ПІВНІЧНО-ЗАХІДНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10 січня 2024 року Справа № 918/580/23

Північно-західний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючий суддя Крейбух О.Г., суддя Юрчук М.І. , суддя Тимошенко О.М.

секретар судового засідання Кравчук О.В.

за участю представників:

позивача: Купельський О.М. (в режимі відеоконференції)

відповідача: Харитончук О.М., Єремов М.С. (в залі суду)

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Бест Лізинг" на рішення Господарського суду Рівненської області, ухвалене 19.09.2023, повне рішення складено 21.09.2023, у справі № 918/580/23

за позовом Товариство з обмеженою відповідальністю "Бест Лізинг"

до відповідача фізичної особи-підприємця Харитончука Олексія Миколайовича

про стягнення заборгованості та вилучення майна

В червні 2023 року Товариство з обмеженою відповідальністю "Бест Лізинг" звернулось до Господарського суду Рівненської області з позовом (з урахуванням заяви про зменшення розміру позовних вимог, прийнятої судом першої інстанції 22.08.2023) до фізичної особи-підприємця Харитончука Олексія Миколайовича про стягнення 916 089,72 грн, з яких: 234 425,16 грн заборгованість за договором фінансового лізингу № 210317-1/ФЛ-Ф-А від 17.03.2021, 55 474,10 грн проценти річних, 9 512,36 грн інфляційні втрати, 55 474,10 грн пеня, 44 016,00 грн штраф, 517 188,00 грн неустойка /т. 1 а.с. 1-6, 112-113/.

Рішенням Господарського суду Рівненської області від 19.09.2023 у справі № 918/580/23 позов задоволено частково.

Стягнуто з ФОП Харитончука Олексія Миколайовича на користь ТОВ "Бест Лізинг" 11 004,00 грн штрафу, 165,06 грн судового збору та 30,02 грн витрат на професійну правничу допомогу.

В задоволенні решти позову відмовлено.

Судові витрати у вигляді судового збору в розмірі 16 260,29 грн та 2 469,98 грн витрат на професійну правничу допомогу покладено на позивача /т. 1 а.с. 199-220/.

ТОВ "Бест Лізинг", не погоджуючись з ухваленим рішенням, звернулося до Північно-західного апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить рішення Господарського суду Рівненської області від 19.09.2023 у справі № 918/580/23 скасувати та ухвалити нове рішення, яким позовні вимоги задоволити частково та стягнути з Фізичної особи-підприємця Харитончука Олексія Миколайовича:

- 916 089, 72 грн, в т.ч. 234 425,16 грн - прострочена заборгованість за лізинговими платежами; 55 474,10 грн - проценти річних, в розмірі подвійної облікової ставки НБУ; 9 512,36 грн - інфляційні витрати, 55 474,10 грн - пеня в розмірі подвійної облікової ставки НБУ; 44 016,00 грн - штраф за неподання відомостей про стан та місцезнаходження майна; 517 188,00 грн - неустойка за неповернення об`єкта лізингу;

- судовий збір у розмірі 19 066,31 грн та витрати на правову допомогу у розмірі 2 500,00 грн пропорційно розміру задоволених вимог;

- в задоволенні решти позовних вимог - відмовити /т.2 а.с. 38-53/.

В обґрунтування апеляційної скарги скаржник вказує:

- в матеріалах справи № 918/580/23 відсутні жодні належні і допустимі докази підтвердження повної оплати за користування понад 2 роки (24 лізингові періоди) ФОП Харитончуком О.М. об`єктом лізингу за договором № 210317-1/ФЛ-Ф-А від 17 березня 2021 року, а саме: вантажним спеціалізованим контейнеровозом MAN моделі TGX 26.440, 12.42 літри 480 к.с., автомат пневматична підвіска 6*2/2, 2016 року випуску, державний номер НОМЕР_1 , номер кузова (шасі, рами, заводський) НОМЕР_2 , вартістю 1 100 400,00 грн;

- фактично відповідачем мали бути долучені докази повної оплати згідно спільно затвердженого графіку сплати лізингових платежів - невід`ємного додатку до договору фінансового лізингу № 210317-1/ФЛ-Ф-А від 17 березня 2021 року за користування об`єктом лізингу за 24 періоди користування у розмірі - 1 068 276, 79 грн без нарахування договірних санкцій та без врахування додаткової угоди, укладеної між сторонами в простій письмовій формі;

- з 1 по19 період відповідач мав сплатити, згідно графіку сплати лізингових платежів за договором фінансового лізингу, загальну суму платежів у розмірі 869 850,06 грн, однак відповідачем на дату заявлення позовних вимог сплачено за 1-24 періоди лізингу 695 617,69 грн, що підтверджується банківськими виписками, платіжними інструкціями та актами звірки;

- відповідно до п. 2.1.7.1 загальних умов договору лізингу лізингоодержувач зобов`язаний був сплачувати чергові лізингові платежі 07 числа кожного місяця, однак у матеріалах справи є докази несвоєчасних оплат: 13.04.2021, 17.06.2021, 27.07.2021, 30.09.2021, 12.10.2021, 10.11.2021, 20.12.2021, 18.01.2022, 23.05.2022, 14.06.2022, 12.08.2022, 19.09.2022, 12.12.2022, 21.02.2023;

- враховуючи відсутність оплати авансового платежу та враховуючи, що відповідач взагалі не дотримувався графіку сплати лізингових платежів па підставі приписів пункту 2.11 договору, погашення заборгованості кожної черги згідно вищенаведеного порядку в межах кожної черги відбувається за принцииом першочергового погашення заборгованості, що утворилася раніше;

- судом першої інстанції безпідставно не була надана цьому факту оцінка, та судом проведені самостійні розрахунки без врахування пояснень позивача про факт правомірного перерозподілу платежів частково сплачених відповідачем на заборгованість, що утворилася раніше, що в свою чергу призвело до хибного висновку про відсутність заборгованості;

- в оскаржуваному рішенні хибно встановлена переплата ФОП Харитончуком О.М., адже сплачені платежі за 18-24 періоди лізингу у розмірі 196 710,47 грн перерозподілені згідно п. 2.11 договору на заборгованість, що утворилася раніше: на частково несплачені відповідачем платежі на борг за 6 лізинговий період (вересень 2021) у розмірі 15 440,72 грн, на борг за 7 лізинговий період (жовтень 2021) у розмірі 12 115, 52 грн, на борг за 12 лізинговий період (за березень 2022) у розмірі 28 440, 72 грн, на борг за 16 лізинговий (за травень 2022) у розмір 13 332,39 грн;

- відповідач отримав особисто разом зі своїм екземпляром позовної заяви повідомлення про розірвання № 967 від 28.03.2023 договору фінансового лізингу та був ознайомлений з вимогою повернути об`єкт лізингу, тобто договір вважається розірваним і припиненим 14.06.2023 на виконання ч. 3 статті 7 Закону України "Про фінансовий лізинг" на момент укладення договору між позивачем та відповідачем, відмова від договору лізингу є вчиненою з моменту, коли інша сторона довідалася або могла довідатися про таку відмову;

- враховуючи, що вимога щодо стягнення неустойки за несвоєчасного повернення предмета лізингу є правомірною, розрахованою коректно з урахування відповіді на відзив та заяви про зменшення позовних вимог та враховуючи, що відповідач отримав повідомлення про розірвання договору лізингу 14.06.2023, позивач заявив позовні вимоги щодо стягнення неустойки за неповернення об`єкта лізингу за період з 15.06.2023 по 31.07.2023 за 47 дні неповернення - у розмірі 1 % від остаточної загальної вартості 1% * 1 100 400,00 грн = 517 188,00 грн (в межах сплаченого судового збору);

- сума штрафу нарахована і заявлена позивачем є правомірною та обгрунтованою, однак у рішенні Господарського суду Рівненської області необґрунтовано зменшено розмір штрафу з 44 016,00 грн штрафу до 11 044,00 грн, відповідно, законні права і інтереси апелянта не були захищені;

- на підставі доводів й розрахунків, викладених у апеляційній скарзі, первинних фінансових документів, наявних в судовій справі, скаржник вважає, що до стягнення з ФОП Харитончука О.М. на користь ТОВ "Бест Лізинг" підлягає заборгованість в розмірі 234 425,16 грн - прострочена заборгованість за лізинговими платежами, 55 474,10 грн - проценти річних, в розмірі подвійної облікової ставки НБУ, 9 512,36 грн - інфляційні витрати, 55 474,10 грн - пеня в розмірі подвійної облікової ставки НБУ, 44 016,00 грн - штраф за неподання відомостей про стан та місцезнаходження майна, 517 188,00 грн - неустойка за неповернення об`єкта лізингу, а разом - 916 089, 72 грн.

За наведених обставин апелянт вважає, що оскаржуване рішення суду першої інстанції є безпідставним, таким, що грунтується на передчасних та поверхневих висновках, у зв`язку з чим підлягає скасуванню на підставі ч. 1 ст. 277 ГПК України.

Листом № 918/580/23/6687/23 від 16.10.2023 матеріали справи було витребувано з Господарського суду Рівненської області.

20.10.2023 до суду надійшли матеріали справи № 918/580/23.

Ухвалою Північно-західного апеляційного господарського суду від 09.11.2023 відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою Товариства з обмеженою відповідальністю "Бест Лізинг" на рішення Господарського суду Рівненської області від 19.09.2023 у справі № 918/580/23, розгляд справи призначено на 30.11.2023 об 11:00 год. /т. 2 а.с. 103/.

27.11.2023 (вх. № 5298/23) від ФОП Харитончука О.М. надійшов відзив на апеляційну скаргу, в якому просить:

- поновити відповідачу пропущений з поважних причин строк на подання відзиву на апеляційну скаргу;

- визнати поважними причини неподання до Господарського суду Рівненської області під час розгляду справи в суді першої інстанції та долучити до матеріалів справи: скріншот листування 12.10.2023 з представником ТОВ "Бест Лізинг" (про зарахування авансового платежу); скріншот отримання від представника ТОВ "Бест Лізинг" 26.10.2023 проекту акту звірки (в якому зараховано авансовий платіж), скріншот таблиці "Рух станом на 02.04.2023…";

- відмовити у задоволенні апеляційної скарги позивача та залишити рішення суду першої інстанції без змін;

- витрати на професійну правничу допомогу, яка має бути понесена відповідачем під час апеляційного провадження, покласти на позивача /т. 2 а.с.116-121/.

Ухвалою Північно-західного апеляційного господарського суду від 30.11.2023 задоволено заяву (вх.№ 5291/23) представника Товариства з обмеженою відповідальністю "Бест Лізинг" про участь в судовому засіданні в режимі відеоконференції поза межами приміщення суду /т. 2 а.с. 114/.

Ухвалою Північно-західного апеляційного господарського суду від 30.11.2023 розгляд апеляційної скарги відкладено на 10.01.2024 о 9:20 год. /т. 2 а.с. 135/.

В судовому засіданні 10.01.2021 представник позивача підтримав доводи та вимоги апеляційної скарги, просив оскаржуване рішення суду скасувати, та прийняти нове рішення, яким рішення Господарського суду Рівненської області від 19.09.2023 у справі № 918/580/23 скасувати, позовні вимоги задоволити частково та стягнути з Фізичної особи - підприємця Харитончука Олексія Миколайовича:

- 916 089, 72 грн, в т.ч. 234 425,16 грн - прострочена заборгованість за лізинговими платежами; 55 474,10 грн - проценти річних, в розмірі подвійної облікової ставки НБУ; 9 512,36 грн - інфляційні витрати, 55 474,10 грн - пеня в розмірі подвійної облікової ставки НБУ; 44 016,00 грн - штраф за неподання відомостей про стан та місцезнаходження майна; 517 188,00 грн - неустойка за неповернення об`єкта лізингу;

- судовий збір у розмірі 19 066,31 грн та витрати на правову допомогу у розмірі 2 500,00 грн пропорційно розміру задоволених вимог;

- в задоволенні решти позовних вимог - відмовити.

Відповідач та представник відповідача надали заперечення щодо апеляційної скарги з підстав, викладених у відзиві на апеляційну скаргу, просили оскаржуване рішення залишити без змін, а апеляційну скаргу без задоволення.

Відповідно до ч. 1 ст. 269 ГПК України, суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній та додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Заслухавши пояснення представника позивача, відповідача та його представника, дослідивши матеріали справи, апеляційний господарський суд

ВСТАНОВИВ:

17 березня 2021 року між Товариством з обмеженою відповідальністю "Бест Лізинг" (лізингодавець/позивач) та фізичною особою- підприємцем Харитончуком Олексієм Миколайовичем (лізингоодержувач/відповідач) було укладено договір фінансового лізингу № 210317-1/ФЛ-Ф-А, за умовами якого лізингодавець набуває у власність і передає на умовах фінансового лізингу у платне володіння та користування вживаний предмет лізингу, найменування, марка, модель, комплектація, номер шасі (кузова, рами), рік випуску, ціна одиниці, кількість, вартість і загальна вартість якого наведені в додатку специфікація, а лізингоодержувач зобов`язався прийняти предмет лізингу та сплачувати лізингові платежі на умовах цього договору. По закінченню строку лізингу до лізингоодержувача переходить право власності на об`єкт лізингу згідно з умовами цього договору (за виключенням випадків, передбачених договором та/або законодавством). Найменування фінансової операції: фінансовий лізинг.

Цей договір набуває чинності після його підписання. Зобов`язання сторін за цим договором діють до їх повного і належного виконання (пункт 10.1 договору).

Даний договір посвідчено 17 березня 2021 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу, та зареєстровано в реєстрі за № 187.

Відповідно до пункту 1.2 договору, строк користування предметом лізингу складається з періодів (місяців) лізингу, зазначених в додатку "Графік сплати лізингових платежів" до договору, та починається з дати підписання сторонами акту приймання - передачі предмету лізингу, але в будь-якому випадку не може бути менше одного року.

Згідно з пунктом 1.3 договору, якщо у договорі визначено продавця (постачальника) предмету лізингу, сторони погодили, а лізингоодержувач також і підтверджує, що самостійно та на власний ризик обрав предмет лізингу та продавця (постачальника) предмету лізингу, зазначеного у договорі. Предмет лізингу є власністю лізингодавця протягом строку лізингу та строку дії цього договору. У разі переходу права власності на предмет лізингу від лізингодавця до лізингоодержувача згідно з умовами цього договору, предмет лізингу по закінченню строку лізингу лізингоодержувачем не повертається, а передається лізингоодержувачу у власність, за виключенням випадків, передбачених договором чи обумовлених угодою сторін.

Сторони досягли згоди, що лізингодавець має право не вчиняти дії, передбачені пунктом 1.1 загальних умов договору, до моменту сплати лізингоодержувачем у повному обсязі авансового лізингового платежу (пункт 1.4 договору).

У додатку до договору предмет лізингу (найменування) визначено, зокрема найменування предмета лізингу - вантажний автомобіль MAN TGX, ціна - 1 100 400,00 грн з 20 % ПДВ.

Відповідно до пункту 3.3 договору, передача предмету лізингу лізингоодержувачу у володіння та користування відбувається не раніше дати фактичного отримання у продавця (постачальника) предмету лізингу та лише після виконання лізингоодержувачем зобов`язання, передбаченого пункту 2.3 загальних умов договору.

Згідно з пунктом 3.4 договору, приймання лізингоодержувачем предмета лізингу в лізинг оформлюється шляхом складання акту. Підписання лізингоодержувачем акту підтверджує в тому числі належну якість, комплектність, справність предмета лізингу і відповідність предмета лізингу вимогам лізингоодержувача та умовам договору. Одночасно з актом сторони підписують також акт огляду предмета лізингу (за типовою формою, погодженою сторонами у додатку акт огляду до договору), у в якому в тому числі зазначають (фіксують) детальний опис наявних його пошкоджень. З моменту підписання сторонами акту до лізингоодержувача переходять усі ризики, пов`язані з користуванням та володінням предметом лізингу (у тому числі ризики, випадкового знищення чи пошкодження предмету лізингу, ризики, пов`язані з відшкодуванням збитків та шкоди, завданої третім особам внаслідок користування предметом лізингу). З моменту підписання акту лізингоодержувач несе повну цивільну відповідальність перед третіми особами за його використання, відшкодовує у повному обсязі шкоду третім особам, заподіяну внаслідок експлуатації предметом лізингу, несе відповідальність за порушення правил дорожнього руху, правил зупинки, паркування та стоянки за участю предмета лізингу (у тому числі зафіксованих у автоматичному режимі, а також за допомогою фото та відеофіксації. Ризик невідповідності предмета лізингу цілям використання цього предмета лізингу несе лізингоодержувач.

18 березня 2021 між сторонами підписано акт приймання-передачі предмета лізингу в користування за договором фінансового лізингу № 210317-1/ФЛ-Ф-А - б/в спеціалізований вантажний автомобіль MAN, моделі TGХ 26.440, 2016 року випуску, номер кузова НОМЕР_2 , Д.Р.Н. НОМЕР_1 .

Розділом 2 договору врегульовано порядок розрахунків та розмір фінансового активу. Зокрема, число сплати - це число (порядковий номер дня у відповідному календарному місяці) сплати чергових лізингових платежів кожного календарного місяця, яке визначається сторонами згідно з п. 2.1.7.1 загальних умов договору, за якими числом сплати є порядковий номер дня у відповідному календарному місяці дати, яка визначається шляхом додавання двадцяти календарних днів до дати підписання акту. (Наприклад: дата підписання сторонами акту 25 липня 2018 року. Черговий лізинговий платіж 1-го періоду лізингу сплачується 14 серпня 2018 року. Наступні чергові лізингові платежі - кожного 14 числа календарного місяця протягом усього строку лізингу). У разі відсутності такого числа у відповідному календарному місяці (наприклад, якщо числом сплати є 31-ше число, а у календарному місяці 30-ть днів), платіж сплачується в останній робочий день відповідного календарного місяця. Період лізингу - це період строку лізингу, який дорівнює одному місяцю. Перший період лізингу починається з дати підписання акту.

Згідно з пунктом 2.2 договору, усі платежі за договором лізингоодержувач зобов`язаний здійснювати у число сплати в національній валюті України (гривні) відповідно до графіку та загальних умов, а також інших положень цього договору та/або чинного законодавства шляхом перерахування грошових коштів на поточний рахунок лізингодавця. Лізингові платежі включають платежі по відшкодуванню (компенсації) частини вартості предмета лізингу (з врахуванням коригування, вказаного в п 2.5, 2.6. загальних умов); винагороду (комісію) лізингодавцю за отриманий у лізинг предмет лізингу з врахуванням коригування, вказаного в п. 2.7- 2.9, 3.5 загальних умов. При цьому сторони погодили, що такі лізингові платежі за цим договором не містять покупної ціни, передбаченої цим договором і, у сукупності, є платою за користування предметом лізингу.

Згідно з пунктом 2.3 договору, авансовий лізинговий платіж, визначений у графіку сплати лізингових платежів (додаток до договору), з урахуванням п. 2.6 загальних умов, лізингоодержувач зобов`язаний сплатити протягом трьох банківських днів з моменту відправлення рахунку лізингодавцем, але не пізніше ніж в дату, зазначену сторонами в п. 5.6 цього договору, та в сумі авансового лізингового платежу, визначеному у графіку сплати лізингових платежів (додаток до договору), незалежно від отримання рахунку. Сторони домовились, що достатнім доказом відправлення лізингодавцем лізингоодержувачу рахунку є витяг з реєстру рахунків лізингодавця. Дата відправлення зазначеного рахунку визначається за даними реєстру рахунків лізингодавця. Цей рахунок може бути відправлений лізингоодержувачу, в т.ч факсимільним способом, поштою, кур`єрською доставкою, вручений особисто або в інший спосіб, який обере лізингодавець. Сторони на підставі ч. 3 ст. 631 ЦК України досягли згоди про те. що у випадку сплати лізингоодержувачем лізингодавцю грошових коштів в порядку п. 2.3 загальних умов до моменту укладення цього договору, такі кошти зараховуються в рахунок сплати лізингоодержувачем авансового лізингового платежу в розмірі в якому вони були сплачені.

Якщо строк сплати будь-якого лізингового платежу припадає на неробочий (вихідний, святковий або ін.) день, лізингоодержувач зобов`язаний сплатити такий платіж не пізніше останнього робочого дня, який передує такому вихідному (святковому та ін.) дню (пункт 2.4 договору).

Відповідно до п. 2.11 договору лізингоодержувач здійснює погашення заборгованості перед лізингодавцем у такому порядку: компенсація (відшкодування) лізингодавцю або іншим особам сум штрафів, накладених протягом усього строку лізингу уповноваженими державними органами за порушення Правил дорожнього руху та/або інших норм чинного законодавства, пов`язаних з експлуатацією/використанням/паркуванням/зберіганням та ін. об`єкта лізингу (у тому числі кожної з його одиниць), в тому числі зафіксованих у автоматичному режимі, а також в режимі фото-відеофіксації; сплата нарахованих штрафних санкцій за порушення лізингоодержувачем обов`язків за цим договором, а також процентів річних та інфляційних втрат, нарахованих на прострочену заборгованість; сплата комісії за адміністрування простроченої заборгованості; сплата комісії за адміністрування врегулювання притягнення лізингодавця/його керівника (як власника об`єкта лізингу) до адміністративної відповідальності: сплата простроченої заборгованості з нарахованої винагороди; сплата суми поточної заборгованості з нарахованої винагороди; сплата простроченої заборгованості з відшкодування частини вартості об`єкта лізингу; сплата поточної заборгованості з відшкодування частини вартості об`єкта лізингу. Сторони домовились, що погашення заборгованості кожної черги згідно з наведеного порядку в межах кожної черги відбувається за принципом першочергового погашення заборгованості, що утворилася раніше. У разі перерахування лізингоодержувачем платежів за цим договором (як чергових лізингових платежів, так і комісій, штрафних санкцій і простроченої заборгованості) з порушенням вказаної черговості, лізингодавець має право самостійно (та незалежно від призначення платежу (вказаного платником у платіжному документі) перерозподілити отримані від лізингоодержувача кошти відповідно до черговості, викладеної в цьому пункті, шляхом проведення відповідних бухгалтерських проводок, а лізингоодержувач підтверджує свою згоду на це, підписуючи цей договір сторони також погодили, що лізингодавець може самостійно в односторонньому порядку (в тому числі після одержання коштів), незалежно від призначення платежу (вказаного платником у платіжному документі): змінити порядок черговості погашення заборгованості як в межах наведеного порядку, так і в межах кожної із встановлених черг; та/або зарахувати кошти в погашення заборгованості за іншим договором, укладеним лізингоодержувачем (про що лізингодавець повідомляє лізингоодержувача у зручний для лізингодавця спосіб). Лізингоодержувач зобов`язаний сплачувати платежі за договором за банківськими реквізитами, вказаними лізингодавцем у рахунках-фактурах або письмовому повідомленні, а у випадку ненадходження останніх - за банківськими реквізитами лізингодавця, вказаних у договорі. Перерахування платежів за договором на інші банківські реквізити лізингодавця не вважається виконанням зобов`язанням, зробленим належним чином.

Позивач належним чином виконав свої зобов`язання та передав в користування лізингоодержувачу предмет лізингу на підставі підписаного сторонами акту прийому-передачі предмету лізингу в користування.

Додатком до договору сторонами узгоджено графік сплати лізингових платежів, у якому визначено періоди лізингу, лізингові платежі, розмір відшкодування (компенсації) частини вартості предмета лізингу, в т.ч. ПДВ 20%, у кожен період лізингу, винагороду (комісію) лізингодавця за отриманий в лізинг предмет лізингу, без ПДВ, та загальний лізинговий платіж, в т.ч. ПДВ 20%.

Позивач зазначає, що 18.08.2022 відповідно до пункту 6.6 договору направив відповідачу повідомлення про розірвання договору лізингу № 2441/5.

Доказів направлення та вручення/відмови від вручення/повернення повідомлення позивач суду не надав.

07.09.2022 сторони у простій письмовій формі уклали додаткову угоду до договору, якою поновлено дію договору та змінено графік сплати лізингових платежів /т. 1 а.с. 26/.

Вказана додаткова угода не містить відомостей про її нотаріальне посвідчення.

Позивач зазначає, що 28.03.2023 направив відповідачу повідомлення № 967 про наявність за відповідачем прострочення сплати лізингових платежів понад 30 днів, у зв`язку з чим позивач зазначив про розірвання договору лізингу, та вимагав у лізингоодержувача у строк до 03.04.2023 повернути отримане за договором майно (предмет лізингу) /т. 1 а.с. 29/.

Як стверджує позивач, відповідач частково виконав свої зобов`язання, проте починаючи з 08.10.2022 за відповідачем виникла заборгованість в розмірі 234 425,16 грн, а саме: з 07.10.2022 (19 період лізингу) виникла заборгованість в розмірі 36 608,34 грн; з 07.11.2022 (20 період лізингу) виникла заборгованість в розмірі 67 114,3 грн; з 07.12.2022 (21 період лізингу) виникла заборгованість в розмірі 32 675,63 грн; з 06.01.2023 (22 період лізингу) виникла заборгованість в розмірі 32 675,63 грн; з 07.02.2023 (23 період лізингу) виникла заборгованість в розмірі 32 675,63 грн; з 07.03.2023 (24 період лізингу) виникла заборгованість в розмірі 32 675,63 грн.

Пунктом 2.7 договору сторони погодили, що у разі, якщо лізингоодержувач прострочить сплату лізингових платежів, на підставі статті 625 ЦК України лізингодавець має право нарахувати, а лізингоодержувач зобов`язується сплачувати проценти річних, в розмірі подвійної облікової ставки НБУ яка діяла в період прострочення, від простроченої заборгованості за платежами за кожен день прострочення протягом всього періоду існування простроченої заборгованості. Такі проценти в бухгалтерському обліку відносяться на винагороду (комісію) лізингодавцю за отриманий в лізинг об`єкт лізингу, у зв`язку з чим розмір винагороди (комісії) лізингодавцю за отриманий в лізинг об`єкт лізингу збільшується на суму таких сплачених процентів.

Керуючись положеннями договору та статті 625 ЦК України, за період прострочення грошового зобов`язання позивач нарахував відповідачу 55 474,10 грн процентів річних (08.10.2022-05.06.2023), та інфляційні втрати (жовтень 2022 - квітень 2023) в розмірі 9 512,36 грн.

Згідно з пунктом 7.1.1 договору, за порушення обов`язку з своєчасної сплати платежів, передбачених цим договором та/або чинним законодавством, лізингоодержувач сплачує пеню в розмірі подвійної облікової ставки НБУ, яка діяла в період прострочення, від простроченої заборгованості за платежами за кожен день прострочки, та відшкодовує всі збитки, завдані цим лізингодавцеві, понад вказану пеню. Сторони домовились, що нарахування такої пені за прострочення сплати платежів, передбачених цим договором та/або чинним законодавством України, припиняється через дванадцять місяців, від дня коли сплата мала відбутися.

Керуючись положеннями пункту 7.1.1 договору, за порушення обов`язку сплати лізингових платежів позивач нарахував відповідачу 55 474,10 грн пені за період з 08.10.2022 - 05.06.2023.

Згідно з пунктом 5.2.1 договору, лізингоодержувач зобов`язується щоквартально, не пізніше 10 календарних днів з моменту закінчення відповідного звітного кварталу, інформувати лізингодавця про стан та адресу базування предмета лізингу шляхом направлення звіту у формі, встановленої у додатку довідка до договору.

Згідно з пунктом 7.1.3 договору, за порушення п. 5.2 умов договору лізингоодержувач сплачує лізингодавцю у розмірі 1% остаточної загальної вартості предмета лізингу, за кожен та будь-який випадок зазначеного порушення. Сторони погодили, що штраф є визначеною грошовою сумою, яка не змінюється (після встановлення остаточної загальної вартості предмету лізингу) протягом строку дії договору.

Пунктом 2.1.5 договору визначено, що остаточна загальна вартість предмету лізингу вказана в акті або в останньому по даті акті коригування вартості предмета лізингу, направленому лізингодавцем.

Зважаючи на викладене, позивач заявив до стягнення чотирьох штрафів у розмірі 44 016,00 грн за неподання звітності за 2-4 квартал 2022 року та 1 квартал 2023 року.

Відповідно до пункту 6.6 договору, лізингодавець має право у односторонньому порядку відмовитись від договору (розірвати договір) та вилучити об`єкт лізингу у випадках, передбачених пунктами 6.1.1-6.1.4 загальних умов договору.

Згідно з пунктом 6.1.1 договору, лізингодавець має право в односторонньому порядку змінити умови договору у випадку якщо лізингоодержувач не сплатив лізинговий платіж (частково або в повному обсязі) та прострочення сплати становить більше 30 (тридцяти) календарних днів з дня настання строку платежу, встановленого в цьому договорі.

Пунктом 6.6.1 договору встановлено, що лізингодавець надсилає лізингоодержувачу повідомлення про відмову від договору (його розірвання) та вилучення об`єкту лізингу із зазначенням строку та місця його передачі лізингодавцю в межах України. Якщо інше не встановлено у такому повідомленні, місцем виконання договору (зобов`язань по договору) щодо повернення лізингоодержувачем об`єкта лізингу є місцезнаходження лізингодавця. Лізингоодержувач зобов`язаний за свій рахунок, протягом строку встановленому в повідомленні про вилучення об`єкта лізингу, повернути об`єкт лізингу лізингодавцю. Незалежно від цього лізингодавець має право самостійно вилучити об`єкт лізингу з місця зберігання (знаходження, експлуатації, ремонту тощо) об`єкта лізингу без будь-яких погоджень або дозволів лізингоодержувача або будь-яких інших осіб, з покладенням на лізингоодержувача понесених при цьому витрат.

Позивач вказує, що оскільки відповідач станом на 28.03.2023 мав перед позивачем прострочену заборгованість за договором лізингу понад 30 календарних днів, позивач направив 28.03.2023 відповідачу повідомлення за вих. № 967 про односторонню відмову від договору фінансового лізингу із вимогою до 03.04.2023 повернути позивачу отримане за договором лізингу майно - об`єкт лізингу, з усіма приналежностями (в т.ч. свідоцтво про державну реєстрацію об`єктів лізингу, комплект ключів, комплект державних реєстраційних номерів, сервісна книжка, інструкція по експлуатації), а також підписати акт повернення предмета лізингу та видати зареєстровану в ЄРПН податкову накладну.

У своїй заяві про зменшення розміру позовних вимог позивач вказав, що повідомлення про розірвання № 967 від 28.03.2023 відповідач отримав 14.06.2023, тому договір вважається розірваним і припиненим 14.06.2023.

Разом з тим позивач зауважив, що станом на час пред`явлення позову, об`єкт лізингу не повернуто. А тому позивач просить суд вилучити у відповідача об`єкт лізингу.

Відповідно до пункту 7.1.2 договору, якщо лізингоодержувач та/або інші особи, яким об`єкт лізингу може бути надано лізингоодержувачем у тимчасове користування, не повернули об`єкт лізингу або повернули його невчасно, зокрема у випадках вилучення об`єкта лізингу у відповідності до даного договору або чинного законодавства України, лізингоодержувач сплачує на вибір лізингодавця: неустойку (штраф) у розмірі передбаченому ч. 2 ст. 785 ЦК України (при цьому сторони домовились, що при нарахуванні суми неустойки лізингодавець застосовує середньоденну лізингову плату за користування предметом лізингу, яка розраховується шляхом складання сум загальних лізингових платежів, зазначених у стовпчику "Загальний лізинговий платіж в т.ч. ПДВ 20% грн" Графіку, за строк лізингу, який минув на момент нарахування неустойки, та ділення цієї суми на відповідну кількість днів користування предметом лізингу, або лізингоодержувач сплачує лізингодавцю договірну санкцію (неустойку) у розмірі 1 (один) відсоток остаточної загальної вартості предмета лізингу, за кожен день прострочення повернення предмета лізингу.

У зв`язку з неповерненням об`єкту лізингу лізингодавцю позивач нарахував відповідачу неустойку в розмірі 517 188,00 грн за період з 15.06.2023 по 31.07.2023 у розмірі 1% від остаточної загальної вартості.

Позивач, вважаючи, що відповідачем порушено умови договору фінансового лізингу звернувся з цим позовом (з урахуванням заяви про зменшення позовних вимог) до суду з підстав, викладених у позовній заяві.

Розглянувши матеріали справи, апеляційну скаргу, перевіривши юридичну оцінку обставин справи та повноту їх встановлення, дослідивши правильність застосування місцевим господарським судом при винесенні рішення норм матеріального та процесуального права, колегія суддів вважає, що в задоволенні апеляційної скарги слід відмовити, а оскаржуване рішення залишити без змін, виходячи з наступного.

Статтею 11 ЦК України встановлено, що цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки. Підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини.

Відповідно до ч. 1 ст. 626 ЦК України, договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Згідно з ст. 627 ЦК України, відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства (ч. 1 ст. 628 ЦК України).

Договір є обов`язковим для виконання сторонами (ст. 629 ЦК України).

Судом встановлено, що правовідносини між сторонами виникли на підставі договору фінансового лізингу № 210317-1/ФЛ-Ф-А від 17.03.2021, тобто відповідно до вимог Закону України "Про фінансовий лізинг" від 16.12.1997, який набрав чинності 10.01.1998 та втратив чинність 13.06.2021 на підставі Закону України "Про фінансовий лізинг" від 04.02.2021.

Згідно з пунктом 2 Прикінцевих та перехідних положень Закону України "Про фінансовий лізинг" від 04.02.2021, цей Закон застосовується до відносин, що виникли після дня набрання чинності цим Законом. Відносини, що виникли на підставі договорів фінансового лізингу, укладених до набрання чинності цим Законом, регулюються відповідно до законодавства, що діяло до набрання чинності цим Законом.

Отже регулювання правовідносин сторін за договором фінансового лізингу № 210317-1/ФЛ-Ф-А здійснюється відповідно до законодавства, чинного станом на дату його вчинення 17.03.2021.

Відповідно до частини 1 статті 806 ЦК України (у редакції, чинній станом на дату вчинення правочину) за договором лізингу одна сторона (лізингодавець) передає або зобов`язується передати другій стороні (лізингоодержувачеві) у користування майно, що належить лізингодавцю на праві власності і було набуте ним без попередньої домовленості із лізингоодержувачем (прямий лізинг), або майно, спеціально придбане лізингодавцем у продавця (постачальника) відповідно до встановлених лізингоодержувачем специфікацій та умов (непрямий лізинг), на певний строк і за встановлену плату (лізингові платежі).

Частиною 1 статті 292 ГК України (у редакції, чинній станом на дату вчинення правочину) визначено, що лізинг - це господарська діяльність, спрямована на інвестування власних чи залучених фінансових коштів, яка полягає в наданні за договором лізингу однією стороною (лізингодавцем) у виключне користування другій стороні (лізингоодержувачу) на визначений строк майна, що належить лізингодавцю або набувається ним у власність (господарське відання) за дорученням чи погодженням лізингоодержувача у відповідного постачальника (продавця) майна, за умови сплати лізингоодержувачем періодичних лізингових платежів.

Правове регулювання лізингу здійснюється відповідно до цього Кодексу та інших законів.

За приписами частин 2 та 3 статті 806 ЦК України, до договору лізингу застосовуються загальні положення про найм (оренду) з урахуванням особливостей, встановлених параграфом 6 глави 58 ЦК України та законом. До відносин, пов`язаних з лізингом, застосовуються загальні положення про купівлю-продаж та положення про договір поставки, якщо інше не встановлено законом. Особливості окремих видів і форм лізингу встановлюються законом.

Статтею 1 Закону України "Про фінансовий лізинг" (у редакції, чинній станом на дату вчинення правочину) передбачено, що фінансовий лізинг - це вид цивільно-правових відносин, що виникають із договору фінансового лізингу. За договором фінансового лізингу (далі - договір лізингу) лізингодавець зобов`язується набути у власність річ у продавця (постачальника) відповідно до встановлених лізингоодержувачем специфікацій та умов і передати її у користування лізингоодержувачу на визначений строк не менше одного року за встановлену плату (лізингові платежі).

За договором лізингу майновий інтерес лізингодавця полягає у розміщенні та майбутньому поверненні з прибутком грошових коштів, а майновий інтерес лізингоодержувача - в можливості користуватися та придбати предмет лізингу у власність.

Згідно з частинами 1, 2 статті 16 Закону України "Про фінансовий лізинг", сплата лізингових платежів здійснюється в порядку, встановленому договором.

До складу лізингових платежів включаються: сума, що відшкодовує частину вартості об`єкта фінансового лізингу; винагорода лізингодавцю за отриманий у фінансовий лізинг об`єкт фінансового лізингу; інші складові, зокрема платежі та/або витрати, що безпосередньо пов`язані з виконанням договору фінансового лізингу та передбачені таким договором.

Протягом строку дії договору фінансового лізингу розмір лізингових платежів може бути змінено у випадках та порядку, передбачених таким договором.

Разом з тим стаття 16 Закону України "Про фінансовий лізинг" не містить приписів щодо вичерпного переліку зазначених у ній платежів та дозволяє сторонам вільно визначатися з іншими витратами лізингодавця, які, на їх розсуд, мають бути включені до складу лізингових платежів, оскільки безпосередньо пов`язані з виконанням певного договору.

Зазначені положення статті 16 Закону України "Про фінансовий лізинг" стосовно визначення порядку сплати лізингових платежів договором та щодо права сторін визначати склад лізингових платежів узгоджується із свободою договору, встановленою статтею 627 ЦК України, коли сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Відповідно до частини 1 статті 530 ЦК України якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Відповідно до частин 1, 6, 7 статті 193 ГК України, які кореспондуються зі статтями 525, 526 ЦК України, суб`єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов`язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов`язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться. Не допускаються одностороння відмова від виконання зобов`язань, крім випадків, передбачених законом, а також відмова від виконання або відстрочка виконання з мотиву, що зобов`язання другої сторони за іншим договором не було виконано належним чином.

Згідно з статтею 610 ЦК України, порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Приписами частини 1 статті 612 ЦК України унормовано, що боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Згідно з п. 1.1 договору, лізингодавець набуває у власність і передає на умовах фінансового лізингу у платне володіння та користування вживаний предмет лізингу, найменування, марка, модель, комплектація, номер шасі (кузова, рами), рік випуску, ціна одиниці, кількість, вартість і загальна вартість якого наведені в додатку специфікація, а лізингоодержувач зобов`язався прийняти предмет лізингу та сплачувати лізингові платежі на умовах цього договору. По закінченню строку лізингу до лізингоодержувача переходить право власності на об`єкт лізингу згідно з умовами цього договору (за виключенням випадків, передбачених договором та/або законодавством). Найменування фінансової операції: фінансовий лізинг.

Відповідно до пункту 1.2 договору, строк користування предметом лізингу складається з періодів (місяців) лізингу, зазначених в додатку "Графік сплати лізингових платежів" до договору, та починається з дати підписання сторонами акту приймання - передачі предмету лізингу, але в будь-якому випадку не може бути менше одного року.

Згідно з пунктом 1.3 договору, якщо у договорі визначено продавця (постачальника) предмету лізингу, сторони погодили, а лізингоодержувач також і підтверджує, що самостійно та на власний ризик обрав предмет лізингу та продавця (постачальника) предмету лізингу, зазначеного у договорі. Предмет лізингу є власністю лізингодавця протягом строку лізингу та строку дії цього договору. У разі переходу права власності на предмет лізингу від лізингодавця до лізингоодержувача згідно з умовами цього договору, предмет лізингу по закінченню строку лізингу лізингоодержувачем не повертається, а передається лізингоодержувачу у власність, за виключенням випадків, передбачених договором чи обумовлених угодою сторін.

Сторони досягли згоди, що лізингодавець має право не вчиняти дії, передбачені пунктом 1.1 загальних умов договору, до моменту сплати лізингоодержувачем у повному обсязі авансового лізингового платежу (пункт 1.4 договору).

У додатку до договору предмет лізингу (найменування) визначено, зокрема найменування предмета лізингу - вантажний автомобіль MAN TGX, ціна - 1 100 400.00 грн з 20 % ПДВ.

Договір фінансового лізингу № 210317-1/ФЛ-Ф-А від 17.03.2021 є змішаним договором, який поєднує в собі елементи договорів оренди та купівлі-продажу, а передбачені договором лізингові платежі включають як плату за надання майна у користування, так і частину покупної плати за надання майна у власність лізингоодержувачу по закінченню дії договору. На правовідносини, що склалися між сторонами щодо одержання позивачем, як лізингодавцем, лізингових платежів у частині покупної плати за надання майна в майбутньому у власність відповідачу, поширюються загальні положення про купівлю-продаж.

Статтею 655 ЦК України визначено, що за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов`язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов`язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму.

Відповідно до ст. 692 ЦК України, покупець зобов`язаний сплатити продавцеві повну ціну переданого товару, встановлену в договорі. Договором купівлі-продажу може бути передбачено розстрочення платежу.

Згідно зі ст. 697 ЦК України, договором може бути встановлено, що право власності на переданий покупцеві товар зберігається за продавцем до оплати товару або настання інших обставин.

Судом з`ясовано, що лізингодавець залишається власником предмета лізингу (п. 9.2 договору), а перехід права власності на об`єкт лізингу передбачався у разі здійснення лізингоодержувачем всіх платежів за договором.

В обгрунтування позовних вимог позивач посилається на те, що відповідач несвоєчасно здійснював сплату лізингових платежів, у зв`язку з чим за ним утворилась заборгованість з 08 жовтня 2022 року в розмірі 234 425,16 грн, а саме: з 07.10.2022 (19 період лізингу) виникла заборгованість в розмірі 36 608,34 грн; з 07.11.2022 (20 період лізингу) виникла заборгованість в розмірі 67 114,3 грн; з 07.12.2022 (21 період лізингу) виникла заборгованість в розмірі 32 675,63 грн; з 06.01.2023 (22 період лізингу) виникла заборгованість в розмірі 32 675,63 грн; з 07.02.2023 (23 період лізингу) виникла заборгованість в розмірі 32 675,63 грн; з 07.03.2023 (24 період лізингу) виникла заборгованість в розмірі 32 675,63 грн.

За визначенням, наведеним у ст. 1 Закону України Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні, первинний документ - документ, який містить відомості про господарську операцію.

Порядок створення, прийняття і відображення у бухгалтерському обліку, а також зберігання первинних документів, облікових регістрів, бухгалтерської звітності підприємствами передбачено Положенням про документальне забезпечення записів у бухгалтерському обліку, затвердженим наказом Міністерства фінансів України від 24.05.1995 № 88 (Положення про документальне забезпечення записів у бухгалтерському обліку № 88).

Підпунктом 2.1 п. 2 Положення про документальне забезпечення записів у бухгалтерському обліку № 88 визначено, що первинні документи - це документи, створені у письмовій або електронній формі, які містять відомості про господарські операції, включаючи розпорядження та дозволи адміністрації (власника) на їх проведення.

Відповідно до ч. 1, 2 ст. 9 Закону України "Про бухгалтерській облік та фінансову звітність в Україні" підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи.

Для контролю та впорядкування оброблення даних на підставі первинних документів можуть складатися зведені облікові документи. Первинні документи можуть бути складені у паперовій або в електронній формі та повинні мати такі обов`язкові реквізити: назву документа (форми); дату складання; назву підприємства, від імені якого складено документ; зміст та обсяг господарської операції, одиницю виміру господарської операції; посади і прізвища (крім первинних документів, вимоги до яких встановлюються Національним банком України) осіб, відповідальних за здійснення господарської операції і правильність її оформлення; особистий підпис або інші дані, що дають змогу ідентифікувати особу, яка брала участь у здійсненні господарської операції.

Зазначений перелік обов`язкових реквізитів кореспондується із підп. 2.3 п. 2 Положення про документальне забезпечення записів у бухгалтерському обліку № 88, за яким первинні документи повинні мати такі обов`язкові реквізити: найменування підприємства, установи, від імені яких складений документ, назва документа (форми), дата складання, зміст та обсяг господарської операції, одиниця виміру господарської операції (у грошовому та за можливості у натуральних вимірниках), посади і прізвища (крім первинних документів, вимоги до яких встановлюються Національним банком України) осіб, відповідальних за здійснення господарської операції і правильність її оформлення, особистий підпис або інші дані, що дають змогу ідентифікувати особу, яка брала участь у здійсненні господарської операції.

Системний аналіз приписів ст. 1, 9 Закону України "Про бухгалтерській облік та фінансову звітність в Україні" та положень підп. 2.1, 2.3 п. 2 Положення про документальне забезпечення записів у бухгалтерському обліку № 88 свідчить, що за своєю правовою природою первинні документи є документами, які посвідчують виконання зобов`язань (констатують, фіксують) певні факти господарської діяльності у правовідносинах між сторонами) та мають юридичне значення для встановлення обставин такого виконання (подібні правові висновки викладені у постановах Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 10.02.2020 у справі № 909/146/19, від 23.09.2021 № 910/866/20).

Визначаючи розмір заборгованості, суд зобов`язаний належним чином дослідити подані стороною докази, перевірити їх, оцінити в сукупності та взаємозв`язку з іншими наявними у справі доказами, а в разі незгоди з ними повністю або частково - зазначити правові аргументи на їх спростування та навести в рішенні свій розрахунок, що є процесуальним обов`язком суду (подібний висновок викладено в постанові Великої Палати Верховного Суду від 04.12.2019 у справі № 917/1739/17).

Колегія суддів зазначає, що розрахунок заборгованості, складений в односторонньому порядку, сам по собі не є первинним документом в розумінні ст. 9 Закону України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність", адже не відповідає вимогам, встановленим наведеною нормою для первинних документів. Тому за відсутності первинних документів не може вважатися доказом, який підтверджує дату, коли саме та яка сума коштів була повернута лізингоодержувачем за відображеним у ньому періодом і, як наслідок, загальну суму боргу.

Відповідно до вимог чинного законодавства акт звірки розрахунків у сфері бухгалтерського обліку та фінансової звітності не є зведеним обліковим документом, а є лише технічним (фіксуючим) документом, за яким бухгалтерії підприємств звіряють бухгалтерський облік операцій.

Акт відображає стан заборгованості та в окремих випадках - рух коштів у бухгалтерському обліку підприємств та має інформаційний характер, тобто має статус документа, який підтверджує тотожність ведення бухгалтерського обліку спірних господарських операцій обома сторонами спірних правовідносин. Сам по собі акт звірки розрахунків не є належним доказом факту здійснення будь-яких господарських операцій: поставки, надання послуг тощо, оскільки не є первинним бухгалтерським обліковим документом (подібні правові висновки викладені у постановах Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 19.04.2018 у справі № 905/1198/17, від 24.10.2018 у справі № 905/3062/17, від 05.03.2019 у справі № 910/1389/18, від 04.12.2019 у справі № 916/1727/17).

Разом з цим акт звірки може вважатися доказом у справі в підтвердження певних обставин, зокрема в підтвердження наявності заборгованості суб`єкта господарювання, її розміру, визнання боржником такої заборгованості тощо. Однак за умови, що інформація, відображена в акті підтверджена первинними документами та акт містить підписи уповноважених на його підписання сторонами осіб. Як правило, акти звірок розрахунків (чи заборгованості) складаються та підписуються бухгалтерами контрагентів і підтверджують остаточні розрахунки сторін на певну дату.

Статтею 13 ГПК України встановлено, що судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених Господарським процесуальним кодексом України. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних з вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

Відповідно до ст. 76-77 ГПК України належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Згідно з графіком сплати лізингових платежів, що є додатком до договору фінансового лізингу, загальна сума 60 лізингових платежів, включаючи авансовий, яку мав сплатити відповідач, становить 2088242,83грн.

Позивач в обгрунтування позовних вимог зазначає, що відповідачем допущено прострочення по сплаті лізингових платежів 19-24.

Загальний розмір лізингових платежів за періоди лізингу 1-24 становить 681 277,36 грн (без врахування авансового платежу).

Судом першої інстанції вірно встановлено здійснені відповідачем проплати лізингових платежів згідно з договором від 17.03.2021 № 210317-1/ФЛ-Ф-А, а саме: 28 440,72 грн - 05.04.2021; 28 440,72 грн - 17.05.2021; 488,66 грн - 26.05.2021; 28 867,33 грн - 17.06.2021; 28 498,25 грн - 27.07.2021; 60 000,00 грн - 10.08.2021; 13 000,00 грн - 30.09.2021; 16 325,20 грн - 12.10.2021; 10 000,00 грн - 05.11.2021; 19 000,00 грн - 10.11.2021; 252,19 грн - 22.11.2021; 28 000,00 грн - 20.12.2021; 32 265,83 грн - 06.01.2022; 256,92 грн - 14.01.2022; 29 800,00 грн - 18.01.2022; 17 500,00 грн - 08.04.2022; 13 000,00 грн - 13.04.2022; 32 000,00 грн - 03.05.2022; 2 300,00 грн - 04.05.2022; 9 000,00 грн - 23.05.2022; 30 000,00 грн - 14.06.2022; 15 000,00 грн - 05.07.2022; 50 000,00 грн - 12.08.2022; 46 838,38 грн - 13.09.2022; 30 000,00 грн - 14.09.2022; 7 046,53 грн - 19.09.2022; 47 474,30 грн - 22.09.022 року; 32 675,63 грн - 12.12.2022; 32 675,63 грн - 21.02.2023 /т. 1 а.с. 90-110/.

Колегія суддів погоджується з з твердженням суду першої інстанції про те, що окремі платіжні документи, надані відповідачем, містять посилання на договір № 210317-1/ФЛ-Ф-А з вказаною датою договору - 12.03.2021 (що вочевидь є помилковою датою, оскільки насправді договір укладено 17.03.2021).

Разом з тим, надаючи відповідь на відзив, позивач долучив до матеріалів справи банківську виписку на суми здійснених згідно із договором № 210317-1/ФЛ-Ф-А від 17.03.2021 платежів, які включають в себе платежі, в призначенні яких вказано дату договору 12.03.2021, тобто вказані платежі були сплачені в межах договору № 210317-1/ФЛ-Ф-А від 17.03.2021, що не заперечується позивачем.

Відповідач в якості доказів сплати авансового платежу додав платіжне доручення № 198 від 17.03.2021 та квитанцію до платіжної інструкції на перевіз готівки № 1-1913К від 25.02.2021.

При цьому позивач у позові не вказує про відсутність оплати авансового платежу.

Згідно із графіком лізингових платежів, з 1 по 18 період розмір лізингових платежів становить 511283,02 грн, водночас відповідачем надано докази сплати лізингових платежів за період до 07.10.2022 в сумі 623 795,03 грн, тобто переплата станом на кінець 18 лізингового платіжного періоду - 112 212,01 грн.

За період з 07.10.2022 по 07.03.2023 (19-24 лізингові платежі) відповідачем сплачено 65 351,26 грн. А тому з урахуванням переплати розмір сплачених платежів станом на 07.03.2023 складав за ці періоди 177 263,27 грн, тоді як розмір лізингових платежів за період 19-24 лізингових платежів становив 169994,34 грн.

Тобто переплата існувала на час кожного з чергових лізингових платежів 19-24.

Суд першої інстанції вірно встановив, що на початок 19 періоду лізингу переплата становила 112 212,01 грн; 83 879,62 грн - на початок 20 періоду; 55 547,23 грн - на початок 21 періоду; 59 890,47 грн - на початок 22 періоду; 31 558,08 - на початок 23 періоду; 35 901,32 - на початок 24 періоду. З урахуванням усіх лізингових платежів, належних до сплати у вказані періоди, переплата на кінець 24 лізингового періоду становила 7 568,93 грн.

При цьому позивачем не надано будь-яких первинних документів, які підтверджують факт зміни порядку проведення зарахування коштів, які надійшли, що передбачено пунктом 2.11 договору, лише надав виписку по банківському рахунку щодо зарахування лізингових платежів за цим договором, яка підтверджує таку оплату.

Зокрема у виписці вказано оплату від 10.08.2021 за платіжним документом № 272 на суму 60 000 грн, здійснену згідно з умовами договору № 210317-1/ФЛ-Ф-А, проте безпідставно не враховану позивачем як належну оплату.

Зазначаючи про наявність заборгованості, позивач вказує у позові обставини щодо порушення відповідачем обов`язку з оплати лише по 19-24 періодах лізингових платежів.

Щодо графіку сплати лізонгових платежів, погодженого сторонами у додатковій угоді.

Договір фінансового лізингу 210317-1/ФЛ-Ф-А від 17.03.2021 нотаріально посвідчений.

07.09.2022 сторони уклали додаткову угоду до цього договору, якою серед іншого збільшили розмір лізингових платежів, у простій письмовій формі.

Відповідно до частини 1 статті 209 ЦК України правочин, який вчинений у письмовій формі, підлягає нотаріальному посвідченню лише у випадках, встановлених законом або домовленістю сторін.

У силу вимог статті 654 ЦК України, зміна або розірвання договору вчиняється в такій самій формі, що й договір, що змінюється або розривається, якщо інше не встановлено договором або законом чи не випливає із звичаїв ділового обороту.

Згідно з частиною 1 статті 220 ЦК України, у разі недодержання сторонами вимоги закону про нотаріальне посвідчення договору такий договір є нікчемним.

Отже додаткова угода від 07.09.2022, якою сторони погодили новий графік сплати лізингових платежів, також підлягала нотаріальному посвідченню, а за відсутності такого є нікчемною.

Враховуючи вищевикладене, колегія суддів вважає, що при розгляді та вирішенні даного спору суд першої інстанції правомірно керувався графіком лізингових платежів, що є додатком до договору №210317-1/ФЛ-Ф-А від 17.03.2021.

Оскільки позивач належними та допустимим доказами не довів існування суми заборгованості по лізингових платежах за 19-24 періоди в сумі 234 425,16 грн, як про це стверджується у позові, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про відсутність підстав для задоволення позову в цій частині.

Щодо вилучення предмету лізингу.

Відповідно до пункту 6.6 договору, лізингодавець має право у односторонньому порядку відмовитись від договору (розірвати договір) та вилучити об`єкт лізингу у випадках, передбачених пунктами 6.1.1-6.1.4 загальних умов договору.

Згідно з пунктом 6.1.1 договору, лізингодавець має право в односторонньому порядку змінити умови договору у випадку якщо лізингоодержувач не сплатив лізинговий платіж (частково або в повному обсязі) та прострочення сплати становить більше 30 (тридцяти) календарних днів з дня настання строку платежу, встановленого в цьому договорі.

Враховуючи, що прострочення сплати відповідачем лізингових платежів тривалістю понад 30 днів у 19-24 періоди лізингу відсутні, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про відмову в задоволенні позову в частині вилучення предмету лізингу.

Крім того у своїй заяві про зменшення розміру позовних вимог позивач вказав, що повідомлення про розірвання № 967 від 28.03.2023 відповідач отримав 14 червня 2023 року, а тому договір вважається розірваним і припиненим саме з 14 червня 2023 року.

Водночас з матеріалів справи вбачається, що позивач звернувся до Господарського суду Рівненської області з позовом 09 червня 2023 року (09 червня 2023 року є датою здачі для відправлення підприємству поштового зв`язку).

Тобто позов пред`явлено до моменту з яким позивач пов`язує припинення дії договору, що є передчасним.

Щодо вимог про стягнення процентів річних та інфляційних втрат.

Згідно з статтею 625 ЦК України, боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Пунктом 2.7 договору передбачено, що у разі, якщо лізингоодержувач прострочить сплату лізингових платежів, на підставі статті 625 ЦК України сторони погодили, що лізингодавець має право нарахувати, а лізингоодержувач зобов`язується сплачувати проценти річних, в розмірі подвійної облікової ставки НБУ яка діяла в період прострочення, від простроченої заборгованості за платежами за кожен день прострочення протягом всього періоду існування простроченої заборгованості. Такі проценти в бухгалтерському обліку відносяться на винагороду (комісію) лізингодавцю за отриманий в лізинг об`єкт лізингу, у зв`язку з чим розмір винагороди (комісії) лізингодавцю за отриманий в лізинг об`єкт лізингу збільшується на суму таких сплачених процентів.

Посилаючись на положення договору та статті 625 ЦК України, позивач нарахував відповідачу 55 474,10 грн процентів річних (за період 08.10.2022-05.06.2023), та інфляційні втрати (жовтень 2022 - квітень 2023) в розмірі 9 512,36 грн.

Водночас при розгляді спору судом не встановлено прострочення відповідачем сплати лізингових платежів за 19-24 періоди, а тому такі вимоги не можуть бути задоволені.

Щодо вимог про сплату штрафних санкцій.

Згідно з пункту 7.1.1 договору сторони погодили сплату пені в розмірі подвійної облікової ставки НБУ, яка діяла в період прострочення як штрафну санкцію за порушення обов`язку з своєчасної сплати платежів. Сторони домовились, що нарахування такої пені за прострочення сплати платежів, передбачених цим договором та/або чинним законодавством України, припиняється через дванадцять місяців, від дня коли сплата мала відбутися.

З огляду на ці умови договору позивач нарахував відповідачу 55 474,10 грн пені за період з 08.10.2022 - 05.06.2023.

Крім того згідно з пунктом 5.2.1 договору, лізингоодержувач зобов`язується щоквартально, не пізніше 10 календарних днів з моменту закінчення відповідного звітного кварталу, інформувати лізингодавця про стан та адресу базування предмета лізингу шляхом направлення звіту у формі, встановленої у додатку.

Згідно з пунктом 7.1.3 договору, за порушення п. 5.2 умов договору лізингоодержувач сплачує лізингодавцю у розмірі 1% остаточної загальної вартості предмета лізингу, за кожен та будь-який випадок зазначеного порушення. Сторони погодили, що штраф є визначеною грошовою сумою, яка не змінюється (після встановлення остаточної загальної вартості предмету лізингу) протягом строку дії договору.

Пунктом 2.1.5 договору визначено, що остаточна загальна вартість предмету лізингу - вартість предмета лізингу, вказана в акті або в останньому по даті акті коригування вартості предмета лізингу, направленому лізингодавцем.

Зважаючи на викладене, позивач заявив до стягнення чотирьох штрафів у розмірі 44 016,00 грн за неподання звітності за 2-4 квартал 2022 року та 1 квартал 2023 року.

Відповідно до пункту 7.1.2 договору, якщо лізингоодержувач та/або інші особи, яким об`єкт лізингу може бути надано лізингоодержувачем у тимчасове користування, не повернули об`єкт лізингу або повернули його невчасно, зокрема у випадках вилучення об`єкта лізингу у відповідності до даного договору або чинного законодавства України, лізингоодержувач сплачує на вибір лізингодавця: неустойку (штраф) у розмірі передбаченому ч.2 ст. 785 ЦК України (при цьому сторони домовились, що при нарахуванні суми неустойки лізингодавець застосовує середньоденну лізингову плату за користування предметом лізингу, яка розраховується шляхом складання сум загальних лізингових платежів, зазначених у стовбці "Загальний лізинговий платіж в т.ч. ПДВ 20 % грн" Графіку, за строк лізингу, який минув на момент нарахування неустойки, та ділення цієї суми на відповідну кількість днів користування предметом лізингу, або лізингоодержувач сплачує лізингодавцю договірну санкцію(неустойку) у розмірі 1 (один) відсоток остаточної загальної вартості предмета лізингу, за кожен день прострочення повернення предмета лізингу.

Також, вважаючи неправомірним неповернення об`єкту лізингу лізингодавцю, позивач нарахував відповідачу неустойку в розмірі 517 188,00 грн за період з 15 червня 2023 року по 31 липня 2023 року у розмірі 1% від остаточної загальної вартості за кожен день прострочення повернення предмета лізингу.

Згідно з статтею 611 ЦК України, у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, зокрема сплата неустойки.

Частинами 1, 2 статті 549 ЦК України унормовано, що неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання.

Відповідно до частини 1 статті 230 ГК України, штрафними санкціями у цьому Кодексі визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов`язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов`язання.

Розмір штрафних санкцій відповідно до частини 4 статті 231 ГК України встановлюється законом, а в разі якщо розмір штрафних санкцій законом не визначено, санкції застосовуються в передбаченому договором розмірі. При цьому розмір санкцій може бути встановлено договором у відсотковому відношенні до суми невиконаної частини зобов`язання або в певній, визначеній грошовій сумі, або у відсотковому відношенні до суми зобов`язання незалежно від ступеня його виконання, або у кратному розмірі до вартості товарів (робіт, послуг).

Враховуючи, що під час розгляду цієї справи, не встановлено обставин прострочення відповідачем сплати лізингових платежів, а також не встановлено наявності обов`язку відповідача повернути предмет лізингу лізингодавцю з підстав порушення умов договору в частині своєчасної оплати лізингових платежів, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про відсутність підстав для стягнення з відповідача на користь позивача 55 474,10 грн пені за прострочення сплати лізингових платежів та 517188,00 грн неустойки за неповернення об`єкта лізингу.

Щодо штрафу за порушення обов`язку щодо інформування лізингодавця про стан та адресу базування предмету лізингу.

Судом перевірено розрахунок штрафу за порушення обов`язку щодо інформування лізингодавця про стан та адресу базування предмету лізингу (п. 5.2.1, 7.1.3 договору) та встановлено, що що його розмір становить 44 016,00 грн (1100 400,00 грн*1%*4), тому вимога про стягнення штрафу є обґрунтованою.

Стосовно тверджень відповідача про незастосування до нього штрафних нарахувань, оскільки він підписав контракт добровольця територіальної оборони, то суд зазначає таке.

Відповідачем надано суду контракт добровольця територіальної оборони № 198 від 30 березня 2022 року на ім`я ОСОБА_1 .

Згідно з правилами частини 1 статті 1 Закону України "Про основи національного спротиву" доброволець Сил територіальної оборони Збройних Сил України - громадянин України або іноземець чи особа без громадянства, який перебуває в Україні на законних підставах впродовж останніх п`яти років та на добровільній основі зарахований до проходження служби у складі добровольчого формування Сил територіальної оборони Збройних Сил України; 2) добровольче формування територіальної громади - воєнізований підрозділ, сформований на добровільній основі з громадян України, які проживають у межах території відповідної територіальної громади, який призначений для участі у підготовці та виконанні завдань територіальної оборони. На членів добровольчих формувань територіальних громад під час їх участі у заходах підготовки добровольчих формувань територіальних громад, а також виконання ними завдань територіальної оборони поширюються гарантії соціального і правового захисту, передбачені Законом України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей".

На членів добровольчих формувань територіальних громад, які беруть участь у заходах, необхідних для забезпечення оборони України, захисту безпеки населення та інтересів держави у зв`язку з військовою агресією Російської Федерації проти України, поширюються гарантії соціального захисту, передбачені Законом України "Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту" (ч. 2 ст. 24 Закону України "Про основи національного спротиву").

У свою чергу, відповідно до частини 1 статті 3 Закону України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей" дія цього Закону поширюється на: 1) військовослужбовців Збройних Сил України, інших утворених відповідно до законів України військових формувань та правоохоронних органів спеціального призначення (далі - правоохоронних органів), Державної спеціальної служби транспорту, Державної служби спеціального зв`язку та захисту інформації України, які проходять військову службу на території України, і військовослужбовців зазначених вище військових формувань та правоохоронних органів - громадян України, які виконують військовий обов`язок за межами України, та членів їх сімей; 2) військовослужбовців, які стали особами з інвалідністю внаслідок захворювання, пов`язаного з проходженням військової служби, чи внаслідок захворювання після звільнення їх з військової служби, пов`язаного з проходженням військової служби, та членів їх сімей, а також членів сімей військовослужбовців, які загинули, померли чи пропали безвісти; 3) військовозобов`язаних та резервістів, призваних на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори, і членів їх сімей; 4) членів добровольчих формувань територіальних громад під час їх участі у заходах підготовки добровольчих формувань територіальних громад, а також виконання ними завдань територіальної оборони України.

За приписами частини 15 статті 14 Закону України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей" військовослужбовцям, призваним на військову службу за призовом під час мобілізації, на особливий період, на весь час їх призову, а військовослужбовцям під час дії особливого періоду, які брали або беруть участь у здійсненні заходів із забезпечення національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії Російської Федерації у Донецькій та Луганській областях, забезпеченні їх здійснення, які перебували або перебувають безпосередньо в районах та у період здійснення зазначених заходів, - штрафні санкції, пеня за невиконання зобов`язань перед підприємствами, установами і організаціями усіх форм власності, у тому числі банками, та фізичними особами, а також проценти за користування кредитом не нараховуються, крім кредитних договорів щодо придбання майна, яке віднесено чи буде віднесено до об`єктів житлового фонду (житлового будинку, квартири, майбутнього об`єкта нерухомості, об`єкта незавершеного житлового будівництва, майнових прав на них), та/або автомобіля.

З вищенаведеного вбачається, що частиною 15 статті 14 вказаного Закону конкретизовано перелік осіб військовослужбовців, на яких поширюється сфера її дії, до яких члени добровольчих формувань територіальних громад не відносяться.

Частинами 1, 2 статті 233 ГК України передбачено, що у разі якщо належні до сплати штрафні санкції надмірно великі порівняно із збитками кредитора, суд має право зменшити розмір санкцій. При цьому повинно бути взято до уваги: ступінь виконання зобов`язання боржником; майновий стан сторін, які беруть участь у зобов`язанні; не лише майнові, але й інші інтереси сторін, що заслуговують на увагу. Якщо порушення зобов`язання не завдало збитків іншим учасникам господарських відносин, суд може з урахуванням інтересів боржника зменшити розмір належних до сплати штрафних санкцій.

Відповідно до частини 3 статті 551 ЦК України, розмір неустойки може бути зменшений за рішенням суду, якщо він значно перевищує розмір збитків, та за наявності інших обставин, які мають істотне значення.

При застосуванні частини 3 статті 551 ЦК України та статті 233 ГК України необхідно мати на увазі, що поняття "значно" та "надмірно" є оціночними і мають конкретизуватися судом у кожному конкретному випадку. За таких умов необхідно враховувати, що правила частини 3 статті 551 ЦК України та статті 233 ГК України направлені на запобігання збагаченню кредитора за рахунок боржника, недопущення заінтересованості кредитора у порушенні зобов`язання боржником.

За змістом зазначених норм зменшення розміру заявленої до стягнення неустойки є правом суду, а за відсутності переліку таких виняткових обставин, господарський суд, оцінивши надані сторонами докази та обставини справи у їх сукупності, на власний розсуд вирішує питання про наявність або відсутність у кожному конкретному випадку обставин, за яких можливе зменшення неустойки. Отже, вирішення питання про зменшення неустойки та розмір, до якого вона підлягає зменшенню, закон відносить на розсуд суду.

Судовий розсуд - це право суду, яке передбачене та реалізується на підставі чинного законодавства, що надає йому можливість під час прийняття судового рішення (вчинення процесуальної дії) обрати з декількох варіантів рішення, встановлених законом, чи визначених на його основі судом (повністю або частково за змістом та/чи обсягом), такий, що є найбільш оптимальним в правових і фактичних умовах розгляду та вирішення справи, з метою забезпечення верховенства права, справедливості та ефективного поновлення порушених прав та інтересів учасників судового процесу.

Застосовуючи свої дискреційні повноваження, суд уважає за необхідне зазначити, що за змістом частини 3 статті 509 ЦК України, зобов`язання має ґрунтуватися на засадах добросовісності, розумності та справедливості, а частина 1 статті 627 ЦК України визначає, що відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Справедливість, добросовісність, розумність належать до загальних засад цивільного законодавства, передбачених статтею 3 ЦК України, які обмежують свободу договору, встановлюючи певну межу поведінки учасників цивільно-правових відносин.

Ці загальні засади втілюються у конкретних нормах права та умовах договорів, регулюючи конкретні ситуації таким чином, коли кожен з учасників відносин зобов`язаний сумлінно здійснювати свої цивільні права та виконувати цивільні обов`язки, захищати власні права та інтереси, а також дбати про права та інтереси інших учасників, передбачати можливість завдання своїми діями (бездіяльністю) шкоди правам і інтересам інших осіб, закріпляти можливість адекватного захисту порушеного цивільного права або інтересу.

Зокрема, загальною ознакою цивільно-правової відповідальності є її компенсаторний характер. Заходи цивільно-правової відповідальності спрямовані не на покарання боржника, а на відновлення майнової сфери потерпілого від правопорушення. Одним з принципів цивільного права є компенсація майнових втрат особи, що заподіяні правопорушенням, вчиненим іншою особою. Цій меті, насамперед, слугує стягнення збитків. Розмір збитків в момент правопорушення, зазвичай, ще не є відомим, а дійсний розмір збитків у більшості випадків довести або складно, або неможливо взагалі.

Господарські санкції, що встановлюються відповідно до договору чи закону за несвоєчасне виконання зобов`язання, спрямовані передусім на компенсацію кредитору майнових втрат, яких він зазнає внаслідок несвоєчасного здійснення з ним розрахунку з боку боржника. Такі санкції не можуть розглядатися кредитором як спосіб отримання доходів, що є більш вигідним порівняно з надходженнями від належно виконаних господарських зобов`язань.

Якщо відповідальність боржника перед кредитором за неналежне виконання обов`язку щодо своєчасного розрахунку не обмежена жодними межами, а залежить виключно від встановлених договором штрафу, пені, річних відсотків, то за певних обставин обсяг відповідальності може бути нерозумним з огляду на його непропорційність наслідкам правопорушення. Він може бути несправедливим щодо боржника, а також щодо третіх осіб, оскільки майновий тягар відповідних виплат може унеможливити виконання боржником певних зобов`язань, зокрема з виплати заробітної плати своїм працівникам та іншим кредиторам, тобто цей тягар може бути невиправдано обтяжливим чи навіть непосильним. У таких випадках невизнання за судом права на зменшення розміру відповідальності може призводити до явно нерозумних і несправедливих наслідків. Тобто має бути дотриманий розумний баланс між інтересами боржника та кредитора.

Отже, застосування до боржника, який порушив господарське зобов`язання, штрафних санкцій у вигляді пені або штрафу, передбачених частиною 4 статті 231 ГК України, є можливим, оскільки суб`єкти господарських відносин наділені законодавцем правом забезпечення виконання господарських зобов`язань шляхом встановлення при укладанні договору санкції за невиконання або неналежне виконання договірних зобов`язань і пеня та штраф застосовуються за порушення будь-яких господарських зобов`язань, а не тільки за невиконання грошового зобов`язання. Відповідна правова позиція викладена в постанові Верховного Суду від 19.09.2019 у справі № 904/5770/18.

Неустойка має подвійну правову природу. До настання строку виконання зобов`язання неустойка є способом його забезпечення, а в разі невиконання зобов`язання перетворюється на відповідальність, яка спрямована на компенсацію негативних для кредитора наслідків порушення зобов`язання боржником.

Загальною ознакою цивільно-правової відповідальності є її компенсаторний характер. Заходи цивільно-правової відповідальності спрямовані не на покарання боржника, а на відновлення майнової сфери потерпілого від правопорушення. Одним з принципів цивільного права є компенсація майнових втрат особи, що заподіяні правопорушенням, вчиненим іншою особою.

Так, зокрема, неустойка спрямована на забезпечення компенсації майнових втрат постраждалої сторони. Для того щоб неустойка не набула ознак каральної санкції, діє правило частини третьої статті 551 ЦК України про те, що суд вправі зменшити розмір неустойки, якщо він є завеликим порівняно зі збитками, які розумно можна було б передбачити.

Господарські санкції, що встановлюються відповідно до договору чи закону за несвоєчасне виконання зобов`язання, спрямовані передусім на компенсацію кредитору майнових втрат, яких він зазнає внаслідок несвоєчасного здійснення з ним розрахунку з боку боржника. Такі санкції не можуть розглядатися кредитором як спосіб отримання доходів, що є більш вигідним порівняно з надходженнями від належно виконаних господарських зобов`язань.

Наведене узгоджується з правовою позицією, викладеною у постанові Великої Палати Верховного Суду від 18.03.2020 у справі № 902/417/18 та постанові Верховного Суду від 26.01.2021 у справі № 922/4294/19.

Якщо відповідальність боржника перед кредитором за неналежне виконання обов`язку щодо своєчасного розрахунку не обмежена жодними межами, а залежить виключно від встановлених договором процентів (штрафу, пені, річних відсотків), то за певних обставин обсяг відповідальності може бути нерозумним з огляду на його непропорційність наслідкам правопорушення. Він може бути несправедливим щодо боржника, а також щодо третіх осіб, оскільки майновий тягар відповідних виплат може унеможливити виконання боржником певних зобов`язань, зокрема з виплати заробітної плати своїм працівникам та іншим кредиторам, тобто цей тягар може бути невиправдано обтяжливим чи навіть непосильним (правова позиція викладена у постанові Великої Палати Верховного Суду від 18.03.2020 у справі № 902/417/18).

Конституційний Суд України в рішенні від 11.07.2014 р. № 7-рп/2013 у справі № 1-12/2013 сформував правову позицію, що наявність у кредитора можливості стягувати зі споживача надмірні грошові суми як неустойку спотворює її дійсне правове призначення, оскільки із засобу розумного стимулювання боржника виконувати зобов`язання неустойка перетворюється на несправедливо непомірний тягар для споживача та джерело отримання невиправданих додаткових прибутків кредитором.

Вказаний правовий висновок Конституційного Суду України знаходить своє відображення і в практиці Верховного Суду. Зокрема, в постанові від 16.03.2021 у справі № 922/266/20 Верховний Суд зазначає, що заходи цивільно-правової відповідальності спрямовані не на покарання боржника, а на відновлення майнової сфери потерпілого від правопорушення. Одним із принципів цивільного права є компенсація майнових втрат особи, що заподіяні правопорушенням, вчиненим іншою особою. Неустойка спрямована на забезпечення компенсації майнових втрат постраждалої сторони. Для того, щоб неустойка не набула ознак каральної санкції, діє правило частини 3 статті 551 ЦК України про те, що суд вправі зменшити розмір неустойки, якщо він є завеликим порівняно зі збитками, які розумно можна було би передбачити.

Виходячи з принципів добросовісності, розумності, справедливості та пропорційності, суд, в тому числі і з власної ініціативи, може зменшити розмір неустойки до її розумного розміру.

Аналогічна правова позиція викладена в постанові Верховного Суду від 30.03.2021 у справі № 902/538/18.

Враховуючи викладені обставини та виходячи із загальних засад цивільного законодавства, а саме - справедливості, добросовісності та розумності, зважаючи на інтереси обох сторін, беручи до уваги ті обставини що відповідач уклав контракт добровольця територіальної оборони що могло ускладнювати виконання його обов`язку з подання інформації про місцезнаходження та стан предмету лізингу, зважаючи на відсутність доказів понесення позивачем збитків, та те що штраф нараховано чотири рази одне й теж порушення, беручи до уваги, що порушення відбулося після введення в Україні воєнного стану, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції дійшов правомірного висновку про можливість у даному випадку зменшення розміру штрафних санкцій (штрафу).

Визначення розміру, на який зменшуються нараховані штрафні санкції, є суб`єктивним правом суду, і в даному випадку ним було дотримано принцип розумного балансу між інтересами сторін та враховані обставини справи, а тому колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що справедливим, добросовісним та розумним у даному конкретному випадку буде присудження до стягнення одного штрафу що становить 11 004,00 грн.

Заперечення апелянта, викладені у апеляційній скарзі не знайшли свого підтвердження під час її розгляду, адже не спростовують наведених судових висновків, а тому відхиляються як необґрунтовані.

Відповідно до ст. 74, 76 ГПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування.

Відповідно до п. 1 част. 1 ст. 275 ГПК України, суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.

Згідно з ст. 276 ГПК України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

З огляду на вищевикладене, доводи апеляційної скарги ТОВ "Бест Лізинг" не спростовують висновків суду першої інстанції, а тому правові підстави для скасування рішення Господарського суду Рівненської області від 19.09.2023 у справі № 918/580/23 відсутні.

Керуючись ст. 129, 269, 270, 273, 275, 276, 281-284 Господарського процесуального кодексу України, суд

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Бест Лізинг" - залишити без задоволення.

Рішення Господарського суду Рівненської області від 19.09.2023 у справі № 918/580/23 - залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена до суду касаційної інстанції у строк та в порядку, встановленому статтями 287-289 ГПК України.

Справу № 918/580/23 повернути Господарському суду Рівненської області.

Повний текст постанови складений "19" січня 2024 р.

Головуючий суддя Крейбух О.Г.

Суддя Юрчук М.І.

Суддя Тимошенко О.М.