ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ВІННИЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
___________________________________________________________________________
РІШЕННЯ

"15" січня 2024 р. Cправа № 902/763/23

Господарський суд Вінницької області у складі судді Матвійчука Василя Васильовича, розглянувши у відкритому судовому засіданні матеріали справи

за позовом: Акціонерного товариства "Оператор газорозподільної системи "Вінницягаз" (пров. Костя Широцького, 24, м. Вінниця, 21012)

до: Товариства з обмеженою відповідальністю "Калинівський маслосирзавод" (вул. Островського, 68, м. Калинівка, Вінницька область, 22400)

про стягнення 2 914 308,69 грн.

за участю секретаря судового засідання Марущак А.О.,

представників сторін:

позивача Роговий М.В. згідно ордеру (в режимі відеоконференції);

відповідача Шевчук В.О згідно ордеру

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

На розгляд Господарського суду Вінницької області надійшла позовна заява Акціонерного товариства "Оператор газорозподільної системи "Вінницягаз" з вимогою до Товариства з обмеженою відповідальністю "Калинівський маслосирзавод" про стягнення 2 914 308,69 грн, з яких: 2 751 086,36 грн - заборгованість за неврегульований небаланс в липні-вересні 2022 року; 40 248,77 грн - 3% річних; 122 973,56 грн - інфляційні втрати.

Суд, ухвалою від 12.06.2023 за вказаним позовом відкрив провадження у справі № 902/763/23 за правилами загального позовного провадження. Підготовче засідання у справі призначив на 11.07.2023.

06.07.2023 на адресу суду надійшов відзив на позовну заяву № б/н від 03.07.2023 (вх. № 01-34/6234/23 від 06.07.2023).

За результатами судового засідання 11.07.2023, суд, без виходу до нарадчої кімнати, постановив ухвалу із занесенням її до протоколу судового засідання від 11.07.2023 про продовження строку підготовчого провадження у справі на 30 днів на підставі ч. 3 ст. 177 ГПК України та відкладення підготовчого засідання на 29.08.2023.

28.08.2023 до суду надійшли пояснення № 21001-Ск-15265-0823 від 28.08.2023 представника позивача - адвоката Бабійчук О.А. з наведенням заперечень щодо доводів відповідача, викладених у відзиві на позовну заяву.

За результатами слухання справи 29.08.2023, з урахуванням усного клопотання представника відповідача, судом відкладено підготовче засідання на 14.09.2023, про що постановлено відповідну ухвалу у протокольній формі.

Суд, ухвалою від 14.09.2023 відклав підготовче засідання на 03.10.2023.

03.10.2023 на електронну адресу суду надійшло клопотання № б/н від 03.10.2023 (вх. № 01-34/9282/23 від 03.10.2023) скріплене електронним цифровим підписом представника відповідача - адвоката Мартинюка Н.Р. про витребування в Акціонерного товариства "Оператор газорозподільної системи "Вінницягаз" оригіналів документів копії яких долучені до матеріалів справи.

03.10.2023 на електронну адресу суду надійшло клопотання № б/н від 03.10.2023 (вх. № 01-34/9283/23 від 03.10.2023) скріплене електронним цифровим підписом представника відповідача - адвоката Мартинюка Н.Р. про поновлення відповідачу строку на звернення з клопотанням про витребування доказів та витребувати у Акціонерного товариства "Оператор газорозподільної системи "Вінницягаз" оригінали доказів надсилання на адресу Товариства з обмеженою відповідальністю "Калинівський маслосирзавод" низки документів.

За результатами слухання справи 03.10.2023, з урахуванням усного клопотання представника позивача, підготовче засідання відкладено на 31.10.2023, про що постановлено відповідну ухвалу у протокольній формі. Поряд з цим, з метою сприяння своєчасному, всебічному, повному встановленню всіх обставин справи, судом відкладено розгляд поданих представником відповідача клопотань.

Дослідивши в судовому засіданні 31.10.2023 клопотання представника відповідача № б/н від 03.10.2023 (вх. № 01-34/9282/23 від 03.10.2023) та № б/н від 03.10.2023 (вх. № 01-34/9283/23 від 03.10.2023), суд залишив їх без розгляду, про що постановив ухвалу у протокольній формі.

За результатами судового засідання 31.10.2023, суд, без виходу до нарадчої кімнати, постановив ухвалу із занесенням її до протоколу судового засідання від 31.10.2023 про закриття підготовчого провадження та призначення справи до судового розгляду по суті 28.11.2023.

В подальшому розгляд справи по суті, за відповідними клопотаннями представників сторін відкладався, про що судом постановлено ухвали у протокольній формі від 28.11.2023, від 14.12.2023, від 26.12.2023.

За наслідками судового засідання 26.12.2023 розгляд справи по суті судом відкладено на 12.01.2024 (протокольна ухвала від 26.12.2023).

На визначену судом дату (12.01.2024) представник позивача зявився в засідання суду в режимі відеоконференції. Представник відповідача взяв участь в судовому засіданні в приміщенні суду.

При розгляді справи 12.01.2024 судом проведено стадію безпосереднього дослідження доказів та стадію судових дебатів, у якій виступили з промовами представники позивача та відповідача.

В судовому засіданні 12.01.20234 суд повідомив про завершення розгляду справи по суті та вийшов до нарадчої кімнати для постановлення вступної і резолютивної частини судового рішення, повідомивши представників сторін про орієнтовний час повернення з нарадчої кімнати.

Після виходу з нарадчої кімнати 15.01.2024 в судове засідання представники сторін не з`явилися, у зв`язку з чим вступна та резолютивна частина рішення долучена до матеріалів справи без її проголошення.

Розглянувши подані документи і матеріали, з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, господарський суд,

ВСТАНОВИВ:

В обґрунтування заявлених позовних вимог позивач посилається на неналежне виконання відповідачем обов`язків за типовим договором розподілу природного газу, затвердженим постановою НКРЕКП № 2498 від 30.09.2015, до якого відповідач приєднався шляхом підписання заяви-приєднання № 094211DZG6CP108/42CPVi16742-18 від 18.10.2018 в частині здійснення в лютому, червні, липні, серпні та вересні 2022 року несанкціонованого відбору природного газу з газорозподільної системи без виділених Постачальником підтверджених обсягів природного газу.

Позивач стверджує, що весь обсяг природного газу відповідача, відібраний останнім у спірний період, внесено до алокації позивача, в зв`язку із чим останнім, на підставі пункту 4 глави 5 розділу VI Кодексу ГРМ було розраховано відповідачу вартість компенсації обсягів природного газу (неврегульований небаланс) за результатами вчинення позивачем балансуючих дій на загальну суму 4 776 172,14 грн.

За надану позивачем послугу відповідач розрахувався частково в сумі 2 025 085,78 грн.

В той же час, в гарантійному листі відповідач гарантував здійснити остаточний розрахунок до 04.11.2022.

Проте, взяті на себе гарантії щодо погашення заборгованості за послуги врегулювання небалансу позивачем відповідач не виконав.

Відтак, станом на дату подання даного позову заборгованість ТОВ «Калинівський маслосирзавод» перед АТ «Вінницягаз» за неврегульований небаланс становить 2 751 086,36 грн.

Зазначені обставини стали підставою для звернення з позовом до суду про примусове стягнення боргу та компенсаційних втрат, визначених положеннями ст. 625 ЦК України.

Відповідач заперечив проти позову. Суть заперечень відповідача, викладених у відзиві на позовну заяву зводиться до того, що відповідно до п. 2 глави 1 розділу X Кодексу газотранспортної системи (далі - Кодекс ГТС), позивач зобов`язаний був припинити (обмежити) транспортування природного газу відповідачу у порядку, встановленому цим розділом, договором транспортування, Правилами постачання природного газу та іншими нормативно-правовими актами, що регулюють питання припинення (обмеження) транспортування природного газу.

Проте, ані оператором ГТС України, ані АТ «Вінницягаз» не було забезпечено належної процедури припинення подачі та припинення споживання природного газу відповідачу.

Тому, на думку відповідача, має місце протиправна бездіяльність зі сторони учасників газового ринку (зокрема, АТ «Вінницягаз»), що призвело до збільшення вартості газу, поставленого відповідачу протягом спірних періодів, а отже поведінка учасників газового ринку у даному випадку суперечить принципу чесної ділової практики та принципу добросовісності. У зв`язку чим, відповідач вважає, що у ТОВ «Калинівський маслосирзавод» відсутній обов`язок з оплати вартості послуг з поставки газу за збільшеним коефіцієнтом.

Поряд з цим, відповідач, посилаючись на Наказ Міністерства аграрної політики та продовольства України від 16.05.2022 №293, яким ТОВ «Калинівський маслосирзавод» було включено до переліку підприємств для забезпечення нагальних потреб функціонування держави в умовах воєнного стану, зауважує, що Товариство, фактично є ланкою в ланцюгу продовольчої безпеки держави в цей критичний період, відтак належить до об`єктів критичної інфраструктури. Тому просить суд зменшити заявлений до стягнення позивачем розмір 3% річних та інфляційних втрат на 90%.

Позивач, в свою чергу, в письмових поясненнях, заперечує доводи відповідача наголошуючи на тому, що у відповідності з положенням п. 18 розділу II Правил постачання, за відсутності у споживача діючого постачальника (тобто в ситуації, коли споживач не включений до Реєстру споживачів будь-якого постачальника) у відповідному розрахунковому періоді споживач не має права здійснювати відбір (споживання) природного газу з газорозподільної системи та має подати до Оператора ГРМ письмову заяву про припинення розподілу природного газу на його об`єкт.

Крім того, згідно вимог п. 21 Правил постачання, саме на споживача покладені обов`язки: забезпечувати дотримання дисципліни відбору (споживання) природного газу в обсягах та на умовах, визначених договорами; самостійно обмежувати (припиняти) споживання природного газу у випадку відсутності споживача у розрахунковому періоді в Реєстрі будь-якого постачальника на інформаційній платформі Оператора ГТС; відсутності укладеного договору постачання природного газу; інших випадках, передбачених цими Правилами та чинним законодавством.

При цьому, позивач зауважує на тому, що глава 7 розділу VI Кодексу ГРМ не встановлює прямого обов`язку для Оператора ГРМ вжити заходів із припинення (обмеження) розподілу природного газу за умови отримання від Оператора ГТС повідомлення про припинення розподілу газу споживачу у випадку відсутності такого споживача в Реєстрі будь-якого постачальника у відповідному розрахунковому періоді, а лише надає право на вчинення заходів із припинення: «.Оператор ГРМ в установленому законодавством порядку має право припинити/обмежити газопостачання (розподіл природного газу) на об`єкт споживача (у тому числі побутового споживача) з дотриманням ПБСГ та нормативних документів, що визначають порядок обмеження/припинення природного газу...».

Тому позивач вважає, що оскільки відібрані відповідачем обсяги у спірний період не були підтверджені його постачальником, саме на відповідача був покладений обов`язок самостійно припинити відбір газу із газорозподільної системи позивача та, відповідно нести відповідальність за такий відбір у вигляді компенсації позивачу вартості несанкціоновано відібраного газу в порядку та розмірі, встановленому Кодексом ГРМ.

Заперечує позивач і доводи відповідача щодо особливого статусу ТОВ «Калинівський маслосирзавод», вказуючи на те, що відповідач жодним належним доказом не підтвердив свій особливий статус та не надав підтвердження того, що центральним органом виконавчої влади (в даному випадку Міністерство аграрної політики та продовольства України) було включено ТОВ «Калинівський маслосирзавод» до переліку суб`єктів господарювання, що виконують життєво важливі функції для забезпечення продовольчої безпеки. Дана обставина лише підтверджується тим, що у спірний період постачальник «останньої надії» у спірний період не включав Відповідача до Реєстру своїх споживачів на інформаційній платформі Оператора ГТС.

Із наявних у справі та досліджених судом доказів слідує, що шляхом підписання заяви-приєднання від 18.10.2018 №094211DZG6CP108/42CPVi16742-18 до умов договору розподілу природного газу (для споживача, що не є побутовим) між Товариством з обмеженою відповідальністю "Калинівський маслосирзавод" (Споживач, відповідач) та Акціонерним товариством "Оператор газорозподільної системи "Вінницягаз" (Оператор ГРМ, позивач) укладено договір розподілу природного газу (далі - Договір) відповідно до наявного в матеріалах справи типового договору, затвердженого постановою Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг, від 30.09.2015р. №2498 (зі змінами).

Пунктом 1.1 Договору передбачено, що цей типовий договір розподілу природного газу (далі - Договір) є публічним та регламентує порядок і умови забезпечення цілодобового доступу Споживача до газорозподільної системи, розподіл (переміщення) природного газу газорозподільною системою з метою його фізичної доставки до межі балансової належності об`єкта Споживача та переміщення природного газу з метою фізичної доставки Оператором ГРМ обсягів природного газу до об`єктів споживачів, а також правові засади санкціонованого відбору природного газу з газорозподільної системи.

Умови цього Договору однакові для всіх споживачів України та розроблені відповідно до Закону України "Про ринок природного газу" і Кодексу газорозподільних систем, затвердженого постановою Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг, від 30.09.2015р. №2494 (далі - Кодекс газорозподільних систем) (п.1.2 Договору).

Цей Договір є договором приєднання, що укладається з урахуванням вимог статей 633, 634, 641 та 642 Цивільного Кодексу України на невизначений строк. Фактом приєднання Споживача до умов цього Договору (акцептування договору) є вчинення Споживачем будь-яких дій, які засвідчують його бажання укласти Договір, зокрема надання підписаної Споживачем заяви-приєднання за формою, наведеною у додатку 1 (для побутових споживачів) або у додатку 2 (для споживачів, що не є побутовими) до цього Договору, яку в установленому порядку Оператор ГРМ направляє Споживачу інформаційним листом за формою, наведеною у додатку 3 до цього Договору, та/або сплата рахунка Оператора ГРМ, та/або документально підтверджене споживання природного газу (п. 1.3 Договору).

Відповідно до п.1.4 Договору, послуга з розподілу природного газу - це послуга Оператора ГРМ, яка надається споживачу та включає в себе забезпечення цілодобового доступу споживача до газорозподільної системи і розподіл (переміщення) належного споживачу (його постачальнику) природного газу газорозподільною системою з метою його фізичної доставки до межі балансової належності об`єкта споживача.

У відповідності до п.2.1 Договору, Оператор ГРМ зобов`язується надати Споживачу послугу з розподілу природного газу, а Споживач зобов`язується прийняти зазначену послугу та сплатити її вартість у розмірі, строки та порядку, визначені цим Договором.

Згідно п.2.3 Договору, при вирішенні всіх питань, що не обумовлені цим Договором, сторони зобов`язуються керуватися Законом України "Про ринок природного газу" та Кодексом ГРС.

Пунктом 3.1 Договору визначено, що Споживач має право здійснювати відбір/споживання природного газу з розподільної системи за умови включення його до Реєстру споживачів будь-якого постачальника у періоді фактичного відбору/споживання природного газу, що в установленому Кодексом газотранспортної системи порядку підтверджується оператором газотранспортної системи до початку такого періоду. Наявність підтвердженого обсягу природного газу Споживача (його постачальника) доводиться до відома Оператора ГРМ у встановленому законодавством порядку Оператором ГТС, а до відома Споживача - його постачальником. За відсутності у Споживача договору постачання природного газу та/або виділених його постачальником підтверджених обсягів для потреб Споживача на відповідний календарний період Споживач не має права використовувати (споживати) природний газ із газорозподільної системи.

Споживач, що не є побутовим, зобов`язаний самостійно контролювати власне газоспоживання та для недопущення перевищення підтвердженого обсягу природного газу разом зі своїм постачальником заходи з коригування в установленому порядку підтвердженого обсягу або заходи із самостійного та завчасного обмеження (припинення) власного газоспоживання. Якщо за підсумками місяця фактичний об`єм споживання природного газу Споживача буде перевищувати підтверджений обсяг природного газу, врегулювання небалансу (дефіциту) природного газу буде здійснюватись його постачальником у встановленому законодавством порядку та відповідно до умов договору природного газу (п.3.3 Договору).

Порядок розрахунків сторони узгодили у розділі VI Договору. Так, оплата вартості послуги Оператора ГРМ з розподілу природного газу здійснюється Споживачем за тарифом, встановленим Регулятором для Оператора ГРМ, що сплачується як плата за річну замовлену потужність, з урахуванням вимог Кодексу газорозподільних систем (п.6.1 Договору).

Відповідно до п.6.2 договору, тариф, встановлений згідно з пунктом 6.1 цього розділу, є обов`язковим для Сторін з дати набрання чинності постановою Регулятора щодо його встановлення. До встановлення тарифів на послуги розподілу природного газу, виходячи з величини річної замовленої потужності об`єкта Споживача відповідно до Кодексу газорозподільних систем, оплата послуг здійснюється за тарифами, встановленими Регулятором для Оператора ГРМ, за фізичний обсяг розподілу природного газу.

Згідно п.6.3 Договору, величина річної замовленої потужності об`єкта (об`єктів) Споживача на розрахунковий календарний рік визначається відповідно до Кодексу ГРМ. Споживач, що не є побутовим, оплачує замовлену потужність виходячи з наявних об`єктів, зазначених у заяві-приєднанні, що є додатком до договору розподілу природного газу. Місячна вартість послуги розподілу природного газу визначається як добуток 1/12 річної замовленої потужності об`єкта (об`єктів) споживача на тариф, встановлений Регулятором для відповідного Оператора ГРМ із розрахунку місячної вартості одного кубічного метра замовленої потужності.

Розрахунковим періодом за цим Договором є календарний місяць (п.6.4 Договору).

Відповідно до п.6.6 Договору, оплата вартості послуги з розподілу природного газу за цим Договором здійснюється Споживачем, який не є побутовим, на умовах попередньої оплати до початку розрахункового періоду на підставі рахунка Оператора ГРМ. Якщо згідно із законодавством Споживач має сплачувати Оператору ГРМ за послуги з розподілу природного газу зі свого поточного рахунку із спеціальним режимом використання, оплата послуг розподілу природного газу здійснюється з поточного рахунку із спеціальним режимом використання споживача на поточний рахунок Оператора ГРМ кожного банківського дня згідно з алгоритмом розподілу коштів, встановленим Регулятором, та зараховується як плата за послуги розподілу природного газу в тому місяці, в якому надійшли кошти. Остаточний розрахунок за надані у звітному місяці послуги проводиться Споживачем до десятого числа місяця, наступного за звітним, відповідно до акта наданих послуг та з урахуванням раніше перерахованих коштів. Оплата вартості послуги з розподілу природного газу за цим Договором здійснюється Споживачем, який є побутовим, до 20 числа (включно) місяця, в якому надаються послуги з розподілу природного газу, на підставі рахунка Оператора ГРМ. Оплата здійснюється виключно грошовими коштами на поточний рахунок із спеціальним режимом використання Оператора ГРМ. Дата оплати визначається датою, на яку були зараховані кошти на рахунок Оператора ГРМ. Споживач має право здійснювати оплату за договором розподілу природного газу через банківську платіжну систему, онлайн-переказ, поштовий переказ, внесення готівки через касу Оператора ГРМ та в інший не заборонений законодавством спосіб.

У разі відсутності графіка погашення заборгованості Оператор ГРМ має право грошові кошти, отримані від Споживача в поточному розрахунковому періоді, зарахувати в рахунок погашення існуючої заборгованості Споживача відповідно до черговості її виникнення (п.6.7 Договору).

Згідно п.6.8 Договору, надання оператором ГРМ послуги з розподілу природного газу Споживачу, що не є побутовим, має підтверджуватися підписаним між сторонами актом наданих послуг, що оформлюється відповідно до вимог Кодексу газорозподільних систем.

Пунктом 7.1 Договору передбачені обов`язки оператора ГРМ, зокрема: розміщувати на сайті чинні тарифи за послуги з розподілу природного газу та поточну редакцію тексту цього договору і Кодексу газорозподільних систем, а у разі внесення до цього Договору в установленому законодавством порядку відповідних змін своєчасно їх публікувати в офіційних друкованих виданнях, які публікуються на території його ліцензованої діяльності; забезпечити можливість цілодобового доступу Споживача до газорозподільної системи та передачу належних Споживачу об`ємів (обсягів) природного газу з дотриманням належного рівня надійності, безпеки, якості та величини його тиску за умови дотримання Споживачем вимог цього Договору; забезпечити належний рівень комерційного обліку природного газу по Споживачу, у тому числі формування загального об`єму та обсягу розподілу (споживання) природного газу Споживачу за відповідний період з урахуванням наданих Споживачем Оператору ГРМ показань лічильника або контрольного зняття показань лічильника Оператором ГРМ згідно з вимогами Кодексу ГРМ та інші.

При цьому Оператор ГРМ має право отримувати від споживача оплату за цим Договором (пп.1 п.7.2 Договору).

Згідно пп.1, пп.2 п.7.4 Договору, споживач зобов`язується здійснювати розрахунки в розмірі, строки та порядку, визначені цим Договором; своєчасно повідомляти оператора ГРМ про всі зміни щодо персоніфікованих даних в заяві-приєднанні та/або позаштатної роботи комерційного вузла обліку (лічильника газу).

У відповідності до п. 8.1 Договору, за невиконання або неналежне виконання своїх зобов`язань за цим Договором сторони несуть відповідальність згідно з цим договором та чинним законодавством України.

Цей Договір укладається на невизначений строк (п.12.1 Договору).

Пунктом 12.2 Договору передбачено, що якщо в установленому порядку Регулятором будуть внесені зміни до редакції типового договору розподілу природного газу, Оператор ГРМ зобов`язується розмістити повідомлення про такі зміни на сайті та в офіційних друкованих виданнях, що публікуються на території його ліцензованої діяльності, не менше ніж за десять днів до набрання змінами чинності, крім випадків, для яких цим договором встановлений інший термін та/або порядок повідомлення про внесення змін. У разі незгоди Споживача зі змінами він має право розірвати цей договір шляхом надсилання письмового повідомлення Оператору ГРМ протягом десяти календарних днів з дня, коли він дізнався чи міг дізнатися про внесені до цього договору зміни. Нерозірвання цього Договору у вказаний строк та продовження споживання природного газу свідчить про згоду Споживача з внесеними до цього Договору змінами.

Цей Договір може бути розірваний за згодою сторін або за ініціативою Споживача у порядку, визначеному законодавством України (п.12.3 Договору).

До заяви-приєднання додано додаток №4 - Розрахунок втрат і витрат природного газу. Перелік точок комерційного обліку споживача (адреса об`єкта: вул.Леніна, 284, м. Шаргород).

Персональний ЕІС-код ТОВ «Калинівський маслосирзавод» як суб`єкта ринку природного газу згідно заяви-приєднання є 56XО00011DZG6003.

З метою забезпечення електронної взаємодії та документообігу між Оператором ГТС та суб`єктами ринку природного газу, Оператором ГТС України на власному сайті (за посиланням https://tsoua.com/kliyentam/komerciinyi-dyspetchyng/elektronnyj-dokumentoobig/) розміщена форма електронного документообігу (форма № 9), за допомогою якої Оператор ГТС надсилає на адресу АТ «Вінницягаз» повідомлення про споживачів у зоні ліцензійної діяльності АТ «Вінницягаз», які не включені до Реєстру споживачів жодного постачальника / постачальник яких не подав номінацію на точку виходу до ГРМ або така номінація була відхилена оператором ГТС / постачальник яких ініціював припинення їм газопостачання.

Оператором ГТС України на адресу АТ «Вінницягаз» були надіслані повідомлення за формою № 9, в яких містилася інформація про те, що постачальником Споживача (в даному випадку відповідача - ТОВ «Калинівський маслосирзавод» (ЕІС-код 56X3) ініційовано припинення газопостачання (а.с. 23, 30, 38, 46, 54).

За наявними матеріалами справи, відповідачем не було вчинено дій із самостійного припинення споживання природного газу, в зв`язку із чим, відповідачем було несанкціоновано відібрано з газорозподільної системи АТ «Вінницягаз» природного газу:

у лютому 2022 року - 3,34352 тис.куб. (акт врегулювання щодобових небалансів за газовий місяць лютий 2022 року № 02-2022-) (а.с. 26, 27);

у червні 2022 року - 28,14894 тис.куб. (акт врегулювання щодобових небалансів за газовий місяць червень 2022 року № 06-2022-) (а.с. 33, 34);

у липні 2022 року - 23,67343 тис.куб. (акт врегулювання щодобових небалансів за газовий місяць липень 2022 року № 07-2022-) (а.с. 41, 42);

у серпні 2022 року - 19,03653 тис.куб. (акт врегулювання щодобових небалансів за газовий місяць серпень 2022 року № 08-2022-) (а.с. 49, 50);

у вересні 2022 року - 13,20010 тис.куб. природного газу (акт врегулювання щодобових небалансів за газовий місяць вересень 2022 року № 09-2022-) (а.с. 57, 58).

Також АТ "Вінницягаз" у вказаний період складено наступні Акти надання послуг:

Акт надання послуг № 82009139 від 28.02.2022, за яким позивачем надано відповідачу послугу по неврегульованому небалансу за 11.02.2022, 13.02.2022, 14.02.2022, 17.02.2022, вартість якої склала 183 552,26 грн. (а.с. 28);

Акт надання послуг № 82024626 від 30.06.2022, за яким позивачем надано відповідачу послугу по неврегульованому небалансу з 02.06.2022 по 16.06.2022 (без коеф.), вартість якої склала 1 041 533,52 грн. (а.с. 35);

Акт надання послуг № 82028526 від 31.07.2022, за яким позивачем надано відповідачу послугу по неврегульованому небалансу з 01.07.202 по 31.07.2022, вартість якої склала 1 046 110,69 грн. (а.с. 43);

Акт надання послуг № 82032939 від 31.08.2022, за яким позивачем надано відповідачу послугу по неврегульованому небалансу з 01.08.2022 по 31.08.2022, вартість якої склала 1 438 455,80 грн. (а.с. 51);

Акт надання послуг № 82037001 від 30.09.2022, за яким позивачем надано відповідачу послугу по неврегульованому небалансу з 01.09.2022 по 21.09.2022, вартість якої склала 1 066 519,87 грн. (а.с. 59).

Як вказує позивач, та знайшло своє підтвердження в матеріалах справи, відповідач за надані позивачем послуги розрахувався частково в сумі 2 025 085,78 грн. (а.с. 62-69)

При цьому, в гарантійному листі адресованому позивачу, та зареєстрованому останній 25.10.2022 за вх. № ГЛ-6040-21001-1022, відповідач гарантував закрити існуючу заборгованість по небалансам природного газу до 04.11.2022 та просив не припиняти розподіл природного газу.

Проте, як свідчать матеріали справи, взяті на себе гарантії щодо погашення заборгованості за надані позивачем послуги врегулювання небалансу відповідач не виконав.

За вказаних обставин позивач звернувся до суду з позовом про стягнення з відповідача компенсації вартості несанкціонованого відібраного об`єму спожитого природного газу за липень, серпень, вересень 2022 року в сумі 2 751 086,36 грн..

З огляду на встановлені обставини справи, суд враховує наступне.

Згідно ст.11 Цивільного кодексу України (надалі також ЦК України), цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки, й серед підстав виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, передбачає договори та інші правочини.

У відповідності до п.1 ст.12 ЦК України, особа здійснює свої цивільні права вільно на власний розсуд.

Як встановлено ст.67 Господарського кодексу України (надалі також ГК України), відносини підприємства з іншими підприємствами, організаціями, громадянами в усіх сферах господарської діяльності здійснюються на основі договорів. Підприємства вільні у виборі предмета договору, визначенні зобов`язань, інших умов господарських взаємовідносин, що не суперечать законодавству України.

У статтях 3, 6, 203, 626, 627 ЦК України визначено загальні засади цивільного законодавства, зокрема поняття договору і свободи договору, та сформульовано загальні вимоги до договорів як різновиду правочинів (вільне волевиявлення учасника правочину).

Згідно ст.174 ГК України, господарські зобов`язання можуть виникати, зокрема, із господарського договору та інших угод, передбачених законом, а також з угод, не передбачених законом, але таких, які йому не суперечать.

Загальні умови укладання договорів, що породжують господарські зобов`язання, наведені в ст.179 ГК України, згідно з якою майново-господарські зобов`язання, які виникають між суб`єктами господарювання або між суб`єктами господарювання і негосподарюючими суб`єктами - юридичними особами на підставі господарських договорів, є господарсько-договірними зобов`язаннями. Кабінет Міністрів України, уповноважені ним або законом органи виконавчої влади можуть рекомендувати суб`єктам господарювання орієнтовні умови господарських договорів (примірні договори), а у визначених законом випадках - затверджувати типові договори. Укладення господарського договору є обов`язковим для сторін, якщо він заснований на державному замовленні, виконання якого є обов`язком для суб`єкта господарювання у випадках, передбачених законом, або існує пряма вказівка закону щодо обов`язковості укладення договору для певних категорій суб`єктів господарювання чи органів державної влади або органів місцевого самоврядування. При укладенні господарських договорів сторони можуть визначати зміст договору на основі: вільного волевиявлення, коли сторони мають право погоджувати на свій розсуд будь-які умови договору, що не суперечать законодавству; примірного договору, рекомендованого органом управління суб`єктам господарювання для використання при укладенні ними договорів, коли сторони мають право за взаємною згодою змінювати окремі умови, передбачені примірним договором, або доповнювати його зміст; типового договору, затвердженого Кабінетом Міністрів України, чи у випадках, передбачених законом, іншим органом державної влади, коли сторони не можуть відступати від змісту типового договору, але мають право конкретизувати його умови; договору приєднання, запропонованого однією стороною для інших можливих суб`єктів, коли ці суб`єкти у разі вступу в договір не мають права наполягати на зміні його змісту. Зміст договору, що укладається на підставі державного замовлення, повинен відповідати цьому замовленню. Суб`єкти господарювання, які забезпечують споживачів, зазначених у частині першій цієї статті, електроенергією, зв`язком, послугами залізничного та інших видів транспорту, а у випадках, передбачених законом, також інші суб`єкти зобов`язані укладати договори з усіма споживачами їхньої продукції (послуг). Законодавством можуть бути передбачені обов`язкові умови таких договорів. Господарські договори укладаються за правилами, встановленими Цивільним кодексом України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом, іншими нормативно-правовими актами щодо окремих видів договорів.

Відповідно до ч.2 ст.180 ГК України, господарський договір вважається укладеним, якщо між сторонами у передбачених законом порядку та формі досягнуто згоди щодо усіх його істотних умов. Істотними є умови, визнані такими за законом чи необхідні для договорів даного виду, а також умови, щодо яких на вимогу однієї із сторін повинна бути досягнута згода.

Відповідно до ч.1 ст.626 ЦК України, договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Частина 1 ст.628 ЦК України передбачає, що зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

В силу ст.638 ЦК України, договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом, як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

Статтею 629 ЦК України передбачено, що договір є обов`язковим до виконання сторонами.

Як вбачається з матеріалів справи, між сторонами склалися правовідносини щодо надання послуг з розподілу/постачання природного газу споживачу.

Данні правовідносини регулюються Цивільним кодексом України, Законом України "Про ринок природного газу", Кодексом газорозподільних систем, затвердженого постановою Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг, 30.09.2015р. № 2494, Типовим договором з розподілу природного газу.

Кодексом газорозподільних систем регулюються взаємовідносини оператора газорозподільних систем із суб`єктами ринку природного газу, зокрема, щодо умов забезпечення комерційного, у тому числі приладового обліку природного газу в газорозподільній системі та визначення його об`ємів і обсягів передачі до/з газорозподільної системи, у тому числі в розрізі суб`єктів ринку природного газу.

Згідно ч.3 глави 1 розділу 1 Кодексу ГРС дія цього Кодексу поширюється на операторів газорозподільних систем, замовників доступу та приєднання до газорозподільної системи, споживачів (у тому числі побутових споживачів), об`єкти яких підключені до газорозподільних систем, та на їх постачальників.

Відповідно до ст.40 Закону України "Про ринок природного газу", розподіл природного газу здійснюється на підставі та умовах договору розподілу природного газу в порядку, передбаченому кодексом газорозподільних систем та іншими нормативно-правовими актами. За договором розподілу природного газу оператор газорозподільної системи зобов`язується забезпечити замовнику послуги розподілу природного газу на період та умовах, визначених договором розподілу природного газу, а замовник зобов`язується сплатити оператору газорозподільної системи вартість послуг розподілу природного газу. Типовий договір розподілу природного газу затверджується Регулятором. Оператор газорозподільної системи має забезпечити додержання принципу недискримінації під час укладення договорів розподілу природного газу з замовниками. Договір розподілу природного газу є публічним.

Також, як встановлено судом, між позивачем та відповідачем існують правовідносини щодо розподілу природного газу, які врегульовані Типовим договором розподілу природного газу.

Зокрема, між Акціонерним товариством "Оператор газорозподільної системи "Вінницягаз" та Товариством з обмеженою відповідальністю "Калинівський маслосирзавод" укладено Типовий договір розподілу природного газу шляхом підписання заяви - приєднання №№094211DZG6CP108/42CPVi16742-18 від 18.10.2018. (ЕІС-код Споживача - 56ХО00011DZG6003).

У відповідності до ч.4 розділу 3 глави VI Кодексу ГРМ договір розподілу природного газу між Оператором ГРМ та споживачем укладається шляхом підписання заяви-приєднання споживача до умов договору розподілу природного газу, що відповідає Типовому договору розподілу природного газу, розміщеному на офіційному вебсайті Регулятора та Оператора ГРМ та/або в друкованих виданнях, що публікуються на території його ліцензованої діяльності з розподілу газу, і не потребує двостороннього підписання сторонами письмової форми договору.

Умови цього договору однакові для всіх споживачів України та розроблені відповідно до Закону України "Про ринок природного газу" і Кодексу газорозподільних систем, затвердженого постановою Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг, від 30.09.2015р. №2494. Цей Договір є договором приєднання, що укладається з урахуванням вимог статей 633, 634, 641 та 642 Цивільного Кодексу України на невизначений строк. Фактом приєднання споживача до умов цього Договору (акцептування договору) є вчинення споживачем будь-яких дій, які засвідчують його бажання укласти договір, зокрема надання підписаної споживачем заяви-приєднання (п.п.1.2, 1.3 Типового договору розподілу природного газу, затвердженого постановою Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг, 30.09.2015р. №2498).

Пунктом 2.3 Договору передбачено, що при вирішенні всіх питань, що не обумовлені цим договором, сторони зобов`язуються керуватися Законом України "Про ринок природного газу" та Кодексом газорозподільних систем.

За змістом 3.1 Договору Споживач має право здійснювати відбір/споживання природного газу з газорозподільної системи за умови включення його до Реєстру споживачів будь-якого постачальника у періоді фактичного відбору/споживання природного газу, що в установленому Кодексом газотранспортної системи порядку підтверджується оператором газотранспортної системи до початку такого періоду. Наявність підтвердженого обсягу природного газу споживача (його постачальника) доводиться до відома Оператора ГРМ у встановленому законодавством порядку Оператором ГТС, а до відома споживача - його постачальником. За відсутності у споживача договору постачання природного газу та/або виділених його постачальником підтверджених обсягів для потреб споживача на відповідний календарний період споживач не має права використовувати (споживати) природний газ із газорозподільної системи.

У відповідності до ч.3 глави 5 розділу VI Кодексу ГРМ за відсутності у споживача діючого постачальника (якщо споживач не включений до Реєстру споживачів будь-якого постачальника) у відповідному розрахунковому періоді споживач не має права здійснювати відбір/споживання природного газу з газорозподільної системи та має подати до оператора ГРМ письмову заяву про припинення розподілу природного газу на його об`єкт.

Відповідно до ч.4 глави 5 розділу VI Кодексу ГРМ, якщо за результатами споживання природного газу у період відсутності споживача в Реєстрі споживачів будь-якого постачальника (несанкціонований відбір природного газу) Оператор ГТС при забезпеченні заходів балансування за підсумками газового місяця за процедурою, визначеною Кодексом ГТС, віднесе такі обсяги (неврегульований небаланс) на оператора ГРМ, тоді споживач має компенсувати оператору ГРМ вартість таких обсягів, що розраховується за формулою: В = Vф * Ц * К,

де В - вартість природного газу, яка компенсується Оператору ГРМ;

Vф - об`єм (обсяг) природного газу, фактично спожитий споживачем за період відсутності споживача в Реєстрі споживачів будь-якого постачальника;

Ц - ціна природного газу, використаного оператором ГРМ для покриття втрат і виробничо-технологічних витрат природного газу в ГРМ у відповідний період. Оператор ГРМ щомісячно публікує на своєму вебсайті інформацію про таку ціну та період її дії;

К - коефіцієнт компенсації, який визначається на рівні 1,5.

Судом встановлено, що Оператором ГТС України на адресу АТ «Вінницягаз» були надіслані повідомлення за формою № 9, в яких містилася інформація про те, що постачальником Споживача (ЕІС-код 56X3) у спірний період ініційовано припинення газопостачання.

Проте, відповідачем не було вчинено дій із самостійного припинення споживання природного газу, і в період лютий, червень, липень, серпень та вересень 2022 року було несанкціоновано відібрано з газорозподільної системи АТ «Вінницягаз» природного газу в загальному об`ємі 87 402,52 м. куб., про що позивачем складено відповідні акти врегулювання щодобових небалансів.

Враховуючи зазначене, весь обсяг природного газу відповідача, відібраний останнім у спірний період, внесено до алокації позивача, в зв`язку із чим позивачем на підставі пункту 4 глави 5 розділу VI Кодексу ГРМ було розраховано відповідачу вартість компенсації обсягів природного газу (неврегульований небаланс) за результатами вчинення Позивачем балансуючих дій на загальну суму 4 776 172,14 грн. в тому числі:

в лютому 2022 року - 183 552,26 грн. (акт № 82009139 від 28.02.2022);

в червні 2022 року - 1 041 533,52 грн. (акт № 82024626 від 30.06.2022);

в липні 2022 року - 1 046 110,69 грн. (акт № 82028526 від 31.07.2022);

в серпні 2022 року - 1 438 455,80 грн. (акт № 82032939 від 31.08.2022);

в вересні 2022 року - 1 066 519,87 грн. (акт № 82037001 від 30.09.2022).

За надані позивачем послуги відповідач розрахувався частково в сумі 2 025 085,78 грн, які позивачем зараховано в рахунок оплати послуг за період лютий, червень 2022 року.

В гарантійному листі, адресованому позивачу, зобов`язався здійснити остаточний розрахунок до 04.11.2022, проте взяті на себе гарантії щодо погашення заборгованості за надані позивачем послуги врегулювання небалансу відповідач не виконав.

Таким чином, за відповідачем утворилась та існує заборгованість за надані позивачем послуги врегулювання небалансу за період липень-вересень 2022 року в розмірі 2 751 086,36 грн.

Суд зважає, що відповідач фактично не заперечує несанкціонованого відбору природного газу у спірний період та наявності заборгованості за надані позивачем послуги врегулювання небалансу.

Доводи відповідача про порушення позивачем процедури припинення газопостачання не спростовують несанкціонованого відбору відповідачем природного газу у вказаний період.

Поряд з цим, суд зважає на пунктом 18 розділу II Правил постачання природного газу, яким визначено, що за відсутності у споживача діючого постачальника (тобто в ситуації, коли споживач не включений до Реєстру споживачів будь-якого постачальника) у відповідному розрахунковому періоді споживач не має права здійснювати відбір (споживання) природного газу з газорозподільної системи та має подати до Оператора ГРМ письмову заяву про припинення розподілу природного газу на його об`єкт.

Крім того, згідно вимог п. 21 Правил постачання, саме на споживача покладені обов`язки: забезпечувати дотримання дисципліни відбору (споживання) природного газу в обсягах та на умовах, визначених договорами; самостійно обмежувати (припиняти) споживання природного газу у випадку відсутності споживача у розрахунковому періоді в Реєстрі будь-якого постачальника на інформаційній платформі Оператора ГТС; відсутності укладеного договору постачання природного газу; інших випадках, передбачених цими Правилами та чинним законодавством.

Тобто, Правилами постачання чітко врегульовано порядок та умови відбору споживачем природного газу з газорозподільної системи Оператора ГРМ та саме за споживачем (в даному випадку відповідачем) визначений обов`язок щодо припинення (обмеження) споживання природного газу (ініціювання такого припинення перед Оператором ГРМ) у разі відсутності у споживача діючого постачальника та/або укладеного із постачальником договору на постачання природного газу та, відповідно, перебування споживача у Реєстрі постачальників.

Дані норми узгоджуються і з пунктом 4 глави 5 розділу VI Кодексу ГРМ (в редакції, що діяла у спірний період), яким встановлено, що: «Якщо за результатами споживання природного газу у період відсутності споживача в Реєстрі споживачів будь-якого постачальника (несанкціонований відбір природного газу) Оператор ГТС при забезпеченні заходів балансування за підсумками газового місяця за процедурою, визначеною Кодексом ГТС, віднесе такі обсяги (неврегульований небаланс) на Оператора ГРМ, тоді споживач має компенсувати Оператору ГРМ вартість таких обсягів, що розраховується за формулою В = Vф *Ц*К.

З наведеного слідує, що саме на Споживача, в даному випадку відповідача, покладено обов`язок самостійно припинити відбір газу із газорозподільної системи Оператора ГРМ, в даному випадку позивача, та, відповідно нести відповідальність за такий відбір у вигляді компенсації позивачу вартості несанкціоновано відібраного газу в порядку та розмірі, встановленому Кодексом ГРМ.

У зв`язку з викладеним, враховуючи вищенаведені положення норм чинного законодавства України, приймаючи до уваги встановлені фактичні обставини справи, суд дійшов висновку, що позивачем правомірно заявлено до стягнення з відповідача 2 751 086,36 грн заборгованості за неврегульований небаланс в липні-вересні 2022 року.

Поряд з цим, за порушення відповідачем взятих на себе зобов`язань, позивачем заявлено до стягнення 122 973,56 грн інфляційних втрат та 40 248,77 грн 3% річних.

Згідно ч. 1 ст. 612 Цивільного кодексу України, боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Порушенням зобов`язання, згідно ст.610 Цивільного кодексу України, є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Відповідно до ч.2 ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

За змістом цієї норми Закону нарахування інфляційних втрат на суму боргу та трьох процентів річних входять до складу грошового зобов`язання і є особливою мірою відповідальності боржника за прострочення грошового зобов`язання, оскільки виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові.

Виходячи із положень ст. 625 ЦК України наслідки прострочення боржником грошового зобов`язання у вигляді інфляційного нарахування на суму боргу та трьох процентів річних виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів внаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові.

Отже, у розумінні наведених приписів, позивач, як кредитор, вправі вимагати стягнення в судовому порядку сум інфляційних нарахувань та процентів річних до повного виконання грошового зобов`язання.

Перевіривши здійснений позивачем розрахунок за допомогою Системи комплексного інформаційного забезпечення ЛІГА:ЗАКОН ENTERPRISE суд дійшов висновку про обґрунтованість нарахування сум 3% річних та інфляційних втрат у визначених сумах та у зазначений позивачем період.

Тому вимоги позивача про стягнення 40 248,77 грн 3% річних та 122 973,56 грн інфляційних втрат є правомірними.

Завданням господарського судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів, пов`язаних із здійсненням господарської діяльності, та розгляд інших справ, віднесених до юрисдикції господарського суду, з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав і законних інтересів фізичних та юридичних осіб, держави.

Статтею 14 ГПК України передбачено, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Збирання доказів у господарських справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Таке право мають також особи, в інтересах яких заявлено вимоги, за винятком тих осіб, які не мають процесуальної дієздатності.

Відповідно до ст.73 ГПК України, доказами у справі є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків.

Згідно з ч.ч.1, 3 ст.74 ГПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи.

Обов`язок із доказування слід розуміти як закріплену в процесуальному та матеріальному законодавстві міру належної поведінки особи, що бере участь у судовому процесі, із збирання та надання доказів для підтвердження свого суб`єктивного права, що має за мету усунення невизначеності, яка виникає в правовідносинах у разі неможливості достовірно з`ясувати обставини, які мають значення для справи.

Важливим елементом змагальності процесу є стандарти доказування - спеціальні правила, яким суд має керуватися при вирішення справи. Ці правила дозволяють оцінити, наскільки вдало сторони виконали вимоги щодо тягаря доказування і наскільки вони змогли переконати суд у своїй позиції, що робить оцінку доказів більш алгоритмізованою та обґрунтованою.

Суд приймає до уваги, що 17.10.2019р. набув чинності Закон України №132-IX від 20.09.2019р. "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо стимулювання інвестиційної діяльності в Україні", яким було, зокрема змінено назву ст.79 ГПК України з "Достатність доказів" на нову - "Вірогідність доказів" та викладено її у новій редакції, чим в господарський процес фактично впроваджено стандарт доказування "вірогідності доказів".

У рішенні Європейського Суду з прав людини (далі - ЄСПЛ) у справі "Brualla Gomez de La Torre v. Spain" від 19.12.1997р. наголошено про загальновизнаний принцип негайного впливу процесуальних змін на позови, що розглядаються.

Стандарт доказування "вірогідності доказів", на відміну від "достатності доказів", підкреслює необхідність співставлення судом доказів, які надає позивач та відповідач. Тобто, з введенням в дію нового стандарту доказування необхідним є не надати достатньо доказів для підтвердження певної обставини, а надати їх саме ту кількість, яка зможе переважити доводи протилежної сторони судового процесу.

Відповідно до ст.79 ГПК України наявність обставини, на яку сторона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, вважається доведеною, якщо докази, надані на підтвердження такої обставини, є більш вірогідними, ніж докази, надані на її спростування. Питання про вірогідність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Тлумачення змісту цієї статті свідчить, що нею покладено на суд обов`язок оцінювати докази, обставини справи з огляду на їх вірогідність, яка дозволяє дійти висновку, що факти, які розглядаються скоріше були (мали місце), аніж не були.

Варто відзначити, що Верховний Суд в ході касаційного перегляду судових рішень неодноразово звертався загалом до категорії стандарту доказування та відзначав, що принцип змагальності забезпечує повноту дослідження обставин справи. Цей принцип передбачає покладання тягаря доказування на сторони. Одночасно цей принцип не передбачає обов`язку суду вважати доведеною та встановленою обставину, про яку сторона стверджує. Така обставина підлягає доказуванню таким чином, аби задовольнити, як правило, стандарт переваги більш вагомих доказів, тобто коли висновок про існування стверджуваної обставини з урахуванням поданих доказів видається більш вірогідним, ніж протилежний (постанови Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 02.10.2018р. у справі №910/18036/17, від 23.10.2019р. у справі №917/1307/18, від 18.11.2019р. у справі №902/761/18, від 04.12.2019р. у справі №917/2101/17).

Аналогічний стандарт доказування застосовано Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 18.03.2020р. у справі №129/1033/13-ц (провадження №14-400цс19).

Такий підхід узгоджується з судовою практикою ЄСПЛ, юрисдикція якого поширюється на всі питання тлумачення і застосування Конвенції (п.1 ст.32 Конвенції). Так, зокрема, у рішенні 23.08.2016р. у справі "Дж.К. та Інші проти Швеції" ("J.K. and Others v. Sweden") ЄСПЛ наголошує, що "у країнах загального права у кримінальних справах діє стандарт доказування "поза розумним сумнівом ("beyond reasonable doubt"). Натомість, у цивільних справах закон не вимагає такого високого стандарту; скоріше цивільна справа повинна бути вирішена з урахуванням балансу вірогідностей". Суд повинен вирішити, чи являється вірогідність того, що на підставі наданих доказів, а також правдивості тверджень заявника, вимога цього заявника заслуговує довіри".

Схожий стандарт під час оцінки доказів застосовано у рішенні ЄСПЛ від 15.11.2007р. у справі "Бендерський проти України" ("Benderskiy"), в якому суд оцінюючи фактичні обставини справи звертаючись до балансу вірогідностей вирішуючи спір виходив з того, що факти встановлені у експертному висновку, є більш вірогідним за інші докази.

Відповідно до ч.4 ст.11 ГПК України ст.17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику зазначеного Суду як джерело права.

Статтею 86 ГПК України передбачено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також вірогідність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Обов`язком суду при розгляді справи є дотримання вимог щодо всебічності, повноти й об`єктивності з`ясування обставин справи та оцінки доказів.

Усебічність та повнота розгляду передбачає з`ясування всіх юридично значущих обставин та наданих доказів з усіма притаманними їм властивостями, якостями та ознаками, їх зв`язками, відносинами і залежностями. Таке з`ясування запобігає однобічності та забезпечує, як наслідок, постановлення законного й обґрунтованого рішення.

З`ясування відповідних обставин має здійснюватися із застосуванням критеріїв оцінки доказів передбачених ст.86 ГПК України щодо відсутності у жодного доказу заздалегідь встановленої сили та оцінки кожного доказу окремо, а також вірогідності і взаємного зв`язку доказів у їх сукупності.

У п.п.1-3 ч.1 ст.237 ГПК України передбачено, що при ухваленні рішення суд вирішує, зокрема питання чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; яку правову норму належить застосувати до цих правовідносин.

Суд зауважує, що принцип "процесуальної рівності сторін" передбачає, що у випадку спору, який стосується приватних інтересів, кожна зі сторін повинна мати розумну можливість представити свою справу, включаючи докази, в умовах, які не ставлять цю сторону в істотно більш несприятливе становище стосовно протилежної сторони (рішення ЄСПЛ від 27.10.1993 у справі "Dombo V. v. The Netherlands").

Отже, виходячи із системного аналізу обставин встановлених при розгляді даної справи у їх сукупності та наданих доказів, виходячи із загальних засад, встановлених у ст.3 ЦК України, а саме, справедливості, добросовісності, розумності, суд вважає обґрунтованими позовні вимоги позивача.

Що стосується клопотання відповідача, викладеного у відзиві, про зменшення розміру 3% річних а інфляційних втрат, судом враховується наступне.

Нарахування інфляційних втрат на суму боргу та 3% річних відповідно до ст. 625 ЦК України є мірою відповідальності боржника за прострочення грошового зобов`язання, оскільки виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів внаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації боржника за неналежне виконання зобов`язання.

Як було зазначено Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 18.03.2020 №902/417/18, суд за певних умов може зменшити розмір як неустойки, штрафу, так і процентів річних за час затримки розрахунку відповідно до ст.625 ЦК України, оскільки всі вони спрямовані на відновлення майнової сфери боржника. Отже, з урахуванням конкретних обставин справи, які мають юридичне значення, та, зокрема, зазначених вище критеріїв, суд може зменшити загальний розмір відсотків річних як відповідальності за час прострочення грошового зобов`язання.

При цьому суд зважає, що з вказаної постанови Великої Палати Верховного Суду слідує, що під час розгляду справи встановлено, що умовами договору сторони передбачили відповідальність за прострочення виконання відповідачем грошового зобов`язання у вигляді пені та штрафу, збільшили позовну давність за відповідними вимогами, а також пунктом 5.5 договору змінили розмір процентної ставки, передбаченої частиною другою статті 625 ЦК України, і встановили її в розмірі сорока відсотків річних від несплаченої загальної вартості товару протягом 90 календарних днів з дати, коли товар повинен бути сплачений покупцем та дев`яносто шести відсотків річних від несплаченої ціни товару до дня повної оплати з дати закінчення дев`яноста календарних днів (п. 8.18 Постанови).

Проте, у даному випадку сторонами не встановлювався інший розмір процентів за прострочення виконання грошового зобов`язання, а нарахування процентів здійснено позивачем у розмірі, встановленому ч.2 ст.625 ЦК України, а саме у розмірі 3% річних. Ці нарахування не є неспівмірно великими у порівнянні з сумою боргу, тому суд не вбачає підстав для зменшення розміру нарахованих 3% річних.

Крім того, враховуючи можливість зменшення розміру виключно неустойки (штрафу, пені), що прямо встановлено нормами статті 551 Цивільного кодексу України та статті 233 Господарського кодексу України, законодавством не передбачено можливості суду зменшити нараховані інфляційні втрати.

Наведене вище виключає правові підстави для зменшення заявлених до стягненням позивачем сум 3% річних та інфляційних втрат, що є наслідком відмови в задоволенні клопотання відповідача.

Судові витрати зі сплати судового збору за подання позовної заяви покладаються на Відповідача відповідно до приписів ст. 129 ГПК України.

Враховуючи вищенаведене та керуючись статтями 2, 4, 5, 7, 8, 10, 11, 13, 14, 15, 18, 73, 74, 76, 77, 78, 79, 86, 123, 129, 232, 233, 236, 237, 238, 240, 241, 242, 326 Господарського процесуального кодексу України, суд,

УХВАЛИВ:

Позов задоволити.

Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю "Калинівський маслосирзавод" (вул. Островського, 68, м. Калинівка, Вінницька область, 22400; ) на користь Акціонерного товариства "Оператор газорозподільної системи "Вінницягаз" (пров. Костя Широцького, 24, м. Вінниця, 21012; ) 2 751 086 грн. 36 коп. заборгованості за неврегульований небаланс в липні-вересні 2022 року; 40 248 грн. 77 коп. 3% річних; 122 973 грн. 56 коп. інфляційних втрат та 43 714 грн. 63 коп. - витрат зі сплати судового збору.

Примірник повного судового рішення надіслати сторонам до електронних кабінетів в ЄСІТС.

Рішення суду набирає законної сили у строки передбачені ст. 241 ГПК України.

Рішення може бути оскаржене до Північно-західного апеляційного господарського суду, в порядку та строки визначені ст.ст. 256, 257 ГПК України.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Повне рішення складено 24 січня 2024 р.

Суддя Василь МАТВІЙЧУК

віддрук. прим.:

1 - до справи