 29.09.2023 у справі №910/5548/22 позов задоволено.

Стягнуто з Державного бюджету України на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Укрінформтрейд" безпідставно отримані кошти у розмір 17 000,00 грн.

Стягнуто з Державної служби України з безпеки на транспорті на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Укрінформтрейд" судовий збір у розмірі 2 481,00 грн.

Рішення місцевого господарського суду обґрунтовано тим, що після визнання протиправною та скасування адміністративним судом постанови про застосування штрафу, платник згідно зі статтею 1212 ЦК України має право на позов про стягнення суми перерахованих ним коштів як таких, які утримуються у бюджеті без достатньої правової підстави.

Також суд зазначив, що Порядок повернення (перерахування) коштів, помилково або надміру зарахованих до державного та місцевих бюджетів, затверджений наказом Міністерства фінансів України від 03.09.2013 №787 (далі- Порядок № 787) застосовується до випадків помилково чи надміру зарахованих до бюджету коштів. Разом з тим, оскільки сума адміністративно-господарського штрафу, яку вніс до бюджету позивач, не є помилково чи надміру зарахованою, Порядок № 787 на спірні правовідносини не поширюється.

Враховуючи викладене вище, суд дійшов до висновку, що позовні вимоги ТОВ «Укрінформтрейд» про стягнення 17 000,00 грн на підставі ст. 1212 ЦК України є обґрунтованими.

Разом з тим, суд дійшов висновку, що спірну суму коштів у даній справі слід стягувати на користь позивача саме з Державного бюджету України.

Короткий зміст вимог апеляційної скарги та узагальнення її доводів

Не погодившись з прийнятим рішенням, Державна служба України з безпеки на транспорті звернулась до Північного апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить Господарського суду міста Києва від 29.09.2023 у справі №910/5548/22 скасувати та ухвалити нове рішення, яким відмовити у задоволенні вимог у повному обсязі.

Апеляційна скарга мотивована неповним з`ясуванням обставин, що мають значення для справи, невідповідністю висновків, викладених у рішенні місцевого господарського суду обставинам справи, порушенням та неправильним застосуванням норм матеріального права.

Апелянт зазначає, що повернення помилково або надміру зарахованих до бюджету платежів у спосіб, визначений приписами частини другої статті 45 Бюджетного кодексу України та пунктами 3, 5 Порядку №787, покликане забезпечити збалансованість державного бюджету, оскільки за змістом пункту 13 частини першої статті 2 Бюджетного кодексу України таке повернення помилково або надміру зарахованих до бюджету платежів не є видатком бюджету.

Крім того, апелянт зауважує, що правовідносини щодо повернення з Державного бюджету України суми сплаченого адміністративного штрафу існують між позивачем (платником) та Міжрайонним відділом державної виконавчої служби по Індустріальному та Немишлянському районах у м.Харкові Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Харків), а не Укртрансбезпекою. Проте в цих відносинах відсутній правовий спір щодо повернення з Державного бюджету України сплаченої позивачем суми штрафу, оскільки позивач, як вбачається зі встановлених судом обставин справи та пояснень позивача, не звертався до органу виконачої служби із заявою про повернення цих коштів.

Також апелянт вказує, що судовим рішенням, яке набрало законної сили, доведено протиправність застосування до позивача адміністративно-господарського штрафу, а тому відповідно була відсутня підстава для оплати такого штрафу. Отже, на думку апелянта, враховуючи встановлені судом обставини справи, сплата позивачем до Державного бюджету України штрафу є помилковою, а тому його повернення з Державного бюджету України має відбуватися відповідно до приписів частини другої статті 45 Бюджетного кодексу України та пунктів 3,5 Порядку №787.

Узагальнені доводи відзиву на апеляційну скаргу

У свою чергу, заперечуючи проти апеляційної скарги, позивач у своєму відзиві, наданому до суду 27.11.2023 зазначає, що рішення суду прийнято при повному з`ясуванні обставин справи, з правильним застосуванням норм матеріального та процесуального права, без їх порушення, тому апеляційна скарга задоволенню не підлягає і рішення слід залишити без змін.

Крім того, позивач вказує, що сума штрафу, перерахована до бюджету на підставі постанови про застосування такого стягнення, яку надалі суд визнав протиправною та скасував, тому кошти підлягають поверненню позивачу на підставі ст. 1212 ЦК України. У даному випадку приписи Порядку №787 не поширюються на такі правовідносини. Вказану правову позицію висловила Велика Палата Верховного Суду у постанові від 08.08.2023 у справі № 910/5880/21.

Також враховуючи те, що позивач вказав відповідачем у справі щодо стягнення з Державного бюджету України орган державної влади - Державну службу України з безпеки на транспорті - не означає, що у спірних правовідносинах відповідальним суб`єктом є не держава, а саме цей орган. Інакше кажучи, у кондиційних спірних правовідносинах орган держави є представником її інтересів, а не суб`єктом владних повноважень, який здійснює щодо позивача публічно-владні управлінські функції. Останні він реалізував тоді, коли виніс постанову про накладення адміністративно-господарського штрафу та забезпечив (з дорученням примусового стягнення через третю особу, що не заявляє особистих вимог) стягнення штрафу до бюджету. Подальше намагання позивача повернути з Державного бюджету України відповідну суму, заявивши вимогу про її стягнення, не пов`язане з виконанням органами державної влади, зокрема Державної служби з безпеки на транспорті, публічно-владних управлінських функцій щодо позивача.

Дії суду апеляційної інстанції щодо розгляду апеляційної скарги

Згідно з протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 24.10.2023 апеляційну скаргу Державної службт України з безпеки на транспорті на рішення Господарського суду міста Києва від 29.09.2023 у справі №910/5548/22 передано для розгляду колегії суддів у складі: головуючий суддя - Майданевич А.Г., суддів Сулім В.В., Коротун О.М.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 30.10.2023 відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою Державної службт України з безпеки на транспорті на рішення Господарського суду міста Києва від 29.09.2023 у справі №910/5548/22 у порядку письмового провадження без повідомлення учасників.

З огляду на наявність у матеріалах справи належних доказів повідомлення сторін про розгляд апеляційної скарги у порядку письмового провадження та закінчення процесуальних строків на подання до суду документів, встановлених ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 30.10.2023, колегія суддів вважає за можливе здійснити розгляд апеляційної скарги по суті.

Межі розгляду справи судом апеляційної інстанції.

Згідно зі статтею 269 Господарського процесуального кодексу України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї. Докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього. Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права. У суді апеляційної інстанції не приймаються і не розглядаються позовні вимоги та підстави позову, що не були предметом розгляду в суді першої інстанції.

Відповідно до статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожній фізичній або юридичній особі гарантується право на розгляд судом упродовж розумного строку цивільної, кримінальної, адміністративної або господарської справи, а також справи про адміністративне правопорушення, в якій вона є стороною.

Європейський суд з прав людини щодо критеріїв оцінки розумності строку розгляду справи визначився, що строк розгляду має формувати суд, який розглядає справу. Саме суддя має визначати тривалість вирішення спору, спираючись на здійснену ним оцінку розумності строку розгляду в кожній конкретній справі, враховуючи її складність, поведінку учасників процесу, можливість надання доказів тощо.

Поняття розумного строку не має чіткого визначення, проте розумним слід уважати строк, який необхідний для вирішення справи відповідно до вимог матеріального та процесуального законів.

Європейський суд щодо тлумачення положення "розумний строк" в рішенні у справі "Броуган (Brogan) та інші проти Сполученого Королівства" роз`яснив, що строк, який можна визначити розумним, не може бути однаковим для всіх справ, і було б неприродно встановлювати один строк в конкретному цифровому виразі для усіх випадків. Таким чином, у кожній справі виникає проблема оцінки розумності строку, яка залежить від певних обставин.

Враховуючи викладене, воєнний стан в Україні та обмеження спричинені цим станом, з метою повного, всебічного та об`єктивного розгляду справи, з огляду на положення Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та практику Європейського суду з прав людини, справа №910/5548/22 розглядалась протягом розумного строку.

Так, колегія суддів, беручи до уваги межі перегляду справи у апеляційній інстанції, дослідивши доводи апеляційної скарги, проаналізувавши на підставі фактичних обставин справи застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права при прийнятті оскаржуваного рішення, дійшла висновку про те, що апеляційна скарга відповідача в межах викладених скаржником доводів та вимог не підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Обставини справи, встановлені судом першої інстанції та перевірені судом апеляційної інстанції

Постановою про застосування адміністративно-господарського штрафу № 172296 від 18.02.2020 Управлінням Укртрансбезпеки у Харківській області було стягнуто з ТОВ «Укрінформтрейд» адміністративно-господарський штраф у сумі 17000 грн.

Відповідно до вказаної постанови № 172296 Міжрайонним ВДВС по Індустріальному та Немишлянському районах у місті Харкові Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Харків) 23.04.2020 було відкрито виконавче провадження № 61882536 про стягнення з ТОВ «Укрінформтрейд» на користь Державного бюджету в особі Державної служби України з безпеки на транспорті штрафу у розмірі 17 000,00 грн.

У подальшому, старшим державним виконавцем Міжрайонного ВДВС по Індустріальному та Немишлянському районах у місті Харкові Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Харків) Щербаковим Р.О. по виконавчому провадженню № 62095826 була винесена постанова від 09.09.2020 про об`єднання виконавчих проваджень №№ 61217241, 61217460, 61218066, 61218208, 61218376, 61218664, 61549080, 61882536, 61882658, 61882760, 62095826, 62095935 у зведене виконавче провадження № 62993899.

Як вбачається з платіжного доручення № 96561 від 16.09.2020, позивачем було сплачено грошові кошти у розмірі 209 250,00 грн з призначенням платежу: «ЗПВ № 62993899».

Постановою ВП № 61882530 від 23.09.2020 виконавче провадження з примусового виконання постанови № 172296, виданої 18.02.2020 Управлінням Укртрансбезпеки у Харківській області закінчено, зважаючи на сплату ТОВ «Укрінформтрейд» боргу та виконавчого збору в повному обсязі.

Разом з тим, 14 серпня 2020 року ТОВ «Укрінформтрейд» звернулося до Харківського окружного адміністративного суду з адміністративним позовом про визнання протиправною та скасування постанови про застосування адміністративно-господарського штрафу № 172296 від 18.02.2020.

Постановою Другого апеляційного адміністративного суду від 25.03.2021 у справі № 520/10988/2020 апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Укрінформтрейд» задоволено, рішення Харківського окружного адміністративного суду від 02.12.2020 по справі № 520/10988/2020 скасовано, прийнято нову постанову, якою позовні вимоги Товариства з обмеженою відповідальністю "Укрінформтрейд" до Державної служби України з безпеки на транспорті про визнання протиправними та скасування постанови - задоволено. Визнано протиправними та скасовано постанову про застосування адміністративно-господарського штрафу Управління Укртрансбезпеки у Харківській області №172296 від 18.02.2020 року, розрахунок №174572 від 09.01.2020 року плати за проїзд великовагових та (або) великогабаритних транспортних засобів автомобільними дорогами загального користування та скасовано постанову про застосування адміністративно-господарського штрафу Управління Укртрансбезпеки у Харківській області №172296 від 18.02.2020 року.

Звертаючись з позовною заявою, позивач позовні вимоги обгрунтовує тим, що ним було сплачено штраф в повному обсязі відповідно до постанови №172296 від 18.02.2020, яка в подальшому визнана протиправною та скасована в судовому порядку, з огляду на що, позивач просить суд стягнути з відповідача суму грошових коштів у розмірі 17 000,00 грн.

Мотиви та джерела права, з яких виходить суд апеляційної інстанції при прийнятті постанови

Право на доступ до суду реалізується на підставах і в порядку, встановлених законом. Кожний із процесуальних кодексів встановлює обмеження щодо кола питань, які можна вирішити у межах відповідних судових процедур. Зазначені обмеження спрямовані на дотримання оптимального балансу між правом людини на судовий захист і принципами юридичної визначеності, ефективності й оперативності судового процесу.

Юридичні особи та фізичні особи-підприємці, фізичні особи, які не є підприємцями, державні органи, органи місцевого самоврядування мають право на звернення до господарського суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав та законних інтересів у справах, віднесених законом до юрисдикції господарського суду, а також для вжиття передбачених законом заходів, спрямованих на запобігання правопорушенням (частина друга статті 4 ГПК України).

За змістом абзацу першого частини першої статті 20 ГПК України господарські суди розглядають справи у спорах, що виникають у зв`язку із здійсненням господарської діяльності (крім справ, передбачених частиною другою цієї статті), та інші справи у визначених законом випадках. Перелік категорій таких справ не є вичерпним.

Ознаками господарського спору, який належить до юрисдикції господарського суду, можуть бути: участь у спорі суб`єкта господарювання; наявність між сторонами спору відносин, урегульованих Цивільним та Господарським кодексами України, іншими актами законодавства; наявність спору про право, що виникає з відповідних відносин; наявність у законі норми, що прямо передбачала би вирішення спору господарським судом; відсутність у законі норми, як би прямо передбачала вирішення такого спору судом іншої юрисдикції (пункт 21 постанови Великої Палати Верховного Суду від 26 березня 2019 року у справі № 922/980/18).

Юрисдикція адміністративних судів поширюється на справи у публічно-правових спорах, зокрема у спорах фізичних осіб із суб`єктом владних повноважень щодо оскарження його рішень (нормативно-правових актів чи індивідуальних актів), дій чи бездіяльності, крім випадків, коли для розгляду таких спорів законом встановлено інший порядок судового провадження (пункт 1 частини першої статті 19 Кодексу адміністративного судочинства України.

Адміністративна справа - це переданий на вирішення адміністративного суду публічно-правовий спір (пункт 1 частини першої статті 4 КАС України).

Публічно-правовий спір - це, зокрема, спір, у якому хоча б одна сторона здійснює публічно-владні управлінські функції, в тому числі на виконання делегованих повноважень, і спір виник у зв`язку із виконанням або невиконанням такою стороною зазначених функцій (пункт 2 частини першої статті 4 КАС України).

Суб`єкт владних повноважень - це орган державної влади (у тому числі без статусу юридичної особи), орган місцевого самоврядування, їх посадова чи службова особа, інший суб`єкт при здійсненні ними публічно-владних управлінських функцій на підставі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень, або наданні адміністративних послуг (пункт 7 частини першої статті 4 КАС України).

Отже, до справ адміністративної юрисдикції процесуальний закон відніс публічно-правові спори, ознакою яких є не лише особливий суб`єктний склад, але і їх виникнення з приводу виконання чи невиконання суб`єктом владних повноважень владних управлінських функцій, крім спорів, для яких закон установив інший порядок судового вирішення. Ці функції суб`єкт повинен виконувати саме у тих правовідносинах, в яких виник спір.

Публічно-правовий спір, на який поширюється юрисдикція адміністративних судів, є спором між учасниками публічно-правових відносин і стосується саме цих відносин. Тоді як приватноправові, зокрема господарські, відносини вирізняються наявністю майнового чи немайнового особистого інтересу учасника. Спір має приватноправовий характер, якщо він обумовлений порушенням або загрозою порушення, як правило, майнового приватного права чи інтересу.

Укртрансбезпека є центральним органом виконавчої влади, діяльність якого спрямовується і координується Кабінетом Міністрів України через Міністра інфраструктури і який реалізує державну політику з питань безпеки на наземному транспорті (пункт 1 Положення про Державну службу України з безпеки на транспорті, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 11 лютого 2015 року № 103, далі - Положення). Одним із основних завдань Укртрансбезпеки є, зокрема, здійснення державного нагляду (контролю) за безпекою на автомобільному, міському електричному, залізничному, морському та річковому транспорті (підпункт 3 пункту 4 Положення).

За наявності підстав керівник територіального органу Укртрансбезпеки або його заступник виносить постанову про застосування адміністративно-господарських штрафів (абзац другий пункту 27 Порядку здійснення державного контролю на автомобільному транспорті, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 8 листопада 2006 року № 1567 з подальшими змінами у редакції, чинній на час винесення такої постанови щодо позивача).

Постанова про застосування адміністративно-господарського штрафу є актом індивідуальної дії (правозастосовним актом), який стосується прав, обов`язків та інтересів визначеного у постанові суб`єкта(за обставинами справи - позивача), є обов`язковою для нього, а її дія вичерпується виконанням. Правовідносини сторін спору щодо накладення та сплати цього штрафу є публічно-правовими. Оскарження такої постанови як акта суб`єкта владних повноважень належить до юрисдикції адміністративного суду.

Велика Палата Верховного Суду неодноразово зазначала, що у випадку, коли держава вступає в цивільні, у тому числі господарські, правовідносини, вона має цивільну правоздатність нарівні з іншими їх учасниками. Держава набуває і здійснює цивільні права й обов`язки через відповідні органи, які діють у межах їхньої компетенції. Отже, поведінка органів, через які діє держава, розглядається як поведінка держави у конкретних, зокрема цивільних, правовідносинах. Тому у відносинах, в які вступає держава, органи, через які вона діє, не мають власних прав і обов`язків, а наділені повноваженнями (компетенцією) представляти державу у відповідних правовідносинах. Інакше кажучи, органи державної влади, насправді, не діють як юридичні особи, навіть якщо вони формально наділені таким статусом, а діють від імені держави, що відповідає за своїми зобов`язаннями державним майном, яким наділяє, зокрема, її органи (постанови від 15.02.2022 у справі № 910/6175/19 (пункт 7.45), від 20.07.2022 у справі № 910/5201/19 (пункт 75), від 05.10.2022 у справах № 923/199/21 (пункт 8.16) і № 922/1830/19 (пункт 7.1), від 14.12.2022 у справі № 2-3887/2009 (пункт 55), від 12.07.2023 у справі № 757/31372/18-ц (пункт 37)).

Колегія суддів констатує, що позивач вказавши відповідачем у справі про стягнення з Державного бюджету України коштів, які утримуються без достатньої правової підстави, певний орган державної влади - Укртрансбезпеку - не означає, що у спірних правовідносинах відповідальним суб`єктом є не держава, а саме цей орган. Інакше кажучи, у кондикційних спірних правовідносинах орган держави є представником її інтересів, а не суб`єктом владних повноважень, який здійснює щодо позивача публічно-владні управлінські функції. Останні він реалізував тоді, коли виніс постанову про застосування штрафу та забезпечив його стягнення до бюджету. Подальше намагання позивача повернути з Державного бюджету України відповідну суму, заявивши вимогу про її стягнення, не пов`язане з виконанням органами державної влади, зокрема Укртрансбезпекою, публічно-владних управлінських функцій щодо позивача, тобто публічно-правові відносини сторін цього спору припинилися.

Так, 25.03.2021 Другий апеляційний адміністративний суд у справі № 520/10988/2020 визнав протиправною та скасував постанову про застосування штрафу. Кошти, які позивач сплатив на виконання цієї постанови до бюджету як адміністративно-господарський штраф, стали такими, що знаходяться у бюджеті без достатньої правової підстави. Спірні правовідносини з приводу повернення відповідної суми стосуються захисту майнових прав позивача як суб`єкта господарювання. З огляду на вказане, вимога, яку заявив позивач, належить до юрисдикції господарського суду. З огляду на чинне правове регулювання правовідносини щодо повернення з бюджету коштів, які були сплачені як адміністративно-господарський штраф, але після скасування постанови про застосування штрафу знаходяться у бюджеті без достатньої правової підстави, не є публічно-правовими.

Аналогічні висновки викладені у постанові Великої Палати Верховного Суду від 08.08.2023 у справі № 910/5880/21.

Відповідно до статті 1212 ЦК України особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов`язана повернути потерпілому це майно. Особа зобов`язана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала. Положення цієї глави застосовуються незалежно від того, чи безпідставне набуття або збереження майна було результатом поведінки набувача майна, потерпілого, інших осіб чи наслідком події. Положення цієї глави застосовуються також до вимог про:

1) повернення виконаного за недійсним правочином;

2) витребування майна власником із чужого незаконного володіння;

3) повернення виконаного однією із сторін у зобов`язанні;

4) відшкодування шкоди особою, яка незаконно набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи.

Судом першої інстанції встановлено, що 16.09.2020 позивачем було сплачено грошові кошти у розмірі 209 250,00 грн з призначенням платежу: «ЗПВ № 62993899» (підтверджується платіжним дорученням № 96561 від 16.09.2020).

Разом з тим, постановою Другого апеляційного адміністративного суду від 25.03.2021 у справі № 520/10988/2020 апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Укрінформтрейд» задоволено, рішення Харківського окружного адміністративного суду від 02.12.2020 по справі № 520/10988/2020 скасовано, прийнято нову постанову, якою позовні вимоги Товариства з обмеженою відповідальністю "Укрінформтрейд" до Державної служби України з безпеки на транспорті про визнання протиправними та скасування постанови - задоволено. Визнано протиправними та скасовано постанову про застосування адміністративно-господарського штрафу Управління Укртрансбезпеки у Харківській області №172296 від 18.02.2020, розрахунок №174572 від 09.01.2020 плати за проїзд великовагових та (або) великогабаритних транспортних засобів автомобільними дорогами загального користування та скасовано постанову про застосування адміністративно-господарського штрафу Управління Укртрансбезпеки у Харківській області №172296 від 18.02.2020.

Тобто, на момент сплати позивачем адміністративно-господарського штрафу юридична підстава для такого платежу існувала - була чинною постанова про застосування штрафу та відкрите виконавче провадження. Тому не можна вважати, що позивач сплатив кошти помилково. Так само з огляду на обставини справи немає підстав вважати, що він сплатив штраф надмірно, тобто у розмірі більшому, ніж визначений у зазначеній постанові. Надалі з огляду на набрання законної сили судовим рішенням адміністративного суду про визнання протиправною та скасування такої постанови відповідна юридична підстава відпала.

Порядок № 787 застосовується до випадків помилково чи надміру зарахованих до бюджету коштів. Разом з тим, оскільки сума адміністративно-господарського штрафу, яку вніс до бюджету позивач, не є помилково чи надміру зарахованою, Порядок № 787 на спірні правовідносини не поширюється.

Колегія суддів зазначає, що після визнання протиправною та скасування адміністративним судом постанови про застосування штрафу, платник згідно зі статтею 1212 ЦК України має право на позов про стягнення суми перерахованих ним коштів як таких, які утримуються у бюджеті без достатньої правової підстави.

Зазначене узгоджується із практикою Великої Палати Верховного Суду про те, що рішення органу влади за умови його невідповідності закону не тягне тих юридичних наслідків, на які воно спрямоване (постанови від 21.08.2019 у справі № 911/3681/17 (пункт 39), від 15.10.2019 у справі № 911/3749/17 (пункт 6.27), від 22.01.2020 у справі № 910/1809/18 (пункт 35), від 01.02.2020 у справі № 922/614/19 (пункт 52), від 23.11.2021 у справі № 359/3373/16-ц (пункт 109)).

Враховуючи викладене вище, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про обґрунтованість позову та, що стягнення 17 000,00 грн має відбуватися на підставі статті 1212 ЦК України.

Разом з тим, як вбачається з прохальної частини позову, позивач просить суд стягнути безпідставно набуті кошти у розмірі 17 000,00 грн за рахунок бюджетних асигнувань Державної служби України з безпеки на транспорті.

Так, кошти Державного бюджету України належать на праві власності державі. Отже, боржником у зобов`язанні зі сплати коштів державного бюджету є держава Україна як учасник цивільних відносин (частина друга статті 2 ЦК України).

Відповідно до частини першої статті 170 ЦК України держава набуває і здійснює цивільні права та обов`язки через органи державної влади у межах їхньої компетенції, встановленої законом.

Згідно із частиною четвертою статті 56 ГПК України держава, територіальна громада бере участь у справі через відповідний орган державної влади, орган місцевого самоврядування відповідно до його компетенції, від імені якого діє його керівник або представник.

При цьому, ГПК України не передбачає необхідності зазначення суб`єкта виконання судового рішення (органу, через який треба перераховувати кошти), номера чи виду рахунку, з якого їх слід стягнути (списати). Такі відомості не впливають ні на підстави, ні на обов`язковість відновлення порушеного права позивача та є регламентацією способу та порядку виконання судового рішення, які мають бути врегульовані у нормативних актах, а не у резолютивній частині рішення.

Аналогічний висновок зазначений у постанові Великої Палати Верховного Суду, викладеному від 19.06.2018 у справі № 910/23967/16.

З огляду на вищевикладене, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що спірну суму коштів у даній справі слід стягувати на користь позивача саме з Державного бюджету України.

За вказаних обставин, суд першої інстанції дійшов правильного висновку про задоволення позовних вимог, шляхом стягнення з Державного бюджету України на користь позивача 17 000,00 грн безпідставно отриманих коштів.

Отже, доводи скаржника не знайшли свого підтвердження в ході розгляду апеляційної скарги та не спростовують фактів, покладених в основу рішення Господарського суду міста Києва від 29.09.2023 у справі № 910/5548/22.

Враховуючи вищевикладене, вирішуючи спір по суті заявлених позовних вимог, місцевий господарський суд повно та всебічно дослідив обставини справи, дав їм належну правову оцінку, дійшов правильних висновків щодо прав та обов`язків сторін, які ґрунтуються на належних та допустимих доказах.

Висновки суду апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги

Відповідно до пункту 3 частини 2 статті 129 Конституції України та частини 1 статті 74 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів (частини 1 статті 86 Господарського процесуального кодексу України).

Належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення (статті 76 Господарського процесуального кодексу України).

Докази, не подані у встановлений законом або судом строк, до розгляду судом не приймаються, крім випадку, коли особа, що їх подає, обґрунтувала неможливість їх подання у вказаний строк з причин, що не залежали від неї (частини 8 статті 80 Господарського процесуального кодексу України).

Апелянтом не надано до суду належних і допустимих доказів на підтвердження тих обставин, на які він посилається в апеляційній скарзі. Доводи апеляційної скарги ґрунтуються на припущеннях та зводяться до намагань здійснити переоцінку обставин справи, вірно встановлених судом першої інстанції.

Отже, підсумовуючи наведене, колегія суддів дійшла висновку про те, що оскаржуване рішення суду прийнято у відповідності з вимогами матеріального та процесуального права, підстав його скасовувати або змінювати не вбачається.

Таким чином, апеляційна скарга Державної служби України з безпеки на транспорті на рішення Господарського суду міста Києва від 29.09.2023 у справі №910/5548/22 задоволенню не підлягає. Рішення Господарського суду міста Києва від 29.09.2023 у справі №910/5548/22 слід залишити без змін.

З урахуванням відмови в задоволенні апеляційної скарги, судові витрати за розгляд справи в суді апеляційної інстанції покладаються на апелянта в порядку статті 129 Господарського процесуального кодексу України.

Керуючись статтями 129, 269, 270, 275, 276, 281, 282, 284 Господарського процесуального кодексу України, Північний апеляційний господарський суд

ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційну скаргу Державної служби України з безпеки на транспорті на рішення Господарського суду міста Києва від 29.09.2023 у справі №910/5548/22 залишити без задоволення.

2. Рішення Господарського суду міста Києва від 29.09.2023 у справі №910/5548/22 залишити без змін.

3. Судові витрати за розгляд справи у суді апеляційної інстанції покласти на апелянта.

4. Матеріали справи № 910/5548/22 повернути до Господарського суду міста Києва.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та не підлягає касаційному оскарженню, крім випадків, передбачених п. 2 ч. 3 ст. 287 Господарського процесуального кодексу України.

Головуючий суддя А.Г. Майданевич

Судді О.М. Коротун

В.В. Сулім