ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ВОЛИНСЬКОЇ ОБЛАСТІ
УХВАЛА

17 січня 2024 року Справа № 903/143/23

Суддя Господарського суду Волинської області Вороняк А. С., розглянувши матеріали за скаргою Товариства з обмеженою відповідальністю "Форест-Будекспорт"

на дії та бездіяльність відділу примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у Волинській області Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції

у справі № 903/143/23

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Форест-Будекспорт"

до відповідача: Державного підприємства "Волиньвугілля"

про стягнення 611703,62 грн,

за участі представників-учасників справи:

від скаржника: н/з;

від боржника: н/з;

від відділу примусового виконання рішень: н/з.

У зв`язку з неявкою сторін, запис розгляду судової справи не здійснювався, відповідно до ч.3 ст. 222 ГПК України.

В судовому засіданні оголошено вступну та резолютивні частини ухвали.

Встановив:

08.01.2024 на адресу Господарського суду Волинської області від Товариства з обмеженою відповідальністю "Форест-Будекспорт" надійшла скарга від 05.01.2024 на дії та бездіяльність відділу примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у Волинській області Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції, в якій скаржник просить:

- визнати неправомірними дії відділу примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у Волинській області Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції щодо прийняття постанови про зупинення вчинення виконавчих дій від 29.12.2023 у виконавчому провадженні № 71685259 в останній робочий день наявності підстав, передбачених ст. 1 Закону України Про відновлення платоспроможності державних вугледобувних підприємств;

- визнати неправомірною бездіяльність відділу примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у Волинській області Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції щодо прийняття постанови про продовження примусового виконання наказу Господарського суду Волинської області від 28.03.2023 у справі № 903/143/23-1 та зобов`язати відділ примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у Волинській області Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції продовжити примусове виконання зазначеного наказу.

Скарга обґрунтована тим, що державним виконавцем 29.12.2023, в останній робочий день існування обставин, вчинено неправомірну дію - винесено постанову про зупинення вчинення виконавчих дій у виконавчому провадженні № 71685259 на підставі ст.1 Закону України «Про відновлення платоспроможності державних вугледобувних підприємств», пункту 14 частини першої статті 34, статті 35 Закону України «Про виконавче провадження», про яку скаржник дізнався 05.01.2024 з Єдиного державного реєстру виконавчих проваджень. Також додатково заначають про неправомірну бездіяльність, а саме відділом примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у Волинській області Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції протиправно, в порушення ч.5 ст.35 цього Закону не продовжено примусове виконання рішення суду, позаяк станом на 05.01.2024 в Єдиному державному реєстрі виконавчих проваджень нема відомостей про відповідну постанову органу ДВС у Волинській області.

Протоколом повторного автоматизованого розподілу судових справ між суддями скаргу від 05.01.2024 Товариства з обмеженою відповідальністю "Форест-Будекспорт" розподілено судді Вороняку А. С..

Ухвалою суду від 09.01.2024 прийнято скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Форест-Будекспорт" від 05.01.2023 до розгляду; розгляд скарги призначено на 17.01.2024; запропоновано боржнику та відділу примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у Волинській області Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції подати суду: пояснення по суті поданої скарги та наявні докази.

Боржник та представник відділу примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у Волинській області Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції в судове засідання не з`явилися, про причини неявки суд не повідомили, пояснень по суті поданої скарги не надали, хоча вчасно та належно були повідомлені про час та місце судового засідання, що підтверджується повернутими на адресу суду рекомендованими повідомленнями про вручення поштового відправлення № 384, № 392.

10.01.2024 скаржник через відділ документального забезпечення та контролю суду подав клопотання про проведення розгляду скарги без участі його представника. Дане клопотання з додатками долучено до матеріалів справи.

Відповідно до ч.1 ст.202 Господарського процесуального кодексу України (далі ГПК України) неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею.

Згідно ч.3 ст. 202 ГПК України якщо учасник справи або його представник були належним чином повідомлені про судове засідання, суд розглядає справу за відсутності такого учасника справи у разі неявки в судове засідання учасника справи (його представника) без поважних причин або без повідомлення причин неявки; повторної неявки в судове засідання учасника справи (його представника) незалежно від причин неявки.

Відкладення розгляду справи є правом та прерогативою суду, основною умовою для якого є не відсутність у судовому засіданні учасників справи, а не можливість вирішення спору у відповідному судовому засіданні. Тобто, неявка учасника судового процесу у судове засідання за умови належного повідомлення сторони про дату, час та місце розгляду справи, не є безумовною підставою для відкладення розгляду справи.

Застосовуючи згідно з ч.1 ст.3 ГПК України, ст.17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" при розгляді справи ч.1 ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, колегія суддів зазначає, що право особи на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку кореспондується обов`язок добросовісно користуватися наданими законом процесуальними правами, утримуватися від дій, що зумовлюють затягування судового процесу та вживати надані процесуальним законом заходи для скорочення періоду судового провадження (пункт 35 рішення Європейського суду з прав людини у справі "Юніон Еліментарія Сандерс проти Іспанії" від 07.07.1989р.).

В рішенні Європейського суду з прав людини у справі "Папазова та інші проти України" (заяви №№ 32849/05, 20796/06, 14347/07 та 40760/07) від 15.03.2012р. (п.29) суд повторює, що розумність тривалості провадження повинна визначатися з огляду на обставини справи та з урахуванням таких критеріїв: складність справи, поведінка заявника та відповідних органів влади, а також ступінь важливості предмета спору для заявника.

Обов`язок швидкого здійснення правосуддя покладається, в першу чергу, на відповідні державні судові органи. Нездатність суду ефективно протидіяти недобросовісно створюваним учасниками справи перепонам для руху справи є порушенням ч.1 ст.6 даної Конвенції (§ 66, 69 рішення Європейського суду з прав людини від 08.11.2005р. у справі "Смірнова проти України"). Роль національних суддів полягає у швидкому та ефективному розгляді справ (§51 рішення Європейського суду з прав людини від 30.11.2006р. у справі "Красношапка проти України").

Критерії оцінювання "розумності" строку розгляду справи є спільними для всіх категорій справ (цивільних, господарських, адміністративних чи кримінальних). Це - складність справи, поведінка заявника та поведінка органів державної влади (насамперед, суду). Відповідальність держави за затягування провадження у справі, як правило, настає у випадку нерегулярного призначення судових засідань, призначення судових засідань з великими інтервалами, затягування при передачі або пересиланні справи з одного суду в інший, невжиття судом заходів до дисциплінування сторін у справі, свідків, експертів, повторне направлення справи на додаткове розслідування чи новий судовий розгляд.

Всі ці обставини судам слід враховувати при розгляді кожної справи, оскільки перевищення розумних строків розгляду справ становить порушення прав, гарантованих п.1 ст.6 Конвенції про захист прав і основних свобод людини, а збільшення кількості звернень до Європейського суду з прав людини не лише погіршує імідж нашої держави на міжнародному рівні, але й призводить до значних втрат державного бюджету.

Згідно ст.17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.

В силу вимог ч.1 ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, 1950 року, учасником якої є Україна, кожен при вирішенні судом питання щодо його цивільних прав та обов`язків має право на судовий розгляд упродовж розумного строку.

Обов`язок швидкого здійснення правосуддя покладається, в першу чергу, на відповідні державні судові органи. Розумність тривалості судового провадження оцінюється в залежності від обставин справи та з огляду на складність справи, поведінки сторін, предмету спору (§ 66-69 рішення Європейського суду з прав людини від 08.11.2005р. у справі "Смірнова проти України").

З врахуванням наведеного, а також вжиття судом всіх передбачених чинним законодавством заходів повідомлення учасників справи про дату, час та місце розгляду скарги, суд приходить до висновків про відсутність підстав до відкладення розгляду скарги та можливість її розгляду за відсутності повноважних представників.

Розглянувши матеріали скарги Товариства з обмеженою відповідальністю "Форест-Будекспорт" суд зазначає таке.

Відповідно до ст. 339 ГПК України сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього кодексу, порушено їхні права.

Вирішуючи подану скаргу суд зазначає, що порядок проведення виконавчого провадження регулюється положеннями Закону України "Про виконавче провадження".

Так, відповідно до ч. 1 ст. 5 Закону України "Про виконавче провадження" примусове виконання рішень покладається на органи державної виконавчої служби (державних виконавців) та у передбачених цим Законом випадках на приватних виконавців.

Судом встановлено, що рішенням Господарського суду Волинської області від 06.03.2023 у справі № 903/143/23 постановлено, зокрема, стягнути з Державного підприємства «Волиньвугілля» на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Форест-Будекспорт» 465000,00 грн заборгованості, 129877,32 грн збитків від інфляції та 16799,18 грн трьох процентів річних (всього 611676,50 грн), а також 9175,14 грн витрат, пов`язаних з оплатою судового збору.

На виконання даного рішення 28.03.2023 судом видано наказ № 903/143/23-1 для примусового виконання рішення суду.

28.04.2023 постановою головного державного виконавця Нововолинського відділу державної виконавчої служби у Володимирському районі Волинської області Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції відкрито виконавче провадження №71685259.

02.06.2023 державним виконавцем Нововолинського ВДВС винесено постанову про передачу виконавчого провадження №71685259 відділу примусового виконаний рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у Волинській області Західного управління Міністерства юстиції.

02.06.2023 постановою головного державного виконавця відділу примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у Волинській області Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції прийнято до примусового виконання виконавче провадження №71685259.

29.12.2023 постановою державного виконавця органу ДВС у Волинській області зупинено вчинення виконавчих дій у виконавчому провадженні №71685259 на підставі статті 1 Закону України «Про відновлення платоспроможності державних вугледобувних підприємств», пункту 14 частини першої статті 34, статті 35 Закону України «Про виконавче провадження».

Статтею 1 Закону України «Про відновлення платоспроможності державних вугледобувних підприємств» визначено, що тимчасово, до 1 січня 2024 року, підлягають зупиненню виконавчі провадження та заходи примусового виконання рішень щодо державних вугледобувних підприємств, які підлягають виконанню в порядку, встановленому Законом України «Про виконавче провадження».

Статтею 19 Конституції України передбачено, що правовий порядок в Україні ґрунтується на засадах, відповідно до яких ніхто не може бути примушений робити те, що не передбачено законодавством. Органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

За ст. 1 Закону України "Про виконавче провадження", виконавче провадження, як завершальна стадія судового провадження та примусове виконання рішень інших органів (посадових осіб) - це сукупність дій органів і посадових осіб, зазначених у цьому Законі, спрямованих на примусове виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), які здійснюються на підставах, у спосіб та в межах повноважень, визначених цим Законом, іншими нормативно-правовими актами, виданими відповідно до цього Закону.

Відповідно до змісту ст. 326 ГПК України, судові рішення, що набрали законної сили, є обов`язковими на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, - і за її межами. Невиконання судового рішення є підставою для відповідальності, встановленої законом. Завданням органів державної виконавчої служби є своєчасне, повне і неупереджене виконання рішень, примусове виконання яких передбачено законом (ст. 3 Закону України "Про органи та осіб, які здійснюють примусове виконання судових рішень і рішень інших органів").

Пунктом 5 частини першої статті 2 Закону України «Про виконавче провадження» передбачено, що виконавче провадження здійснюється з дотриманням засад справедливості, неупередженості та об`єктивності.

Примусове виконання рішень покладається на органи державної виконавчої служби (державних виконавців) та у передбачених цим Законом випадках на приватних виконавців, правовий статус та організація діяльності яких встановлюються Законом України «Про органи та осіб, які здійснюють примусове виконання судових рішень і рішень інших органів» (частина перша статті 5 Закону України «Про виконавче провадження»).

Положеннями статті 18 вказаного Закону визначено, що виконавець зобов`язаний вживати передбачених цим Законом заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії.

Відповідно до пункту 14 частини першої статті 34, статті 35 Закону України «Про виконавче провадження» виконавець зупиняє вчинення виконавчих дій у разі наявності підстав, передбачених статтею 1 Закону України «Про відновлення платоспроможності державних вугледобувних підприємств».

Судом встановлено, що станом на 29.12.2023 у державного виконавця були наявні законні підстави, передбачені ст.1 Закону України «Про відновлення платоспроможності державних вугледобувних підприємств» для винесення постанови про зупинення вчинення виконавчих дій, оскільки даною статтею закону чітко визначено, що до 1 січня 2024 року, підлягають зупиненню виконавчі провадження та заходи примусового виконання рішень щодо державних вугледобувних підприємств, які підлягають виконанню в порядку, встановленому Законом України "Про виконавче провадження", а тому скарга в частині визнання неправомірними дій відділу примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у Волинській області Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції щодо прийняття постанови про зупинення вчинення виконавчих дій від 29.12.2023 у виконавчому провадженні № 71685259 задоволенню не підлягає.

В той же час, згідно з частиною 5 статті 35 Закону України «Про виконавче провадження» після усунення обставин, що стали підставою для зупинення вчинення виконавчих дій, виконавець не пізніше наступного робочого дня з моменту, коли йому стало про це відомо зобов`язаний продовжити примусове виконання рішення у порядку, встановленому цим Законом, про що виносить відповідну постанову.

Враховуючи, що підставою зупинення вчинення виконавчих дій був Закон України «Про відновлення платоспроможності державних вугледобувних підприємств», яким тимчасово до 01.01.2024 врегульовано можливість зупинення вчинення виконавчих дій, а станом на 05.01.2024 відділом примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у Волинській області Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції не вчинено дій по продовженню виконання наказу суду від 28.03.2023 суд дійшов висновку, що скарга в частині визнання неправомірною бездіяльності відділу примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у Волинській області Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції щодо прийняття постанови про продовження примусового виконання наказу Господарського суду Волинської області від 28.03.2023 у справі № 903/143/23-1 та зобов`язання відділу примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у Волинській області Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції продовжити примусове виконання зазначеного наказу підлягає до задоволення.

Керуючись ст.234, 339-343 ГПК України, Законом України «Про виконавче провадження», господарський суд -

ухвалив:

1. Скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Форест-Будекспорт» задовольнити частково.

2. Визнати неправомірною бездіяльності відділу примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у Волинській області Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції щодо прийняття постанови про продовження примусового виконання наказу Господарського суду Волинської області від 28.03.2023 у справі № 903/143/23-1.

3. Зобов`язати відділ примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у Волинській області Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції продовжити примусове виконання наказу № 903/143/23-1 від 28.03.2023.

4. У задоволенні скарги щодо визнання неправомірними дій відділу примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у Волинській області Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції щодо прийняття постанови про зупинення вчинення виконавчих дій від 29.12.2023 у виконавчому провадженні № 71685259 в останній робочий день наявності підстав, передбачених ст. 1 Закону України Про відновлення платоспроможності державних вугледобувних підприємств відмовити.

Відповідно до ст.235 Господарського процесуального кодексу ухвала набирає законної сили після її підписання. Ухвала відповідно до ч. 1 ст. 256 ГПК України може бути оскаржена протягом 10 днів з дня її проголошення до Північно-західного апеляційного господарського суду.

Повний текст ухвали

виготовлено та підписано 22.01.2024.

Суддя А. С. Вороняк