ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ЧЕРНІВЕЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 січня 2024 року м. ЧернівціСправа № 926/4928/23

за позовом Фізичної особи- підприємця ОСОБА_1 , м. Чернігів

до Фізичної особи-підприємця ОСОБА_2 , м. Чернівці

про стягнення заборгованості 140000 грн

Суддя О. В. Гончарук

Секретар судового засідання Медвідчук І.В.

Без виклику представників сторін.

Обставини справи: Фізична особа- підприємець ОСОБА_1 звернувся до Господарського суду Чернівецької області з позовом до Фізичної особи-підприємця ОСОБА_2 про стягнення заборгованості у розмірі 140000 грн.

В обґрунтування свого позову позивач посилається на те, що між Фізичною особою- підприємцем ОСОБА_1 та Фізичною особою- підприємцем ОСОБА_2 11.08.2023 укладено Договір-заявку № 104 на перевезення вантажу автомобільним транспортом у внутрішньому та міжнародному сполученні.

На виконання вище згаданого договору позивач надав відповідачу послуги з міжнародного перевезення вантажу. Враховуючи порушення відповідачем зобов`язань по оплаті наданих послуг позивач звернувся до суду.

Ухвалою Господарського суду Чернівецької області від 20.11.2023 відкрито провадження у справі за правилами спрощеного позовного провадження, розгляд якої ухвалено здійснювати за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін.

Ухвалу про відкриття провадження у справі відповідачем отримано 25.11.2023.

05.12.2023 від представника відповідача через систему «Електронний суд» надійшло клопотання (вх. № 5249) про продовження відповідачу строку на подання відзиву на позовну заяву.

22.12.2023 від відповідача через систему «Електронний суд» надійшла заява (вх. № 2353) про припинення повноважень представника та продовження строку на подання відзиву.

Однак, станом на день прийняття рішення у справі, на адресу суду не надходило жодних доказів на спростування доводів позивача викладених у позовній заяві.

Відповідно до частини дев`ятої статті 165 Господарського процесуального кодексу України, у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин, суд вирішує справу за наявними матеріалами.

За таких обставин суд вирішив за можливе розглянути на підставі наявних матеріалів без участі представників сторін.

Розглянувши матеріали справи, встановивши фактичні обставини справи, дослідивши та оцінивши надані докази в сукупності, проаналізувавши законодавство, яке регулює спірні правовідносини, суд встановив наступне.

11.08.2023 між Фізичною особою-підприємцем ОСОБА_1 , як виконавцем та Фізичною особою-підприємцем ОСОБА_2 , як експедитором, укладено договір-заявку № 104 (Договір) на перевезення вантажу автомобільним транспортом за маршрутом Біленджик (Туреччина)- м. Київ (Україна), автомобілем: IVECO CB7509BX (тягач), з напівпричепом НОМЕР_1 . Вантажоодержувачем за Договором є ТОВ «СОБІ».

В матеріалах справи відсутні відомості про припинення дії договору чи розірвання його сторонами, а тому суд застосовує умови Договору при вирішенні даного спору.

Згідно пункту 10 Договору, вантаж вважається доставленим за наявності печатки інспектора митниці у CMR-накладній та печатки одержувача в цій же CMR-накладній.

Обумовлена Договором плата за перевезення вантажу складає 140000,00 грн. Порядок оплати передбачено заявкою.

Відповідно до пункту 12 Договору експедитор здійснює оплату транспортних послуг виконавця на його розрахункових рахунок у гривнях, при наданні оригіналів рахунку-фактури, актів виконаних робіт, CMR-накладної з позначкою одержувача вантажу.

До виконання цього Договору Виконавцем залучено Перевізника - Фізичну особу-підприємця ОСОБА_3 , з яким у нього укладено договір № 01/0923 на перевезення вантажів автомобільним транспортом у внутрішньому та міжнародному сполученні від 09.01.2023.

Саме цьому підприємцю належить тягач з напівпричепом, які зазначені в договорі-заявці та CMR-накладній.

На виконання умов Договору виконавцем складено рахунок-фактуру № 28/08 від 22.08.2023 та акт здачі-прийняття робіт (надання послуг) № 28/08 від 22.08.2023.

В матеріалах справи міститься підписаний сторонами акт здачі-прийняття робіт (надання послуг) №28/08 від 22.08.2023 на суму 140000,00 грн.

Разом з цим, як вбачається з матеріалів справи, відповідачем вартість вказаних послуг не оплачена.

Частиною 2 пункту 1 статті 175 Господарського кодексу України передбачено, що майнові зобов`язання, які виникають між учасниками господарських відносин, регулюються Цивільним кодексом України з урахуванням особливостей, передбачених Господарським кодексом України.

Зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку (статті 509 Цивільного кодексу України, статті 173 Господарського кодексу України).

Статтями 11 Цивільного кодексу України та 174 Господарського кодексу України унормовано, що господарські зобов`язання можуть виникати, зокрема, з господарського договору та інших угод, передбачених законом, а також з угод, не передбачених законом, але таких, які йому не суперечать.

Відповідно до статті 526 Цивільного кодексу України, статті 193 Господарського кодексу України зобов`язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до статті 530 Цивільного кодексу України якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Зобов`язання, строк (термін) виконання якого визначений вказівкою на подію, яка неминуче має настати, підлягає виконанню з настанням цієї події. Якщо строк (термін) виконання боржником обов`язку не встановлений або визначений моментом пред`явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання у будь-який час. Боржник повинен виконати такий обов`язок у семиденний строк від дня пред`явлення вимоги, якщо обов`язок негайного виконання не випливає із договору або актів цивільного законодавства.

Відповідно до статті 599 Цивільного кодексу України зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.

За змістом статті 626 Цивільного кодексу України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Згідно зі статтею 629 Цивільного кодексу України договір є обов`язковим для виконання сторонами.

Як убачається з матеріалів справи, правовідносини між сторонами виникли на підставі Договору заявки на перевезення вантажу у міжнародному повідомленні.

Відповідно до частини 6 статті 306 Господарського кодексу України відносини, пов`язані з перевезенням пасажирів та багажу, регулюються Цивільним кодексом України та іншими нормативно-правовими актами.

Згідно статті 908 Цивільного кодексу України перевезення вантажу, пасажирів, багажу, пошти здійснюється за договором перевезення. Загальні умови перевезення визначаються цим Кодексом, іншими законами, транспортними кодексами (статутами), іншими нормативно-правовими актами та правилами, що видаються відповідно до них.

Статтею 909 Цивільного кодексу України передбачено, що за договором перевезення вантажу одна сторона (перевізник) зобов`язується доставити довірений їй другою стороною (відправником) вантаж до пункту призначення та видати його особі, яка має право на одержання вантажу (одержувачеві), а відправник зобов`язується сплатити за перевезення вантажу встановлену плату.

Частиною 1 статті 307 Господарського кодексу України визначено, що за договором перевезення вантажу одна сторона (перевізник) зобов`язується доставити ввірений їй другою стороною (вантажовідправником) вантаж до пункту призначення в установлений законодавством чи договором строк та видати його уповноваженій на одержання вантажу особі (вантажоодержувачу), а вантажовідправник зобов`язується сплатити за перевезення вантажу встановлену плату.

На виконання умов Договору позивач як перевізник здійснив транспортне перевезення, що підтверджується міжнародною товарно-транспортною накладною відповідач письмових претензій, зауважень до перевізника не висловив.

Відповідно до частини першої статті 530 Цивільного кодексу України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Статтею 610 Цивільного кодексу України визначено, що порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Судом встановлено, що доказів повної чи часткової сплати вказаної суми відповідачем до суду не подано, суд дійшов висновку про законність і обґрунтованість позовної вимоги про стягнення заборгованості у розмірі 140000 грн та наявність підстав для її задоволення у повному обсязі.

Статтею 13 Господарського процесуального кодексу України встановлено, що судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених цим Кодексом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом.

У відповідності до частини 1 статті 73 Господарського процесуального кодексу України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Згідно зі статті 74 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог та заперечень.

Відповідно до статей 76-79 Господарського процесуального кодексу України, належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування. Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи. Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

За приписами частини 1 статті 86 Господарського процесуального кодексу України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Відповідно до пункту 3 частини 2 статті 129 Конституції України, основними засадами судочинства є змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Суд відзначає, що Європейський суд з прав людини у рішенні від 10.02.2010 у справі «Серявін та інші проти України» зауважив, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях, зокрема, судів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожний аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною залежно від характеру рішення.

У справі «Трофимчук проти України» Європейський суд з прав людини також зазначив, що хоча пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, це не може розумітись як вимога детально відповідати на кожен довід.

Враховуючи вищезазначені обставини справи у їх сукупності, положення законодавства та умови Договору, суд доходить висновку про правомірність та обґрунтованість позову та можливість його задоволення у повному обсязі.

Відповідно до частини 1 частини 3 статті 123 Господарського процесуального кодексу України, судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справ.

Відшкодування витрат, пов`язаних зі сплатою судового збору, відповідно до статті 129 Господарського процесуального кодексу України, покладається у повному обсязі на відповідача, з вини якого виник спір.

Судом встановлено, що позивач звільнений від сплати судового збору, а отже при зверненні з позовом до суду не сплачено 2684 грн судового збору, який слід стягнути в дохід Державного Бюджету України з відповідача, з вини якого виник даний спір.

Керуючись статтями 2, 4, 5, 129, 232, 233, 236, 237, 238, 240, 241 Господарського процесуального кодексу України, суд, -

В И Р І Ш И В :

1. Позов Фізичної особи- підприємця ОСОБА_1 до Фізичної особи-підприємця ОСОБА_2 про стягнення заборгованості 140000 грн задовольнити

2. Стягнути з Фізичної особи-підприємця ОСОБА_2 ( АДРЕСА_1 , код НОМЕР_2 ) на користь Фізичної особи- підприємця ОСОБА_1 ( АДРЕСА_2 , код НОМЕР_3 ) 140000 грн заборгованості.

3. Стягнути з Фізичної особи-підприємця ОСОБА_2 ( АДРЕСА_1 , код НОМЕР_2 ) на користь Держави (банк отримувача - Казначейство України (ЕАП), Отримувач коштів - ГУК у м.Києві/м.Київ/22030106, код отримувача (код ЄДРПОУ) - 37993783; код класифікації доходів бюджету - 22030106; рахунок отримувача - UA0026001; код класифікації доходів бюджету - 22030106; стягувач Державна судова адміністрація України) 2684 грн судового збору.

4. З набранням судовим рішенням законної сили видати накази.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом двадцяти днів до Західного апеляційного господарського суду. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повне судове рішення складено 22.01.2024.

Суддя О.В. Гончарук