ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ПОЛТАВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
УХВАЛА

про відмову у видачі судового наказу

22.01.24 Справа № 917/1847/23

Суддя Погрібна С.В., після виходу з відпустки, розглянувши заяву Товариства з обмеженою відповідальністю "Бізнес позика" (адреса: 01133, м. Київ, бульвар Лесі Українки, 26, офіс 411, )

до боржника Фізичної особи-підприємця - ОСОБА_1 (адреса: АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 )

про видачу судового наказу про стягнення боргу за Договором про надання кредиту №457507-КС-001 від 17.12.2022,

УСТАНОВИВ:

До Господарського суду Полтавської області надійшла заява Товариства з обмеженою відповідальністю "Бізнес позика" до боржника Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 (рнокпп - НОМЕР_1 ) про видачу судового наказу про стягнення боргу за Договором про надання кредиту №457507-КС-001 від 17.12.2022.

Розглянувши подану заяву, суд дійшов висновку про відмову у видачі судового наказу з огляду на наступне.

Відповідно до частин 1-3 статті 147 ГПК України судовий наказ є особливою формою судового рішення, що видається судом за результатами розгляду вимог, передбачених статтею 148 ГПК України. Із заявою про видачу судового наказу може звернутися особа, якій належить право вимоги. Заявником та боржником в наказному провадженні можуть бути юридичні особи та фізичні особи - підприємці.

Згідно з частиною 1 статті 148 ГПК України судовий наказ може бути видано тільки за вимогами про стягнення грошової заборгованості за договором, укладеним у письмовій (в тому числі електронній) формі, якщо сума вимоги не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

За приписами частин 1, 2 статті 154 ГПК України суд розглядає заяву про видачу судового наказу протягом п`яти днів з дня її надходження. Розгляд проводиться без судового засідання і повідомлення заявника і боржника. За результатами розгляду заяви про видачу судового наказу суд видає судовий наказ або постановляє ухвалу про відмову у видачі судового наказу.

Відповідно до пункту 4 частини 1 статті 152 ГПК України суддя відмовляє у видачі судового наказу, якщо наявні обставини, зазначені у частині першій статті 175 цього Кодексу.

Пунктом 6 частини 1 статті 175 ГПК України встановлено, що суддя відмовляє у відкритті провадження у справі, якщо настала смерть фізичної особи або оголошено її померлою чи припинено суб`єкта господарювання, які звернулися із позовною заявою або до яких пред`явлено позов, якщо спірні правовідносини не допускають правонаступництва.

У заяві про видачу судового наказу зазначено боржником Фізичну особу-підприємця - ОСОБА_1 .

У відповідності до частини 9 статті 4 Закону України «Про державну реєстрацію юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань» фізична особа-підприємець позбавляється статусу підприємця з дати внесення до Єдиного державного реєстру запису про державну реєстрацію припинення підприємницької діяльності цією фізичною особою.

Як встановлено судом, боржник не перебуває у статусі Фізичної особи-підприємця, оскільки 25.05.2023 припинив підприємницьку діяльність Фізичної особи-підприємця, про що свідчать інформація з витягу з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань.

Отже, заявник звернувся із заявою про видачу судового наказу про стягнення заборгованості з боржника Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 , який на час подання заяви про видачу судового наказу та її розгляду вже не має статусу фізичної особи-підприємця.

При цьому судом враховується правова позицію, яка викладена у постанові Великої Палати Верховного Суду від 13.02.2019 у справі № 910/8729/18, відповідно до якої, якщо правовідносини заявника та боржника виникли з господарського договору, то зобов`язання за таким договором у боржника з втратою його статусу як фізичної особи-підприємця не припинились. Вказана справа була розглянута судами в порядку позовного, а не наказного провадження.

Разом з тим, частиною 2 статті 12 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що наказне провадження призначене для розгляду справ за заявами про стягнення грошових сум незначного розміру, щодо яких відсутній спір або про його наявність заявнику невідомо.

Під час розгляду вимог в порядку наказного провадження та видачі судового наказу суд не розглядає обґрунтованість заявлених вимог по суті, а процесуальний механізм наказного провадження не передбачає встановлення обставин щодо правонаступництва та обсягу відповідальності фізичної особи, що виникає у зв`язку із втратою нею статусу підприємця.

Проте, звертаючись з заявою про видачу судового наказу в порядку наказного провадження, визначаючи в якості боржника саме Фізичну особу-підприємця ОСОБА_1 , який втратив статус фізичної особи-підприємця, заявником не прийнято до уваги, що процедура наказного провадження застосовується виключно по відношенню до суб`єктів господарювання, та що наказне провадження має чіткі, формальні межі, які не дозволяють врахувати наведені вище обставини, а припинення статусу підприємця унеможливлює застосування до розглядуваних правовідносин процедури наказного провадження.

Суд зазначає, що визначаючись із подальшими заходами за для захисту своїх прав, заявнику варто врахувати викладену позицію Великої Палати Верховного Суду у взаємозв`язку із сутністю правовідносин, що існували, як під час здійснення боржником підприємницької діяльності, так і після припинення у боржника статусу підприємця та звернутися до суду в межах відповідної форми позовного провадження.

За цих обставин, враховуючи що процедура наказного провадження застосовується виключно по відношенню до юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців. Станом на дату звернення заявника до суду з заявою про видачу судового наказу підприємницька діяльність боржника припинена, а процесуальний механізм наказного провадження не передбачає встановлення обставин щодо правонаступництва та обсягу відповідальності фізичної особи, що виникає у зв`язку із втратою нею статусу підприємця, суд дійшов висновку про відмову у видачі судового наказу щодо боржника Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 , відповідно до пункту 4 частини 1 статті 152 та пункту 6 частини 1 статті 175 ГПК України.

Відповідно до частини 2 статті 151 ГПК України у разі відмови у видачі судового наказу внесена сума судового збору стягувачу не повертається. У разі пред`явлення стягувачем позову до боржника у порядку позовного провадження сума судового збору, сплаченого за подання заяви про видачу судового наказу, зараховується до суми судового збору, встановленої за подання позовної заяви.

Згідно з частиною 2 статті 153 ГПК України відмова у видачі судового наказу з підстав, передбачених пунктами 3-6 частини першої статті 152 цього Кодексу, унеможливлює повторне звернення з такою самою заявою. Заявник у цьому випадку має право звернутися з тими самими вимогами у позовному порядку.

Враховуючи вищевикладене, керуючись статтями 147, 148, 150, 152, 153, 154, 175, 234, 235 ГПК України, суд

УХВАЛИВ:

Відмовити Товариству з обмеженою відповідальністю "Бізнес позика" у видачі судового наказу про стягнення заборгованості з Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 .

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання суддею та може бути оскаржена протягом 10 днів з дня її прийняття, шляхом подання апеляційної скарги через відповідний суд згідно з підп.17.5 п. 17 ч. 1 розділу ХІ "Перехідні положення" Господарського процесуального кодексу України.

Ухвала підписана 22.01.2024.

Суддя Погрібна С.В.