ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ПОЛТАВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16.01.2024 Справа № 917/1420/23

Господарський суд Полтавської області у складі судді Тимощенко О.М., при секретарі судового засідання Бойченко Л.О., за участю представника позивача - Фадєєва О.П., представника відповідача 1 - Костянецького А.Г., представник відповідача 2 - не з`явилися, розглянувши у відкритому судовому засіданні справу

за позовною заявою ОСОБА_1 , АДРЕСА_1 ,

до відповідачів: 1) ОСОБА_2 ,

АДРЕСА_2 ) Товариства з обмеженою відповідальністю "Офтальмологічний центр "Діоптрія", вул. Гоголя, 112, м. Миргород, Полтавська область, 37600

про витребування частини частки у статутному капіталі та визначення розміру часток учасників в статутному капіталі,

встановив:

07.08.2023 року до Господарського суду Полтавської області надійшла позовна заява ОСОБА_1 до відповідачів ОСОБА_2 та Товариства з обмеженою відповідальністю "Офтальмологічний центр "Діоптрія" про витребування від ОСОБА_2 частини частки у статутному капіталі ТОВ "Офтальмологічний центр "Діоптрія" у розмірі 0,93%, що в грошовому вигляді дорівнює 25 108,54 грн та про визначення розміру часток учасників в статутному капіталі вказаного товариства у наступних розмірах: ОСОБА_2 - 1329760,38, що складає 49,07 % статутного капіталу; позивач - 1379977,46 грн, що складає 50,93 % статутного капіталу (вх. № 1521/23).

Ухвалою від 14.08.2023 року суд залишив позовну заяву без руху та надав позивачу строк 5 днів з дня вручення даної ухвали для усунення вказаних у ній недоліків позовної заяви.

01.09.2023 року до суду від позивача надійшли заява про усунення недоліків позовної заяви (вх. № 10729) (надано докази сплати позивачем судового збору в розмірі 37 962,07 грн; уточнено ціну позову; вказано до кого саме з відповідачів пред`являються кожна з трьох вимог майнового характеру; надано належним чином завірені копії листів від 31.03.2023 року, від 15.05.2023 року та від 19.06.2023 року з додатками, адресовані ОСОБА_2 .

Ухвалою від 05.09.2023 року відкрито провадження у даній справі, ухвалено розглядати справу у порядку загального позовного провадження, призначено підготовче засідання у справі на 05.10.2023 року на 10 год. 30 хв. Встановлено учасникам справи строки на подачу заяв по суті спору.

18.09.2023 року від ОСОБА_2 ( відповідач 1) надійшов відзив на позов, в якому відповідач 1 проти позову заперечував ( арк. справи 129-135).

25.09.2023 року від Товариства з обмеженою відповідальністю "Офтальмологічний центр "Діоптрія" (відповідач 2) надійшов відзив на позовну заяву ( арк. справи 155-157), відповідач 2 у відзиві також заперечував проти позовних вимог. Також у відзиві відповідач 2 просив суд розглядати справу без участі представника ТОВ «ОЦ «Діоптрія».

03.10.2023 року позивач подав відповідь на відзив відповідача 1 ( арк. справи 166-169).

В засіданні 05.10.2023 року оголошено протокольну ухвалу про перерву у підготовчому засіданні до 30.11.2023 року на 10:20 год.

Ухвалою від 05.10.2023 року суд продовжив строк підготовчого провадження у справі № 917/1420/23 на 30 днів.

07.11.2023 року від позивача надійшло клопотання про долучення доказів (арк. справи 190-196), в якому позивач просив суд залучити копію повідомлення про скликання позачергових зборів на 30.10.2023 року та копію протоколу реєстрації.

Під час розгляду справи №917/1420/23 у підготовчому засіданні 30.11.2023 року судом оголошено протокольну ухвалу про задоволення клопотання позивача про залучення доказів, закриття підготовчого провадження та призначення справи до розгляду по суті на 16.01.2024 року на 10:00 год.

01.01.2024 року до суду надійшло клопотання позивача про долучення доказів, в якому позивач просив суд визнати поважними причини неподання доказу та залучити як доказ копію висновку експерта Українського науково-дослідного інституту спеціальної техніки та судових експертиз Служби безпеки України від 30.11.2023 року ( арк. справи 205-216).

В судовому засіданні 16.01.2024 року суд задовольнив дане клопотання позивача, враховуючи причини неподання доказу разом із позовом ( висновок експертизи складено 30.11.2023 року).

В судовому засіданні 16.01.2024 року суд заслухав пояснення учасників справи, дослідив подані докази, оголосив вступну та резолютивну частини рішення суду, повідомив коли буде виготовлено повне рішення, роз`яснив порядок, строки оскарження рішення та набранням ним чинності.

Дослідивши наявні в матеріалах справи докази, заслухавши представників учасників справи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні дані, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, Господарський суд встановив наступне.

Предметом спору є витребування від ОСОБА_2 (ІПН НОМЕР_1 ) на користь ОСОБА_1 (ІПН НОМЕР_2 ) частини частки у статутному капіталі Товариства з обмеженою відповідальністю «ОФТАЛЬМОЛОГІЧНИЙ ЦЕНТР «ДІОПТРІЯ» (, 37600, Полтавська область, м. Миргород, вул. Гоголя, 112) у розмірі 0,93 % (нуль цілих дев`яносто три сотих відсотків), що в грошовому вигляді дорівнює 25108,54 грн., а також визначення розмір часток учасників в статутному капіталі Товариства з обмеженою відповідальністю «ОФТАЛЬМОЛОГІЧНИЙ ЦЕНТР «ДІОПТРІЯ» (, 37600, Полтавська область, м. Миргород, вул. Гоголя, 112) у наступних розмірах:

- ОСОБА_2 - 1329760,38 грн. (один мільйон триста двадцять дев`ять тисяч сімсот шістдесят гривень 38 коп.), що складає 49,07% статутного капіталу Товариства;

- ОСОБА_1 - 1379977,46 грн. (один мільйон триста сімдесят дев`ять тисяч дев`ятсот сімдесят сім гривень 46 коп.), що складає 50,93% статутного капіталу Товариства.

Предметом доказування у справі є обставини виконання учасниками Товариства з обмеженою відповідальністю з обмеженою відповідальністю «ОФТАЛЬМОЛОГІЧНИЙ ЦЕНТР «ДІОПТРІЯ» обов`язку внесення коштів до Статутного капіталу товариства на виконання рішення загальних зборів Товариства з обмеженою відповідальністю «ОФТАЛЬМОЛОГІЧНИЙ ЦЕНТР «ДІОПТРІЯ» від 10.12.2017, оформленого протоколом №1, відповідність розміру статутного капіталу та часток учасників фактично внесеним часткам.

В обґрунтування позовних вимог ОСОБА_1 посилався на те, що ОСОБА_1 та ОСОБА_2 заснували ТОВ "Офтальмологічний центр "Діоптрія", при цьому вони домовились про створення статутного капіталу Товариства шляхом внесення рівних часток вкладів у вигляді грошових коштів та майна, тобто по 50% кожен. У подальшому згідно з протоколом загальних зборів учасників Товариства №04/18 від 07.11.2018 засновники вирішили визначити загальну суму збільшення статутного капіталу Товариства у розмірі 1821291 грн за рахунок внесення додаткових вкладів кожного із учасників пропорційно до їх часток у статутному капіталі Товариства.

На думку позивача, ОСОБА_2 ще на час формування статутного капіталу не виконав свої зобов`язання щодо внесення рівних часток вкладів у вигляді грошових коштів та майна, яке б відповідало 50%. При створенні Товариства було затверджено статутний капітал у розмірі 888446,84 грн., сформований майном (медичним обладнанням), вартістю 469331,96 грн. у т.ч. НДС 30703,96 грн.; Адаптер для щілинної лампи SL1000 модернізований, вартістю 228672,00 грн., Лампа щілинна ALCON SL1000 з електричною платформою, вартістю 190442,88 грн.

При цьому, майно Лазер PurePoint® вартістю 469331,96 гривень, що було приватною власністю ОСОБА_1 і внесено ним особисто, помилково було визначено як таке, що дорівнює 50% статутного капіталу. В той же час ОСОБА_2 вніс в статутний капітал медичне обладнання: Адаптер для щілинної лампи SL1000 модернізований, Лампа щілинна ALCON SL1000 з електричною платформою; загальною вартістю 419114,88 гривень.

Отже, враховуючи той факт, що на час прийняття рішення про створення Товариства, сторони дійшли згоди про визначення частки кожного у статутному капіталі пропорційно внесених грошових та майнових вкладів, фактично розмір часток у статутному капіталі, як це передбачено ч.2 ст. 12 Закону України «Про товариства з обмеженою та додатковою відповідальністю», п.3.3 Статуту Товариства, мав би складати:

- ОСОБА_1 - 52,83% (п`ятдесят дві цілих вісімдесят три сотих відсотків);

- ОСОБА_2 - 47,17% (сорок сім цілих сімнадцять сотих відсотків).

Позивач вважає, що під час розподілу часток у статутному капіталі Товариства, що відбулося при його заснуванні 10.12.2017, різниця вартості внесеного майна була не врахована. А тому домовленість про внесення рівних часток вкладів у вигляді грошових коштів та майна, тобто по 50% кожним, з боку ОСОБА_2 була порушена. Як наслідок, підстави для визначення кожному з учасників частки у статутному капіталі 50% на 50% були відсутні.

Таким чином, внаслідок помилкового визначення розміру часток у статутному капіталі Товариства ОСОБА_2 отримав у власність частку в статутному капіталі Товариства у розмірі 444223,42 грн., що на 25108,54 грн. більше від вартості майна, яке фактично було внесене ним до статутного капіталу Товариства. Позивач зазначає, що частка відповідача 1 у статутному капіталі Товариства була безпідставно визначена у розмірі 50% (п`ятдесяти відсотків), що на 2,83% (два цілих вісімдесят три сотих відсотка) більше, ніж це відповідало розміру частки, внесеної ним до статутного капіталу Товариства.

Обґрунтовуючи позовні вимоги позивач зазначає, що питання перерозподілу часток є наразі актуальним також з тих підстав, що прийняття важливих економічних рішень ігнорується ОСОБА_2 , і їх неможливо вирішити в існуючих частках 50% на 50 %. Так, фінансово-господарська діяльність під управлінням ОСОБА_2 , який до того ж обіймає посаду головного лікаря ТОВ «ОЦ «ДІОПТРІЯ», є незадовільною, тобто декларується з від`ємним значенням. Результат не забезпечує досягнення основної мети діяльності Товариства - отримання прибутку, що є порушенням вимог ч.2 ст.З Господарського кодексу України, п.2.1 Статуту Товариства. Запропонований учасником ОСОБА_1 . План антикризових дій, учасником (головним лікарем) ОСОБА_3 був проігнорований, ніякі заходи для покращення фінансового стану Товариства не вжиті.

Прийняття важливих економічних рішень для ефективної господарської діяльності Товариства унеможливлюється в існуючих частках 50% на 50% та в умовах їх блокування зі сторони ОСОБА_2 .

За твердженням позивача, учасник Товариства ОСОБА_2 незаконно володіє частиною частки у розмірі 25108,54 грн. в статутному капіталі цього Товариства, яка належить ОСОБА_1 та свідомо ухиляється від вирішення питання про перерозподіл часток у статутному капіталі Товариства, тим самим позбавляє права Позивача на отримання дивідендів у пропорційному до належної йому частки розмірі. Такі дії є порушенням прав учасника ОСОБА_1 , передбачених ст. ст. 5, 12, ч.І 26, 43 Закону України «Про товариства з обмеженою та додатковою відповідальністю».

Позивачем на обґрунтування позовних вимог подано такі докази: копії витягу з ЄДРПОУ на ТОВ «ОФТАЛЬМОЛОГІЧНИЙ ЦЕНТР ДІОПТРІЯ» від №31171545; протоколу установчих зборів ТОВ «ОФТАЛЬМОЛОГІЧНИЙ ЦЕНТР ДІОПТРІЯ» № 1 від 10.12.2017; накладної №1336 від 13.10.2016; банківських квитанцій до накладної № 1336 від 13.10.2016; протоколу загальних зборів ТОВ «ОФТАЛЬМОЛОГІЧНИЙ ЦЕНТР «ДІОПТРІЯ» №03/18 від 03.11.2018; статуту ТОВ «ОФТАЛЬМОЛОГІЧНИЙ ЦЕНТР «ДІОПТРІЯ»; протоколу загальних зборів ТОВ «ОФТАЛЬМОЛОГІЧНИЙ ЦЕНТР «ДІОПТРІЯ»№04/18 від 07.11.2018; протоколу загальних зборів ТОВ «ОФТАЛЬМОЛОГІЧНИЙ ЦЕНТР «ДІОПТРІЯ» №05/18 від 22.12.2018; додатку №1 до протоколу загальних зборів ТОВ «ОФТАЛЬМОЛОГІЧНИЙ ЦЕНТР «ДІОПТРІЯ» №05/18 від 22.12.2018; додатку №2 до протоколу загальних зборів ТОВ «ОФТАЛЬМОЛОГІЧНИЙ ЦЕНТР «ДІОПТРІЯ» №05/18 від 22.12.2018; протоколу загальних зборів ТОВ «ОФТАЛЬМОЛОГІЧНИЙ ЦЕНТР «ДІОПТРІЯ» №01/23 від 25.03.2023; протоколу загальних зборів ТОВ «ОФТАЛЬМОЛОГІЧНИЙ ЦЕНТР «ДІОПТРІЯ» №02/23 від 24.06.2023; вимоги про скликання загальних зборів ТОВ «ОФТАЛЬМОЛОГІЧНИЙ ЦЕНТР «ДІОПТРІЯ» на 17.07.2023; протоколу реєстрації учасників на загальні збори ТОВ «ОФТАЛЬМОЛОГІЧНИЙ ЦЕНТР «ДІОПТРІЯ» на 17.07.2023; протоколу загальних зборів ТОВ «ОФТАЛЬМОЛОГІЧНИЙ ЦЕНТР «ДІОПТРІЯ» №03/23 від 17.07.2023; повідомлення про скликання позачергових зборів на 30.10.2023 року та копію протоколу реєстрації на збори 30.10.2023 року; висновку експерта Українського науково-дослідного інституту спеціальної техніки та судових експертиз Служби безпеки України від 30.11.2023 року.

Відповідач 1 проти позову заперечував, у відзиві відповідач вказував:

- позивачу ніколи не належала частка відповідача у статутному капіталі Товариства, яку він просив суд витребувати, та з його володіння не вибувала;

- позивач помилково ототожнює номінальну вартість частки у статутному капіталі з розміром фактично здійсненого вкладу; вклад у негрошовій формі повинен мати грошову оцінку, що затверджується одностайним рішенням загальних зборів учасників ( ст. 12,13 Закону України «Про товариства з обмеженою та додатковою відповідальністю);

- поведінка позивача є суперечливою;

- якщо ж суд дійде висновку про обґрунтованість вимог позивача відповідач 1 просив суд застосувати позовну давність.

Відповідачем 1 як доказ подано копію статуту ТОВ «ОФТАЛЬМОЛОГІЧНИЙ ЦЕНТР «ДІОПТРІЯ» в редакції на 2017 рік.

Відповідач 2 ТОВ «ОЦ «Діоптрія» також заперечував проти позову. Так, у відзиві відповідач зазначав, що Протоколом №03/18 загальних зборів учасників Товариства від 03 листопада 2018 року було затверджено статут Товариства у новій редакції. Відповідно до п. 3.4. статуту Товариства у редакції 2018 року передбачено, що не допускається зміна співвідношення часток учасників, яке встановлене на момент державної реєстрації створення товариства. Це положення може бути змінено лише після затвердження загальними зборами учасників та державної реєстрації змін до статуту товариства, що скасовують дане обмеження. За таких обставин у ТОВ «ОЦ «Діоптрія» два засновники, які мають рівні частки у статутному капіталі товариства, а Статутом передбачене обмеження на зміну співвідношення часток учасників. Питання щодо зміни зазначеного положення Статуту (п. 3.4.), та, відповідно, зміни розміру часток учасників товариства віднесене до компетенції загальних зборів.

Відповідач 2 правом на подачу доказів не скористався.

Судом досліджено всі докази, наявні у матеріалах справи.

Згідно з ч. 2-3 ст. 13 ГПК України учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених цим Кодексом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом.

Відповідно до ч. 1 ст. 73 ГПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

За приписами ч. 1 ст. 74 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Статтею 76 ГПК України визначено, що належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Відповідно до ч. 1 ст. 77 ГПК України обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

За приписами ч. 1 ст. 86 ГПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Судом встановлено, що 10.12.2017 року ОСОБА_1 та ОСОБА_2 заснували Товариство з обмеженою відповідальністю «ОФТАЛЬМОЛОГІЧНИЙ ЦЕНТР «ДІОПТРІЯ» (, 37600, Полтавська область, м. Миргород, вул. Гоголя, 112), що підтверджується протоколом №1 установчих зборів учасників(засновників) від 10.12.2017 (арк. справи 14-15), про що внесений запис в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб підприємців та громадських формувань № 0001541 від 12.12.2017 (витяг в мат. справи, арк. справи 11-13).

На момент утворення Товариства та підписання протоколу установчих зборів 10.12.2017 року діяв Закон України «Про господарські товариства». Згідно ст. 13 Закону України «Про господарські товариства» вкладом до статутного (складеного) капіталу господарського

товариства можуть бути гроші, цінні папери, інші речі або майнові чи інші відчужувані права, що мають грошову оцінку, якщо інше не встановлено законом. Грошова оцінка вкладу учасника господарського товариства здійснюється за згодою учасників товариства, а у випадках, встановлених законом, вона підлягає незалежній експертній перевірці.

Як вбачається з протоколу установчих зборів, 10.12.2017 року засновниками було прийнято рішення про створення статутного капіталу Товариства з обмеженою відповідальністю «ОФТАЛЬМОЛОГІЧНИЙ ЦЕНТР «ДІОПТРІЯ» у розмірі 888 446,84 грн, який був сформований шляхом внесення майна (медичним обладнанням), а саме: лазер РигеРоіггі®, вартістю 469331,96 грн. в т.ч. ПДВ 30703,96 грн.; Адаптер для щілинної лампи SL1000 модернізований, вартістю 228 672,00 грн., в т.ч. 38112 грн ПДВ грн.; лампа щілинна ALCON SL1000 з електронною платформою, вартістю 190 442,88 грн. в т.ч. ПДВ 12458,88 грн.

Частки у статутному капіталі Товариства згідно прийнятих рішень на установчих зборах були розподілені наступним чином:

- ОСОБА_2 - 444223,42 грн. (чотириста сорок чотири тисячі двісті двадцять три гривні 42 коп.), що складає 50% статутного капіталу Товариства;

- ОСОБА_1 - 444223,42 грн. (чотириста сорок чотири тисячі двісті двадцять три гривні 42 коп.), що складає 50% статутного капіталу Товариства.

Суд критично оцінює посилання позивача на накладну №1336 від 13.10.2016 та банківські квитанції ( арк. справи 16-20) про оплату лазеру, як на доказ, що його частка повинна бути більшою. Вказані докази лише свідчать про ціну, за якою позивач придбав майно (Лазер PurePoint®) за рік і 2 місяці до внесення ним цього майна до статутного капіталу товариства, а не на момент проведення зборів 10.12.2017 року.

Грошова оцінка вкладу учасника господарського товариства здійснюється за згодою учасників товариства, що і було зроблено засновниками на установчих зборах у відповідності до положень ст. 13 Закону України «Про господарські товариства».

У 2018 році учасниками товариства було прийнято рішення про збільшення статутного капіталу ТОВ «ОЦ «ДІОПТРІЯ».

Так, згідно з протоколом загальних зборів учасників Товариства №04/18 від 07.11.2018 учасники вирішили визначити загальну суму збільшення статутного капіталу Товариства у розмірі 1 821 291 грн. за рахунок внесення додаткових вкладів кожного із учасників пропорційно до їх часток у статутному капіталі Товариства, а саме по 910 645,50 грн. ( арк. справи 30-31).

На загальних зборах 22.12.2018 року учасники товариства прийняли рішення про затвердження результатів внесення додаткових вкладів учасників Товариства, а саме:

- учасником Товариства ОСОБА_2 фактично здійснено додатковий вклад до статутного капіталу Товариства у негрошовій формі (майном) у розмірі 910645,50 (дев`ятсот десять тисяч шістсот сорок п`ять) гривень 50 коп. шляхом передачі майна Товариству, про що складено акт приймання - передачі та грошової оцінки вартості додаткового вкладу учасника ОСОБА_2 до статутного капіталу Товариства у негрошовій формі;

- учасником Товариства ОСОБА_1 фактично здійснено додатковий вклад до статутного капіталу Товариства у розмірі 910645,50 (дев`ятсот десять тисяч шістсот сорок п`ять) гривень 50 коп., що складається з додаткового вкладу у негрошовій формі (майна) за затвердженою учасниками Товариства грошовою оцінкою вкладу у розмірі 339611,75 (триста тридцять дев`ять тисяч шістсот одинадцять) гривень 75 коп. шляхом передачі майна Товариству, про що складено акт приймання-передачі та грошової оцінки вартості додаткового вкладу учасника ОСОБА_1 до статутного капіталу Товариства у негрошовій формі та додаткового вкладу у грошовій формі, було здійснено шляхом сплати грошових коштів у сумі 571033,75 (п`ятсот сімдесят одна тисяч тридцять три) гривні 75 коп.

Також, відповідно до протоколу загальних зборів учасників Товариства № 05/18 від 22.12.2018 (арк. справи 32-33) було затверджено розміри часток учасників Товариства та їх номінальну вартість з урахуванням фактично внесених ними додаткових вкладів:

- розмір частки ОСОБА_2 у статутному капіталі Товариства дорівнює його номінальній вартості, виражений у національній валюті України 1 354 868,92 грн. та додатково визначено у відсотках як 50% (п`ятдесят відсотків) розміру статутного капіталу Товариства;

- розмір частки ОСОБА_1 у статутному капіталі Товариства дорівнює його номінальній вартості, виражений у національній валюті України 1354868,92 грн. та додатково визначено у відсотках як 50% (п`ятдесят відсотків) розміру статутного капіталу Товариства.

17.06.2018 року набрав чинності Закон України "Про товариства з обмеженою та додатковою відповідальністю". Відповідно до пункту 2 Прикінцевих та перехідних положень Закону України "Про товариства з обмеженою та додатковою відповідальністю" визнано таким, що втратив чинність, Закон України "Про господарські товариства" (Відомості Верховної Ради України, 1991 р., №49, ст. 682 із наступними змінами) у частині, що стосується товариств з обмеженою відповідальністю та товариств з додатковою відповідальністю.

За приписами ч.ч.1,2 статті 16 Закону України «Про товариства з обмеженою та додатковою відповідальністю» збільшення статутного капіталу товариства допускається лише після внесення всіма учасниками товариства своїх вкладів у повному обсязі. При збільшенні статутного капіталу за рахунок додаткових вкладів номінальна вартість частки учасника товариства може бути збільшена на суму, що дорівнює або менша за вартість додаткового вкладу такого учасника.

Згідно ст. 12 Закону України «Про товариства з обмеженою та додатковою відповідальністю» розмір статутного капіталу товариства складається з номінальної вартості часток його учасників, виражених у національній валюті України. Розмір частки учасника товариства у статутному капіталі товариства може додатково визначатися у відсотках. Розмір частки учасника товариства у відсотках повинен відповідати співвідношенню номінальної вартості його частки та статутного капіталу товариства. Статутом товариства можуть бути передбачені обмеження щодо зміни співвідношення часток учасників. Відповідні положення можуть бути внесені до статуту, змінені або виключені з нього одностайним рішенням загальних зборів учасників, у яких взяли участь всі учасники товариства.

Частина 3 статті 13 Закону України «Про товариства з обмеженою та додатковою відповідальністю» встановлює, що вклад у негрошовій формі повинен мати грошову оцінку, що затверджується одностайним рішенням загальних зборів учасників, у яких взяли участь всі учасники товариства. При створенні товариства така оцінка визначається рішенням засновників про створення товариства.

Відповідно до положень ст. 18 «Про товариства з обмеженою та додатковою відповідальністю» учасники товариства можуть збільшити статутний капітал товариства за рахунок додаткових вкладів учасників та/або третіх осіб за рішенням загальних зборів учасників. Кожний учасник має переважне право зробити додатковий вклад у межах суми збільшення статутного капіталу пропорційно до його частки у статутному капіталі. Треті особи та учасники товариства можуть зробити додаткові вклади після реалізації кожним учасником свого переважного права або відмови від реалізації такого права в межах різниці між сумою збільшення статутного капіталу та сумою внесених учасниками додаткових вкладів, лише якщо це передбачено рішенням загальних зборів учасників про залучення додаткових вкладів. У рішенні загальних зборів учасників товариства про залучення додаткових вкладів визначаються загальна сума збільшення статутного капіталу товариства, коефіцієнт відношення суми збільшення до розміру частки кожного учасника у статутному капіталі та запланований розмір статутного капіталу. Додаткові вклади можуть вноситися у негрошовій формі. У такому разі рішенням загальних зборів учасників визначаються учасники товариства та/або треті особи, які вносять майно, та його грошова оцінка. Учасники товариства можуть вносити додаткові вклади протягом строку, встановленого рішенням загальних зборів учасників, але не більше ніж протягом одного року з дня прийняття рішення про залучення додаткових вкладів. Треті особи та учасники товариства можуть вносити додаткові вклади протягом шести місяців після спливу строку для внесення додаткових вкладів учасниками, які мають намір реалізувати своє переважне право, якщо рішенням загальних зборів учасників про залучення додаткових вкладів не встановлено менший строк. Статутом або одностайним рішенням загальних зборів учасників, в яких взяли участь всі учасники товариства, можуть встановлюватися інші строки для внесення додаткових вкладів, може встановлюватися можливість учасників вносити додаткові вклади без дотримання пропорцій їхніх часток у статутному капіталі або право лише певних учасників вносити додаткові вклади, а також може бути виключений етап внесення додаткових вкладів лише тими учасниками товариства, які мають переважне право. З учасником товариства та/або третьою особою може бути укладено договір про внесення додаткового вкладу, за яким такий учасник та/або третя особа зобов`язується зробити додатковий вклад у грошовій чи негрошовій формі, а товариство - збільшити розмір його частки у статутному капіталі чи прийняти до товариства з відповідною часткою у статутному капіталі. Протягом одного місяця з дати спливу строку для внесення додаткових вкладів, встановленого відповідно до цієї статті, загальні збори учасників товариства приймають рішення про:

1) затвердження результатів внесення додаткових вкладів учасниками товариства та/або третіми особами;

2) затвердження розмірів часток учасників товариства та їх номінальної вартості з урахуванням фактично внесених ними додаткових вкладів;

3) затвердження збільшеного розміру статутного капіталу товариства.

За змістом статей 15 і 16 Цивільного кодексу України кожна особа має право на звернення до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права у разі його порушення, невизнання або оспорювання та інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства.

Відповідно до частини другої статті 16 цього Кодексу способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути: визнання права, визнання правочину недійсним, припинення дії, яка порушує право, відновлення становища, яке існувало до порушення, примусове виконання обов`язку в натурі, зміна правовідношення, припинення правовідношення, відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди, відшкодування моральної (немайнової) шкоди, визнання незаконними рішення, дій чи бездіяльності органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб. Майже аналогічний за змістом перелік способів захисту передбачений у частині другій статті 20 Господарського кодексу України.

Застосування будь-якого способу захисту цивільного права та інтересу має бути об`єктивно виправданим та обґрунтованим. Це означає, що: застосування судом способу захисту, обраного позивачем, повинно реально відновлювати його наявне суб`єктивне право, яке порушене, оспорюється або не визнається; обраний спосіб захисту повинен відповідати характеру правопорушення; застосування обраного способу захисту має відповідати цілям судочинства; застосування обраного способу захисту не повинно суперечити принципу верховенства права.

Відповідно до правової позиції, яка викладена у постанові Верховного Суду від 04.08.2021 у справі № 910/3372/19, предмет і підстави позову визначаються самостійно позивачем і суд не може виходити за межі відповідних вимог.

На суд покладено обов`язок вирішити наявний між сторонами спір з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав і законних інтересів відповідних осіб. У той же час, предмет та підстави позову визначаються та можуть в установленому порядку змінюватися тільки позивачем, тоді як суд позбавлений права на відповідну процесуальну ініціативу.

Такі правові висновки є усталеними та знаходять втілення, зокрема, у постановах Верховного Суду від 09.11.2021 у справі № 908/2637/20, від 29.09.2021 у справі № 910/17079/19, від 16.09.2021 у справі № 922/3059/16, від 26.01.2021 у справі № 923/722/19, від 29.10.2020 у справі № 917/814/16, від 29.01.2020 у справі № 904/5265/18, від 28.01.2020 у справі № 912/653/19, від 06.11.2019 у справі № 909/51/19, від 25.06.2019 у справі № 5023/5836/12, від 19.06.2019 у справі № 910/19581/16, від 05.06.2019 у справі № 909/452/18, від 18.03.2019 у справі № 908/1165/17, від 06.12.2018 у справі № 902/1592/15.

При цьому, позивач самостійно визначає і обґрунтовує в позовній заяві, у чому саме полягає порушення його прав та інтересів, а суд перевіряє ці доводи і залежно від встановленого вирішує питання про наявність чи відсутність підстав для правового захисту.

Вирішуючи спір, суд надає об`єктивну оцінку наявності порушеного права чи інтересу на момент звернення до господарського суду, а також визначає, чи відповідає обраний спосіб захисту порушеного права тим, що передбачені законодавством, та чи забезпечить такий спосіб захисту відновлення порушеного права позивача.

Суд зобов`язаний з`ясувати характер спірних правовідносин (предмет і підстави позову), наявність/відсутність порушеного права чи інтересу та можливість його поновлення/захисту в обраний спосіб (аналогічна правова позиція викладена у постановах Верховного Суду від 22.01.2019 у справі № 912/1856/16, від 24.12.2019 у справі № 902/377/19).

Судом враховується позиція Верховного Суду, викладена у постанові від 10.04.2019 № 390/34/17, відповідно до якої добросовісність (пункт 6 статті 3 ЦК України) - це певний стандарт поведінки, що характеризується чесністю, відкритістю і повагою інтересів іншої сторони договору або відповідного правовідношення. Тобто в схожій правовій ситуації Великою Палатою Верховного Суду в постанові від 05 червня 2018 року у справі № 338/180/17 по своїй суті застосовано доктрину venire contra factum proprium (заборони суперечливої поведінки), яка базується ще на римській максимі - «non concedit venire contra factum proprium» (ніхто не може діяти всупереч своїй попередній поведінці).

В основі доктрини venire contra factum proprium знаходиться принцип добросовісності. Наприклад, у статті I.-1:103 Принципів, визначень і модельних правил європейського приватного права вказується, що поведінкою, яка суперечить добросовісності та чесній діловій практиці, є, зокрема, поведінка, що не відповідає попереднім заявам або поведінці сторони, за умови, що інша сторона, яка діє собі на шкоду, розумно покладається на них.

Поведінка позивача свідчить про порушення принципу доброчесності, на якому ґрунтується доктрина venire contra factum proprium.

Водночас повноваження суду щодо оцінки доказів є тим процесуальним механізмом, який дозволяє суду оцінити добросовісність дій сторін та встановити суперечливість їх поведінки.

У пункті 32 постанови від 18.03.2020 у справі № 466/3221/16-а та пункті 43 постанови від 01.04.2020 у справі № 813/1056/18 Велика Палата Верховного Суду також вказала, що вичерпний перелік способів захисту особи, яка вважає, що її право чи законний інтерес порушені змінами у складі чи розподілі часток учасників товариства з обмеженою відповідальністю або з додатковою відповідальністю, міститься у статті 17 Закону України "Про державну реєстрацію юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань", норми якого є спеціальними для зазначених товариств. У разі, якщо позивач прагне відновити склад учасників товариства, який існував до стверджуваного порушення його прав або інтересів, і таке відновлення не може бути здійснене шляхом стягнення (витребування з володіння) з відповідача частки (частини частки) у статутному капіталі товариства (підпункт "е" пункту 3 частини п`ятої статті 17 цього Закону), то належним способом захисту в цьому разі є позов про визначення розміру статутного капіталу товариства та розмірів часток учасників товариства (підпункт "д" пункту 3 частини п`ятої статті 17 цього Закону). Відповідачами за таким позовом є не тільки господарське товариство, але й особи - учасники товариства, які внаслідок задоволення позову можуть бути позбавлені своїх часток у статутному капіталі або їх частин у грошовому або відсотковому виразі.

Цей висновок був застосований та підтверджений також у постановах Великої Палати Верховного Суду від 17.12.2019 у справі № 927/97/19 (провадження № 12-133гс19); від 08.09.2020 у справі № 916/667/19 (провадження № 12-145гс19); від 03.11.2020 у справі № 922/88/20 (провадження № 12-59гс20).

Зазначені висновки Великої Палати Верховного Суду мають загальний характер та мають враховуватись при вирішенні питання щодо належності обраного позивачем способу захисту в усіх справах, що стосуються зміни розміру часток та відновлення складу учасників товариства, який існував до стверджуваного порушення його прав або інтересів.

Відповідно до частини 4 статті 236 Господарського процесуального кодексу України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Отже, з наведених правових позицій Верховного Суду вбачається, що якщо позивач прагне відновити склад учасників товариства, який існував до стверджуваного порушення його прав або інтересів, і таке відновлення не може бути здійснене шляхом стягнення (витребування з володіння) з відповідача частки (частини частки) у статутному капіталі товариства (підпункт "е" пункту 3 частини п`ятої статті 17 цього Закону), то належним способом захисту в цьому разі є позов про визначення розміру статутного капіталу товариства та розмірів часток учасників товариства (підпункт "д" пункту 3 частини п`ятої статті 17 цього Закону). Тобто, витребування частки та визначення розміру статутного капіталу товариства і розмірів часток учасників товариства є взаємовиключними способами захисту, останній застосовується лише у випадку неможливості застосування першого.

Позивачем у даній справі заявлено одночасно вимоги про витребування частки у відповідача 1, а також ставляться вимоги про визначення розміру статутного капіталу товариства і розмірів часток учасників товариства.

У справі, що розглядається, позивач не прагне відновити стан, що існував до стверджуваного порушення права, оскільки частка, яку позивач просить суд витребувати у відповідача, ніколи не належала позивачу. Натомість позивач прагне отримати таким чином більшу частку та фактично контроль над товариством в результаті перерозподілу часток.

Конституційний Суд України зазначає, що на право власника частки у статутному капіталі господарської організації на участь в її управлінні, яке є складовою корпоративного права, поширюються гарантії, передбачені частиною четвертою статті 13, статтею 41 Конституції України. Захищеність вказаного права на конституційному рівні означає, що втручання у таке право допускається у виняткових випадках з метою суспільної необхідності, виключно на підставі закону та з дотриманням засад справедливості, пропорційності (абзац шостий підпункту 4.1 пункту 4 мотивувальної частини Рішення від 22 липня 2020 року N 8-р(I)/2020).

Частка є об`єктом права власності. Захищаючи права одного з учасників товариства, суд не може порушувати права власності інших учасників товариства.

Відповідно до ст.319 ЦК, власник володіє, користується і розпоряджається своїм майном на власний розсуд.

Стаття 41 Конституції України встановлює, що право власності є непорушним і ніхто не може бути протиправно його позбавлений. Примусове відчуження об`єктів права приватної власності може бути застосоване лише як виняток з мотивів суспільної необхідності на підставі і в порядку, які встановлені законом, та за умови попереднього і повного відшкодування їх вартості (крім умов воєнного чи надзвичайного стану, коли можливе наступне відшкодування.

Право на мирне володіння своїм майном гарантоване закріплене у ст.1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі - Перший протокол).

При цьому предметом регулювання ст.1 Першого протоколу є втручання держави у право на мирне володіння майном. У практиці Європейського суду з прав людини (далі - ЄСПЛ) (серед багатьох інших, наприклад, рішення ЄСПЛ у справах "Спорронґ і Льоннрот проти Швеції" (Sporrong and Lonnroth v. Sweden, заяви №7151/75 та №7152/75), "Джеймс та інші проти Сполученого Королівства" (James and others v. the United Kingdom, заява № 8793/79), "Щокін проти України" (заяви №23759/03 та №37943/06), "Сєрков проти України" (заява №39766/05), "Колишній король Греції та інші проти Греції" (The former king of Greece and others v. Greece, заява №25701/94), "Трегубенко проти України" (заява №61333/00), "East/West Alliance Limited" проти України" (заява №19336/04) напрацьовано три критерії, які слід оцінювати на предмет сумісності заходу втручання у право особи на мирне володіння майном із гарантіями ст.1 Першого протоколу до Конвенції, а саме: чи є втручання законним; чи має воно на меті "суспільний", "публічний" інтерес; чи є такий захід (втручання у право на мирне володіння майном) пропорційним визначеним цілям.

Втручання держави у право на мирне володіння майном є законним, якщо здійснюється на підставі закону, що має бути доступним для заінтересованих осіб, чітким і передбачуваним з питань застосування та наслідків його дії.

Критерій "пропорційності" передбачає, що втручання у право власності розглядатиметься як порушення ст.1 Першого протоколу, якщо не було дотримано справедливої рівноваги (балансу) між інтересами держави (суспільства), пов`язаними з втручанням, та інтересами особи, яка так чи інакше страждає від втручання. "Справедлива рівновага" передбачає наявність розумного співвідношення (обґрунтованої пропорційності) між метою, визначеною для досягнення, та засобами, які використовуються. Необхідного балансу не буде дотримано, якщо особа несе "індивідуальний і надмірний тягар". При цьому з питань оцінки "пропорційності" ЄСПЛ, як і з питань наявності "суспільного", "публічного" інтересу визнає за державою досить широку "сферу розсуду", за винятком випадків, коли такий "розсуд" не ґрунтується на розумних підставах.

Таким чином, ст.1 Першого протоколу гарантує захист права на мирне володіння майном особи, яка законним шляхом, добросовісно набула майно у власність, і для оцінки додержання "справедливого балансу" в питаннях позбавлення майна мають значення обставини, за якими майно було набуте у власність, поведінка особи, з власності якої майно витребовується.

У цій справі судом не було встановлено, що учасники ТОВ «ОЦ «ДІОПТРІЯ» набули прав на належні їм частки у статутному капіталі товариства у спосіб, що не відповідає закону, статуту товариства, порушення при цьому прав чи законних інтересів позивача судом не встановлено.

Відповідно до п.6 ч.1 ст.3 ЦК справедливість, добросовісність та розумність є загальними засадами цивільного законодавства. Тлумачення п.6 ч.1 ст.3 ЦК свідчить, що загальні засади (принципи) цивільного права мають фундаментальний характер й інші джерела правового регулювання, в першу чергу акти цивільного законодавства, мають відповідати змісту загальних засад. Це, зокрема, виявляється в тому, що загальні засади (принципи) є по своїй суті нормами прямої дії.

Враховуючи це та вимоги ч.3 ст.509 ЦК, засади добросовісності, розумності та справедливості мають реалізовуватись і при виконанні особою своїх зобов`язань, в тому числі щодо володіння часткою у статутному капіталі господарського товариства.

Добросовісність - це певний стандарт поведінки, що характеризується чесністю, відкритістю і повагою інтересів іншої сторони договору або відповідного правовідношення. Тобто цивільний оборот ґрунтується на презумпції добросовісності та чесності учасників цивільних відносин, які вправі розраховувати саме на таку поведінку інших учасників, яка відповідатиме зазначеним критеріям і уявленням про честь та совість (подібна позиція викладена в постановах Верховного Суду від 11.11.2021 у справі №910/8482/18 (910/4866/21), від 04.08.2021 у справі №185/446/18, від 07.10.2020 у справі №450/2286/16-ц).

При цьому згідно з ч.3 ст.13 ЦК не допускаються дії особи, що вчиняються з наміром завдати шкоди іншій особі, а також зловживання правом в інших формах.

Набувши статус учасника ТОВ «ОЦ «ДІОПТРІЯ», позивач фактично наділений як корпоративними правами щодо такого товариства, так і відповідними обов`язками.

Верховний Суд звертав увагу, що володіння часткою у статутному капіталі товариства з огляду на ст.319 ЦК та відповідні норми, що регулюють діяльність ТОВ, передбачає не лише наявність у учасника прав (в тому числі корпоративних прав), однак і відповідних обов`язків, в тому числі щодо оплати такої частки. При цьому інші учасники товариства справедливо розраховували на виконання ним таких обов`язків.

Позивач не міг не знати весь час про розподіл часток та визначення вартості обладнання внесеного учасниками в статутний капітал товариства, адже підписував статут, який містив відповідні положення, протокол установчих зборів, протоколи загальних зборів учасників товариства, був обізнаний про державну реєстрацію товариства та часток учасників.

Позивач, звернувшись через 5 років після створення товариства з даним позовом, фактично хоче не відновити становище, яке існувало на момент створення товариства у 2017 році, а перерозподілити частки учасників таким чином аби його частка збільшилася.

Із наведеного вбачається, що у разі задоволення позову фактично матиме місце порушення принципу справедливого балансу інтересів як ТОВ «ОЦ «ДІОПТРІЯ», так і його учасників.

Згідно зі ст.29 Закону України "Про товариства з обмеженою та додатковою відповідальністю" загальні збори учасників є вищим органом товариства. Статтею 30 Закону України «Про товариства з обмеженою та додатковою відповідальністю» встановлено, що загальні збори учасників можуть вирішувати будь-які питання діяльності товариства, крім питань, віднесених до виключної компетенції інших органів товариства законом або статутом товариства. До компетенції загальних зборів учасників, серед іншого, належать внесення змін до статуту товариства, зміна розміру статутного капіталу товариства; затвердження грошової оцінки негрошового вкладу учасника; перерозподіл часток між учасниками товариства у випадках, передбачених цим Законом.

Згідно ч. 3 ст. 12 Закону України «Про товариства з обмеженою та додатковою відповідальністю» статутом товариства можуть бути передбачені обмеження щодо зміни співвідношення часток учасників. Відповідні положення можуть бути внесені до статуту, змінені або виключені з нього одностайним рішенням загальних зборів учасників, у яких взяли участь всі учасники товариства.

Пункт 3.4 чинної редакції Статуту товариства (арк. справи 23-29) передбачає, що не допускається зміна співвідношення часток учасників, яке встановлене на момент державної реєстрації створення товариства. Це положення може бути змінено лише після затвердження загальними зборами учасників та державної реєстрації змін до статуту товариства, що скасовують дане обмеження.

Зміни до п. 3.4 Статуту товариства станом на час прийняття рішення не вносились.

Питання затвердження грошової оцінки негрошового вкладу учасника та внесення змін до статуту віднесено до виключної компетенції загальних зборів товариства, а не суду.

У п.62 постанови Великої Палати Верховного Суду від 22.10.2019 у справі №923/876/16 зазначено, що, ухвалюючи рішення про задоволення позову одного із учасників товариства, суди мали врахувати, що інтереси товариства можуть не збігатися з інтересами окремих його учасників (див. постанову Великої Палати Верховного Суду від 08.10.2019 у справі №916/2084/17). Тому, вирішуючи питання щодо ефективності обраного позивачем способу захисту, суди мали врахувати баланс інтересів усіх учасників і самого товариства, уникати зайвого втручання в питання діяльності товариства, які вирішуються виключно рішенням загальних зборів учасників товариства та надавати оцінку добросовісності відповідачів, які у разі задоволення позовних вимог будуть позбавлені своїх часток або їх частин у грошовому або відсотковому виразі.

Посилання позивача на висновок експерта Українського науково-дослідного інституту спеціальної техніки та судових експертиз Служби безпеки України від 30.11.2023 року як на доказ суд не оцінює як обґрунтоване.

Статтею 98 ГПК України унормовано, що висновок експерта - це докладний опис проведених експертом досліджень, зроблені у результаті них висновки та обґрунтовані відповіді на питання, поставлені експертові, складений у порядку, визначеному законодавством.

Предметом висновку експерта може бути дослідження обставин, які входять до предмета доказування та встановлення яких потребує наявних у експерта спеціальних знань.

Предметом висновку експерта не можуть бути питання права.

Висновок експерта може бути наданий на замовлення учасника справи або на підставі ухвали суду про призначення експертизи.

Згідно з приписами статті 101 ГПК України учасник справи має право подати до суду висновок експерта, складений на його замовлення. Порядок проведення експертизи та складення висновків експерта за результатами проведеної експертизи визначається відповідно до чинного законодавства України про проведення судових експертиз. У висновку експерта зазначається, що висновок підготовлено для подання до суду та що експерт обізнаний про кримінальну відповідальність за завідомо неправдивий висновок. Експерт, який склав висновок за зверненням учасника справи, має ті самі права та обов`язки, що і експерт, який здійснює експертизу на підставі ухвали суду.

Висновок експерта не є належним та допустимим доказом, якщо у ньому не зазначено, що експерт обізнаний про кримінальну відповідальність за завідомо неправдивий висновок і що він підготовлений для подання до суду.

Відповідне положення міститься у постанові Великої Палати Верховного Суду від 18 грудня 2019 року № 522/1029/18.

У висновку експерта Українського науково-дослідного інституту спеціальної техніки та судових експертиз Служби безпеки України від 30.11.2023 року ( арк. справи 209- 216) не вказано, що цей висновок підготовлений для суду.

З огляду на наведене наданий позивачем висновок експерта не є належним та допустимим доказом, не відповідає закону (ст.101 ГПК України), а тому не береться судом до уваги.

Крім того, у позовній заяві позивач не вказував, що він не підписував протокол установчих зборів № 1 від 10.12.2017 року та обґрунтовує свої позовні вимоги вказаним протоколом.

При розгляді справи судом в порядку позовного провадження учасники справи викладають письмово свої вимоги, заперечення, аргументи, пояснення та міркування щодо предмета спору виключно у заявах по суті справи, визначених цим кодексом (частина перша статті 161 ГПК України).

Згідно із правовою позицією, викладеною у постанові Великої Палати Верховного Суду від 23.10.2019 у справі № 922/3537/17, за змістом ст. 15 і 16 ЦК України кожна особа має право на звернення до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права у разі його порушення, невизнання або оспорювання та інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. Ця норма визначає об`єктом захисту порушене, невизнане або оспорюване право чи цивільний інтерес. Порушення права пов`язане з позбавленням його володільця можливості здійснити (реалізувати) своє право повністю або частково. При оспорюванні або невизнанні права виникає невизначеність у праві, спричинена поведінкою іншої особи.

Відсутність порушеного права чи невідповідність обраного позивачем способу його захисту способам, визначеним законодавством, встановлюється при розгляді справи по суті та є підставою для прийняття судового рішення про відмову в позові.

Аналогічну правову позицію викладено, зокрема, у постановах Верховного Суду від 14.08.2018 у справі № 910/1972/17, від 23.05.2019 у справі № 920/301/18, від 25.06.2019 у справі № 922/1500/18, від 24.12.2019 у справі № 902/377/19.

У даній справі право позивача не порушено відповідачами, позивач не був власником частки, яку він просить витребувати, позивач фактично хоче не відновити становище, яке існувало на момент створення товариства у 2017 році (до стверджуваного порушення його прав), а перерозподілити частки учасників таким чином аби його частка збільшилася.

Враховуючи вищенаведене суд відмовляє у задоволенні позову.

Стосовно заяви відповідача 1 про застосування строків позовної давності то суд враховує, що застосування положень про позовну давність та відмова в позові з цієї підстави здійснюється в разі, коли суд попередньо встановив наявність порушеного права, на захист якого подано позов, та обґрунтованість і доведеність позовних вимог.

Таку правову позицію наведено у постанові ВП ВС від 04.12.2018 по справі № 910/18560/16.

Європейський суд з прав людини у рішенні від 10.02.2010 у справі "Серявін та інші проти України" зауважив, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються.

Хоча п. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожний аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною залежно від характеру рішення.

У справі "Трофимчук проти України" Європейський суд з прав людини також зазначив, що хоча п. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, це не може розумітись як вимога детально відповідати на кожен довід.

Витрати по сплаті судового збору відповідно до статті 129 Господарського процесуального кодексу України покладаються судом на позивача.

Керуючись статтями 129,232-233,237-238,240 ГПК України, суд,-

ВИРІШИВ:

Відмовити в задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до ОСОБА_2 та Товариства з обмеженою відповідальністю "Офтальмологічний центр "Діоптрія".

Рішення підписано 24.01.2024 року

Рішення набирає законної сили в порядку, передбаченому ст.241 ГПК України. Порядок та строки оскарження рішення встановлені ст.ст. 256-257 ГПК України.

Суддя Тимощенко О.М.