ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ЧЕРНІВЕЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 січня 2024 року Справа № 926/5086/23

Господарський суд Чернівецької області у складі судді Ніколаєва Михайла Ілліча

секретар судового засідання Голіней Я.І.

представники сторін:

позивача: не з`явився

відповідача: не з`явився

розглянув матеріали справи

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю Трітікум_АТ

до Товариства з обмеженою відповідальністю Торгова група Зернарі

про стягнення заборгованості за договором поставки в сумі 2395571,36 грн.

І. Стислий виклад позицій сторін по суті позовних вимог.

Товариство з обмеженою відповідальністю «Трітікум_АТ» (надалі ТОВ «Трітікум_АТ») звернулося до Господарського суду Чернівецької області із позовною заявою до Товариства з обмеженою відповідальністю «Торгова група Зернарі» (надалі ТОВ «Торгова Група Зернарі») про стягнення заборгованості за договором поставки №О-04/10/23 від 04.10.2023 (з врахуванням збільшених позовних вимог) в сумі 2395571,36 грн.

Позов обґрунтований тим, що в порушення умов договору №О-04/10/23 відповідач за поставлений товар в повному обсязі не розрахувався, що призвело до виникнення заборгованості в сумі 2 196 062, 96 грн.

На підставі п. 7.2 договору позивачем нараховано пеню з 28.10.2023 по 21.12.2023 в розмірі 157875,86 грн, яку він просить стягнути з відповідача.

Керуючись ст. 625 ЦК України позивач просить стягнути з ТОВ «Торгова група Зернарі» 3% річних в сумі 12995,88 грн та 28636,66 грн інфляційних втрат за період з 10.10.2023 по 21.12.2023.

У відзиві на позов відповідач заборгованість в сумі 2196062,96 грн визнав, проте заперечив щодо стягнення 8122,42 грн 3 % річних та 97228,73 грн пені.

Відповідач звернув увагу суду, що не відмовляється від виконання договірних зобов`язань та планує в максимально короткі терміни погасити свою заборгованість, про що повідомив позивача. Перешкодою для погашення заборгованості були та є форс-мажорні обставини, пов`язані з ускладненням руху вантажного транспорту через страйки польських перевізників.

У відповіді на відзив позивач заперечив проти посилань Товариства з обмеженою відповідальністю «Торгова група Зернарі» на дію форс-мажорних обставин, оскільки такі обставини наступили 06.11.2023, а відповідач мав виконати свої зобов`язання за вищевказаним договором поставки протягом двох банківських днів після реєстрації податкових накладних від 05.10.2023 №2, від 06.10.2023 №4 та від 07.10.2023 №5, тобто не пізніше 10.10.2023, коли ще дія форс-мажорних обставин не наступила.

Позивач стверджує, що відповідач прострочив строки оплати товару поза межами форс-мажорних обставин, тому має сплатити пеню відповідно до вимог договору та чинного законодавства.

ІІ. Рух справи у суді

Протоколом автоматичного розподілу судової справи між суддями від 23.11.2023 позовну заяву передано судді Ніколаєву М.І.

Ухвалою суду від 24.11.2023 відмовлено у задоволенні заяви Товариства з обмеженою відповідальністю «Трітікум_АТ» про забезпечення позову.

Ухвалою суду від 24.11.2023 відкрито провадження у справі за правилами загального позовного провадження та призначено підготовче засідання на 21.12.2023.

11.12.2023 від відповідача надійшов відзив на позов.

14.12.2023 від позивача надійшла відповідь на відзив.

20.12.2023 від позивача надійшла заява про збільшення розміру позовних вимог, в якій він просить стягнути 2196062,96 грн основного боргу, 157875,86 грн пені нарахованої за період з 28.10.2023 по 21.12.2023, 12995,88 грн 3% річних та 28636,66 грн інфляційних втрат нарахованих за період з 10.10.2023 по 21.12.2023. Таким чином позовні вимоги збільшились на 94157,25 грн та складають 2395571,36 грн.

Крім того, 20.12.2023 від позивача надійшла заява про розгляд справи в підготовчому засіданні за відсутністю його представника.

Ухвалою суду від 21.12.2023 задоволено заяву про збільшення позовних вимог, встановлено відповідачу строк до 16.01.2024 для подання відзиву на позов (з урахуванням збільшених позовних вимог) закрито підготовче провадження та призначено розгляд справи по суті на 17.01.2024.

12.01.2024 від позивача надійшло клопотання про забезпечення виконання рішення суду в порядку забезпечення позову шляхом накладення арешту на майно та грошові кошти, що належать відповідачу а також заборони відчуження належного відповідачу майна в межах ціни позову -2395571,36 грн.

В обґрунтування вищевказаного клопотання позивач зазначив, що відповідачем підтверджено факт заборгованості зі сплати отриманого товару перед позивачем гарантійним листом та відзивом на позов, проте не виконано узяті на себе зобов`язання щодо оплати за поставлений товар. Відповідачем не доведено факт наявності грошових коштів на банківських рахунках позивача у сумі 2395571,36 грн та не спростовано ризики зникнення або пошкодження майна у сумі ціни позову, що у сукупності свідчить про імовірність утруднення виконання рішення у разі невжиття таких заходів.

12.01.2024 від позивача надійшло клопотання про розгляд справи по суті за відсутності його представника та ухвалення рішення про задоволення позову, стягнення з відповідача 2196062,96 грн основного боргу, 12995,88 грн 3% річних, 157875,86 грн пені, 28636,66 грн інфляційних та 30543,33 грн судового збору.

Позивач також просить відповідно до ч.10 ст. 238 Господарського процесуального кодексу України (ГПК України) зазначити в рішенні про нарахування пені відповідно до умов укладеного з відповідачем договору до моменту виконання рішення з урахуванням приписів законодавства України, що регулюють таке нарахування, зокрема, у розмірі подвійної облікової ставки НБУ в розмірах, встановлених НБУ на відповідні періоди, від суми боргу, яка становить 2 196 062,96 грн.

Відповідно до ч. 8 ст. 129 ГПК України позивачем заявлено про подання доказів про розмір судових витрат на правничу допомогу адвоката протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду.

Відповідач, належним чином повідомлений про день та час судового засідання, явку свого представника в судове засідання 17.01.2024 не забезпечив, про причину неявки суд не повідомив.

Згідно з ч.1 ст. 202 ГПК України неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею.

Крім того, якщо учасник справи або його представник були належним чином повідомлені про судове засідання, суд розглядає справу за відсутності такого учасника справи у разі неявки в судове засідання учасника справи (його представника) без поважних причин або без повідомлення причин неявки (п. 1 ч. 3 ст. 202 ГПК України).

Враховуючи, що матеріали справи містять достатньо документів для вирішення спору, суд вважає, що неявка учасників справи не перешкоджає розгляду справи по суті.

III. Фактичні обставини справи, встановлені судом

04.10.2023 між ТОВ «Трітікум_АТ» (постачальник) та ТОВ «Торгова Група Зернарі» (покупець) укладено договір поставки №О-04/10/23.

Відповідно до пункту 1.1. вказаного договору постачальник зобов`язується поставити (передати) у власність покупця олійні та зернові культури врожаю 2023 року (надалі іменується «товар»), вказаний в специфікаціях, що є невід`ємними додатками до цього договору, а покупець зобов`язується прийняти цей товар та своєчасно здійснити його оплату.

Пунктами 1.3. договору передбачено, найменування, асортимент, одиниця виміру, загальна кількість товару, що підлягає поставці за цим договором, ціна за одиницю товару, визначаються специфікацією, що є додатком до цього договору.

Ціна за одиницю товару та загальна вартість товару за кожну партію поставки встановлюється сторонами у специфікації, що є невід`ємним додатком до цього договору (пункт 5.1 договору).

Пунктом 5.4 договору передбачено, що оплата товару здійснюється по факту завантаження автотранспорту покупця в обсязі 86 відсотків вартості товару; 14 відсотків вартості оплачується - після надання оригінальних документів по загрузці та реєстрації податку на додану вартість, протягом двох банківських днів, якщо інше не обумовлене в специфікації до договору.

Згідно пункту 6.1 договору при виникненні форс-мажорних обставин, а саме: пожежі, стихійного лиха, блокади, або інших, незалежних від сторін обставин, у тому числі урядових рішень і постанов, аварійних ситуацій, які роблять неможливим повне або часткове виконання кожною із сторін зобов`язань за цим договором, виконання умов цього договору відсувається відповідно до часу, протягом якого будуть діяти такі обставини.

Відповідно до пункту 6.3. договору сторона, для якої створилася неможливість виконання зобов`язань за цим договором, повинна негайно сповістити іншу сторону про початок і припинення форс-мажорних обставин.

Пунктом 7.2 договору передбачено, що у випадку прострочення строків оплати за даним договором покупець сплачує постачальнику пеню в розмірі подвійної облікової ставки НБУ за кожний день прострочення. Не є заборгованістю або простроченням відсутність оплати покупцем 14 відсотків вартості товару протягом часу ненадання постачальником оригінальних документів згідно п.2.3. цього договору.

Договір набирає чинності з моменту його підписання сторонами і діє до 31 грудня 2023 року. У випадку, якщо за 30 (тридцять) календарних днів до закінчення терміну дії договору жодна із сторін письмово не заявить про свій намір його розірвати, договір автоматично пролонгується на кожен наступний календарний рік на тих ж умовах (пункт 9.1. договору).

Доказів розірвання чи визнання недійсним вищевказаного договору суду не надано.

04.10.2023 ТОВ «Трітікум_АТ» (постачальник) та ТОВ «Торгова Група Зернарі» (покупець) уклали специфікацію №1 до договору поставки №О-04/10/23 від 04.10.2023

Відповідно до пункту 2 вищевказаної специфікації загальна вартість товару: 2 720 000,00 грн, у т.ч. ПДВ 14% 334 035,09 грн.

Пунктом 3 специфікації визначено, що поставка товару здійснюється на умовах: доставка транспортом продавця.

Адреса доставки: Чернівецька область, Чернівецький район, с. Сторожинець, у відповідності до Міжнародних правил щодо тлумачення термінів «ІНКОТЕРМС» (у редакції 2010 р.)

Якість товару повинна відповідати вимогам п. 4 договору та іншим документам, згідно діючого законодавства, в тому числі таким показникам: вологість - до 8% , олійність - не менше 44%, смітна домішка - до 2 %, не допускається наявність гмо і будь яких шкідників (пункт 4 специфікації).

Згідно пункту 5 специфікації строк поставки товару - до 09 жовтня 2023 року. Про готовність товару до відвантаження постачальник повідомляє покупця письмово, або на вайбер +06.

Пунктом 6 специфікації передбачено, що оплата товару здійснюється - 86 % вартості товару після прийомки на складі покупця за показниками та вагою протягом двох банківських днів, та - 14% після реєстрації податкових накладних на всю партію товару, та передачі всіх супроводжуючих документів згідно п.п.2.3 договору в оригіналах на товар від постачальника до покупця.

Як вбачається з видаткових накладних №28 від 05.10.2023, №30 від 06.10.2023 та №31 від 07.10.2023, постачальник поставив покупцю товар на загальну суму 2696 062,96 грн з ПДВ.

Відповідно до товарно-транспортних накладних №39, №40 та №41 від 05.10.2023, №42, №43, №44, №45 та №46 від 06.10.2023 позивач в пункті навантаження товару - Чернівецька область, Дністрівський район с. Дністрівка, навантажив товар відповідачу, а останній в місці розвантаження с. Сторожинець, Чернівецької області, Чернівецького району розвантажив його.

Позивач на оплату переданого товару виставляв відповідачу рахунки №14 від 05.10.2023, №16 від 06.10.2023 та №17 від 07.10.2023, проте відповідач зобов`язання щодо оплати переданого товару виконав частково - на суму 500 000 грн.

В Єдиному реєстрі податкових накладних відповідачем зареєстровано податкові накладні від 05.10.2023 №2, від 06.10.2023 року №4 та від 07.10.2023 року № 5, які прийняті контрагентом, про що свідчать відповідні штампи на податкових накладних.

Відповідач 18.10.2023 надіслав позивачу гарантійного листа, яким гарантував погасити заборгованість за договором №О-04/10/23 від 04.10.2023 в сумі 2196062,96 грн в термін до 30.10.2023 в повному обсязі.

10.11.2023 та 20.11.2023 позивач звертався до відповідача з претензіями про погашення боргу з врахуванням основного боргу, пені та 3% відсотка річних, проте ТОВ «Торгова Група Зернарі» вимоги вищевказаних претензій не виконало, у зв`язку з чим ТОВ «Трітікум_АТ» звернулось з даним позовом.

Доказів сплати суми боргу станом на момент вирішення спору суду не надано.

IV. Позиція суду по суті спору

Частиною 5 статті 29 ГПК України передбачено, що позови у спорах, що виникають з договорів, в яких визначено місце виконання або виконувати які через їх особливість можна тільки в певному місці, можуть пред`являтися також за місцем виконання цих договорів.

Як вбачається з матеріалів справи, умовами договору визначено місце його виконання (адреса поставки товару) - м. Сторожинець Чернівецького району Чернівецької області, а відтак справа підсудна Господарському суду Чернівецької області.

Частиною 1 статтею 175 Господарського кодексу України встановлено (далі - ГК України), що майнові зобов`язання, які виникають між учасниками господарських відносин, регулюються Цивільним кодексом України (далі - ЦК України) з урахуванням особливостей, передбачених ГК України.

Зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку (стаття 509 ЦК України).

Відповідно до п. 1 ч. 2 ст. 11 ЦК України підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема є договори та інші правочини.

Частиною 7 статті 179 ГК України встановлено, що господарські договори укладаються за правилами, встановленими ЦК України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом, іншими нормативно-правовими актами щодо окремих видів договорів.

Згідно частини 1 статті 180 ГК України зміст господарського договору становлять умови договору, визначені угодою його сторін, спрямованою на встановлення, зміну або припинення господарських зобов`язань, як погоджені сторонами, так і ті, що приймаються ними як обов`язкові умови договору відповідно до законодавства.

Частинами 1, 3, 5 статті 626 ЦК України встановлено, що договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Договір є двостороннім, якщо правами та обов`язками наділені обидві сторони договору. Договір є відплатним, якщо інше не встановлено договором, законом, або не випливає із суті договору.

У відповідності до положень ст. 6, 627 ЦК України, сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін) (частина 1 статті 530 ЦК України).

Відповідно до статті 265 ГК України за договором поставки одна сторона - постачальник, зобов`язується передати (поставити) у зумовлені строки (строк) другій стороні - покупцеві, товар (товари), а покупець зобов`язується прийняти вказаний товар (товари) і сплатити за нього певну грошову суму. До відносин поставки, не врегульованих цим Кодексом, застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України про договір купівлі-продажу.

Частинами першою та другою статті 712 ЦК України передбачено, що за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов`язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов`язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов`язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму. До договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін.

За договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов`язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов`язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму (стаття 655 ЦК України).

Відповідно до ч. 1 ст. 693 ЦК України якщо договором встановлений обов`язок покупця частково або повністю оплатити товар до його передання продавцем (попередня оплата), покупець повинен здійснити оплату в строк, встановлений договором купівлі-продажу, а якщо такий строк не встановлений договором, - у строк, визначений відповідно до статті 530 цього Кодексу.

Так, відповідно до статті 610 ЦК України, порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Частиною 1 статті 614 ЦК України визначено, що особа, яка порушила зобов`язання, несе відповідальність за наявності її вини (умислу або необережності), якщо інше не встановлено договором або законом. Особа є невинуватою, якщо вона доведе, що вжила всіх залежних від неї заходів щодо належного виконання зобов`язання. При цьому відсутність своєї вини відповідно до ч. 2 ст. 614 Цивільного кодексу України доводить особа, яка порушила зобов`язання.

Судом встановлено, що позивач поставив відповідачу товар на загальну суму 2 720 000,00 грн, податкові накладні в Єдиному реєстрі податкових накладних зареєстрував, дані документи прийнято відповідачем.

Відповідач товар отримав, що визнав у відзиві на позов, проте після реєстрації податкових накладних на всю партію товару у повному обсязі за нього не розрахувався, що призвело до виникнення заборгованості станом на 10.10.2023 в сумі 2 196 062,96 грн.

Доказів у спростування вищевикладеного чи будь-яких обґрунтованих заперечень по суті спору відповідач суду не надав.

З огляду на викладене, суд дійшов висновку, що у даному випадку мало місце порушення договірних зобов`язань з боку відповідача щодо оплати вартості поставленого товару, тож позовні вимоги в частині стягнення основного боргу в сумі 2 196 062,96 грн є правомірними, обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню.

Згідно ч. 1 ст. 612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Згідно ст. ст. 546, 549 ЦК України виконання зобов`язань за договором можуть забезпечуватись неустойкою (штрафом, пенею). Неустойка (штраф, пеня) є грошова сума або інше майно, яке боржник повинен передати кредитору в разі порушення боржником зобов`язання.

Відповідно до ч. 1 ст. 230 ГК України штрафними санкціями у цьому Кодексі визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов`язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов`язання.

Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання (ч. 3 ст. 549 ЦК України).

Статтею 611 ЦК України визначено, що одним з наслідків порушення зобов`язання є оплата неустойки (штрафу, пені) визначеної законом чи договором грошової суми, що боржник зобов`язаний сплатити кредитору у випадку невиконання чи неналежного виконання зобов`язання.

Частинами 4 та 6 ст. 231 ГК України встановлено, що штрафні санкції за порушення зобов`язання застосовуються у розмірі, передбаченому сторонами у договорі.

Відповідно до пункту 7.2 договору, у випадку прострочення строків оплати за даним договором покупець сплачує постачальнику пеню в розмірі подвійної облікової ставки НБУ за кожний день прострочення. Не є заборгованістю або простроченням відсутність оплати покупцем 14 відсотків вартості товару протягом часу ненадання постачальником оригінальних документів згідно п.2.3. цього договору.

Враховуючи, що відповідач не оплатив вартість товару у встановлений договором строк (після реєстрації податкових накладних на всю партію товару, що мало місце 07.10.2023)), суд дійшов висновку, що з відповідача на підставі здійсненого судом за допомогою програми "IpLex" розрахунку слід стягнути 147888,29 грн пені за період з 10.10.2023 по 21.12.2023.

В частині стягнення 9987,57 грн слід відмовити, оскільки позивачем не вірно застосовано розмір подвійної облікової ставки НБУ при здійсненні розрахунку пені в період з 15.12.2023 пор 21.12.2023.

Частиною 2 статті 625 ЦК України передбачено, що боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Передбачене законом право кредитора вимагати стягнення боргу враховуючи індекс інфляції та відсотків річних є способом захисту майнових прав та інтересів кредитора, сутність яких складається з відшкодування матеріальних втрат кредитора та знецінення грошових коштів внаслідок інфляційних процесів, а також отримання компенсації (плати) від боржника за користування ним грошовими коштами, які належать до сплати кредитору.

З огляду на зазначене вище, на підставі здійсненого позивачем розрахунку з відповідача слід стягнути 12995,88 грн 3% річних та 157875,86 грн інфляційних втрат за період з 10.10.2023 по 21.12.2023.

Відповідно до статті 13 ГПК судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених цим Кодексом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом.

Доказами у господарському процесі є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків (ст. 73 ГПК України).

Статтею 74 ГПК України встановлено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи.

За таких умов, дослідивши всі обставини справи, перевіривши їх наявними доказами, позовні вимоги слід задовільнити частково та стягнути з відповідача 2 196 062,96 грн основного боргу, 147888,29 грн пені, 28636,66 грн інфляційних втрат та 12995,88 грн 3% річних.

Оцінка аргументів відповідача.

Посилання представника відповідача на неможливість своєчасного здійснення оплати по договору поставки №О-04/10/23 від 04.10.2023 у зв`язку із форс мажорними обставинами спростовується наступним.

Відповідач посилається на страйки польських перевізників у напрямку пунктів пропуску «Ягодин-Дорохуськ», «Краківець-Корчова», «Рава-Руська-Хребене» як на в`їзд до Польщі, так і на виїзд, у зв`язку з чим відповідач не має можливість продати товар.

У відзиві на позов відповідачем зазначено про очікування ним на отримання сертифікату Торгово-промислової палати України про форс мажорні обставини.

Втім, частиною першою статті 14-1 Закону «Про торгово-промислові палати в Україні» визначено, що Торгово-промислова палата України та уповноважені нею регіональні торгово-промислові палати засвідчують форс-мажорні обставини (обставини непереборної сили) та видають сертифікат про такі обставини протягом 7 днів з дня звернення суб`єкта господарської діяльності за собівартістю.

Форс-мажорне застереження у пунктах 6.3. та 6.4. договору містить вимогу сторони, для якої створилась неможливість виконання зобов`язань про негайне сповіщення іншої сторони про початок і припинення форс мажорних обставин та належне підтвердження Торгово-промисловою палатою України настання таких обставин.

Відтак, відповідачем не надано жодних підтверджень про настання форс мажорних обставин які б свідчили про неможливість виконання ним умов договору поставки №О-04/10/23 від 04.10.2023.

У постанові Верховного Суду від 01.06.2021 у справі №910/9258/20 суд послався на раніше сформульований у цілій низці своїх постанов висновок, відповідно до якого: засвідчення дії непереборної сили шляхом видачі сертифікату про форс-мажорні обставини покладено на Торгово-промислову палату України та уповноважені нею регіональні Торгово-промислові палати; форс-мажорні обставини не мають преюдиційного характеру, і при їх виникненні сторона, яка посилається на них як на підставу неможливості виконання зобов`язання, повинна довести наявність таких обставин не тільки самих по собі, але й те, що ці обставини були форс-мажорними саме для конкретного випадку виконання зобов`язання; доведення наявності непереборної сили покладається на особу, яка порушила зобов`язання - саме вона має подавати відповідні докази в разі виникнення спору.

Навіть у разі наявності сертифікату Торгово-промислової палати України про форс-мажор суд оцінюватиме цей доказ у сукупності з іншими.

Форс-мажорні обставини не мають преюдиційного характеру, і при їх виникненні сторона, яка посилається на них як на підставу неможливості належного виконання зобов`язання, повинна довести їх наявність не тільки самих по собі, але і те, що вони були форс-мажорними саме для даного конкретного випадку.

При розгляді форс-мажорних спорів наразі (як і раніше) суди виходять з того, що підтвердженням існування форс-мажорних обставин є відповідний сертифікат Торгово-промислової палати України чи уповноваженої нею регіональної Торгово-промислової палати.

Позиція суду, щодо поданого клопотання позивача про забезпечення виконання рішення суду в порядку забезпечення позову.

Частинами 1, 2 ст. 239 ГПК України передбачено, що суд, який ухвалив рішення, може визначити порядок його виконання, надати відстрочення або розстрочити виконання, вжити заходів для забезпечення його виконання, про що зазначає в рішенні.

Забезпечення виконання рішення здійснюється в порядку забезпечення позову.

З урахуванням загальних принципів та вимог господарського судочинства, передбачених, зокрема, частиною 3 статті 13 та статті 74 ГПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

За приписами пункту 3 частини 1 статті 139 ГПК України обов`язковим є належне обґрунтування заяви про забезпечення позову, зокрема 1) доводами про те, які саме фактичні обставини та яким саме чином суттєво перешкоджатимуть чи будуть унеможливлювати, при прийнятті судом рішення про задоволення позову, ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких позивач звернувся до суду, у разі невжиття заходів забезпечення позову, та 2) доказами, на підтвердження вказаних обставин.

Забезпечення позову є засобом, спрямованим на запобігання можливим порушенням майнових прав чи охоронюваних законом інтересів юридичної або фізичної особи, що полягає у вжитті заходів, за допомогою яких у подальшому гарантується виконання судових актів. При цьому сторона, яка звертається із заявою про забезпечення позову, повинна обґрунтувати причини звернення з такою заявою. Подібний висновок викладений у постанові Верховного Суду у складі суддів об`єднаної палати Касаційного господарського суду від 03.03.2023 у справі № 905/448/22 та постановах Верховного Суду від 14.08.2023 у справі № 904/1329/23, від 11.07.2023 у справі № 917/322/23, від 28.07.2023 у справі № 911/2797/22.

Метою вжиття заходів забезпечення позову є уникнення можливого порушення у майбутньому прав та охоронюваних законом інтересів позивача, а також можливість реального виконання рішення суду та уникнення будь-яких труднощів при виконанні у випадку задоволення позову. Подібний висновок викладений у постановах Верховного Суду від 01.05.2023 у справі № 914/257/23, від 06.03.2023 у справі № 916/2239/22.

Розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд повинен врахувати, що вжиття відповідних заходів може забезпечити належне виконання рішення про задоволення позову у разі ухвалення цього рішення, а їх невжиття, навпаки, ускладнити або навіть унеможливити таке виконання. Подібний висновок викладений у постанові Великої Палати Верховного Суду від 15.09.2020 у справі №753/22860/17 та постанові Верховного Суду у складі суддів об`єднаної палати Касаційного господарського суду від 03.03.2023 у справі № 905/448/22.

При вирішенні питання про забезпечення позову господарський суд має здійснити оцінку обґрунтованості доводів заявника щодо необхідності вжиття відповідних заходів з урахуванням такого: розумності, обґрунтованості і адекватності вимог заявника щодо забезпечення позову; забезпечення збалансованості інтересів сторін, а також інших учасників судового процесу; наявності зв`язку між конкретним заходом до забезпечення позову і предметом позовної вимоги, зокрема, чи спроможний такий захід забезпечити фактичне виконання судового рішення в разі задоволення позову; імовірності утруднення виконання або невиконання рішення господарського суду в разі невжиття таких заходів; запобігання порушенню у зв`язку із вжиттям таких заходів прав та охоронюваних законом інтересів осіб, що не є учасниками даного судового процесу. Подібний висновок викладений у постановах Верховного Суду від 24.05.2023 у справі № 906/1162/22, від 29.06.2023 у справі № 925/1316/22, від 18.05.2023 у справі № 910/14989/22, від 24.06.2022 у справі № 904/8506/21.

При цьому сторона, яка звертається із заявою про забезпечення позову, повинна обґрунтувати необхідність забезпечення позову, що полягає у доказуванні обставин, з якими пов`язано вирішення питання про забезпечення позову.

Отже, у кожному конкретному випадку розглядаючи заяву про забезпечення позову суду належить встановить наявність обставин, які свідчать про те, що в разі невжиття таких заходів можуть виникнути перешкоди для виконання рішення суду у разі задоволення позову. При цьому обов`язок доказування наявності таких обставин покладається на заявника.

При вирішенні питання про забезпечення позову господарський суд зобов`язаний здійснити оцінку обґрунтованості доводів заявника щодо необхідності вжиття відповідних заходів і дослідити подані на обґрунтування заяви докази та встановити наявність зв`язку між конкретним заходом забезпечення позову і предметом позовної вимоги. Подібна правова позиція викладена у постановах Верховного Суду від 30.10.2023 у справі № 922/1583/23, від 28.07.2021 у справі № 914/2072/20.

Слід зазначити, що законом не визначається перелік відповідних доказів, які повинна надати особа до суду під час звернення з заявою про забезпечення позову, а тому суди у кожному конкретному випадку повинні оцінювати їх на предмет достатності, належності, допустимості та достовірності.

Висловивши припущення, що бездіяльність відповідача та ухилення від виконання договірних зобов`язань є доказом унеможливлення в майбутньому виконання рішення суду, позивач не навів будь-яких доводів щодо їх обґрунтованості та не надав доказів на підтвердження обставин, які свідчать, що невжиття судом заходів до забезпечення виконання рішення суду може істотно ускладнити чи унеможливити його виконання або ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся до суду.

В клопотанні про забезпечення виконання рішення суду позивач лише посилається на потенційну можливість ухилення відповідача від виконання судового рішення без наведення відповідного обґрунтування та надання достатніх доказів.

Відтак, за результатами розгляду клопотання про забезпечення виконання рішення суд дійшов висновку про відмову в його задоволенні.

Позиція суду, щодо поданого клопотання позивача про зазначення в рішенні в порядку ч. 10 ст. 238 ГПК України про нарахування пені відповідно до умов договору до моменту його виконання.

Частиною 6 ст. 232 Господарського кодексу України передбачено, що нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання зобов`язання, якщо інше не встановлено законом або договором, припиняється через шість місяців від дня, коли зобов`язання мало бути виконано.

Розглянувши подане клопотання позивача судом встановлено, що пунктом 7.2 договору №О-04/10/23 від 04.10.2023 передбачено, що у випадку прострочення строків оплати за даним договором покупець сплачує постачальнику пеню в розмірі подвійної облікової ставки НБУ за кожний день прострочення, при цьому сторонами у договорі не погоджено, що строк нарахування штрафних санкцій не обмежується строком, встановленим ч. 6 ст. 232 Господарського кодексу України.

Таким чином, враховуючи те, що сторонами договору не погоджено збільшення строку нарахування штрафних санкцій, нарахування пені має здійснюватися у межах строків, визначених ч. 6 ст. 232 Господарського кодексу України, тобто у межах шести місяців у зв`язку з чим вимога про нарахування пені до моменту виконання рішення суду є необґрунтованою та такою, що не підлягає задоволенню.

V. Розподіл судових витрат.

Частиною 1 статті 123 Господарського процесуального кодексу України, судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.

Згідно положень пункту 2 частини 1 статті 129 Господарського процесуального кодексу України, судовий збір покладається у спорах, що виникають при виконанні договорів та з інших підстав, на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Як вбачається із матеріалів справи, позивачем при зверненні з позовною заявою до суду сплачено судовий збір у розмірі 30102,93 грн, що підтверджується платіжними інструкціями №1664 від 22.11.2023, №1665 від 22.11.2023 та №1709 від 19.12.2023.

Враховуючи, що позов задоволено частково, судовий збір пропорційно задоволеним витратам у розмірі 29977,43 грн слід покласти на відповідача.

Керуючись статтями 2, 12, 129, 237, 238, 240, 241 Господарського процесуального кодексу України, суд -

УХВАЛИВ:

1. Відмовити у задоволенні клопотання про забезпечення виконання рішення суду.

2. Відмовити у задоволенні клопотання про нарахування пені до моменту виконання рішення суду.

3. Позов задовольнити частково.

4. Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «Торгова група Зернарі» (45008, вул. Брестська, 111м, м. Ковель, Волинська область, код 434326677) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Трітікум_АТ» (60141, вул. Центральна, 29, с. Дністрівка, Дністровський район, Чернівецька область, код 36750090) 2 196 062,96 грн основного боргу, 147888,29 грн пені, 28636,66 грн інфляційних втрат, 12995,88 грн 3% річних та 29977,43 грн судового збору.

5. В решті позову відмовити.

Повний текст рішення складено та підписано 19.01.2024.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом двадцяти днів до Західного апеляційного господарського суду. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Інформацію по справі, що розглядається можна отримати на сторінці суду на офіційному веб-порталі судової влади України в мережі Інтернет за веб-адресою: http://cv.arbitr.gov.ua/sud5027/

Суддя М.І. Ніколаєв