ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ВОЛИНСЬКОЇ ОБЛАСТІ
УХВАЛА

22 січня 2024 року Справа № 903/1319/23

за позовом: Волинської обласної прокуратури в інтересах держави в особі Волинської обласної ради, м. Луцьк;

- Волинської обласної державної адміністрації (Волинської обласної військової адміністрації), м. Луцьк;

- Західного офісу Держаудитслужби, м. Львів

до відповідачів: Комунального підприємства Волинське обласне територіальне медичне об`єднання захисту материнства і дитинства Волинської обласної ради, м. Луцьк;

- Дочірнього підприємства Евода Трейд Комунального підприємства Луцькводоканал, м. Луцьк

про визнання недійсними додаткових угод та стягнення 1 396 535 грн 37 коп.

встановив: 27.12.2023 на адресу Господарського суду Волинської області надійшла позовна заява Волинської обласної прокуратури в інтересах держави в особі Волинської обласної ради, Волинської обласної державної адміністрації (Волинської обласної військової адміністрації), Західного офісу Держаудитслужби до Комунального підприємства Волинське обласне територіальне медичне об`єднання захисту материнства і дитинства Волинської обласної ради, Дочірнього підприємства Евода Трейд Комунального підприємства Луцькводоканал про визнання недійсними додаткових угод №1 від 19.03.2021, №2 від 19.03.2021, №3 від 19.03.2021, №5 від 09.07.2021, №6 від 02.09.2021, №7 від 02.09.2021, №8 від 03.09.2021, №9 від 03.09.2021, №10 від 05.11.2021, №11 від 22.11.2021, №12 від 30.11.2021, №15 від 24.12.2021, №16 від 24.12.2021 до договору про постачання електричної енергії споживачу від 28.01.2021 №08/01 та стягнення 1 396 535 грн 37 коп.

Позовна заява обґрунтована безпідставним збільшенням відповідачем вартості одиниці товару тринадцять разів.

Ухвалою суду від 04.01.2024 позовну заяву прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі за правилами загального позовного провадження. Підготовче засідання призначено на 07.02.2024 о 12 год. 00 хв.

Згідно з п. 8 ч. 1 ст. 20 ГПК України суди розглядають справи у спорах, що виникають у зв`язку із здійсненням господарської діяльності (крім справ, передбачених частиною другою цієї статті), та інші справи у визначених законом випадках, зокрема, справи про банкрутство та справи у спорах з майновими вимогами до боржника, стосовно якого відкрито провадження у справі про банкрутство, у тому числі справи у спорах про визнання недійсними будь-яких правочинів (договорів), укладених боржником; стягнення заробітної плати; поновлення на роботі посадових та службових осіб боржника, за винятком спорів про визначення та сплату (стягнення) грошових зобов`язань (податкового боргу), визначених відповідно до Податкового кодексу України, а також спорів про визнання недійсними правочинів за позовом контролюючого органу на виконання його повноважень, визначених Податковим кодексом України.

У відповідності до ч. 9 ст. 30 ГПК України справи, передбачені пунктами 8 та 9 частини першої статті 20 цього Кодексу, розглядаються господарським судом за місцезнаходженням боржника.

Відповідно до частин 1, 2 ст. 7 Кодексу України з процедур банкрутства спори, стороною в яких є боржник, розглядаються господарським судом за правилами, передбаченими Господарським процесуальним кодексом України, з урахуванням особливостей, визначених цією статтею. Господарський суд, у провадженні якого перебуває справа про банкрутство, в межах цієї справи вирішує всі майнові спори, стороною в яких є боржник; спори з позовними вимогами до боржника та щодо його майна; спори про визнання недійсними результатів аукціону; спори про визнання недійсними будь-яких правочинів, укладених боржником; спори про повернення (витребування) майна боржника або відшкодування його вартості відповідно; спори про стягнення заробітної плати; спори про поновлення на роботі посадових та службових осіб боржника; спори щодо інших вимог до боржника.

Також згідно з ч. 3 ст. 7 Кодексу України з процедур банкрутства матеріали справи, в якій стороною є боржник, щодо майнових спорів з вимогами до боржника та його майна, провадження в якій відкрито до відкриття провадження у справі про банкрутство, надсилаються до господарського суду, в провадженні якого перебуває справа про банкрутство, який розглядає спір по суті в межах цієї справи.

Системний аналіз положень Кодексу України з процедур банкрутства дає підстави для висновку, що з моменту порушення стосовно боржника справи про банкрутство він перебуває в особливому правовому режимі, який змінює весь комплекс юридичних правовідносин боржника, і спеціальні норми цього Кодексу мають пріоритет у застосуванні при розгляді справ про банкрутство щодо інших законодавчих актів України.

Норми Кодексу України з процедур банкрутства передбачають концентрацію всіх спорів у межах справи про банкрутство задля судового контролю у межах цього провадження за діяльністю боржника, залучення всього майна боржника до ліквідаційної маси та проведення інших заходів, метою яких є повне або часткове задоволення вимог кредиторів, незалежно від часу відкриття провадження у справі про банкрутство та справ позовного провадження.

Судом встановлено, що ухвалою Господарського суду Волинської області №903/1244/23 від 17.01.2024 відкрито провадження за заявою боржника ДП «Евода Трейд» КП «Луцькводоканал» про банкрутство; введено мораторій на задоволення вимог кредиторів, процедуру розпорядження майном боржника на сто сімдесят календарних днів до 05 липня 2024 року; розпорядником майна призначено арбітражного керуючого Григор`єва Валерія Васильовича.

З огляду на положення ст. 7 Кодексу України з процедур банкрутства та приймаючи до уваги те, що стосовно відповідача відкрито провадження у справі про банкрутство, суд дійшов висновку, що даний спір у справі підлягає передачі для вирішення саме до Господарського суду Волинської області для розгляду в межах справи №903/1244/23 за заявою боржника ДП «Евода Трейд» КП «Луцькводоканал» про банкрутство.

У постанові ВП ВС від 15.01.2020 по справі N 6076254/15-ц викладено правовий висновок з таких питань: Кодекс України з процедур банкрутства передбачає особливості розгляду справ про банкрутство, що і підтверджено у статті 7 цього Кодексу. Оскільки суд має застосовувати відповідно до частини третьої статті 3 ГПК України норму, чинну на час вчинення окремої процесуальної дії, розгляду (перегляду) справи у тому числі й у суді касаційної інстанції, Велика Палата Верховного Суду застосовує норми Кодексу N 2597-VIII, які є чинними на час такого перегляду. Зі змісту вказаних норм убачається, що законодавець захищає не лише права банкрута, а й права інших осіб, які мають вимоги до банкрута.

Захист таких осіб полягає у тому, що інші суди, незалежно від юрисдикції, які розглядали справи за позовами до відповідача, щодо якого відкрито провадження у справі про банкрутство після відкриття провадження в інших справах, не закривають таке провадження, а передають справу до належного суду для розгляду по суті. При цьому таким належним судом є виключно суд господарської юрисдикції, який відкрив справу про банкрутство відповідача.

Таке урегулювання процедури розгляду спорів до відповідача, щодо якого відкрито провадження у справі про банкрутство, встановлює зрозумілу і справедливу процедуру закінчення розгляду справи належним судом, дотримання принципу визначення юрисдикції справи та підсудності спорів одному господарському суду, який акумулює усі вимоги до відповідача, щодо якого порушено процедуру банкрутства.

Таким чином, з огляду на положення законодавства України, чинного на момент розгляду справи Великою Палатою Верховного Суду, законодавець вкотре підкреслив, що розгляд всіх майнових спорів, стороною в яких є боржник у справі про банкрутство, повинен відбуватися саме і виключно господарським судом, у провадженні якого перебуває справа про банкрутство, в межах цієї справи.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 31 ГПК України, суд передає справу на розгляд іншому суду, якщо справа належить до територіальної юрисдикції (підсудності) іншого суду.

Суд повідомляє позивача, що імперативний припис частини третьої статті 7 КУзПБ про передачу справи, стороною якої є боржник, до суду, в провадженні якого перебуває справа про банкрутство боржника, підлягає реалізації в порядку статті 31 ГПК України невідкладно, після отримання судом, що розглядає справу позовного провадження, інформації про відкриття провадження у справі про банкрутство сторони у спорі.

В ухвалах про передачу/прийняття справи до провадження за підсудністю згідно з пунктом 8 частини першої статті 20, частиною дев`ятою статті 30 ГПК України, статтею 7 КУзПБ господарські суди мають повідомити сторони про порядок її розгляду в межах справи про банкрутство, а якщо предметом позову є майнові (грошові) вимоги до боржника - роз`яснити позивачу обов`язок (право) заявлення та порядок задоволення таких вимог у справі про банкрутство, а також наслідки пропуску строку, встановленого для їх подання статтями 39, 45 КУзПБ.

Приймаючи справу за позовом з майновими (грошовими) вимогами до боржника, господарський суд, в провадженні якого перебуває справа про банкрутство, з`ясовує питання щодо заявлення позивачем кредиторських вимог в порядку частини першої статті 45 КУзПБ та, якщо таке право ним не реалізоване, призначає справу позовного провадження до розгляду за правилами ГПК України в межах справи про банкрутство відповідача.

Позивач у справі за позовом з майновими (грошовими) вимогами до боржника для задоволення таких вимог, незалежно від стану (стадії) розгляду його позову в порядку статті 7 КУзПБ, повинен подати письмову заяву з вимогами до боржника, а також документи, що їх підтверджують, в порядку, визначеному статтею 45 КУзПБ, тобто за власною волею трансформувати позовну вимогу у вимогу конкурсного кредитора до боржника в розумінні статей 1, 45 КУзПБ.

Оскільки майнові вимоги кредиторів у розумінні статті 1 КУзПБ не тотожні позовним майновим вимогам (предмет позову) до боржника, які підлягають розгляду в порядку статті 7 КУзПБ, суд не може на власний розсуд трансформувати позовні вимоги у вимоги до кредиторів, що подаються відповідно до статті 45 КУзПБ.

Рішення про задоволення вимог позивача у такій справі (позовного провадження), що набрало законної сили в порядку ГПК України, саме по собі не є підставою для набуття статусу конкурсного кредитора та внесення відповідних відомостей до реєстру вимог кредиторів, а отже, і задоволення таких вимог у процедурах банкрутства, адже не є результатом визначеного законодавцем процесуального порядку визнання і задоволення вимог кредиторів у справі про банкрутство - ухвалою суду за результатами розгляду заяви кредитора про визнання грошових вимог до боржника в порядку реалізації норм спеціального закону - статей 39, 45 КУзПБ.

Аналогічні правові висновки викладені у постанові Верховного Суду від 01.04.2022 у справі N 925/162/20(711/6697/19).

Керуючись ст.ст. 20, 30-31, 234-235 Господарського процесуального кодексу України, ст. 7 ЗУ "Про судовий збір" суд, -

УХВАЛИВ:

Позовну заяву Волинської обласної прокуратури в інтересах держави в особі Волинської обласної ради, Волинської обласної державної адміністрації (Волинської обласної військової адміністрації), Західного офісу Держаудитслужби до Комунального підприємства Волинське обласне територіальне медичне об`єднання захисту материнства і дитинства Волинської обласної ради, Дочірнього підприємства Евода Трейд Комунального підприємства Луцькводоканал про визнання недійсними додаткових угод та стягнення 1 396 535 грн 37 коп. передати до Господарського суду Волинської області, в провадженні якого перебуває справа №903/1244/23 за заявою боржника Дочірнього підприємства «Евода Трейд» Комунального підприємства «Луцькводоканал» про банкрутство

Ухвала господарського суду набирає законної сили з моменту її підписання відповідно до ч.2 ст. 235 ГПК України.

Ухвала суду підписана 22.01.2024.

Ухвали суду підлягають оскарженню до Північно-західного апеляційного господарського суду відповідно до ст.ст. 255-256, п. 17.5 Перехідних положень ГПК України.

Суддя А. М. Кравчук