ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД КИЇВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"23" січня 2024 р. м. Київ Справа № 911/1447/23

Господарський суд Київської області у складі судді Смірнова О.Г., розглянувши в письмовому позовному провадженні без виклику представників сторін справу

за позовом: Приватного підприємства "КІР" (79035, Львівська обл., м. Львів, вул. Зелена, буд. 97, кв. 12)

до відповідача: Дочірнього підприємства "ШРБУ №100" відкритого акціонерного товариства "ДЕРЖАВНА АКЦІОНЕРНА КОМПАНІЯ "АВТОМОБІЛЬНІ ДОРОГИ УКРАЇНИ" (07335, Київська обл., Вишгородський р-н, село Демидів)

про стягнення 288864, 14 грн.

СУТЬ СПОРУ

Приватне підприємство "КІР" звернулось до Господарського суду Київської області з позовною заявою за вих. №б/н від 12.05.2023 до Дочірнього підприємства "ШРБУ №100" відкритого акціонерного товариства "ДЕРЖАВНА АКЦІОНЕРНА КОМПАНІЯ "АВТОМОБІЛЬНІ ДОРОГИ УКРАЇНИ" про стягнення інфляційних втрат в сумі 247582, 99 грн. та 3% річних в сумі 41281, 14 грн., що разом складає 288864, 14 грн.

Разом з тим, в пункті 5 прохальної частини позовної заяви позивач просить суд здійснювати розгляд справи в порядку спрощеного позовного провадження.

Також позивач в пункті 3 прохальної частини позовної заяви просить суд зазначити в резолютивній частині рішення про нарахування 3% річних на суму основного боргу до моменту виконання рішення суду. Нарахування 3% річних здійснювати за наступною формулою: сума 3% річних = С х 3 х Д / 365 / 100, де: С - сума основного боргу, Д кількість днів прострочення.

Відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 15.05.2023 наведену вище позовну заяву передано для розгляду судді Смірнову О.Г.

Ухвалою суду від 22.05.2023 прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі за правилами спрощеного позовного провадження без проведення судового засідання.

10.07.2023 на адресу суду від відповідача надійшов відзив на позовну заяву.

У відзиві на позовну заяву відповідач проти позовних вимог заперечує, мотивуючи свою позицію наступним:

- ухвалою Господарського суду Київської області у справі №911/2757/18 від 08.08.2019 заяву Приватного підприємства КІР б/н від 25.07.2019 року про звернення стягнення на грошові кошти, що належать особі яка має заборгованість перед боржником у справі №911/2757/18 задоволено, звернено стягнення на грошові кошти в загальній сумі 958345, 77 грн., що належать Дочірньому підприємству Київське обласне дорожнє управління Відкритого акціонерного товариства Державна акціонерна компанія Автомобільні дороги України в межах заборгованості останнього перед Дочірнім підприємством ШРБУ № 100 Відкритого акціонерного товариства Державна акціонерна компанія Автомобільні дороги України відповідно до рішення Господарського суду міста Києва від 08.02.2019 року у справі №910/15131/18, яке набрало законної сили 06.03.2019 року, на користь Приватного підприємства КІР в рахунок задоволення вимог Приватного підприємства КІР до Дочірнього підприємства ШРБУ № 100 Відкритого акціонерного товариства Державна акціонерна компанія Автомобільні дороги України 506491, 30 грн. заборгованості, 57823,26 грн. 3% річних, 379868,47 грн. та 14162,74 грн. витрат по сплаті судового збору за наказом Господарського суду Київської області від 19.06.2019 року №911/2757/18 та визнано наказ Господарського суду Київської області від 19.06.2019 у справі №911/2757/18 про стягнення з Дочірнього підприємства ШРБУ № 100 Відкритого акціонерного товариства Державна акціонерна компанія Автомобільні дороги України на користь Приватного підприємства КІР 506491,30 грн. заборгованості, 57823,26 грн. 3% річних, 379868,47 грн. та 14162,74 грн. витрат по сплаті судового збору, виданий на примусове виконання рішення Господарського суду Київської області від 16.04.2019 року у справі №911/2757/18 таким, що не підлягає виконанню;

- враховуючи те, що ПП «КІР» не оскаржувало ухвалу суду від 08.08.2019 у справі №911/2757/18 в апеляційному порядку, заявник погодився з тим, що обов`язок Дочірнього підприємства "ШРБУ №100" перед ПП «КІР» зі сплати боргу на суму 944183, 03 грн. відсутній;

- з моменту набрання законної сили ухвали суду від 08.08.2019 у справі №911/2757/18 грошове зобов`язання Дочірнього підприємства "ШРБУ №100" відкритого акціонерного товариства "ДЕРЖАВНА АКЦІОНЕРНА КОМПАНІЯ "АВТОМОБІЛЬНІ ДОРОГИ УКРАЇНИ" перед ПП «КІР» зі сплати боргу на суму 944183, 03 грн. відсутнє, відповідно немає підстав для стягнення будь-яких штрафних санкцій з ДП «ШРБУ « 100» на користь ПП «КІР», зокрема стягнення інфляційних втрат та 3% річних.

Відповідно до ч. 5, 7 ст. 252 ГПК України суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи за наявними у справі матеріалами, за відсутності клопотання будь-якої із сторін про інше. За клопотанням однієї із сторін або з власної ініціативи суду розгляд справи проводиться в судовому засіданні з повідомленням (викликом) сторін. Клопотання про розгляд справи у судовому засіданні з повідомленням сторін відповідач має подати в строк для подання відзиву, а позивач - разом з позовом або не пізніше п`яти днів з дня отримання відзиву.

Клопотань про розгляд справи у судовому засіданні з повідомленням (викликом) сторін та заперечень щодо розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження до суду не надходило.

Враховуючи приписи ч. 4 ст. 240 ГПК України, у зв`язку з розглядом справи без повідомлення (виклику) учасників справи, рішення прийнято без його проголошення 23.01.2024.

Розглянувши та дослідивши матеріали справи, суд встановив.

Рішенням Господарського суду Київської області від 16.04.2019 у справі №911/2757/18 позовні вимоги Приватного підприємства КІР до Дочірнього підприємства ШРБУ № 100 Відкритого акціонерного товариства Державна акціонерна компанія Автомобільні дороги України про стягнення 944183, 03 грн. задоволено повністю. Стягнуто з Дочірнього підприємства ШРБУ № 100 Відкритого акціонерного товариства Державна акціонерна компанія Автомобільні дороги України на користь Приватного підприємства КІР 506491, 30 грн. заборгованості, 57823, 26 грн. 3% річних, 379868, 47 грн. та 14162,74 грн. витрат по сплаті судового збору.

19.06.2019 господарським судом на виконання вказаного рішення у справі №911/2757/18 видано наказ.

Ухвалою Господарського суду Київської області у справі №911/2757/18 від 08.08.2019 заяву Приватного підприємства КІР б/н від 25.07.2019 року про звернення стягнення на грошові кошти, що належать особі яка має заборгованість перед боржником у справі №911/2757/18 задоволено повністю, звернено стягнення на грошові кошти в загальній сумі 958 345,77 грн., що належать Дочірньому підприємству Київське обласне дорожнє управління Відкритого акціонерного товариства Державна акціонерна компанія Автомобільні дороги України в межах заборгованості останнього перед Дочірнім підприємством ШРБУ № 100 Відкритого акціонерного товариства Державна акціонерна компанія Автомобільні дороги України відповідно до рішення Господарського суду міста Києва від 08.02.2019 року у справі №910/15131/18, яке набрало законної сили 06.03.2019 року, на користь Приватного підприємства КІР в рахунок задоволення вимог Приватного підприємства КІР до Дочірнього підприємства ШРБУ № 100 Відкритого акціонерного товариства Державна акціонерна компанія Автомобільні дороги України 506491,30 грн. заборгованості, 57823,26 грн. 3% річних, 379868,47 грн. та 14162,74 грн. витрат по сплаті судового збору за наказом Господарського суду Київської області від 19.06.2019 року №911/2757/18 та визнано наказ Господарського суду Київської області від 19.06.2019 у справі №911/2757/18 про стягнення з Дочірнього підприємства ШРБУ № 100 Відкритого акціонерного товариства Державна акціонерна компанія Автомобільні дороги України на користь Приватного підприємства КІР 506491,30 грн. заборгованості, 57823,26 грн. 3% річних, 379868,47 грн. та 14162,74 грн. витрат по сплаті судового збору, виданий на примусове виконання рішення Господарського суду Київської області від 16.04.2019 року у справі №911/2757/18 таким, що не підлягає виконанню.

14.08.2019 господарським судом на виконання вказаної ухвали у справі №911/2757/18 видано наказ.

Ухвалою суду від 17.09.2020 відмовлено в задоволенні заяви Приватного підприємства «КІР» б/н від 04.09.2020 року про визнання наказу таким, що не підлягає виконанню у справі №911/2757/18.

Постановою Північного апеляційного господарського суду від 08.12.2020 ухвалу Господарського суду Київської області від 17.09.2020 у справі №911/2757/18 залишено без змін.

Рішенням Господарського суду Київської області від 13.01.2021 у справі №911/2487/20 позов задоволено частково. Стягнуто з Дочірнього підприємства "ШРБУ № 100" Відкритого акціонерного товариства "Державна акціонерна компанія "Автомобільні дороги України" на користь Приватного підприємства Кір 38635, 62 грн. інфляційних збитків, 27823, 70 грн. 3 % річних та судові витрати 2068, 01 грн. судового збору. Відмовлено в задоволенні інших позовних вимог.

Вказаним рішенням судом ухвалено органу (особі), що здійснюватиме примусове виконання рішення суду у даній справі, проводити нарахування до моменту виконання рішення суду в частині стягнення 506491, 30 грн. основної заборгованості у повному обсязі:

- інфляційних збитків від суми основної заборгованості у загальному розмірі 506491, 30 грн. за формулою: сума непогашеної заборгованості х індекс інфляції за кожний місяць, починаючи з 20.08.2020 р., - сума непогашеної заборгованості, на яку нараховуються інфляційні за відповідний місяць;

- 3% річних від суми основної заборгованості у загальному розмірі 506491, 30 грн. за формулою: сума непогашеної заборгованості х 3% річних х кількість днів прострочення / кількість днів у відповідному році, починаючи з 20.08.2020 р.

16.02.2021 господарським судом на виконання вказаного рішення у справі №911/2487/20 видано наказ.

Так, в рішенні суду у справі №911/2757/18, встановлено наступне: «Як вбачається з викладених у позові обставин, позивач зазначає, що згідно досягнутих з відповідачем усних домовленостей, позивачем здійснено на користь відповідача поставку товару на загальну суму 528363,12 грн., який прийнятий відповідачем.

Відповідний факт отримання товару відповідачем підтверджується видатковими накладними, які підписані уповноваженими представниками відповідача та скріплені його печаткою, а саме: №4 від 24.01.2014 року на суму 55002,00 грн.; №3 від 20.01.2014 року на суму 55002,00 грн.; №1 від 16.01.2014 року на суму 41801,52 грн.; №31 від 30.12.2013 року на суму 57202,08 грн.; №29 від 11.10.2013 року на суму 55002,00 грн.; №28 від 10.10.2013 року на суму 55002,00 грн.; №27 від 11.09.2013 року на суму 53901,96 грн.; №26 від 11.09.2013 року на суму 53901,96 грн.; №5 від 28.03.2013 року на суму 19800,72 грн.; №3 від 19.02.2013 року на суму 18900,00 грн.; №10 від 24.04.2012 року на суму 32534,88 грн.; №9 від 23.04.2012 року на суму 30312,00 грн.

Позивач зазначає, що оплата вищенаведеного товару має відбуватись у відповідності до ч.І ст.692 Цивільного кодексу України, яка визначає, що покупець зобов`язаний оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлений інший строк оплати товару.

Таким чином, обов`язок по оплаті товару виник у вдповідача у момент його отримання від ПП КІР.

Однак, відповідач отриманий товар своєчасно та в повному обсязі не оплатив, у зв`язку з чим, за відповідачем утворилась прострочена заборгованість в сумі 506491,30 грн., що також підтверджується Актом звірки взаємних розрахунків станом на 30.06.2017 року.».

Під час розгляду апеляційної скарги Приватного підприємства КІР на ухвалу Господарського суду Київської області від 17.09.2020, в постанові Північного апеляційного господарського суду від 08.12.2020, судом апеляційної інстанції встановлено наступне: «Під час виконання рішення у цій справі фактично замінено боржника у виконавчому провадженні на особу, яка має зобов`язання перед первісним боржником, що відбувалось в межах виконавчого провадження. Таким чином, виконання рішення суду продовжується в межах того ж виконавчого провадження щодо іншого боржника. В той же час, мова йде про звернення стягнення на кошти іншої особи, а не набуття нею самостійних зобов`язань перед стягувачем.

Таким чином, відсутні підстави стверджувати, що виконання судового рішення щодо нового боржника на підставі відповідної ухвали суду породжує окремі майнові відносини. Не залежно від наявності наказу на ухвалу чи самої ухвали як виконавчого документу, фактично мова йде про стягнення коштів іншої особи, яка винна такі кошти боржнику, в рахунок погашення зобов`язань боржника перед стягувачем.

При цьому, колегія суддів не погоджується з твердженням відповідача, що відбулась зміна боржника у зобов`язанні.».

Разом з тим, в рішенні суду у справі №911/2487/20, судом встановлено наступне: «У процесі розгляду справи судом встановлено, що станом на час розгляду справи відповідач - Дочірнє підприємство "ШРБУ № 100" Відкритого акціонерного товариства "Державна акціонерна компанія "Автомобільні дороги України" свій обов`язок щодо оплати у повному обсязі за товар відповідно до рішення господарського суду Київської області від 16.04.2019 р. у справі № 911/2757/18 не виконав.».

Позивач у позові зазначає, що рішення Господарського суду Київської області від 16.04.2019 у справі №911/2757/18 та рішення Господарського суду Київської області від 13.01.2021 у справі №911/2487/20 відповідач не виконав, заборгованість не погасив.

Таким чином, оскільки зобов`язання відповідача не припинилось виконанням належним чином, позивач на підставі ст. 625 ЦК України просить суд стягнути з відповідача три проценти річних за період з 20.08.2020 по 08.05.2023 в сумі 41281, 15 грн. та інфляційні втрати за період з 20.08.2020 по 08.05.2023 в сумі 247582, 99 грн., нарахованих на суму боргу у розмірі 506491, 30 грн.

Стаття 526 ЦК України та 193 ГК України, визначають, що суб`єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов`язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору та припинятися виконанням проведеним належним чином згідно ст. 599 ЦК України та ст. 202 ГК України.

Частиною 1 ст. 610 ЦК України визначено, що порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Згідно із ч. 1 ст. 611 ЦК України у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом.

Частина друга статті 625 ЦК України передбачає, що боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми.

Обставини, встановлені рішенням Господарського суду Київської області від 16.04.2019 у справі №911/2757/18, постановою Північного апеляційного господарського суду від 08.12.2020 у справі №911/2757/18 та рішенням Господарського суду Київської області від 13.01.2021 у справі №911/2487/20, що набрали законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, стосовно якої встановлено ці обставини, як визначено у ч. 4 ст. 75 ГПК України.

За загальним правилом, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень (ч. 1 ст. 74 ГПК України). Водночас стаття 75 ГПК України визначає підстави, з яких ці особи звільняються від обов`язку доказування. Підстави звільнення від доказування можна поділити на три групи:

а) обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованих підстав вважати їх недостовірними або визнаними у зв`язку з примусом (ч. 1 ст. 75 ГПК України);

б) обставини, визнані господарським судом загальновідомими не потребують доказування (ч. 3 ст. 75 ГПК України);

в) преюдиціальні факти (частини 4, 6 статті 75 ГПК України).

Частиною 1 ст. 509 ЦК України визначено, що зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

Зобов`язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу (ч. 2 ст. 509 ЦК України). Однією із підстав виникнення цивільних прав та обов`язків згідно із п. 1 ч. 2 ст. 11 ЦК України є договори та інші правочини.

Передбачене законом право кредитора вимагати сплати боргу з урахуванням індексу інфляції та процентів річних в порядку ст. 625 Цивільного кодексу України є способами захисту його майнового права та інтересу, суть яких полягає у відшкодуванні матеріальних втрат від знецінення грошових коштів внаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові. Відповідної правової позиції дотримується Вищий господарський суд України у постанові від 18.10.2011 р. у справі №48/23 та Верховний Суд України у постанові від 08.11.2010 р. №3-12г10.

Як вбачається з матеріалів справи, станом на час розгляду даної справи, рішення Господарського суду Київської області від 16.04.2019 у справі №911/2757/18 не виконано.

В пункті 1.3. постанови Пленуму Вищого господарського суду України Про деякі питання практики застосування законодавства про відповідальність за порушення грошових зобов`язань №14 від 17.12.2013, далі постанова Пленуму, зазначено, що з урахуванням приписів статті 549, частини другої статті 625 ЦК України та статті 1 Закону України "Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов`язань" правовими наслідками порушення грошового зобов`язання, тобто зобов`язання сплатити гроші, є обов`язок сплатити не лише суму основного боргу, а й неустойку (якщо її стягнення передбачене договором або актами законодавства), інфляційні нарахування, що обраховуються як різниця добутку суми основного боргу на індекс (індекси) інфляції, та проценти річних від простроченої суми основного боргу. З огляду на те, що згадану статтю 625 ЦК України вміщено в розділі 1 книги 5 цього Кодексу - "Загальні положення про зобов`язання", ця стаття застосовується до всіх грошових зобов`язань, якщо інше не передбачено спеціальними нормами, які регулюють відносини, пов`язані з виникненням, зміною чи припиненням окремих видів зобов`язань.

Відповідно до п. 7.1. вказаної постанови за відсутності інших підстав припинення зобов`язання, передбачених договором або законом, зобов`язання, в тому числі й грошове, припиняється його виконанням, проведеним належним чином (стаття 599 ЦК України).

Саме лише прийняття господарським судом рішення про задоволення вимог кредитора, якщо таке рішення не виконано в установленому законом порядку, не припиняє зобов`язальних відносин сторін і не звільняє боржника від відповідальності за невиконання грошового зобов`язання та не позбавляє кредитора права на отримання передбачених частиною другою статті 625 ЦК України сум.

Згідно правової позиції, викладеної в постанові Верховного Суду від 12 лютого 2020 року у справі №917/1421/18, оскільки внаслідок невиконання боржником грошового зобов`язання у кредитора виникає право на отримання сум, передбачених статтею 625 Цивільного кодексу України, за увесь час прострочення, тобто таке прострочення є триваючим правопорушенням, право на позов про стягнення інфляційних втрат і процентів річних виникає за кожен місяць із моменту порушення грошового зобов`язання до моменту його усунення.

Відповідно до ч. 10 ст. 238 Господарського процесуального кодексу України суд, приймаючи рішення про стягнення боргу, на який нараховуються відсотки або пеня, може зазначити в рішенні про нарахування відповідних відсотків або пені до моменту виконання рішення з урахуванням приписів законодавства України, що регулюють таке нарахування.

Остаточна сума відсотків (пені) у такому випадку розраховується за правилами, визначеними у рішенні суду, органом (особою), що здійснює примусове виконання рішення суду і відповідні дії (рішення) якого можуть бути оскаржені в порядку, передбаченому розділом VI Господарського процесуального кодексу України.

Згідно з ч. 11, 12 ст. 26 Закону України "Про виконавче провадження" якщо у виконавчому документі про стягнення боргу зазначено про нарахування відсотків або пені до моменту виконання рішення, виконавець у постанові про відкриття виконавчого провадження розраховує остаточну суму відсотків (пені) за правилами, визначеними у виконавчому документі. До закінчення виконавчого провадження виконавець за заявою стягувача перераховує розмір остаточної суми відсотків (пені), які підлягають стягненню з боржника, не пізніше наступного дня з дня надходження заяви стягувача про такий перерахунок, про що повідомляє боржника не пізніше наступного дня після здійснення перерахунку.

Відповідно до ст. 129-1 Конституції України, ст. 18 ГПК України судові рішення, що набрали законної сили, є обов`язковими до виконання всіма органами державної влади, органами місцевого самоврядування, їх посадовими та службовими особами, фізичними і юридичними особами та їх об`єднаннями на всій території України.

Як визначено ч.ч. 2, 4 ст.13 Закону України "Про судоустрій і статус суддів" судові рішення, що набрали законної сили, є обов`язковими до виконання всіма органами державної влади, органами місцевого самоврядування, їх посадовими та службовими особами, фізичними і юридичними особами та їх об`єднаннями на всій території України. Обов`язковість урахування (преюдиційність) судових рішень для інших судів визначається законом. Невиконання судових рішень має наслідком юридичну відповідальність, установлену законом.

Згідно ст. 61 Конституції України ніхто не може бути двічі притягнений до юридичної відповідальності одного виду за одне й те саме правопорушення. Юридична відповідальність особи має індивідуальний характер.

Оскільки позивачем заявлено до стягнення три проценти річних та інфляційні втрати за період з 20.08.2020 по 08.05.2023 на загальну суму основного боргу у розмірі 506491, 30 грн., тоді як у справі №911/2487/20 суд поклав на орган (особу), що здійснюватиме примусове виконання рішення суду, проводити за відповідними формулами нарахування інфляційних втрат та трьох процентів річних починаючи з 20.08.2020 до моменту виконання рішення суду в частині стягнення 506491, 30 грн. у повному обсязі, суд дійшов висновку, що задоволення позовних вимог у даній справі призведе до подвійного притягнення відповідача до юридичної відповідальності одного виду за одне й те саме правопорушення та відповідно подвійного стягнення з останнього трьох процентів річних та інфляційних втрат за один і той самий період.

Тобто, право позивача у даному випадку не порушено, оскільки він захистив своє право на нарахування трьох процентів річних та інфляційних втрат в рамках справи №911/2487/20.

Відповідно до частини 1 статті 16 Цивільного кодексу України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

За змістом статей 3, 15 та 16 Цивільного кодексу України правовою підставою для звернення до господарського суду є захист порушених або оспорюваних прав і охоронюваних законом інтересів. За результатами розгляду такого спору має бути визначено, чи було порушене цивільне право особи, за захистом якого позивач звернувся до суду, яке саме право порушено, в чому полягає його порушення, оскільки в залежності від цього визначається належний спосіб захисту порушеного права, якщо воно мало місце.

Статтею 20 Господарського кодексу України та статтею 16 Цивільного кодексу України визначені способи захисту прав і законних інтересів суб`єктів господарювання. Застосування конкретного способу захисту цивільного права залежить як від змісту суб`єктивного права, за захистом якого звернулася особа, так і від характеру його порушення.

Встановивши наявність у особи, яка звернулася з позовом, суб`єктивного матеріального права або охоронюваного законом інтересу, на захист яких подано позов, суд з`ясовує наявність чи відсутність факту порушення або оспорення і відповідно ухвалює рішення про захист порушеного права або відмовляє позивачу у захисті, дійшовши висновку про безпідставність та необґрунтованість заявлених вимог.

Враховуючи вищевикладене, а також набрання рішенням Господарського суду Київської області від 13.01.2021 у справі №911/2487/20 законної сили, наявність наказу про примусове виконання рішення суду у справі №911/2487/20, суд дійшов висновку про відмову у задоволенні позову.

Статтею 13 Господарського процесуального кодексу України встановлено, що судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених цим Кодексом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних з вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

Принцип рівності сторін у процесі вимагає, щоб кожній стороні надавалася розумна можливість представляти справу в таких умовах, які не ставлять цю сторону у суттєво невигідне становище відносно другої сторони (п.87 Рішення Європейського суду з прав людини у справі "Салов проти України" від 06.09.2005р.).

У Рішенні Європейського суду з прав людини у справі "Надточий проти України" від 15.05.2008р. зазначено, що принцип рівності сторін передбачає, що кожна сторона повинна мати розумну можливість представляти свою сторону в умовах, які не ставлять її в суттєво менш сприятливе становище в порівнянні з опонентом.

Правосуддя за своєю суттю визнається таким лише за умови, що воно відповідає вимогам справедливості і забезпечує ефективне поновлення в правах. Загальною декларацією прав людини 1948 року передбачено, що кожна людина має право на ефективне поновлення в правах компетентними національними судами у випадках порушення її основних прав, наданих їй конституцією або законом. Право на ефективний засіб захисту закріплено також у Міжнародному пакті про громадянські та політичні права і в Конвенції про захист прав людини та основних свобод (постанова Конституційного суду України №3-рп/2003 від 30.01.2003 року).

Статтею 73 Господарського процесуального кодексу України встановлено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Відповідно до ст. ст. 74, 76 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Згідно із ч. 1 ст. 86 ГПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Разом з тим, суд вважає за необхідне зазначити, що Європейський суд з прав людини у рішенні в справі "Серявін та інші проти України" вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях, зокрема, судів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожний аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною залежно від характеру рішення.

У справі Трофимчук проти України Європейський суд з прав людини також зазначив, що хоча п. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, це не може розумітись як вимога детально відповідати на кожен довід.

За викладених обставин, позовні вимоги задоволенню не підлягають.

Судові витрати позивача по сплаті судового збору відповідно до положень ст. 129 Господарського процесуального кодексу України покладаються на позивача Приватне підприємство "КІР".

Керуючись ст. ст. 7, 8, 13, 74, 86, 123, 129, 233, 236, 238, 247-252 ГПК України, суд

ВИРІШИВ

1. У задоволенні позову Приватного підприємства "КІР" до Дочірнього підприємства "ШРБУ №100" відкритого акціонерного товариства "ДЕРЖАВНА АКЦІОНЕРНА КОМПАНІЯ "АВТОМОБІЛЬНІ ДОРОГИ УКРАЇНИ" відмовити.

2. Судові витрати покласти на позивача.

Повний текст рішення складено 23.01.2024.

Суддя О.Г. Смірнов

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом двадцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.