ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ПОЛТАВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24.01.2024 Справа № 917/2071/23

Суддя Киричук О.А. при секретарі судового засідання Тертичній О.О., розглянувши у порядку спрощеного позовного провадження справу

за позовною заявою Приватної науково-виробничої компанії «Інтербізнес» (, місцезнаходження юридичної особи: 03115, м. Київ, проспект Берестейський, 121 В, офіс 106)

до Товариства з обмеженою відповідальністю «Татнєфть-АЗС- Україна» (, місцезнаходження юридичної особи: 36010, м. Полтава, вул. Половки, буд. 62)

про стягнення 231619,62 грн.

без виклику представників сторін,

ВСТАНОВИВ:

До Господарського суду Полтавської області надійшла позовна заява Приватної науково-виробничої компанії «Інтербізнес» до Товариства з обмеженою відповідальністю «Татнєфть-АЗС- Україна» про стягнення 231619,62 грн. заборгованості за договором №16-КУ/Т/т продажу нафтогазопродуктів по одноразових відомостях від 19 жовтня 2021 року, у тому числі основний борг у розмірі 226 696,80 грн; інфляційні втрати в розмірі 2 034,76 грн та 3% річних в розмірі 2 888,06 грн.

Ухвалою Господарського суду Полтавської області від 27.11.2023 позовну заяву прийнято до розгляду, відкрито спрощене позовне провадження у справі без виклику сторін (без проведення судового засідання), запропоновано відповідачу протягом 15 днів з дня вручення ухвали суду надати суду відзив на позов.

З метою повідомлення учасників справи про розгляд справи судом, на виконання приписів Господарського процесуального кодексу України, ухвала суду про відкриття провадження у справі була направлена судом рекомендованим листом з повідомленням про вручення відповідачу, що підтвержується матеріалами справи.

Ухвала у даній справі, що скерована відповідачу, отримана ним 06.12.23, що підтверджується відповідною відміткою на повідомленні про вручення поштового відправлення.

Суд вважає, що ним було виконано умови Господарського процесуального кодексу України стосовно належного повідомлення відповідача про час і місце розгляду справи, проте своїми процесуальними правами відповідач не скористався, відзив на позов не надав.

Згідно ч. 2 ст.178 Господарського процесуального кодексу України, у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин, суд має право вирішити спір за наявними матеріалами справи.

Враховуючи те, що подані сторонами у цій справі докази, дозволяють суду встановити та оцінити конкретні обставини (факти), які мають суттєве значення для вирішення цього спору, а отже, розглянути та вирішити спір по суті й здійснити розподіл судових витрат у цій справі, що в свою чергу, вказує на можливість виконання завдань господарського судочинства та з урахуванням необхідності дотримання розумних строків розгляду справи, суд вважає, що в матеріалах справи доказів достатньо для з`ясування обставин справи і прийняття судового рішення у справі № 917/2071/23.

Судом враховано, що за ч. 13 ст. 8 ГПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Для забезпечення процесуальних прав сторін, прийняття рішення судом відкладалося.

Під час розгляду справи по суті судом були досліджені всі письмові докази, що містяться в матеріалах справи.

Відповідно до ч. 2 ст. 233 ГПК України дане рішення прийнято, складено та підписано в нарадчій кімнаті.

Розглянувши матеріали справи, дослідивши всі наявні у справі докази, суд встановив наступне.

19 жовтня 2021 року між ПНВК «Інтербізнес» в особі філії «Старовірівська» ПНВК «Інтербізнес» (надалі - Позивач) та ТОВ «Татнєфть-АЗК-Україна» (надалі - Відповідач) укладено договір №16-КУ/Т/т продажу нафтогазопродуктів по одноразових відомостях (надалі - Договір).

У договорі сторони, зокрема, узгодили наступне:

- Продавець продає партію нафтогазопродуктів по одноразовим відомостям - талонам (талон - спеціальний талон, придбаний за умовами та відпускною ціною обумовленого номіналу, що підтверджує право його власника на отримання на АЗС/АГЗП Продавця фіксованої кількості певного найменування і марки нафтопродукту, які позначені на ньому), іменовані надалі «Товар», а Покупець оплатити і прийняти «Товар» на умовах, визначених цим Договором (пункт 1.1 Договору);

- продаж товару здійснюється по одноразових відомостях (талонам) встановленого зразка в кількості і асортименті, згідно з наданими Покупцем і узгодженим з Продавцем замовленням. Встановити термін дії талонів календарний рік (пункти 3.1, п.3.2 Договору);

- товар вважається наданий Продавцем і прийнятий Покупцем з моменту підписання сторонами видаткової накладної (пункт 3.4 Договору);

- ціна на товар визначається в гривнях на час відпуску товару, з урахуванням можливого зменшення суми грошових коштів визначеними правилами (положенням), які застосовуються Продавцем в залежності від кількості придбаного товару Покупцем. В ціну товару закладена вартість зберігання та видачі нафтопродуктів на АЗС/АГЗП. Ціна вказується в накладних і рахунках-фактурах, які є невід`ємною частиною цього Договору (пункт 4.1 Договору);

- загальна сума Договору складається з сум, вказаних в накладних, виданих на підставі договору (4.2 Договору).

Також, згідно умов договору Позивач зобов`язаний провести 100% передоплату за нафтогазопродукти на підставі рахунку-фактури, виписаного Відповідачем у відповідності до узгодженого сторонами асортименту, кількості, ціни вартості «Товару».

Відповідно до умов Договору Позивачем через філію «Старовірівська» ПНВК «Інтербізнес» у період з 01.01.2022 по 16.02.2023 придбано у Відповідача «Товар» - талони на дизельне паливо та бензин А-92 на загальну суму 289 531,80 грн.

Позивач вказує, що з огляду на те, що АЗС Відповідача не працюють у зв`язку з зупиненням поставок нафтопродуктів, як наслідок він не може виконати свої договірні зобов`язання по Договору, Позивач в особі філії «Старовірівська» ПНВК «Інтербізнес» направив Відповідачу претензію б/н від 13.01.2023, на яку отримав відповідь Відповідача від 25.01.2023 № 04-63, з якої вбачається:

- з 24.02.2022 Відповідач у зв`язку із запровадженням на усій території України воєнного стану відповідно до Указу Президента України від 24.02.2022 №64 «Про введення воєнного стану в Україні», зіткнувся з дією форс-мажорних обставин, що стало наслідком перебоїв в постачанні нафтопродуктів та неможливістю належного забезпечення пальним АЗС ТОВ «Татнєфть-АЗС-Україна» на території Полтавської та Харківської областей;

- питання повернення грошових коштів незабезпечених поставкою буде вирішуватися після повернення філією «Старовірівська» ПНВК «Інтербізнес» на користь Відповідача оригіналів нереалізованих одноразових відомостей (талонів) для перевірки їх залишку та документального відображення заборгованості за даними бухгалтерського обліку сторін за Договором;

- за результатами приймання-передавання талонів, уповноваженими представниками сторін буде підписаний двосторонній документ відповідного змісту (накладна про повернення талонів) та акт звірки взаєморозрахунків з фіксацією заборгованості.

06 лютого 2023 року Позивачем повернуто Відповідачу нереалізований «Товар» на загальну суму 226 696,80 грн, що підтверджується накладними повернення: №ТН000000017 від 06 лютого 2023 року; №ТН000000018 від 06 лютого 2023 року; №ТН000000019 від 06 лютого 2023 року; №ТН000000020 від 06 лютого 2023 року.

За результатом повернення нереалізованих одноразових відомостей (талонів) Позивачем, в особі філії «Старовірівська» ПНВК «Інтербізнес», та Відповідачем складено та підписано акт звірки взаєморозрахунків №2 за період з 01.01.2022 по 06.02.2023 року, в якому Відповідач підтвердив свою заборгованість перед Позивачем у загальному розмірі - 226 696,80 грн.

Відповідачем кошти за повернуті (не отоварені) талони (одноразові відомості) на користь Позивача не перераховані.

На момент подання позовної заяви у Відповідача перед Позивачем утворилась заборгованість за непоставлений Товар в сумі 226 696,80 грн.

У зв`язку з неналежним виконанням відповідачем свого обов`язку щодо поставки оплаченого позивачем товару, позивач звернувся до суду із цим позовом.

При вирішенні спору суд зазначає наступне.

Положеннями пункту 1 частини 2 статті 11 Цивільного кодексу України встановлено, що однією із підстав виникнення цивільних прав та обов`язків є договір, а в силу вимог частини 1 статті 629 Цивільного кодексу України, договір є обов`язковим для виконання сторонами.

Спірні правовідносини між сторонами виникли в зв`язку з укладенням та виконанням договору поставки.

Згідно із ст. 265 Господарського кодексу України (далі ГК України) за договором поставки одна сторона - постачальник зобов`язується передати (поставити) у зумовлені строки (строк) другій стороні - покупцеві товар (товари), а покупець зобов`язується прийняти вказаний товар (товари) і сплатити за нього певну грошову суму.

Відповідно до ч. 6 ст. 265 ГК України до відносин поставки, не врегульованих цим кодексом, застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України про договори купівлі-продажу.

Згідно із ст. 692 ЦК України покупець зобов`язаний оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором не встановлено інший строк оплати товару. Покупець зобов`язаний сплатити продавцеві повну ціну переданого товару.

Відповідно до ст. 664 ЦК України обов`язок продавця передати товар покупцеві вважається виконаним у момент: вручення товару покупцеві, якщо договором встановлений обов`язок продавця доставити товар; надання товару в розпорядження покупця, якщо товар має бути переданий покупцеві за місцезнаходженням товару.

Право власності у набувача майна за договором виникає з моменту передання майна, якщо інше не встановлено договором або законом (ч. 1 ст. 334 ЦК України).

Згідно з Інструкцією про порядок приймання, транспортування, зберігання, відпуску та обліку нафти і нафтопродуктів на підприємствах і організаціях України № 281/171/578/155 від 20.05.2008, затвердженої наказом Міністерства палива та енергетики України, Міністерства економіки України, Міністерства транспорту та зв`язку України, Державного комітету України з питань технічного регулювання та споживчої політики України від 20 травня 2008 року №281/171/578/155, талон - спеціальний талон, придбаний за умовами та відпускною ціною обумовленого номіналу, що підтверджує право його власника на отримання на АЗС фіксованої кількості нафтопродукту певного найменування і марки, які позначені на ньому.

Матеріалами справи підтверджується, що позивач належним чином виконав зобов`язання за №16-КУ/Т/т продажу нафтогазопродуктів по одноразових відомостях від 19 жовтня 2021 року.

Відповідач в порушення прийнятих на себе зобов`язань за вказаним Договором не поставив Позивачу товар у повному обсязі, кошти за непоставлений товар не повернув, заборгованість останнього складає 226 696,80 грн. Дана обставина відповідачем не спростована.

Відповідно до ст.13, 74 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Подані суду договір та інші первісні бухгалтерські документи сторонами не оспорюються, доказів визнання їх недійсними сторони суду не подали і на них під час розгляду справи не посилалися.

В ст. 76 ГПК України вказано, що належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. У ч. 1 ст. 79ГПК Українизазначено, що наявність обставини, на яку сторона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, вважається доведеною, якщо докази, надані на підтвердження такої обставини, є більш вірогідними, ніж докази, надані на її спростування.

Доказів в спростування вищевикладеного чи інших заперечень по суті спору відповідач суду не надав.

Згідно з ч. 1 ст. 670 ЦК України якщо продавець передав покупцеві меншу кількість товару, ніж це встановлено договором купівлі-продажу, покупець має право вимагати передання кількості товару, якої не вистачає, або відмовитися від переданого товару та його оплати, а якщо він оплачений, - вимагати повернення сплаченої за нього грошової суми.

Таким чином, суд приходить до висновку, що сума відповідач повинен повернути позивачу 226 696,80 грн коштів, сплачених за товар, який не був переданий позивачу. Позовні вимоги в цій частині підлягають задоволенню в повному обсязі.

За ст. 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Стаття 611 ЦК України передбачає, що у разі порушення зобов`язань настають правові наслідки, встановлені договором або законом.

Частиною першою статті 612 Цивільного кодексу України встановлено, що боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

За приписом частини другої статті 625 Цивільного кодексу України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Велика Палата Верховного Суду у постанові від 22 вересня 2020 року у справі № 918/631/19 вказала, що правовідношення, в якому у зв`язку із фактичним закінченням строку поставки у постачальника (продавця) виникло зобов`язання повернути позивачу (покупцю) суму попередньої оплати (тобто сплатити грошові кошти) відповідно до частини другої статті 693 ЦК України, є грошовим зобов`язанням, а тому на нього можуть нараховуватися інфляційні втрати і 3 % річних на підставі частини другої статті 625 ЦК України.

Позивач нарахував відповідачу та просить суд стягнути з Відповідача на користь Позивача три проценти річних за період з 29.03.2023 року по 30.08.2023 в загальному розмірі 2 888,06 грн., а також інфляційні втрати за аналогічний період в розмірі 2 034,76 грн.

Перевіривши розрахунки позивача по нарахуванню 3% річних та інфляційних, суд встановив, що розраховані позивачем розміри не перевищують розрахованих судом сум, у зв`язку з чим вимоги позивача в частині стягнення з відповідача 3% річних та інфляційних підлягають задоволенню у повному обсязі.

Судом досліджено всі докази, наявні у матеріалах справи.

За приписами ч. 1 ст. 86 ГПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Допустимих доказів у спростування вищевикладеного чи будь-яких обґрунтованих заперечень по суті спору відповідач суду не надав.

Враховуючи наведене, суд дійшов висновку про те, що позовні вимоги щодо стягнення з відповідача основної заборгованості за договором №16-КУ/Т/т продажу нафтогазопродуктів по одноразових відомостях від 19 жовтня 2021 року у розмірі 226 696,80 грн; інфляційних втрат в розмірі 2 034,76 грн та 3% річних в розмірі 2 888,06 грн. підтверджені документально та нормами матеріального права, а тому підлягають задоволенню в повному обсязі.

Відповідно до вимог ст. 129 Господарського процесуального кодексу України судові витрати позивача по сплаті судового збору покладаються на відповідача.

Керуючись ст. ст. 129, 232-233, 237-238 ГПК України, суд

ВИРІШИВ:

1. Позов задовольнити повністю.

2. Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «Татнєфть-АЗС- Україна» (, місцезнаходження юридичної особи: 36010, м. Полтава, вул. Половки, буд. 62) на користь Приватної науково-виробничої компанії «Інтербізнес» (, місцезнаходження юридичної особи: 03115, м. Київ, проспект Берестейський, 121 В, офіс 106) заборгованість у розмірі 226 696,80 грн; інфляційні втрати в розмірі 2 034,76 грн та 3% річних в розмірі 2 888,06 грн, а також 3 474,29 грн. витрат по сплаті судового збору.

Видати наказ після набрання рішенням законної сили.

3. Копію рішення надіслати учасникам справи в порядку, встановленому статтею 242 ГПК України.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається до Східного апеляційного господарського суду через господарський суд Полтавської області протягом двадцяти днів з дня складання повного судового рішення.

Повне рішення складено 24.01.2024р.

Суддя Киричук О.А.