ПІВНІЧНО-ЗАХІДНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 січня 2024 року Справа №924/1351/20 (924/995/22)

Північно-західний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючий суддя Саврій В.А., суддя Коломис В.В. , суддя Миханюк М.В.

при секретарі судового засідання Комшелюку А.А.

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційні скарги ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 та ОСОБА_4 на рішення господарського суду Хмельницької області від 05.10.2023 та апеляційну скаргу ОСОБА_1 на додаткове рішення від 19.10.2023 у справі №924/1351/20 (924/995/22) (суддя Танасюк О.Є.)

за позовом Колективного підприємства „Агрофірма „Проскурів, м.Хмельницький

до ОСОБА_1 , м.Хмельницький

ОСОБА_3 , Хмельницька область, Хмельницький район, с.Розсоша

ОСОБА_2 , м.Хмельницький

ОСОБА_4 , м.Львів

про витребування майна з чужого незаконного володіння

в межах справи №924/1351/20 про банкрутство колективного підприємства „Агрофірма „Проскурів

за участю представників:

від ОСОБА_1 та ОСОБА_2 - Керницька О.В.;

від ОСОБА_5 - Ярош В.Ю.;

Арбітражний керуючий - Рудий А.М.;

ВСТАНОВИВ:

Рішенням господарського суду Хмельницької області від 05.10.2023 у справі №924/1351/20 (924/995/22) (суддя Танасюк О.Є.) задоволено частково позов Колективного підприємства „Агрофірма „Проскурів до ОСОБА_1 , ОСОБА_3 , ОСОБА_2 , ОСОБА_4 про витребування майна з чужого незаконного володіння.

Витребувано в ОСОБА_3 ( АДРЕСА_1 , ідентифікаційний код НОМЕР_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 ) на користь Колективного підприємства „Агрофірма „Проскурів (29000, м.Хмельницький, вул. Кам`янецька, 257, ) земельну ділянку з кадастровим номером :06:012:0041 площею 5,7359 га, реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна: 040 та земельну ділянку з кадастровим номером :06:012:0040 площею 1,4468 га, реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна: 040.

Витребувано в ОСОБА_2 ( АДРЕСА_2 , ідентифікаційний код НОМЕР_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 ) на користь Колективного підприємства „Агрофірма „Проскурів (29000, м. Хмельницький, вул. Кам`янецька, 257, ) земельну ділянку з кадастровим номером :06:012:0037, площею 1,757 га, реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна: 040 та земельну ділянку з кадастровим номером :06:012:0038, площею 1,757 га, реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна: 040.

Витребувано в ОСОБА_4 ( АДРЕСА_3 , ідентифікаційний код НОМЕР_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 ) на користь Колективного підприємства „Агрофірма „Проскурів (29000, м.Хмельницький, вул.Кам`янецька, 257, ) земельну ділянку з кадастровим номером :06:012:0039 площею 4,7801 га, реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна: 040 та комплекс будівель і споруд тепличного господарства загальною площею 2754,7 кв.м., який розташований на земельній ділянці з кадастровим номером :06:012:0039, реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна: 040.

В позовних вимогах Колективного підприємства „Агрофірма „Проскурів до ОСОБА_1 відмовлено.

Судові витрати покладено на ОСОБА_1 відповідно до ч.9 ст.129 ГПК України.

Додатковим рішенням господарського суду Хмельницької області від 19.10.2023 у справі №924/1351/20 (924/995/22) відмовлено у задоволенні заяви ОСОБА_1 від 06.10.2023 про стягнення з Колективного підприємства „Агрофірма „Проскурів 80000,00 грн витрат на правничу допомогу у справі №924/1351/20 (924/995/22).

ОСОБА_1 звернулася до Північно-західного апеляційного господарського суду із апеляційною скаргою на рішення в частині покладення судових витрат на неї.

В скарзі, зокрема, зазначає, що спір у справі №924/1351/20 (924/995/22) виник внаслідок дій ТОВ «Технопарк Проскурів», а не сторони у справі №924/1351/20 (924/995/22) ОСОБА_1 .

В скарзі звертає увагу, що судом першої інстанції при ухваленні рішення від 05.10.2023 не було встановлено, чи мала можливість ОСОБА_1 довідатись про існування судової справи №924/1351/20 (924/995/22) та постановлення ухвали господарського суду Хмельницької області від 29.12.2022 про забезпечення позову станом на дату укладання договорів купівлі-продажу, чи отримувала ОСОБА_1 позовну заяву у справі №924/1351/20 (924/995/22) та ухвалу господарського суду Хмельницької області від 29.12.2022 про забезпечення позову станом на дату укладання договорів купівлі-продажу, у зв`язку з чим суд дійшов передчасних висновків про те, що після подання КП «Агрофірма «Проскурів» позовної заяви (27.12.2022) та вжиття судом заходів забезпечення позову шляхом накладення арешту на спірні земельні ділянки та об`єкт нерухомого майна під назвою: « ІНФОРМАЦІЯ_4 » (ухвала від 29.12.2022), ОСОБА_1 31.12.2022 та 02.01.2023 відчужила всі земельні ділянки та комплекс будівель шляхом укладення договорів купівлі-продажу із ОСОБА_2 , ОСОБА_3 та ОСОБА_4 .

Також зазначає, що суд першої інстанції при ухваленні рішення від 05.10.2023 в частині розподілу судових витрат помилково дійшов до висновку, що спір у справі №924/1351/20 (924/995/22) виник внаслідок неправильних дій ОСОБА_1 , у зв`язку з чим порушив норми процесуального права, а саме ч.9 ст. 129 ГПК України, та ухвалив необґрунтоване та незаконне рішення в частині розподілу судових витрат та покладення таких витрат на ОСОБА_1 .

Крім цього також заявляє, що докази на підтвердження витрат у зв`язку з розглядом справи, зокрема витрат на правову допомогу, будуть подані протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду.

На підставі викладеного просить суд апеляційної інстанції скасувати рішення в частині покладення судових витрат на ОСОБА_1 та ухвалити в цій частині нове судове рішення, яким покласти судові витрати у справі №924/1351/20 (924/995/20) пропорційно розміру задоволених позовних вимог, здійснити розподіл судових витрат.

Листом від 06.11.2023 матеріали справи витребувано з господарського суду Хмельницької області.

13.11.2023 матеріали справи №924/1351/20 (924/995/20) надійшли до суду апеляційної інстанції.

Ухвалою Північно-західного апеляційного господарського суду від 20.11.2023 відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення господарського суду Хмельницької області від 05.10.2023 у справі №924/1351/20 (924/995/22). Розгляд апеляційної скарги призначено на 13.12.2023 об 11:00 год. у приміщенні Північно-західного апеляційного господарського суду за адресою: 33001, м.Рівне, вул.Яворницького, 59 у залі судових засідань №4.

Також, ОСОБА_1 звернулася до Північно-західного апеляційного господарського суду із апеляційною скаргою на додаткове рішення.

У скарзі, зокрема, звертає увагу, що спір у справі №924/1351/20 (924/995/22) виник внаслідок дій ТОВ «Технопарк Проскурів», а не ОСОБА_1

ОСОБА_1 не знала та не могла знати про існування судової справи №924/1351/20 (924/995/22), так і про існування ухвали господарського суду Хмельницької області від 29.12.2022 про забезпечення позову, а тому вважає, що витрати на професійну правничу допомогу підлягають стягненню з позивача на її користь.

На підставі викладеного ОСОБА_1 просить скасувати додаткове рішення господарського суду Хмельницької області від 19.10.2023 у справі №924/1351/20 (924/995/22) та ухвалити нове, яким заяву ОСОБА_1 від 06.10.2023 про стягнення витрат на правничу допомогу у справі №924/1351/20 (924/995/22) задовольнити та стягнути з позивача 80000,00 грн.

Ухвалою від 20.11.2023 об`єднано апеляційну скаргу ОСОБА_1 на додаткове рішення господарського суду Хмельницької області від 19.10.2023 у справі №924/1351/20 (924/995/22) з раніше поданою апеляційною скаргою на рішення господарського суду Хмельницької області від 05.10.2023 у справі №924/1351/20 (924/995/22) для спільного розгляду.

Також, не погоджуючись з прийнятим рішенням, ОСОБА_2 звернулася до Північно-західного апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою.

В апеляційній скарзі, зокрема, зазначає, що в процесі розгляду справи в суді першої інстанції не доведено правові підстави для витребування із володіння ОСОБА_2 спірних земельних ділянок шляхом застосування cт.388 ЦК України.

Також, зазначає, що належними та допустимими доказами не було спростовано презумпцію права власності, створену фактом проведення державної реєстрації права власності за результатами вчинення правочинів з передачі спірних земель від Агрофірми «Проскурів» до ПАТ «Проскурів».

Зазначає, що судом першої інстанції в повній мірі не досліджено питання про пропущену позивачем КП «Агрофірма «Проскурів» позовну давність звернення до суду.

Вважає, що рішення суду першої інстанції про витребування земельних ділянок не є пропорційним, та має наслідком порушення справедливого балансу, покладаючи на ОСОБА_2 надмірний тягар, що становить порушення ст.1 Першого протоколу Конвенції.

На підставі викладеного ОСОБА_2 просить суд апеляційної інстанції скасувати рішення господарського суду Хмельницької області від 05.10.2023 у справі №924/1351/20 (924/995/22) в частині витребування в ОСОБА_2 ( АДРЕСА_2 , ідентифікаційний код НОМЕР_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 ) на користь Колективного підприємства «Агрофірма «Проскурів» (29000, м.Хмельницький, вул.Кам`янецька, 257, ) земельної ділянки з кадастровим номером :06:012:0037, площею 1,757 га, реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна: 040 та земельної ділянки з кадастровим номером :06:012:0038 площею 1,757 га, реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна: 040; ухвалити у цій частині нове рішення про відмову у задоволенні позовних вимог.

Також в скарзі просить суд поновити процесуальний строк на подання доказів, приєднати до матеріалів справи №924/1351/20 (924/995/22) копії: договору купівлі-продажу земельної ділянки від 31.12.2022 за №707, витягу з ДРРП №319381598 від 31.12.2022, договору купівлі-продажу земельної ділянки від 31.12.2022 за №708, витягу з ДРРП №319381628 від 31.12.2022, дублікату квитанції №0.0..1 від 04.01.2023, дублікату квитанції №0.0..1 від 04.01.2023 та врахувати відповідні докази під час розгляду апеляційної скарги ОСОБА_2 .

Ухвалою від 20.11.2023 об`єднано апеляційну скаргу ОСОБА_2 на рішення господарського суду Хмельницької області від 05.10.2023 у справі №924/1351/20 (924/995/22) з раніше поданими апеляційними скаргами ОСОБА_1 .

Також, не погоджуючись з прийнятим рішенням, з апеляційною скаргою звернувся ОСОБА_3 .

Вважає рішення суду про залишення без розгляду клопотання ОСОБА_3 від 01.08.2023 про продовження строку для подання письмових пояснень та доказів таким, що прийняте з надмірним формалізмом.

Зазначає, що рішення судів у справі №924/1351/20 (924/914/20) підтверджують той факт, що спірні земельні ділянки вибули з власності позивача у зв`язку з порушенням процедури їх відчуження (в період дії мораторію щодо відчуження земель сільськогосподарського призначення), але не підтверджують того факту, що вказані ділянки вибули з власності КП «Агрофірма «Проскурів» поза її волею.

Також стверджує, що витребування у нього, як добросовісного набувача, спірних земельних ділянок не є пропорційним, порушує справедливий баланс, покладає надмірний індивідуальний тягар, становить порушення статті 1 Першого протоколу Конвенції.

Також зазначає про пропуск позовної давності, оскільки позивачу ще з 1996 року було відомо про вибуття спірних земельних ділянок з його власності у зв`язку із прийняттям відповідного рішення про передачу таких ділянок до ПAT «Проскурів».

На підставі викладеного ОСОБА_3 просить скасувати рішення в частині задоволення позовних вимог Колективного підприємства «Агрофірма «Проскурів» до ОСОБА_3 про витребування земельної ділянки з кадастровим номером :06:012:0041 площею 5,7359 га, реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна: 040 та земельної ділянки з кадастровим номером :06:012:0040 площею 1,4468 га, реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна: 040 та ухвалити в цій частині нове судове рішення, яким відмовити в задоволенні позовних вимог. Просить поновити процесуальний строк для подання доказів та приєднати до матеріалів справи належним чином засвідчені копії платіжних доручень №12980435 від 05.01.2023 та №12980413 від 05.01.2023, копії витягів з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності на земельні ділянки з кадастровими номерами :06:012:0041 та :06:012:0040, копії протоколу №3 зборів уповноважених Агрофірми «Проскурів» від 22.11.1996, копії витягів з Статуту ВАТ «Проскурів» та Статуту ПАТ «Проскурів».

Ухвалою від 06.12.2023 об`єднано апеляційну скаргу ОСОБА_3 на рішення господарського суду Хмельницької області від 05.10.2023 у справі №924/1351/20 (924/995/22) з раніше поданими апеляційними скаргами ОСОБА_1 та ОСОБА_2 .

Також, не погоджуючись з прийнятим рішенням ОСОБА_4 звернулася до Північно-західного апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою.

В скарзі ОСОБА_4 , зокрема зазначає про порушення судом першої інстанції норм процесуального права, а саме ст.ст.80, 119 ГПК України, оскільки у судовому засіданні 20.09.2023 судом клопотання відповідача про поновлення строку на подання доказів та приєднання доказів до матеріалів справи залишено без розгляду.

Вважає необґрунтованим висновок суду про те, що подане відповідачем клопотання має розглядатися в підготовчому засіданні та необхідність обґрунтування поважних причин на подання відповідного клопотання в підготовчому засіданні, оскільки ГПК не передбачає строк на подання клопотання про поновлення процесуального строку.

Також зазначає про неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального права, а саме ст.ст.387, 388 ЦК України.

На підставі викладеного ОСОБА_4 просить скасувати рішення в частині задоволення позовних вимог Колективного підприємства «Агрофірма «Проскурів» до ОСОБА_4 про витребування земельної ділянки з кадастровим номером :06:012:0039 площею 4,7801 га, реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна: 040 та комплексу будівель і споруд тепличного господарства загальною площею 2754,7 кв.м, який розташований на земельній ділянці з кадастровим номером :06:012:0039, реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна: 040 та ухвалити в цій частині нове судове рішення, яким відмовити в задоволенні позовних вимог. Також просить поновити процесуальний строк на подання доказів та приєднати до матеріалів справи належним чином засвідчені копії платіжних інструкцій №9WPSXP66J09OC8VY від 04.01.2023 на суму 50000грн, №CKZ2FHUN56T8H3FW від 04.01.2023 на суму 48000грн, №5D5EC3JHJM6TB0X8 від 04.01.2023 на суму 50000грн, №ZT02F0OV1TEJKYО7 від 04.01.2023 на суму 50000грн, №XOLDZLD6LZUBGX1G від 04.01.2023 на суму 50000грн, №D9KW52CQ4LXLDAUU від 04.01.2023 на суму 50000грн, №7KA3VCSA70I0L0ZJ від 04.01.2023 на суму 50000грн, №ВCPORAZ6PY3ZX7WE від 04.01.2023 на суму 50000грн, №ASPK10CJMLXSFKY0 від 05.01.2023 на суму 50000грн, №EQЕE1WJOYDWTORGR від 05.01.2023 на суму 50000грн, №CNODKYLH09073Q30 від 05.01.2023 на суму 50000грн, №CKEQ6ZIMHVTGQICV від 05.01.2023 на суму 48000грн, №97QZLQP62ОQ5XLHJ від 05.01.2023 на суму 50000грн, №3K2DPOGDEFNZAV2U від 05.01.2023 на суму 50000грн, №1GTH711RIKOKS3IY від 05.01.2023 на суму 50000грн, №AV6NCUNM8DDEJLEQ від 05.01.2023 на суму 50000грн, квитанції №МРХ1-Е85А-Н64Х-РВЕ1 від 05.01.2023 на суму 44229,99грн, квитанції №0М30-9С62-94АХ-М16Е від 05.01.2023 на суму 100000грн та врахувати відповідні докази під час апеляційного перегляду рішення від 05.10.2023 у справі №924/1351/20 (924/995/22).

Ухвалою від 06.12.2023 об`єднано апеляційну скаргу ОСОБА_4 на рішення господарського суду Хмельницької області від 05.10.2023 у справі №924/1351/20 (924/995/22) з раніше поданими апеляційними скаргами ОСОБА_1 , ОСОБА_2 та ОСОБА_3 .

29.11.2023 до суду від ОСОБА_1 надійшли копії адвокатського запиту №196 від 02.11.2023, листа господарського суду Хмельницької області №04-14/253/23 від 07.11.2023 з додатками; витягу із офіційного сайту АТ «Укрпошта».

11.12.2023 від ОСОБА_3 надійшло клопотання в якому просив суд зупинити апеляційне провадження у справі №924/1351/20(924/995/22) до припинення перебування ОСОБА_3 у складі Збройних Сил України.

12.12.2023 до суду від арбітражного керуючого КП «Агрофірма «Проскурів» Рудого А.М. надійшов письмовий відзив на апеляційну скаргу.

У відзиві позивач просить суд апеляційної інстанції врахувати, що детально встановлено судом, що немає необхідності у цих правовідносинах досліджувати обставини наявності чи відсутності добросовісності відповідачів, оскільки в силу п.3 ч.1 ст.388 ЦК України, спірне майно вибуло з володіння власника (позивача) не з його волі, і цей преюдиційний факт встановлено судовими рішеннями у справі №924/1351/20 (924/914/20), яке залишено без змін постановою Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 26.05.2022, що повинно бути враховане як обставина, що не підлягає доказуванню в силу ч.4 ст.75 ГПК України.

Разом з цим, позивачем зазначається, що витрати на правову допомогу за розгляд справи у суді апеляційної інстанції визначається договірним гонораром адвоката у розмірі 80000 грн.

На підставі викладеного арбітражний керуючий КП «Агрофірма «Проскурів» Рудий А.М. просить суд: 1) відмовити у задоволені апеляційних скарг ОСОБА_4 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_1 , а оскаржуване рішення залишити без змін; 2) стягнути з відповідачів у рівних частинах 80000 грн витрат на правничу допомогу за розгляд справи у суді апеляційної інстанції.

Ухвалою від 13.12.2023 відмовлено ОСОБА_3 у задоволенні клопотання про зупинення провадження у справі. Розгляд апеляційних скарг відкладено на 17.01.2024 об 12:00 год.

17.01.2024 до суду від ОСОБА_6 надійшов ордер на надання правничої допомоги ОСОБА_2 .

У судове засідання суду апеляційної інстанції 17.01.2024 представники ОСОБА_3 та ОСОБА_4 не з`явилися, хоч про дату, час та місце розгляду повідомлялися у встановленому законом порядку.

Оскільки всі учасники провадження у справі належним чином повідомлялися про дату, час і місце розгляду справи, при цьому явка учасників судового процесу обов`язковою не визнавалась, а матеріали справи достатньо характеризують спірні правовідносини, враховуючи те, що позиція скаржників викладена безпосередньо у їх апеляційних скаргах, колегія суддів вважає за можливе розглянути справу в даному судовому засіданні.

У судовому засіданні 17.01.2024 представниця ОСОБА_1 та ОСОБА_2 підтримала вимоги та доводи їх апеляційних скарг, надала пояснення по справі. Просила суд апеляційної інстанції задоволити апеляційні скарги ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , та не заперечувала проти задоволення апеляційних скарг ОСОБА_3 та ОСОБА_4 , просила вирішити питання про скасування заходів забезпечення позову, а також заявила про намір подати докази витрат на правову допомогу ОСОБА_2 .

Арбітражний керуючий Рудий А.М. заперечив проти доводів та вимог апеляційних скарг, надав пояснення по справі. Просив суд апеляційні скарги залишити без задоволення, а рішення та додаткове рішення суду першої інстанції без змін.

Представник ОСОБА_5 заперечив проти доводів та вимог апеляційних скарг, надав пояснення по справі. Просив суд апеляційні скарги залишити без задоволення, а рішення та додаткове рішення суду першої інстанції без змін.

Розглядом матеріалів справи встановлено наступне.

З Інформаційної довідки від 18.06.2020 №213017178 з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності вбачається, що 16.06.2020 за Товариством з обмеженою відповідальністю „Технопарк Проскурів було зареєстровано на праві власності (форма власності: колективна) земельну ділянку з кадастровим номером №:06:012:0721. Підставами для державної реєстрації стали: протокол засідання наглядової ради №17 від 12.06.2020 та акт приймання-передачі нерухомого майна №26 від 12.06.2020, видавник: ПАТ „Проскурів. Підставою внесення запису до Державного реєстру стало рішення державного реєстратора прав на нерухоме майно Красилівської районної державної адміністрації Хмельницької області Дидюк В.І. №52717738 від 18.06.2020.

Рішенням господарського суду Хмельницької області від 21.09.2021 у справі №924/1351/20 (924/914/20), яке залишене без змін постановою Північно-Західного апеляційного господарського суду від 23.12.2021 та постановою Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 26.05.2022 в частині вимог про витребування земельних ділянок, було витребувано від Товариства з обмеженою відповідальністю "Технопарк Проскурів" на користь Агрофірми "Проскурів", зокрема, земельну ділянку площею 15,4769 га, кадастровий №:06:012:0721.

Під час вирішення спору у справі №924/1351/20 (924/914/20), суди дійшли висновків, що відповідачем - ПАТ "Проскурів" не підтверджено та не доведено наявність та правомірність підстави для реєстрації за ПАТ "Проскурів" права власності на спірні земельні ділянки (зокрема, з кадастровим №:06:012:0721).

Також звернуто увагу, що вибуття спірних земельних ділянок з цільовим призначенням - для ведення товарного сільськогосподарського виробництва з власності Агрофірми "Проскурів" до ПАТ "Проскурів" та в подальшому до ТОВ "Технопарк Проскурів" було здійснено в період дії мораторію щодо відчуження земель сільськогосподарського призначення, що є порушенням підпункту б) пункту 15 Розділу X Перехідних положень Земельного кодексу України (в редакції станом на дату прийняття рішень державних реєстраторів від 22.04.2016 та від 18.06.2020).

14.12.2021 Товариство з обмеженою відповідальністю „Технопарк Проскурів уклало з ОСОБА_1 договір про право користування земельною ділянкою (договір емфітевзису) з кадастровим №:06:012:0721, посвідчений приватним нотаріусом Твердохліб В.П. В той же день приватним нотаріусом Твердохліб В.П. проведено реєстраційну дію щодо реєстрації такого права за ОСОБА_1 (запис про інше речове право №45655809 від 14.12.2021).

20.12.2021 розпорядник майна, в.о.керівника КП „Агрофірма „Проскурів Рудий А.М. звернувся до приватного нотаріуса Хмельницького районного нотаріального округу Твердохліб В.П. та фізичної особи ОСОБА_1 із заявою-попередженням щодо подальшого припинення незаконних дій ОСОБА_1 (як ймовірно можливого „добросовісного набувача таких речових прав) щодо належних Агрофірмі земельних ділянок, зокрема, з кадастровим №:06:012:0721 і утримання від таких дій приватного нотаріуса Твердохліб В.П.

Товариство з обмеженою відповідальністю „Технопарк Проскурів у нотаріально посвідченій заяві від 11.01.2022, адресованій компетентним органам, просило поділити належну йому земельну ділянку площею 15,4769 га кадастровий №:06:012:0721 на дві земельні ділянки: площею 3,5140 га та 11,9629 га із виготовленням необхідної документації на них.

У нотаріально посвідченій заяві від 11.01.2022, адресованій компетентним органам, ОСОБА_1 , як землекористувач земельної ділянки кадастровий №:06:012:0721, площею 15,4769 га, відповідно до договору про право користування земельною ділянкою для сільськогосподарських потреб (договір емфітевзису), посвідченого приватним нотаріусом Хмельницького районного нотаріального округу від 14.12.2021 №1736, надала згоду Товариству з обмеженою відповідальністю „Технопарк Проскурів на поділ вище вказаної земельної ділянки на дві земельні ділянки: площею 3,5140 га та 11,9629 га із виготовленням необхідної документації на них.

12.01.2022 ТОВ „Технопарк Проскурів звернулося до ФОП Олійник Я.М. із заявою про виготовлення технічної документації із землеустрою щодо поділу земельної ділянки, яка належить ТОВ „Технопарк Проскурів площею 15,4769 га на дві земельні ділянки: площею 3,5140 га та 11,9629 га кадастровий №:06:012:0721 для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, яка розташована на території Розсошанської сільської ради Хмельницького району Хмельницької області. Дана заява містить печатку ТОВ „Технопарк Проскурів та підпис невідомої особи.

12.01.2022 ФОП Олійником Я.М. виготовлена технічна документація із землеустрою щодо поділу земельної ділянки кадастровий №:06:012:0721 для ведення товарного сільськогосподарського виробництва ТОВ „Технопарк Проскурів за межами населених пунктів Розсошанської сільської ради Хмельницького району Хмельницької області.

На підставі технічної документації із землеустрою щодо поділу та об`єднання земельних ділянок від 11.01.2022 ФОП Олійник Я.М., 12.01.2022 до Державного земельного кадастру внесено відомості про земельні ділянки площею 3,5140 га кадастровий номер: :06:012:0031 та 11,9629 га кадастровий номер: :06:012:0032. Зазначене підтверджується Витягами з Державного земельного кадастру про земельну ділянку від 12.01.2022 №НВ-022 та НВ-022.

06.06.2022 між ТОВ „Технопарк Проскурів (продавець) та ОСОБА_1 (покупець) укладено договір купівлі-продажу земельної ділянки з кадастровим номером :06:012:0031.

У п.2 договору вказано, що право власності на вказану земельну ділянку належить продавцю на підставі запису про право власності №46342482 в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно. Це майно зареєстроване 25.01.2022 за реєстраційним номером об`єкта нерухомого майна 040.

У п.8 договору продавець гарантував, що земельна ділянка, яка є предметом договору вільна від будь-яких майнових прав і претензій третіх осіб, про які в момент складання договору продавець чи покупець не могли не знати, не знаходиться під арештом чи забороною.

Даний договір посвідчений приватним нотаріусом Хмельницького районного нотаріального округу Сурмою Г.Ф. та зареєстрований в реєстрі за №882.

Також 06.06.2022 між ТОВ „Технопарк Проскурів (продавець) та ОСОБА_1 (покупець) укладено договір купівлі-продажу земельної ділянки з кадастровим номером :06:012:0032, посвідчений приватним нотаріусом Хмельницького районного нотаріального округу Сурмою Г.Ф. та зареєстрований в реєстрі за №883.

21.10.2022 за ОСОБА_1 зареєстровано право власності на комплекс будівель та споруд тепличного господарства загальною площею 2754,7 кв.м, що включає наступні об`єкти: нежитлова будівля №1 літ. А-2 площею 129,7 кв.м, нежитлова будівля №2 літ. Б площею 56,8 кв.м, нежитлова будівля №3 літ. В площею 116,3 кв.м, нежитлова будівля №4 літ. Г площею 153,6 кв.м, не житлова будівля №5 літ. Д площею 144,6 кв.м, нежитлова будівля №6 літ Е-2 площею 93,7 кв.м, теплиця №1 літ. Є площею 620,7 кв.м, теплиця №2 літ. Ж площею 621,5 кв.м, теплиця №3 літ. И площею 205,3 кв.м, теплиця №4 літ. З площею 520,2 кв.м, теплиця №5 літ. І площею 92,3 кв.м, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_4 та розташований на земельній ділянці з кадастровим №:06:012:0032. Підставою для державної реєстрації став витяг з Реєстру будівельної діяльності Єдиної державної електронної системи у сфері будівництва, серія та номер ІУ65, видавник ЄДЕССБ.

За даними Витягу з Реєстру будівельної діяльності Єдиної державної електронної системи у сфері будівництва, такий дозвіл зареєстровано 20.07.2022 за ОСОБА_1 у графі „Звіт технічного обстеження щодо можливості надійної та безпечної експлуатації об`єкта значиться інформація про висновок ТОВ „Проф-Інф сертифікованого експерта Юрчишина І.П. від 08.07.2022 №185ТО із наступним висновком: „За результатами проведеного технічного обстеження об`єкта комплекс будівель та споруд тепличного господарства за адресою: Розсошанська сільська рада Хмельницький район Хмельницька область, гр. ОСОБА_1 , встановлено можливість його надійної та безпечної експлуатації. У графі „Документ, що засвідчує право власності (користування) земельною ділянкою за кадастровим номером :06:012:0032 зазначено договір купівлі-продажу №883 від 06.06.2022, засвідчений приватним нотаріусом Хмельницького районного нотаріального округу Сурмою Г.Ф.

23.11.2022 земельну ділянку площею 3,514 га з кадастровим номером :06:012:0031 було поділено на дві земельні ділянки: площею 1,757 га з кадастровим номером :06:012:0037 та площею 1,757 га з кадастровим номером :06:012:0038, що підтверджується інформаційними довідками з Держаного реєстру речових прав на нерухоме майно від 23.12.2022 №318640695, №318639054, №318637957. Підставою для державної реєстрації вище вказаних двох земельних ділянок став договір купівлі-продажу земельної ділянки, серія та номер: 882, від 06.06.2022, видавник Сурма Г.Ф., приватний нотаріус Хмельницького районного нотаріального округу. Власником земельних ділянок є ОСОБА_1

09.12.2022 земельну ділянку площею 11,9629 га з кадастровим номером :06:012:0032 було поділено на три земельні ділянки: площею 4,7801 га з кадастровим номером :06:012:0039; площею 1,4468 га з кадастровим номером :06:012:0040; площею 5,7359 га з кадастровим номером :06:012:0041, що підтверджується інформаційними довідками з Держаного реєстру речових прав на нерухоме майно від 23.12.2022 №318643321, №318636060, №318635092, №318633908. Підставою для державної реєстрації вище вказаних трьох земельних ділянок став договір купівлі-продажу земельної ділянки, серія та номер: 883, від 06.06.2022, видавник Сурма Г.Ф., приватний нотаріус Хмельницького районного нотаріального округу. Власником земельних ділянок є Будзінська Т.М.

27.12.2022 Агрофірма „Проскурів звернулася з даним позовом до суду з посиланням на неможливість Агрофірми „Проскурів на виконання судового рішення у справі №924/1351/20(924/914/20) провести державну реєстрацію земельної ділянки з кадастровий №:06:012:0721. Позивач звертаючись з позовом про витребування у відповідачів п`яти земельних ділянок з кадастровими номерами та площею: :06:012:0037 - 1,757 га; :06:012:0038 - 1,757 га; :06:012:0039 - 4,7801 га; :06:012:0040 - 1,4468 га; :06:012:0041 - 5,7359 га, зазначає, що вони утворені шляхом поділу земельної ділянки з кадастровим номером :06:012:0721 площею 15,4768 га, яка була витребувана від Товариства з обмеженою відповідальністю "Технопарк Проскурів" на користь Агрофірми "Проскурів" на підставі рішення господарського суду Хмельницької області від 21.09.2021 у справі №924/1351/20 (924/914/20), яке в цій частині залишене без змін судами вищих інстанцій.

31.12.2022 між ОСОБА_1 (продавець) та ОСОБА_2 (покупець) укладено договір купівлі-продажу земельної ділянки, посвідчений приватним нотаріусом Хмельницького міського нотаріального округу Очеретною О.М. та зареєстрований в реєстрі за №707, за яким ОСОБА_2 набула право власності на земельну ділянку з кадастровим номером :06:012:0037 площею 1,757 га.

На підставі даного договору за ОСОБА_2 здійснено державну реєстрацію права власності на земельну ділянку з кадастровим номером :06:012:0037 площею 1,757 га. Реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна: 040 (Витяг з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності №319381598 від 31.12.2022).

31.12.2022 між ОСОБА_1 (продавець) та ОСОБА_2 (покупець) укладено договір купівлі-продажу земельної ділянки, посвідчений приватним нотаріусом Хмельницького міського нотаріального округу Очеретною О.М. та зареєстрований в реєстрі за №708, за яким ОСОБА_2 набула право власності на земельну ділянку з кадастровим номером :06:012:0038 площею 1,757 га.

На підставі даного договору за ОСОБА_2 здійснено державну реєстрацію права власності на земельну ділянку з кадастровим номером :06:012:0038 площею 1,757 га. Реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна: 040 (Витяг з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності №311208974 від 26.01.2023).

31.12.2022 між ОСОБА_1 (продавець) та ОСОБА_3 (покупець) укладено договір купівлі-продажу земельної ділянки, посвідчений приватним нотаріусом Хмельницького міського нотаріального округу Очеретною О.М. та зареєстрований в реєстрі за №705, за яким ОСОБА_3 набув право власності на земельну ділянку з кадастровим номером :06:012:0041 площею 5,7359 га.

На підставі даного договору 31.12.2022 за ОСОБА_3 зареєстровано право власності на земельну ділянку з кадастровим номером :06:012:0041 площею 5,7359 га. Реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна: 040 (Витяг з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності №319381493 від 31.12.2022).

31.12.2022 між ОСОБА_1 (продавець) та ОСОБА_3 (покупець) укладено договір купівлі-продажу земельної ділянки, посвідчений приватним нотаріусом Хмельницького міського нотаріального округу Очеретною О.М. та зареєстрований в реєстрі за №706, за яким ОСОБА_3 набув право власності на земельну ділянку з кадастровим номером :06:012:0040 площею 1,4468 га.

На підставі даного договору 31.12.2022 за ОСОБА_3 зареєстровано право власності на земельну ділянку з кадастровим номером :06:012:0040 площею 1,4468 га. Реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна: 040 (Витяг з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності №319381544 від 31.12.2022).

02.01.2023 між ОСОБА_1 (продавець) та ОСОБА_4 (покупець) укладено договір купівлі-продажу №2, за яким ОСОБА_4 набула право власності на земельну ділянку з кадастровим номером :06:012:0039 площею 4,7801 га (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна: 040) з розташованим на ній комплексом будівель та споруд тепличного господарства загальною площею 2754,7 кв.м. (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна: 040).

Реєстрація права власності за ОСОБА_4 на земельну ділянку з кадастровим номером :06:012:0039 площею 4,7801 га та комплекс будівель та споруд тепличного господарства загальною площею 2754,7 кв.м. була здійснена 02.01.2023, що підтверджується Витягами з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності від 02.01.2023 за №319439514 та №319439587.

03.01.2023 державними реєстраторами Хмельницької міської ради на підставі ухвали господарського суду Хмельницької області від 29.12.2022 у справі 924/1351/20 (924/995/22) накладено арешт на земельні ділянки з кадастровими номерами та площею: :06:012:0037 - 1,757 га; :06:012:0038 - 1,757 га; :06:012:0039 - 4,7801 га; :06:012:0040 - 1,4468 га; :06:012:0041- 5,7359 га та на об`єкт нерухомого майна за реєстраційним номером 040 під назвою: „ ІНФОРМАЦІЯ_4 загальною площею 2754,7 м.кв., який складається (опис): нежитлова будівля №1 літ. А-2 площею 129,7 кв.м., нежитлова будівля №2 літ. - Б площею 56,8 кв.м., нежитлова будівля №3 літ. - В площею 116,3 кв.м., нежитлова будівля №4 літ. - Г площею 153,6 кв.м, нежитлова будівля №5 літ. - Д площею 144,6 кв.м., нежитлова будівля №6 літ Е-2 площею 93,7 кв.м., теплиця №1 літ. - Є площею 620,7 кв.м., теплиця №2 літ. - Ж. площею 621,5 кв.м., теплиця №3 літ. - И площею 205,3 кв.м., теплиця №4 літ. - З площею 520,2 кв.м., теплиця №5 літ. - І площею 92,3 кв.м. за адресою: Хмельницька область, Хмельницький район, Розсошанська територіальна громада.

Щодо клопотань відповідачів про долучення доказів до матеріалів справи, колегія суддів зазначає наступне.

Відповідно до положень ст.269 ГПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього.

Хоч суд першої інстанції, на підставі ч.2 ст.207 ГПК України правомірно залишив клопотання відповідачів без розгляду, однак колегія суддів з огляду на те, що відповідвачі довели неможливість подання доказів суду першої інстанції, а також з метою всебічного, повного, об`єктивного та безпосереднього розгляду справи, в порядку ч.3 ст.269 ГПК України, приймає подані відповідачами докази.

Згідно квитанції №0.0..1 від 04.01.2023, на виконання умов договору купівлі-продажу земельної ділянки від 31.12.2022 за №707, ОСОБА_2 було сплачено ОСОБА_1 53934,54 грн.

Відповідно до квитанції №0.0..1 від 04.01.2023, на виконання умов договору купівлі-продажу земельної ділянки від 31.12.2022 за №708, ОСОБА_2 було сплачено ОСОБА_1 , 53934,72 грн.

Як вбачається з платіжного доручення №12980435 від 05.01.2023, на виконання умов договору купівлі-продажу земельної ділянки від 31.12.2022 (кадастровий номер :06:012:0040), ОСОБА_3 було сплачено ОСОБА_1 44412,82 грн.

Згідно платіжного доручення №12980413 від 05.01.2023, на виконання умов договору купівлі-продажу земельної ділянки від 31.12.2022 (кадастровий номер :06:012:0041), ОСОБА_3 було сплачено ОСОБА_1 176074,51 грн.

На виконання умов договору купівлі-продажу №2 від 02.01.2023, ОСОБА_4 було сплачено Будзінській кошти згідно платіжних інструкцій №9WPSXP66J09OC8VY від 04.01.2023 на суму 50000грн, №CKZ2FHUN56T8H3FW від 04.01.2023 на суму 48000грн, №5D5EC3JHJM6TB0X8 від 04.01.2023 на суму 50000грн, №ZT02F0OV1TEJKYО7 від 04.01.2023 на суму 50000грн, №XOLDZLD6LZUBGX1G від 04.01.2023 на суму 50000грн, №D9KW52CQ4LXLDAUU від 04.01.2023 на суму 50000грн, №7KA3VCSA70I0L0ZJ від 04.01.2023 на суму 50000грн, №ВCPORAZ6PY3ZX7WE від 04.01.2023 на суму 50000грн, №ASPK10CJMLXSFKY0 від 05.01.2023 на суму 50000грн, №EQЕE1WJOYDWTORGR від 05.01.2023 на суму 50000грн, №CNODKYLH09073Q30 від 05.01.2023 на суму 50000грн, №CKEQ6ZIMHVTGQICV від 05.01.2023 на суму 48000грн, №97QZLQP62ОQ5XLHJ від 05.01.2023 на суму 50000грн, №3K2DPOGDEFNZAV2U від 05.01.2023 на суму 50000грн, №1GTH711RIKOKS3IY від 05.01.2023 на суму 50000грн, №AV6NCUNM8DDEJLEQ від 05.01.2023 на суму 50000грн, квитанції №МРХ1-Е85А-Н64Х-РВЕ1 від 05.01.2023 на суму 44229,99грн, квитанції №0М30-9С62-94АХ-М16Е від 05.01.2023 на суму 100000грн.

Розглянувши доводи апеляційних скарг, відзиву, вивчивши матеріали справи, наявні в ній докази, перевіривши правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, Північно-західний апеляційний господарський суд прийшов до висновку про наступне:

Частиною першою статті 321 Цивільного кодексу України передбачено, що право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.

Згідно ст.330 Цивільного кодексу України якщо майно відчужене особою, яка не мала на це права, добросовісний набувач набуває право власності на нього, якщо відповідно до статті 388 цього Кодексу майно не може бути витребуване у нього.

Виникнення права власності у добросовісного набувача відбувається за таких умов: факт відчуження майна; майно відчужене особою, яка не мала на це права; відчужене майно придбав добросовісний набувач; відповідно до статті 388 ЦК, майно, відчужене особою, яка не мала на це право, не може бути витребуване у добросовісного набувача.

Відповідно до частини першої статті 388 Цивільного кодексу України якщо майно за виплатним договором придбане в особи, яка не мала права його відчужувати, про що набувач не знав і не міг знати (добросовісний набувач), власник має право витребувати це майно від набувача лише у разі, якщо майно: 1) було загублене власником або особою, якій він передав майно у володіння; 2) було викрадене у власника або особи, якій він передав майно у володіння; 3) вибуло з володіння власника або особи, якій він передав майно у володіння, не з їхньої волі іншим шляхом.

Правила частини першої статті 388 Цивільного кодексу України стосуються випадків, коли набувач за відплатним договором придбав майно в особи, яка не мала права його відчужувати, про що набувач не знав і не міг знати (добросовісний набувач). У такому випадку власник має право витребувати це майно від набувача лише в разі, якщо майно: 1) було загублене власником або особою, якій він передав майно у володіння; 2) було викрадене у власника або особи, якій він передав майно у володіння; 3) вибуло з володіння власника або особи, якій він передав майно у володіння, не з їхньої волі іншим шляхом. У частині третій цієї ж статті передбачено самостійне правило: якщо майно було набуте безвідплатно в особи, яка не мала права його відчужувати, власник має право витребувати його від добросовісного набувача в усіх випадках. За змістом частини п`ятої статті 12 Цивільного кодексу України добросовісність набувача презюмується, тобто незаконний набувач вважається добросовісним, поки не буде доведено протилежне. Якщо судом буде встановлено, що набувач знав чи міг знати про наявність перешкод до вчинення правочину, в тому числі про те, що продавець не мав права відчужувати майно, це може свідчити про недобросовісність набувача й є підставою для задоволення позову про витребування у нього майна (постанова Великої Палати Верховного Суду від 20.11.2018 року у справі №907/50/16).

На сьогоднішній день судова практика у спорах про витребування майна з чужого незаконного володіння (віндикація) на підставі статей 387, 388 ЦК України є досить усталеною. Сталість та єдність судової практики у такій категорії справ забезпечується, передусім, Верховним Судом, який у своїх рішеннях неодноразово роз`яснював підстави та умови для застосування такого способу захисту як віндикація, а також проблемні питання правозастосування у відповідній категорії справ. Зокрема, Верховний Суд неодноразово наголошував, що за наявності передбачених у статті 388 Цивільного кодексу України умов майно підлягає витребуванню за позовом власника навіть у добросовісного набувача.

Разом із тим, у низці справ цієї категорії Верховним Судом було висловлено правову позицію, відповідно до якої при вирішенні питання про витребування майна від добросовісного набувача судам слід враховувати положення статті 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, оскільки таке витребування може становити індивідуальний та надмірний тягар для добросовісного набувача.

Так, Верховний Суд у постановах від 20.03.2019 у справі №521/8368/15-ц та від 26.09.2019 у справі №2-4352/11, з посиланням на практику Європейського суду з прав людини, зокрема, рішення у справах «Гладишева проти Росії», «Пчелінцева та інші проти Росії», «Алєнцева проти Росії», зробив висновок про відсутність підстав для задоволення позову прокуратури, поданого в інтересах держави, в частині витребування майна у добросовісного набувача, оскільки це призведе до порушення статті 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

Передусім, Конституція України у статті 41 гарантує, що ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності, право приватної власності є непорушним. Принцип непорушності права власності закріплений також у статті 321 ЦК України, відповідно до якої ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності чи обмежений у його здійсненні. Для захисту права власності власник майна може скористатися одним із способів захисту, передбачених нормами глави 29 Цивільного кодексу України, зокрема може витребувати своє майно із чужого незаконного володіння (стаття 387). Відповідно до зазначеної статті власник має право витребувати своє майно від особи, яка незаконно, без відповідної правової підстави заволоділа ним.

Водночас, за статтею 388 Цивільного кодексу України витребування власником свого майна у випадку, якщо набувач, що придбав його за відплатним договором, є добросовісним, можливе лише за умови, якщо це майно: 1) було загублене власником або особою, якій він передав майно у володіння; 2) було викрадене у власника або особи, якій він передав майно у володіння; 3) вибуло з володіння власника або особи, якій він передав майно у володіння, не з їхньої волі іншим шляхом. Таким чином, саме «вольовий критерій» є визначальним при вирішенні питання про можливість витребування майна у добросовісного набувача на користь власника.

Слід звернути увагу, що в разі наявності у власника волі на передачу майна іншій особі і, відповідно, неможливості його витребування у добросовісного набувача відповідно до статті 388 ЦК України, останній стає власником майна на підставі статті 330 ЦК України. Таким чином, в даному випадку законодавець надає пріоритет інтересам добросовісного набувача майна, а не його власника. Однак, варто наголосити, що статті 388 Цивільного кодексу України не передбачає інших винятків з принципу непорушності права власності на користь добросовісного набувача.

Конвенція та Протоколи до неї після їх ратифікації Україною в силу положень статті 9 Конституції України є частиною національного законодавства, а їх норми є нормами прямої дії. Питанням захисту власності присвячена стаття 1 Першого протоколу до Конвенції, яка містить загальне правило, відповідно до якого кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права. Поняття «власність» в розумінні статті 1 Першого протоколу до Конвенції має ширше значення в порівнянні з нормами національного законодавства і володіння добросовісного набувача охоплюється зазначеним поняттям і підпадає під дію гарантій, закріплених у цій статті Конвенції.

Варто зауважити, що зазначене вище положення статті 1 Першого протоколу має дещо абстрактний характер і містить низку оціночних понять. Однак, аналіз практики ЄСПЛ щодо застосування ст.1 Першого протоколу дозволяв визначити критерії, за якими має здійснюватись оцінка допустимості втручання держави в право особи на мирне володіння майном з точки зору його відповідності положенням Конвенції. Таких критеріїв є три, а саме: 1) чи можна вважати втручання законним; 2) чи переслідує воно «суспільний», «публічний» інтерес; 3) чи такий захід (втручання в право на мирне володіння майном) є пропорційним визначеним цілям.

Відповідно до усталеного у практиці ЄСПЛ підходу втручання держави у право на мирне володіння майном є законним, якщо здійснюється на підставі закону, нормативно-правового акта, що має бути доступним для заінтересованих осіб, чітким та передбачуваним щодо застосування та наслідків дії його норм (рішення у справі «Беєлер проти Італії»). Застосовуючи цей критерій при вирішенні питання про дотримання прав добросовісного набувача, гарантованих статтею 1 Першого протоколу, у спорах про витребування у нього майна слід наголосити, що таке витребування має чітку законодавчу підставу, а саме: норми статті 388 Цивільного кодексу України, які відповідають вимогам доступності, чіткості, передбачуваності, офіційний текст цих кодексів є загальнодоступним. У зв`язку з цим «втручання у право добросовісного набувача мирно володіти майном» шляхом витребування майна з його незаконного володіння немає підстав вважати незаконним.

У питаннях оцінки наявності «суспільного», «публічного» інтересу в контексті втручання в право мирного володіння майном ЄСПЛ визнає за державою право користуватися значною свободою розсуду при визначенні такого суспільного інтересу за винятком випадків, коли такий розсуд не ґрунтується на розумних підставах (рішення у справі «Іммобільяре Саффі проти Італії»). Крім того, ЄСПЛ визнає, що саме по собі правильне застосування законодавства незаперечно становить «суспільний інтерес» (рішення у справі «Трегубенко проти України», заява №61333/00). У цьому контексті слід зазначити, що захист права власності шляхом застосування законодавчо встановленого механізму щодо витребування власником свого майна, яке незаконно вибуло з його володіння, безсумнівно становить суспільний інтерес.

Критерій пропорційності в контексті статті 1 Першого протоколу передбачає оцінку того чи при здійсненні втручання в право власності було дотримано справедливої рівноваги (балансу) між потребами, які випливають із загальних, суспільних інтересів та інтересами особи, яка так чи інакше страждає від втручання. Необхідний баланс не буде дотриманий, якщо особа несе «індивідуальний і надмірний тягар» (рішення у справі «Брумареску проти Румунії»). Слід зауважити, що невідповідність втручання в мирне володіння майном критерію пропорційності в будь-якому разі є підставою для визнання такого втручання порушенням статті 1 Першого протоколу, навіть якщо воно відповідає решті двом критеріям.

Конструкція, за якої добросовісний набувач втрачає майно і сам змушений шукати способи компенсації своїх втрат є неприйнятною та покладає на добросовісного набувача індивідуальний та надмірний тягар.

При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду (частина четверта статті 263 ЦПК України).

У постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 20.07.2022 у справі №203/4193/19 з посиланням на постанову Великої Палати Верховного Суду від 15.06.2021 у справі №922/2416/17 зазначено, що «скасоване судове рішення не породжує жодних правових наслідків з моменту його ухвалення, але його скасування саме по собі (тобто без встановлення інших обставин, що, зокрема, можуть підтверджувати недобросовісність дій, які були вчинені на підставі цього рішення) не є підставою для перегляду всіх юридичних фактів, що виникли, змінилися чи припинилися на підставі відповідного рішення; [...] за відсутності в реєстрі відомостей про права інших осіб на нерухоме майно або їх обтяжень особа, яка добросовісно покладалася на ці відомості, тобто не знала і не мала знати про існування таких прав чи обтяжень, набуває право на таке майно вільним від незареєстрованих прав інших осіб та обтяжень (пункт 38 постанови Великої Палати Верховного Суду від 23 жовтня 2019 року у справі №22/3537/17 за провадженням №12-127гс19), [...] при вирішенні таких спорів необхідно враховувати наявність чи відсутність обставин, які можуть свідчити про недобросовісність набувача майна, придбаного за відсутності в державному реєстрі відомостей про обтяження».

Можливість витребування майна з володіння іншої особи законодавець ставить у залежність насамперед від змісту правового зв`язку між позивачем та спірним майном, його волевиявлення щодо вибуття майна, а також від того, чи є володілець майна добросовісним чи недобросовісним набувачем та від характеру набуття майна платно чи безоплатно) (постанова Великої Палати Верховного Суду від 02.11.2021 у справі №925/1351/19).

Право власника на витребування майна від добросовісного набувача на підставі частини першої статті 388 ЦК України залежить від того, у який спосіб майно вибуло з його володіння. Ця норма передбачає вичерпне коло підстав, коли за власником зберігається право на витребування свого майна від добросовісного набувача. Однією з таких підстав є вибуття майна з володіння власника або особи, якій він передав майно, не з їхньої волі іншим шляхом (постанова Великої Палати Верховного Суду від 26 листопада 2019 року у справі №914/3224/16).

Добросовісна особа, яка придбаває нерухоме майно у власність або набуває інше речове право на нього, вправі покладатися на відомості про речові права інших осіб на нерухоме майно та їх обтяження (їх наявність або відсутність), що містяться у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно. Тому за відсутності в цьому реєстрі відомостей про права інших осіб на нерухоме майно або їх обтяжень особа, яка добросовісно покладалася на ці відомості, тобто не знала і не мала знати про існування таких прав чи обтяжень, набуває право на таке майно вільним від незареєстрованих прав інших осіб та обтяжень (пункт 38 постанови Великої Палати Верховного Суду від 23 жовтня 2019 року у справі №922/3537/17).

Втручання у право власності, навіть якщо воно здійснюється згідно із законом і з легітимною метою, буде розглядатися як порушення статті 1 Першого протоколу до Конвенції, якщо не буде встановлений справедливий баланс між інтересами суспільства, пов`язаними з цим втручанням, й інтересами особи, яка зазнає втручання в її право власності. Отже, має існувати розумне співвідношення (пропорційність) між метою, досягнення якої передбачається, та засобами, які використовуються для її досягнення. Справедливий баланс не буде дотриманий, якщо особа - добросовісний набувач - внаслідок втручання в її право власності понесе індивідуальний і надмірний тягар, зокрема, якщо їй не буде надана обґрунтована компенсація чи інший вид належного відшкодування у зв`язку з позбавленням права на майно (рішення ЄСПЛ у справах «Рисовський проти України» від 20 жовтня 2011 року, «Кривенький проти України» від 16 лютого 2017 року.

У пункті 58 постанови Великої Палати Верховного Суду від 14 грудня 2022 року в справі №461/12525/15-ц зроблено висновок, що «розглядаючи справи щодо застосування положень статті 388 ЦК України у поєднанні з положеннями статті 1 Першого Протоколу до Конвенції, суди повинні самостійно, з урахуванням усіх встановлених обставин справи дійти висновку про наявність підстав для втручання у мирне володіння майном особи, що набула це майно за відплатним договором, виходячи з принципів мирного володіння майном (постанова Великої Палати Верховного Суду від 07 листопада 2018 року у справі №488/6211/14-ц), а також надати оцінку тягаря, покладеного на цю особу таким втручанням. Такими обставинами можуть бути, зокрема, підстави та процедури набуття майна добросовісним набувачем, порівняльна вартість цього майна з майновим станом особи, спрямованість волевиявлення учасників правовідносин та їх фактичні наміри щодо цього майна тощо».

У постанові Верховного Суду від 15.03.2023 у справі №725/1824/20 зроблено висновок, що конструкція, за якою добросовісний набувач втрачає майно і сам змушений шукати способи компенсації своїх втрат, є неприйнятною та покладає на добросовісного набувача індивідуальний і надмірний тягар.

Колегія суддів звертає увагу, що у справі №924/1351/20 (924/995/22) суди першої та апеляційної інстанції, а в подальшому Верховний Суд, дійшли висновку, що вибуття спірних земельних ділянок з цільовим призначенням - для ведення товарного сільськогосподарського виробництва з власності Агрофірми "Проскурів" до ПАТ "Проскурів" та в подальшому до ТОВ "Технопарк Проскурів" було здійснено в період дії мораторію щодо відчуження земель сільськогосподарського призначення, що є порушенням підпункту б) пункту 15 Розділу X Перехідних положень Земельного кодексу України (в редакції станом на дату прийняття рішень державних реєстраторів від 22.04.2016 та від 18.06.2020). Вказане стало підставою витребування спірних земельних ділянок від Товариства з обмеженою відповідальністю «Технопарк Проскурів».

Тобто, рішення судів у справі №924/1351/20 (924/914/20) підтверджують той факт, що спірні земельні ділянки вибули з власності позивача у зв`язку з порушенням процедури їх відчуження (в період дії мораторію щодо відчуження земель сільськогосподарського призначення), але не підтверджують того факту, що вказані ділянки вибули з власності КП «Агрофірма «Проскурів» поза її волею.

При цьому, відповідно до інформації з Єдиного державного реєстру судових рішень, ухвала господарського суду Хмельницької області від 29.12.2022 у справі №924/1351/20 (924/995/22) (про забезпечення позову) та ухвала господарського суду Хмельницької області від 29.12.2022 у справі №924/1351/20 (924/995/22) (про залишення позовної заяви без руху) були оприлюднені в реєстрі 02.01.2023, тобто після укладання договорів купівлі-продажу.

Арешт на спірні земельні ділянки та „Комплекс будівель і споруд тепличного господарства державними реєстраторами Хмельницької міської ради на підставі ухвали господарського суду Хмельницької області від 29.12.2022 у справі 924/1351/20 (924/995/22) було накладено 03.01.2023, тобто, також після укладання договорів купівлі-продажу.

Позивачем не було подано доказів, що станом на дату укладання договорів купівлі-продажу ОСОБА_3 , ОСОБА_2 чи ОСОБА_4 було відомо як про існування судової справи №924/1351/20 (924/914/20), за результатом розгляду якої було встановлено належність спірних земельних ділянок КП «Агрофірма «Проскурів», так і про існування справи №924/1351/20 (924/995/22).

При цьому, спірні земельні ділянки та комплекс будівель та споруд ОСОБА_3 , ОСОБА_2 , ОСОБА_4 придбали у ОСОБА_1 , яка не була учасником справи №924/1351/20 (924/914/20).

Відтак, матеріали справи не містять доказів, що ОСОБА_3 , ОСОБА_2 та ОСОБА_4 знали, чи могли знати, про існування судової справи №924/1351/20 (924/995/22), чи про існування ухвали господарського суду Хмельницької області від 29.12.2022 про забезпечення позову.

Тобто, укладаючи договір купівлі-продажу на спірні земельні ділянки і об`єкти нерухомості, відповідачі-2, -3, -4 мали усі підстави вважати, що документи на підставі яких ОСОБА_1 володіла спірними об`єктами, є законними, та правомірно очікували, що ОСОБА_1 , укладаючи договори купівлі-продажу, має законне право розпоряджатися земельними ділянками та комплексом будівель і споруд тепличного господарства, а після отримання за договорами купівлі-продажу, відповідачі-2, -3, -4 матимуть змогу мирно ними володіти, користуватись та розпоряджатись.

Колегія суддів відмічає, що договори купівлі-продажу є дійсними, їх дійсність в судовому порядку сторонами не оспорюється.

При цьому, наявними у матеріалах справи квитанціями, платіжними інструкціями та платіжними дорученнями підтверджується оплата ОСОБА_3 , ОСОБА_2 та ОСОБА_4 спірних об`єктів ОСОБА_1 .

Тобто, відповідачі-2, -3, -4 отримали спірні земельні ділянки та об`єкти нерухомості у власність за оплатним договором, а ОСОБА_1 отримала кошти на виконання вказаних договорів.

Отже, ОСОБА_3 , ОСОБА_2 та ОСОБА_4 є добросовісними набувачем земельних ділянок за укладеними з ОСОБА_1 договорами купівлі-продажу.

Щодо спірного об`єкту нерухомості « ІНФОРМАЦІЯ_4 », колегія суддів зазначає наступне.

Суд першої інстанції при ухваленні оскаржуваного рішення зробив висновок, що наявні в матеріалах справи документи свідчать про те, що об`єкти нерухомого майна, які входять до складу комплексу будівель тепличного господарства та які знаходяться на земельній ділянці з кадастровим номером :06:012:0032 (первинно сформованій земельній ділянці з кадастровим номером :06:012:0721, яка не вибувала з володіння Агрофірми „Проскурів), були збудовані позивачем, а право власності на будівлі не було зареєстровано колишніми посадовими особами Агрофірми з певних об`єктивних причин.

Однак, колегія суддів приймає до уваги, що позивач, КП «Агрофірма «Проскурів», не надав жодних доказів на підтвердження того, що саме він був власником об`єкту нерухомості « ІНФОРМАЦІЯ_4 », яке знаходиться у власності ОСОБА_4 .

При цьому, об`єкт нерухомого майна за реєстраційним номером 040 під назвою: « ІНФОРМАЦІЯ_4 » не був предметом спору у справі №924/1351/20(924/914/20), на яку посилається позивач.

Також, позивачем не надано жодних правовстановлюючих документів на підтвердження права власності на об`єкт нерухомості « ІНФОРМАЦІЯ_4 ».

Колегія суддів звертає увагу, що право власності на комплекс будівель і споруд тепличного господарства набуте ОСОБА_1 шляхом реєстрації декларації про готовність до експлуатації об`єкта за амністією, що підтверджується витягом серії та номер ІУ65. Жодні правовстановлюючі документи, що підтверджували право власності ОСОБА_1 в судовому порядку не оскаржувались.

Стосовно актів державної приймальної комісії та акта про прийняття в експлуатацію об`єктів нерухомості, варто зауважити наступне.

З наданих позивачем архівних документів не вбачається, що об`єкти тепличного господарства, перелік яких міститься у вказаних документах знаходяться на спірній земельній ділянці з кадастровим номером :06:012:0721.

При цьому, відповідно до положень Постанови Ради Міністрів Української РСР від 12.03.1981 №125 «Про приймання в експлуатацію закінчених будівництвом об`єктів», об`єкти, закінчені будівництвом /реконструкцією, розширенням/ відповідно до затвердженого проекту і підготовлені до експлуатації, пред`являються замовником /забудовником/ до приймання державним приймальним комісіям.

Приймання в експлуатацію об`єктів виробничого призначення, збудованих на кошти міжгосподарських підприємств /організацій/ у сільському господарстві, а також колгоспів провадиться державними приймальними комісіями, що призначаються в порядку, встановлюваному Радами Міністрів союзних республік, а об`єктів виробничого призначення, збудованих на кошти інших кооперативних та інших громадських організацій, - державними приймальними комісіями, що призначаються в порядку, встановлюваному центральними органами кооперативних та інших громадських організацій.

До складу державних приймальних комісій включаються при прийманні в експлуатацію об`єктів виробничого призначення - представники замовника /забудовника/, експлуатаційної організації, генерального підрядчика, виконкому районної /міської/ Ради народних депутатів, генерального проектувальника, органів державного санітарного нагляду, органів державного пожежного нагляду, Державної інспекції по охороні атмосферного повітря при Державному комітеті СРСР по гідрометеорології і контролю природного середовища, органів по регулюванню використання і охороні вод системи Міністерства меліорації і водного господарства СРСР, технічної інспекції праці відповідного ЦК або ради профспілок, профспілкової організації замовника /забудовника/ або експлуатаційної організації і фінансуючого банку.

З акту приймання в експлуатацію закінченого будівництва та актів державної приймальної комісії про прийняття закінченого будівництвом об`єкта в експлуатацію стосовно об`єктів Агрофірми «Проскурів» вбачається, що усі члени даних приймальних комісій є членами та працівниками Агрофірми «Проскурів». Окрім того, у вказаних документах не міститься інформація на підставі яких рішень призначався відповідний склад комісій.

Тому акти приймання в експлуатацію об`єктів, надані позивачем, не приймаються до уваги.

За таких обставин суд апеляційної інстанції приходить до висновку про неможливість витребування спірних земельних ділянок та нерухомого майна, оскільки втручання у право власності ОСОБА_3 , ОСОБА_2 та ОСОБА_4 не матиме легітимну мету та не буде дотримано справедливий баланс інтересів, а внаслідок такого втручання в право власності, вказані відповідачі понесуть індивідуальний і надмірний тягар.

З огляду на викладене, колегія суддів приходить до висновку про відмову у задоволенні позову Колективного підприємства „Агрофірма „Проскурів до ОСОБА_3 , ОСОБА_2 , ОСОБА_4 про витребування майна з чужого незаконного володіння.

Крім цього, враховуючи, що на момент відкриття провадження у справі та на момент вирішення спору ОСОБА_1 вже не була власником спірних земельних ділянок та комплексу будівель і споруд тепличного господарства, у позовних вимогах Колективного підприємства „Агрофірма „Проскурів до ОСОБА_1 про витребування земельних ділянок та комплексу будівель і споруд тепличного господарства судом першої інстанції правомірно відмовлено у позові.

Також, варто зазначити, що КП «Агрофірма «Проскурів» не позбавлений права звернутися до ОСОБА_1 з вимогою про стягнення компенсації вартості спірних земельних ділянок (близький за змістом висновок викладений у постанові Верховного Суду від 15.03.2023 у справі №725/1824/20).

Оскільки суд апеляційної інстанції відмовляє у позові, клопотання про застосування позовної давності не підлягає розгляду.

Розподіл судових витрат між сторонами.

Під час звернення з позовом позивачем було сплачено судовий збір в розмірі 7261,41 грн виходячи з вартості земельних ділянок. За вимогу про витребування комплексу будівель і споруд позивачем сплачено судовий збір в розмірі 2684,00 грн (мінімальний розмір судового збору за вимогою майнового характеру), оскільки у позивача була відсутня можливість визначити вартість об`єкту нерухомості. Загальна сума сплаченого позивачем судового збору становить 9945,41 грн.

Відповідно до ч.2 ст. 163 ГПК України якщо визначена позивачем ціна позову вочевидь не відповідає дійсній вартості спірного майна або на момент пред`явлення позову встановити точну його ціну неможливо, розмір судового збору попередньо визначає суд з наступним стягненням недоплаченого або з поверненням переплаченого судового збору відповідно до ціни позову, встановленої судом при розгляді справи.

Згідно ч. 2 ст. 6 Закону України "Про судовий збір" у разі якщо судовий збір сплачується за подання позовної заяви до суду в розмірі, визначеному з урахуванням ціни позову, а встановлена при цьому позивачем ціна позову не відповідає дійсній вартості спірного майна або якщо на день подання позову неможливо встановити точну його ціну, розмір судового збору попередньо визначає суд з подальшою сплатою недоплаченої суми або з поверненням суми переплати судового збору відповідно до ціни позову, встановленої судом у процесі розгляду справи.

Як вбачається з договорів купівлі-продажу вартість спірних земельних ділянок та комплексу будівель і споруд є наступною:

- земельна ділянка з кадастровим номером :06:012:0037 53934,54 грн;

- земельна ділянка з кадастровим номером :06:012:0038 53934,72 грн;

- земельна ділянка з кадастровим номером :06:012:0040 44412,82 грн;

- земельна ділянка з кадастровим номером :06:012:0041 176074,51 грн;

- земельна ділянка з кадастровим номером :06:012:0039 151527,99 грн;

- комплекс будівель і споруд тепличного господарства 887702,00 грн.

Отже, загальна ціна позову становить 1367586,58 грн (479884,58 грн вартість земельних ділянок + 887702,00 грн вартість комплексу будівель), судовий збір із якої складає 20513,80 грн.

Згідно ч.4 ст.129 ГПК України за загальним правилом за результатами розгляду спору судові витрати підлягають покладаються: 1) у разі задоволення позову - на відповідача; 2) у разі відмови в позові - на позивача; 3) у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Щодо висновку суду про покладення судового збору на ОСОБА_1 , колегія суддів зазначає наступне.

Суд першої інстанції прийняв до уваги, що після подання КП «Агрофірма «Проскурів» позовної заяви (27.12.2022) та вжиття судом заходів забезпечення позову шляхом накладення арешту на спірні земельні ділянки та об`єкт нерухомого майна під назвою: « ІНФОРМАЦІЯ_4 » (ухвала від 29.12.2022), ОСОБА_1 31.12.2022 та 02.01.2023 відчужила всі земельні ділянки та комплекс будівель шляхом укладення договорів купівлі-продажу із ОСОБА_2 , ОСОБА_3 та ОСОБА_4 ..

Однак, відповідно до поштової накладної №571, що наявна в матеріалах справи, 27.12.2022 арбітражний керуючий Рудий А.М. надіслав на адресу ОСОБА_1 цінний лист з описом вкладення, в якому містилась позовна заява №924/1351/20-48 від 26.12.2022 на 12 арк.

Однак, докази, що станом на момент укладання договорів купівлі-продажу ОСОБА_1 отримала поштове відправлення №571, відсутні.

Листом від 30.12.2022 суд направив ухвалу про забезпечення позову ОСОБА_1 за адресою: АДРЕСА_5 (трек-номер НОМЕР_4 ).

Лист з ухвалою суду від 29.12.2022, адресований ОСОБА_1 , повернувся до суду з відміткою АТ «Укрпошта» «адресат відсутній (06.01.2023)» (т.1 арк.справи 109)

Тобто, докази, що станом на момент укладання договорів купівлі-продажу ОСОБА_1 отримала поштове відправлення №410, також відсутні.

При цьому, відповідно до інформації з Єдиного державного реєстру судових рішень, ухвала господарського суду Хмельницької області від 29.12.2022 у справі №924/1351/20 (924/995/22) (про забезпечення позову) та ухвала господарського суду Хмельницької області від 29.12.2022 у справі №924/1351/20 (924/995/22) (про залишення позовної заяви без руху) були оприлюднені в реєстрі 02.01.2023, тобто після укладання оспорюваних правочинів.

Відтак, матеріали справи не містять доказів, що ОСОБА_1 знала, чи могла знати, про існування судової справи №924/1351/20 (924/995/22), чи про існування ухвали господарського суду Хмельницької області від 29.12.2022 про забезпечення позову.

При цьому, підставою пред`явлення позову КП «Агрофірма «Проскурів» вказувало, що після вступу у чинність судового рішення суду у справі №924/1351/20(924/914/20), ТОВ «Технопарк Проскурів» не повернув належну позивачу земельну ділянку, а й відчужив її ОСОБА_1

Тобто, КП «Агрофірма «Проскурів» було змушене пред`являти новий позов до нового власника спірних земельних ділянок не у зв`язку із неправомірними діями відповідача ОСОБА_1 , а у зв`язку із діями ТОВ «Технопарк Проскурів».

А тому колегія суддів вважає помилковим висновок суду першої інстанції про покладення судового збору на ОСОБА_1 .

Враховуючи приписи ст.129, ст.163 ГПК України, ст.6 Закону України "Про судовий збір", зважаючи на вартість спірного майна, а також сплачену позивачем суму судового збору при поданні позовної заяви, колегія суддів дійшла висновку, що витрати по оплаті судового збору в розмірі 9945,41 грн залишаються за позивачем, а розмір недоплаченого судового збору в розмірі 10568,39 грн (20513,80 - 9945,41) підлягає стягненню з позивача в дохід Державного бюджету України.

З огляду на положення ст.129 ГПК України, судовий збір за розгляд апеляційних скарг підлягає стягненню з Колективного підприємства „Агрофірма „Проскурів на користь ОСОБА_3 у розмірі 4960,97 грн та на користь ОСОБА_4 у розмірі 23382,67 грн.

Крім цього, згідно з ч.1 ст.5 ЗУ "Про судовий збір" від сплати судового збору під час розгляду справи в усіх судових інстанціях звільняються, зокрема, особи з інвалідністю I та II груп, законні представники дітей з інвалідністю і недієздатних осіб з інвалідністю (п.9).

До апеляційної скарги відповідачем-3 долучено копію довідки серії 12 ААГ №120176 від 22.12.2022, якою підтверджується те, що ОСОБА_2 встановлено 2 групу інвалідності, тобто вона звільнена від сплати судового збору.

Враховуючи те, що судом було відмовлено в задоволенні даного позову, тому судовий збір в розмірі 3721,50 грн за розгляд апеляційної скарги ОСОБА_2 згідно положень ст.ст.129, 282 ГПК України підлягає стягненню з позивача в дохід Державного бюджету України.

З огляду на задоволення апеляційних скарг відповідачів та відмову у позову, колегія суддів відмовляє у задоволенні клопотання арбітражного керуючого КП «Агрофірма «Проскурів» Рудого А.М. про стягнення з відповідачів у рівних частинах 80000 грн витрат на правничу допомогу за розгляд справи у суді апеляційної інстанції.

Розглянувши апеляційну скаргу ОСОБА_1 на додаткове рішення від 19.10.2023 у справі №924/1351/20 (924/995/22), колегія суддів дійшла наступних висновків.

ОСОБА_1 звернулася до суду першої інстанції із заявою від 06.10.2023, в якій просила стягнути з Колективного підприємства „Агрофірма „Проскурів витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 80000,00 грн., враховуючи, що у задоволенні вимог КП „Агрофірма „Проскурів до ОСОБА_1 про витребування майна з чужого незаконного володіння відмовлено в повному обсязі.

Керуючий санацією „Агрофірма „Проскурів арбітражний керуючий Рудий А.М. у запереченнях від 16.10.2023 просив відмовити ОСОБА_1 у відшкодуванні судових витрат. Зазначав, що позов до ОСОБА_4 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 був зумовлений протиправними діями ОСОБА_1 , яка відчужила їм земельні ділянки, які були витребувані судом. Вважає, що справедливим є покладення саме на ОСОБА_1 усіх судових витрат. Звертає увагу, що рішенням суду у даній справі судові витрати були покладені на ОСОБА_1 . Таким чином, стверджує, що вказані обставини є достатньою підставою для відмови у задоволенні відшкодування витрат ОСОБА_1 на правничу допомогу.

Відповідно до ст.123 ГПК України до витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать, зокрема, витрати на професійну правничу допомогу.

Положеннями ст.59 Конституції України закріплено, що кожен має право на професійну правничу допомогу. Кожен є вільним у виборі захисника своїх прав.

За змістом статті 16 Господарського процесуального кодексу України учасники справи мають право користуватися правничою допомогою. Представництво у суді як вид правничої допомоги здійснюється виключно адвокатом (професійна правнича допомога), крім випадків, встановлених законом.

Відповідно до ст.26 Закону України "Про адвокатуру і адвокатську діяльність" адвокатська діяльність здійснюється на підставі договору про надання правової допомоги.

Визначення договору про надання правової допомоги міститься у ст.1 Закону України "Про адвокатуру і адвокатську діяльність", згідно з якою договір про надання правової допомоги - це домовленість, за якою одна сторона (адвокат, адвокатське бюро, адвокатське об`єднання) зобов`язується здійснити захист, представництво або надати інші види правової допомоги другій стороні (клієнту) на умовах і в порядку, що визначені договором, а клієнт зобов`язується оплатити надання правової допомоги та фактичні витрати, необхідні для виконання договору.

Розмір гонорару визначається за погодженням адвоката з клієнтом. Адвокат має право у розумних межах визначати розмір гонорару, виходячи із власних міркувань, з урахуванням складності справи, кваліфікації, досвіду і завантаженості адвоката та інших обставин. Погоджений адвокатом з клієнтом та/або особою, яка уклала договір в інтересах клієнта, розмір гонорару може бути змінений лише за взаємною домовленістю. У разі виникнення особливих по складності доручень клієнта або у випадку збільшення затрат часу й обсягу роботи адвоката на фактичне виконання доручення (підготовку до виконання) розмір гонорару може бути збільшено за взаємною домовленістю.

Тобто діяльність адвоката є оплачуваною працею і така оплата у вигляді гонорару здійснюється на підставі укладеного між адвокатом та його клієнтом договору про надання правової допомоги. Розмір гонорару визначається лише за погодженням адвоката з клієнтом, а суд не вправі втручатися у ці правовідносини (позиція, викладена у постановах Великої Палати Верховного Суду від 19.02.2020 у справі №755/92/15/15-ц, об`єднаної палати КГС ВС від 22.01.2021 у справі №925/1137/19).

Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін. Ті самі критерії застосовує Європейський суд з прав людини, присуджуючи судові витрат на підставі ст.41 Конвенції. Зокрема, згідно з його практикою заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим (рішення у справі "East/West Alliance Limited" проти України", заява №19336/04).

На підтвердження представництва інтересів відповідача в господарському суді Хмельницької області у справі №924/1351/20(924/995/22) заявником подано: Договір про надання правової допомоги №15 від 14.02.2022; Додаток від 26.01.2023 до Договору; Акт приймання-передачі виконаних робіт (наданих послуг) від 05.10.2023; Договір про надання правничої допомоги №352 від 21.08.2023; Додаток від 21.08.2023 до Договору про надання правової допомоги №352 від 21.08.2023; Акт приймання-передачі виконаних робіт (наданих послуг) від 12.09.2023.

Відповідно до п.1.1 Договору про надання правової допомоги №15 від 14.02.2022, укладеного між адвокатом Керницькою О.В. (Адвокат) та Будзінською Т.М. (Клієнт), Адвокат бере на себе зобов`язання усіма законними методами та способами надавати, необхідну правову допомогу Клієнту у всіх справах, що пов`язані чи можуть бути пов`язані із-захистом та, відновленням його порушених, оспорюваних, невизнаних прав та законних інтересів, а Клієнт зобов`язується оплатити послуги Адвоката (гонорар) та компенсувати фактичні витрати на. надання правової допомоги в обсязі та на умовах, визначених цим Договором.

Згідно п.п.3.2, 3.3 цього Договору винагорода Адвоката за надання правової допомоги (гонорар) обчислюється виходячи з витрачених годин роботи Адвоката (погодинна оплата). Вартість однієї години роботи Адвоката встановлюється Сторонами у додатку до цього Договору. У будь-якому випадку гонорар Адвоката не може бути меншим фіксованого розміру гонорару, який встановлюється Сторонами у додатку до цього Договору

Відповідно до п.1.1 Договору про надання правничої допомоги №352 від 21.08.2023, укладеного між адвокатом Керницькою І.Р. (Адвокат) та Будзінською Т.М. (Клієнт), Адвокат бере на себе зобов`язання усіма законними методами та способами надавати, необхідну правову допомогу Клієнту у всіх справах, що пов`язані чи можуть бути пов`язані із-захистом та, відновленням його порушених, оспорюваних, невизнаних прав та законних інтересів, а Клієнт зобов`язується оплатити послуги Адвоката (гонорар) та компенсувати фактичні витрати на. надання правової допомоги в обсязі та на умовах, визначених цим Договором.

Згідно п.п.3.2, 3.3 цього Договору винагорода Адвоката за надання правової допомоги (гонорар) обчислюється виходячи з витрачених годин роботи Адвоката (погодинна оплата). Вартість однієї години роботи Адвоката встановлюється Сторонами у додатку до цього Договору. У будь-якому випадку гонорар Адвоката не може бути меншим фіксованого розміру гонорару, який встановлюється Сторонами у додатку до цього Договору

Відповідно до Додатку від 26.01.2023 до Договору про надання правової допомоги №15 від 26.01.2023, укладеного між ОСОБА_1 та адвокатом Керницькою О.В., фіксований розмір гонорару становить 70000,00 грн.

Відповідно до Додатку від 21.08.2023 до Договору про надання правової допомоги №352 від 21.08.2023, укладеного між ОСОБА_1 та адвокатом Керницькою І.Р., фіксований розмір гонорару становить 10000,00 грн.

Факт надання позивачу правової допомоги з боку адвокатів Керницької О.В. та Керницької І.Р. підтверджується відповідними Актами приймання-передачі виконаних робіт (наданих послуг) до Договорів про надання правової допомоги, а саме: акту приймання-передачі виконаних робіт (наданих послуг) від 12.09.2023 на суму 70000,00 грн; акту приймання-передачі виконаних робіт (наданих послуг) від 05.10.2023 на суму 10000,00 грн, зокрема, представниками складалися та подавалися по справі процесуальні документи, також представники приймали участь в судових засіданнях 05.04.2023, 06.06.2023, 06.07.2023, 20.09.2023.

Частиною 5 статті 126 ГПК України встановлено, що у разі недотримання вимог ч.4 ст.126 ГПК України суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.

Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами (ч.6 ст.126 ГПК України).

Тобто саме зацікавлена сторона має вчинити певні дії, спрямовані на відшкодування з іншої сторони витрат на професійну правничу допомогу, а інша сторона має право на відповідні заперечення проти таких вимог, що виключає ініціативу суду з приводу відшкодування витрат на професійну правничу допомогу одній із сторін без відповідних дій з боку такої сторони (позиція, викладена у постанові Великої Палати Верховного Суду від 19.02.2020 у справі №755/92/15/15-ц, постанові Верховного Суду у складі КГС від 24.11.2020 у справі №911/4242/15).

Зменшення суми судових витрат на професійну правничу допомогу, які підлягають розподілу, можливе виключно на підставі клопотання іншої сторони щодо не співмірності заявлених іншою стороною витрат зі складністю відповідної роботи, її обсягом та часом, витраченим на виконання робіт. Ці критерії суд застосовує за наявності наданих стороною, яка вказує на неспівмірність витрат, доказів та обґрунтування невідповідності цим критеріям заявлених витрат (правова позиція, викладена у постановах Великої Палати Верховного Суду від 19.02.2020 у справі №755/92/15/15-ц, об`єднаної палати Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 03.10.2019 у справі №922/445/19 та від 22.11.2019 у справі №910/906/18, постановах Касаційного господарського суду від 04.02.2021 у справі №922/743/20, від 16.07.2020 у справі №909/452/19, від 02.11.2020 у справі №922/3548/19, від 18.11.2019 у справі №923/1121/17).

Велика Палата Верховного Суду вказала, що при визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін (постанова Великої Палати Верховного Суду від 19 лютого 2020 року у справі №755/9215/15-ц).

У договорі про надання правничої допомоги клієнт та адвокат вправі визначити розмір винагороди адвоката за надання клієнту юридичних послуг на власний розсуд. Проте, ці витрати не повинні бути непомірним тягарем для іншого учасника справи, який не є стороною цього договору.

Колегія суддів вважає, що розмір заявлених витрат на правничу допомогу в сумі 80000,00 грн є неспівмірним із складністю цієї справи та виконаними адвокатом роботами (наданими послугами). Обсяг наданих адвокатом послуг та виконаних робіт у суді апеляційної інстанції не відповідають критерію обґрунтованості, реальності таких витрат, розумності їхнього розміру та витраченому адвокатом часу.

З огляду на викладене, колегія суддів дійшла висновку про часткове задоволення заяви ОСОБА_1 від 06.10.2023 про стягнення з Колективного підприємства „Агрофірма „Проскурів витрат на правничу допомогу у справі №924/1351/20 (924/995/22), а саме: 40000,00 грн.

Згідно із п.2 ч.1 ст.275 ГПК України, апеляційна інстанція за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити нове рішення у відповідній частині або змінити рішення.

Відповідно до п.3 ч.1 ст.277 ГПК України, підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є: 1) не з`ясування обставин, що мають значення для справи; 2) недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; 3) невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, встановленим обставинам справи; 4) порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

За встановлених обставин, Північно-західний апеляційний господарський суд вважає, що апеляційні скарги ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 та ОСОБА_4 на рішення підлягають задоволенню, а рішення скасуванню в частині задоволення позову до ОСОБА_3 , ОСОБА_2 та ОСОБА_4 та в частині покладення на ОСОБА_1 судових витрат з прийняттям нового рішення про відмову у позові. Апеляційна скарга ОСОБА_1 на додаткове рішення підлягає частковому задоволенню, із частковим задоволенням заяви про стягнення витрат на правничу допомогу з КП „Агрофірма „Проскурів на користь ОСОБА_1 , а саме: 40000,00 грн.

Керуючись ст.ст.269, 270, 273, 275, 277, 281-284 Господарського процесуального кодексу України, суд -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційні скарги ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 та ОСОБА_4 на рішення господарського суду Хмельницької області від 05.10.2023 у справі №924/1351/20(924/995/22) задоволити.

Рішення господарського суду Хмельницької області від 05.10.2023 у справі №924/1351/20 (924/995/22) скасувати в частині задоволення позову до ОСОБА_3 , ОСОБА_2 та ОСОБА_4 та в частині покладення на ОСОБА_1 судових витрат.

Прийняти в цій частині нове рішення.

У задоволенні позову Колективного підприємства „Агрофірма „Проскурів до ОСОБА_3 , ОСОБА_2 та ОСОБА_4 відмовити повністю.

Сплачений судовий збір в розмірі 9945,41 грн за подання позовної заяви залишити за позивачем.

Стягнути з Колективного підприємства „Агрофірма „Проскурів (29000, м.Хмельницький, вул.Кам`янецька, 257, ) в дохід Державного бюджету України 10568,39 грн недоплаченого судового збору за подання позовної заяви.

Скасувати заходи забезпечення позову, вжиті ухвалою господарського суду Хмельницької області від 29.12.2022 у справі №924/1351/20(924/995/22).

В решті рішення господарського суду Хмельницької області від 05.10.2023 у справі №924/1351/20 (924/995/22) залишити без змін.

Стягнути з Колективного підприємства „Агрофірма „Проскурів (29000, м.Хмельницький, вул.Кам`янецька, 257, ) на користь ОСОБА_3 ( АДРЕСА_1 , ідентифікаційний код НОМЕР_1 ) 4960,97 грн судового збору за розгляд апеляційної скарги.

Стягнути з Колективного підприємства „Агрофірма „Проскурів (29000, м.Хмельницький, вул.Кам`янецька, 257, ) на користь ОСОБА_4 ( АДРЕСА_3 , ідентифікаційний код НОМЕР_3 ) 23382,67 грн судового збору за розгляд апеляційної скарги.

Стягнути з Колективного підприємства „Агрофірма „Проскурів (29000, м.Хмельницький, вул.Кам`янецька, 257, ) в дохід Державного бюджету України 3721,50 грн судового збору за розгляд апеляційної скарги ОСОБА_2 .

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 на додаткове рішення від 19.10.2023 у справі №924/1351/20 (924/995/22) задоволити частково.

Додаткове рішення від 19.10.2023 у справі №924/1351/20 (924/995/22) скасувати.

Заяву ОСОБА_1 від 06.10.2023 про стягнення з Колективного підприємства „Агрофірма „Проскурів витрат на правничу допомогу у справі №924/1351/20 (924/995/22) задоволити частково.

Стягнути з Колективного підприємства „Агрофірма „Проскурів (29000, м.Хмельницький, вул.Кам`янецька, 257, ) на користь ОСОБА_1 ( АДРЕСА_5 , ідентифікаційний код НОМЕР_5 ) 40000,00 грн витрат на правничу допомогу.

Видачу наказів доручити господарському суду Хмельницької області.

Відмовити у задоволенні клопотання арбітражного керуючого КП Агрофірма Проскурів Рудого А.М. про стягнення з відповідачів у рівних частинах 80000 грн витрат на правничу допомогу за розгляд справи у суді апеляційної інстанції.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена до суду касаційної інстанції.

Повний текст постанови складено 24.01.2024.

Головуючий суддя Саврій В.А.

Суддя Коломис В.В.

Суддя Миханюк М.В.