ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД РІВНЕНСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
"16" січня 2024 р. м. Рівне Справа № 918/1182/23
Фізична особа-підприємець Попов Вячеслав Євгенович (далі - Позивач) звернувся до Господарського суду Рівненської області з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю "Західна агровиробнича компанія" (далі - Відповідач) в якому просить стягнути борг в сумі 194756,51 грн. та судовий збір.
Стислий виклад позиції позивача та заперечень відповідача.
В обґрунтування позовних вимог позивач посилається на те, що 20.04.2023 року Господарським судом міста Києва було задоволено позов Фізичної особи- підприємня Попова Вячеслава Євгеновича до Приватного акціонерного товариства «СК «ЕТАЛОН» та Товариства з обмеженою відповідальністю «Західна агровиробнича компанія», третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні позивача ОСОБА_1 про стягнення грошових коштів та призначено до стягнення з Відповідача на користь Позивача завдані збитки в порядку регресу у розмірі 426 840 грн., 6402,60 грн. судового збору та витрат на правову допомогу у розмірі 15 312 ,57 грн.
05.05.2021 року Господарським судом міста Києва було зареєстровано позовну заяву та присвоєно єдиний унікальний номер справи №910/7234/21. Після тривалого розгляду справи №910/7234/21, Господарським судом м. Києва було винесено рішення від 20.04.2023 року.
Не погоджуючись з рішенням Господарського суду м. Києва від 20.04.2023 року, Відповідачем було подано апеляційну скаргу. Північним апеляційним господарським судом 07.09.2023 року було винесено постанову, якою апеляційну скаргу Відповідача залишено без задоволення, а рішення суду першої інстанції - без змін. Водночас, Позивач наголошує, що на даний час вищевказане рішення суду невиконане в повному обсязі. З урахуванням вищевказаного та з огляду на той факт, що 05.05.2021 року Господарським судом м. Києва було зареєстровано позовну заяву про стягнення заборгованості, а на сьогоднішній день рішення Господарського суду міста Києва по справі №910/7234/21 Відповідачем досі не виконано, Позивач має право на стягнення інфляційних.
25 грудня 2023 року на адресу суду від Відповідача надійшов відзив на позовну заяву у якому позовні вимоги не визнає та зазнчає, що 12.12.2023 року, на виконання рішення Господарського суду м. Києва у справі №910/7234/21 Відповідачем сплачено на користь ФОП Попова В.Є. 426840,00 грн. Позивач у своєму позові не обгрунтував належними доказами та нормами права з якого саме часу зобов`язання боржника мало бути виконане, а відповідно почався строк прострочення і період нарахування відсотків річних та інфляційних втрат. Виконати зобов`язання до набрання рішенням по справі №910/7234/21 законної сили Відповідач не мав можливості, оскільки зобов`язання його не настало, Відповідач не знав і не міг знати чи є він відповідальною особою за завдання шкоди внаслідок ДТП, оскільки винна особа встановлена не була.
25 грудня 2023 року на адресу суду від Відповідача надійшло заперечення щодо заявленого Позивачем розміру витрат на оплату послуг адвоката, де просив зменшити розмір витрат до 15 000 грн.
27 грудня 2023 року на адресу суду від Позивача надійшла відповідь на відзив, де зазначає, що порушення прав Позивача відбулося з моменту подання позовної заяви до суду. Рішенням суду було встановлено факт порушення прав та законних інтересів Позивача.
Оскільки внаслідок невиконання боржником грошового зобов`язання у кредитора виникає право на отримання сум, передбачених ст. 625 ЦК України, за увесь час прострочення, тобто таке прострочення є триваючим правопорушенням, то право на позов про стягнення інфляційних втрат і 3 % річних виникає за кожен місяць з моменту порушення грошового зобов`язання до моменту його усунення.
03 січня 2024 року на адресу суду від Відповідача надійшло заперечення на відповідь на відзив згідно якого Відповідач вважає, що Позивач не довів початку перебігу строку прострочення зобов`язання.
Прийняті у справі судові рішення та інші процесуальні дії.
Ухвалою Господарського суду Рівненської області від 24 листопада 2023 року позовну заяву прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі, ухвалено розглядати справу в порядку спрощеного позовного провадження та призначено розгляд справи на 12 грудня 2023 року.
Ухвалою Господарського суду Рівненської області від 12 грудня 2023 року відкладено розгляд справи на 27 грудня 2023 року. Ухвалою Господарського суду Рівненської області від 27 грудня 2023 року відкладено розгляд справи на 16 січня 2024 року.
16 січня 2024 року судом встановлено, що позивач та відповідач у справі не забезпечили явку уповноважених представників у судове засідання.
16 січня 2024 року від представника відповідача адвоката Андросюк І.С. надійшла заява про проведення судового засіданні 16.01.2024 року без його участі.
16 січня 2024 року від представника позивача адвоката Самойленко П.М. надійшла заява про проведення судового засідання 16.01.2024 року без його участі.
Згідно з ч. 3 ст. 196 ГПК України учасник справи має право заявити клопотання про розгляд справи за його відсутності.
Згідно з ч.1 ст.202 ГПК України неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею.
Відповідно до ч.4 ст.244 ГПК України у разі необхідності суд може викликати сторони або інших учасників справи в судове засідання. Неприбуття у судове засідання осіб, які були належним чином повідомлені про дату, час та місце судового засідання, не перешкоджає розгляду заяви.
Зважаючи на те, що явка представників учасників справи у судове засідання не визнавалася обов`язковою та зважаючи на наявність вказаної заяви позивача та відповідача, суд дійшов висновку про можливість проведення судового засідання без участі представників позивача та відповідача.
Фактичні обставини, встановлені судом, та зміст спірних правовідносин з посиланням на докази, на підставі яких встановлені відповідні обставини.
Дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному розгляді у судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору, суд встановив наступне.
01.06.2019 року приблизно о 10 год. 40 хв. на автомобільній дорозі «Київ-Чоп» в с. Привільне, мала місце дорожньо-транспортна пригода за участю транспортного засобу «ВАЗ-Нива», номерний знак « НОМЕР_2 », під керуванням водія ОСОБА_2 та транспортного засобу «AUDI А6» номерний знак « НОМЕР_3 », під керуванням ОСОБА_3 (власник транспортного засобу ОСОБА_1 )
Внаслідок ДТП автомобілю «AUDI А6» завдано механічних пошкоджень. Згідно Висновку №50/21 автотехнічного та транспортно-трасологічного дослідження від 12.03.2021 року, вказана дорожньо-транспортна пригода сталася з вини водія ОСОБА_2 , який керував автомобілем «ВА3212140», номерний знак « НОМЕР_2 ».
23.03.2021 року між ОСОБА_1 (Первісний кредитор) та Фізичною особою-підприємцем Поповим Вячеславом Євгеновичем (Новий кредитор) було укладено Договір про відступлення права вимоги №23/03/2021 відповідно до якого Первісний кредитор відступає (передає), а Новий кредитор отримує право вимоги відшкодування у порядку регресу збитків завданих Первісному кредитору у зв`язку з пошкодженням автомобіля «AUDI А6» номерний знак « НОМЕР_3 », внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, яка сталась 01.06.2019 року (а.с.9).
Рішенням Господарського суду міста Києва від 20.04.2023 року у справі №910/7234/21 за позовом Фізичної особи-підприємця Попова Вячеслава Євгеновича до 1. Приватного акціонерного товариства "Страхова компанія "Еталон" 2. Товариства з обмеженою відповідальністю "Західна агровиробнича компанія" третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні позивача ОСОБА_1 про стягнення грошових коштів, позов задоволено повністю, стягнуто з Приватного акціонерного товариства "Страхова компанія "Еталон" на користь Фізичної особи-підприємця Попова Вячеслава Євгеновича грошові кошти: страхового відшкодування - 100 000,00 грн., витрати на правову допомогу - 3587,43 грн. та судовий збір - 1500,00 грн.; стягнуто з Товариства з обмеженою відповідальністю "Західна агровиробнича компанія" на користь Фізичної особи-підприємця Попова Вячеслава Євгеновича грошові кошти: страхового відшкодування - 426 840,00 грн., витрати на правову допомогу-15312,57 грн. та судовий збір-6402,60 грн.(а.с.11-16). Постановою Північного Апеляційного Господарського суду від 07 вересня 2023 року у справі №910/7234/21 апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Західна агровиробнича компанія" на рішення Господарського суду м. Києва від 20.04.2023 року у справі № 910/7234/21 - залишено без задоволення, а рішення Господарського суду м. Києва від 20.04.2023 року у справі № 910/7234/21- залишено без змін (а.с.17-25).

Норми права, що підлягають до застосування, та мотиви їх застосування, оцінка аргументів, наведених сторонами.

Спір виник внаслідок того, Рішенням Господарського суду м. Києва від 20.04.2023 року у справі №910/7234/21 за позовом Фізичної особи-підприємця Попова Вячеслава Євгеновича до 1.Приватного акціонерного товариства "Страхова компанія "Еталон" 2.Товариства з обмеженою відповідальністю "Західна агровиробнича компанія" третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні позивача ОСОБА_1 про стягнення грошових коштів, позов задоволено повністю та зокрема стягнуто з Товариства з обмеженою відповідальністю "Західна агровиробнича компанія" на користь Фізичної особи-підприємця Попова Вячеслава Євгеновича грошові кошти: страхового відшкодування - 426840,00грн., витрати на правову допомогу-15312,57грн. та судовий збір-6402,60 грн.(а.с.11-16)

Оцінюючи подані докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному розгляді всіх обставин справи в їх сукупності, суд вважає, що вимоги позивача підлягають задоволенню з наступних підстав.

Згідно ст. 73 Господарського процесуального кодексу України доказами у справі є будь-які фактичні дані, на підставі яких господарський суд у визначеному законом порядку встановлює наявність чи відсутність обставин, на яких ґрунтуються вимоги і заперечення сторін, а також інші обставини, які мають значення для правильного вирішення справи.

Відповідно до абзацу 2 ч. 1 ст. 193 Господарського кодексу України до виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, передбачених цим кодексом.

Відповідно до ст. 509 Цивільного кодексу України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу.

Згідно з п. 2 ст. 11 Цивільного кодексу України підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини.

Відповідно до ст. 626 Цивільного кодексу України, договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Договір є двостороннім, якщо правами та обов`язками наділені обидві сторони договору.

Згідно ст. 627 Цивільного кодексу України встановлено, що відповідно до ст. 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Згідно з ч. 1 статті 16 Закону України «Про страхування» договір страхування - це письмова угода між страхувальником і страховиком, згідно з якою страховик бере на себе зобов`язання у разі настання страхового випадку здійснити страхову виплату страхувальнику або іншій особі, визначеній у договорі страхування страхувальником, на користь якої укладено договір страхування (подати допомогу, виконати послугу тощо), а страхувальник зобов`язується сплачувати страхові платежі у визначені строки та виконувати інші умови договору.

Дана норма кореспондується із статтею 979 Цивільного кодексу України, якою визначено, що за договором страхування страховик зобов`язується у разі настання певної події (страхового випадку) виплатити страхувальникові або іншій особі, визначеній у договорі, грошову суму (страхову виплату), а страхувальник зобов`язується сплачувати страхові платежі та виконувати інші умови договору.

Згідно п. 3 статті 20 Закону України «Про страхування» страховик зобов`язаний при настанні страхового випадку здійснити страхову виплату або виплату страхового відшкодування у передбачений договором строк.

Відповідно до статті 514 Цивільного кодексу України до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не передбачено договором або законом.

Внаслідок неналежного виконання умов договору добровільного страхування наземного транспорту Фізична особа - підприємець Попов Вячеслав Євгенович (новий кредитор) звертався до Господарського суду м.Києва з позовними вимогами до 1.Приватного акціонерного товариства "Страхова компанія "Еталон" 2.Товариства з обмеженою відповідальністю "Західна агровиробнича компанія" третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні позивача ОСОБА_1 про стягнення грошових коштів, які задоволені в повному обсязі.

У даному випадку господарський суд виходить з того, що принцип юридичної визначеності є одним з основних елементів верховенства права, який серед іншого передбачає, що рішення суду з будь-якої справи, яке набрало законної сили, не може бути поставлено під сумнів.

Принцип юридичної визначеності вимагає поваги до принципу res judicata, тобто поваги до остаточного рішення суду. Згідно з цим принципом жодна сторона не має права вимагати перегляду остаточного та обов`язкового до виконання рішення суду лише з однією метою - домогтися повторного розгляду та винесення нового рішення у справі. Повноваження судів вищого рівня з перегляду мають здійснюватися для виправлення судових помилок і недоліків, а не задля нового розгляду справи. Таку контрольну функцію не слід розглядати як замасковане оскарження, і сама лише ймовірність існування двох думок стосовно предмета спору не може бути підставою для нового розгляду справи. Відхід від цього принципу можливий лише тоді, коли цього вимагають відповідні вагомі й непереборні обставини (див. рішення Суду у справах Христов проти України, no. 24465/04, від 19.02.2009, Пономарьов проти України, no. 3236/03, від 03.04.2008).

Даний принцип тісно пов`язаний з приписами ч.4 ст.75 Господарського процесуального кодексу України, відповідно до якої обставини, встановлені рішенням суду в господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, стосовно якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

Преюдиційні факти є обов`язковими при вирішенні інших справ та не підлягають доказуванню, оскільки їх істинність встановлено у рішенні, у зв`язку з чим немає необхідності встановлювати їх знову, піддаючи сумніву істинність та стабільність судового акту, який набрав законної сили.

Отже, оскільки на момент розгляду даної справи набрало законної сили судове рішення у справі № 910/7234/21 від 20.04.2023 року, обставини, які були встановлені під час розгляду справи № 910/7234/21 не підлягають доказуванню в межах даної справи.

В подальшому у зв`язку з тим, що рішення у справі № 910/7234/21 від 20.04.2023 року не було виконане, Фізична особа - підприємець Попов Вячеслав Євгенович звернувся до Господарського суду Рівненської області з даним позовом про стягнення нарахованих за період з 06.05.2021 року по 16.11.2023 року, інфляційних втрат та 3% річних.

Пункт 1 статті 612 Цивільного кодексу України визначає що боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

В зв`язку з тим, що відповідач припустився прострочення по сплаті страхового відшкодування, позивач на підставі ст. 625 Цивільного кодексу України просить суд стягнути з відповідача 162 304,97 грн інфляційних втрат за період з 06.05.2021 року по 16.11.2023 року та 32 451,54 грн 3% річних за період з 06.05.2021 року по 16.11.2023 року.

Відповідно до ст. 625 Цивільного кодексу України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання грошового зобов`язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Виходячи із положень зазначеної норми, наслідки прострочення боржником грошового зобов`язання у вигляді інфляційного нарахування на суму боргу та 3% річних, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом, не є санкціями, а виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів внаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові, а тому ці кошти нараховуються незалежно від вини боржника. При цьому зазначена норма не обмежує права кредитора звернутися до суду за захистом свого права, якщо грошове зобов`язання не виконується й після вирішення судом питання про стягнення основного боргу. Оскільки чинне законодавство не пов`язує припинення зобов`язання з постановленням судового рішення чи відкриттям виконавчого провадження з його примусового виконання, а наявність судових актів про стягнення заборгованості не припиняє грошових зобов`язань боржника та не виключає його відповідальності за порушення строків розрахунків (даного висновку дотримується Верховий Суд у постанові від 07.02.2018 у справі № 910/11249/17).

Умовами договору не визначено інший розмір відсотків.

Відповідно до ч.ч. 3, 4 п. 3.2. постанови Пленуму Вищого господарського суду України №14 від 17.12.2013 року «Про деякі питання практики застосування законодавства про відповідальність за порушення грошових зобов`язань» розмір боргу з урахуванням індексу інфляції визначається виходячи з суми боргу, що існувала на останній день місяця, в якому платіж мав бути здійснений, помноженої на індекс інфляції, визначений названою Державною службою, за період прострочення починаючи з місяця, наступного за місяцем, у якому мав бути здійснений платіж, і за будь-який місяць (місяці), у якому (яких) мала місце інфляція. При цьому в розрахунок мають включатися й періоди часу, в які індекс інфляції становив менше одиниці (тобто мала місце дефляція).

При цьому, відповідач стверджує, що позивач не обгрунтував належними доказами та нормами права з якого саме часу зобов`язання боржника мало бути виконане, а відповідно почався строк прострочення і період нарахування відсотків річних та інфляційних втрат, на що суд зазначає наступне.

Суд враховує, що за відсутності інших підстав припинення зобов`язання, передбачених договором або законом, зобов`язання, в тому числі й грошове, припиняється його виконанням, проведеним належним чином (стаття 599 Цивільного кодексу України ).

Саме лише прийняття господарським судом рішення про задоволення вимог кредитора, якщо таке рішення не виконано в установленому законом порядку, не припиняє зобов`язальних відносин сторін і не звільняє боржника від відповідальності за невиконання грошового зобов`язання та не позбавляє кредитора права на отримання передбачених ч. 2 ст.625 Цивільного кодексу України сум.

Отже, якщо судове рішення про стягнення з боржника коштів фактично не виконано, кредитор вправі вимагати стягнення з нього в судовому порядку сум інфляційних нарахувань та процентів річних аж до повного виконання грошового зобов`язання. При цьому, сторона вправі вимагати стягнення в судовому порядку сум інфляційних нарахувань та процентів в тому числі з моменту звернення до суду (постанова ВС від 23.10.2018 № 913/70/18).

Таким чином, судове рішення у справі № 910/7234/21 не може бути поставлене під сумнів, а інші рішення, в тому числі і у даній справі, не можуть йому суперечити.

Також, суд критично ставиться до тверджень відповідача, що сума нарахувань інфляційних втрат та 3 % річних мала здійснюватись з моменту набрання судового рішення у справі №910/7234/21 законної сили, оскільки судове рішення є підтвердженням наявності боргу, а не моментом його виникнення.

Отже, за загальним правилом судове рішення забезпечує примусове виконання зобов`язання, яке виникло з підстав, що існували до винесення судового рішення, але не породжує такого зобов`язання, крім випадків, коли положення норм чинного законодавства пов`язують виникнення зобов`язання саме з набранням законної сили рішенням суду (постанова Верховного Суду України від 18.10.2017 у справі № 910/8318/16).

Суд приходить до висновку про задоволення вимог позивача щодо стягнення з відповідача 162 304,97 грн інфляційних втрат та 32 451,54 грн 3% річних (за обґрунтованими розрахунками позивача).

Частинами 3, 4 статті 13 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом.

Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних з вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

Згідно з ст. 74 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Відповідачем не спростовано належними засобами доказування обставин на які посилається позивач в обґрунтування своїх позовних вимог.

З урахуванням викладеного суд приходить до висновку, що позовні вимоги Фізичної особи - підприємця Попова Вячеслава Євгеновича обґрунтовані та підлягають задоволенню повністю.

Витрати по сплаті судового збору, відповідно до вимог ст. 129 Господарського процесуального кодексу України, підлягають стягненню з відповідача на користь позивача.

Керуючись ст. ст. 73, 74, 76-79, 91, 123, 129, 233, 238,240, 241, 252 Господарського процесуального кодексу України, суд

ВИРІШИВ:

1. Позов задовольнити в повному обсязі.

2.Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю "Західна агровиробнича компанія" (35601, Рівненська область, м. Дубно, пров. Центральний, буд. 1, ко ) на користь Фізичної особи-підприємця Попова Вячеслава Євгеновича ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ) 32 451,54 грн - 3% річних, 162 304,97 грн - інфляційних втрат, 2 921,34 грн.

Наказ видати після набрання судовим рішенням законної сили.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається безпосередньо до суду апеляційної інстанції протягом двадцяти днів з дня його проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Інформацію по справі, що розглядається можна отримати на сторінці суду на офіційному веб-порталі судової влади України в мережі Інтернет за веб-адресою: http://rv.arbitr.gov.ua/sud5019/.

Повний текст судового рішення складено та підписано 22.01.2024 року.

Суддя Н. Церковна