РІШЕННЯ

Іменем України

15 січня 2024 року м. Чернігівсправа № 927/1561/23
Господарський суд Чернігівської області, в складі судді Романенко А.В., за правилами спрощеного позовного провадження розглянув справу

за позовом: Товариства з обмеженою відповідальністю «Євровектор Плюс»,

вул. Івана Богуна, 2, офіс 303, м. Вінниця, 21010;

до відповідача: Товариства з обмеженою відповідальністю «Черниш-Агро»,

вул. Перемоги, 1-А, с. Черниш, Чернігівський район, Чернігівська область, 15526;

предмет спору: про стягнення 783603,36 грн

без виклику (повідомлення) сторін

16.11.2023, Товариством з обмеженою відповідальністю «Євровектор Плюс» (далі ТОВ «Євровектор Плюс») поданий позов до Товариства з обмеженою відповідальністю «Черниш-Агро» (далі ТОВ «Черниш-Агро») про стягнення 783603,36 грн, з них: 522402,24 грн збитків в розмірі вартості втраченого товару, переданого на відповідальне зберігання на підставі договору від 23.05.2023 б/н (далі Договір); 261201,12 грн штрафу (50% від вартості втраченого товару), нарахованого на підставі п. 3.2.6. Договору.

Суд прийняв позовну заяву до розгляду; відкрив провадження в справі за правилами спрощеного позовного провадження без проведення судового засідання та без повідомлення (виклику) сторін, про що постановив ухвалу від 20.11.2023.

При відкритті провадження в справі, суд установив сторонам строки для подачі письмових заяв по суті позовних вимог, зокрема відповідачу 15 календарних днів з дня отримання ухвали від 20.11.2023, для подачі до суду мотивованого відзиву на позов, у порядку статей 165, 178 Господарського процесуального кодексу України (далі ГПК України).

Ухвала про відкриття провадження в справі отримана відповідачем засобами електронного зв`язку через підсистему Електронний суд, 20.11.2023, тобто граничний строк для подачі до суду відзиву на позов закінчує перебіг 05.12.2023.

Відповідач правом на подання відзиву на позов в установлений строк не скористався, проти заявлених вимог не заперечив.

За частиною 2 статті 178 ГПК України в разі ненадання відповідачем відзиву в установлений судом строк без поважних причин суд має право вирішити спір за наявними матеріалами справи.

Судочинство в господарських судах здійснюється на засадах диспозитивності та змагальності сторін (статті 13, 14 ГПК України).

Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених цим Кодексом.

Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, установлених законом.

Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних з вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

Суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Збирання доказів у господарських справах не є обов`язком суду, крім випадків, установлених цим Кодексом.

Відповідно до статті 248 ГПК України суд розглядає справи в порядку спрощеного позовного провадження протягом розумного строку, але не більше шістдесяти днів з дня відкриття провадження в справі.

Судом враховано, що в силу вимог частини 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, кожен при вирішенні судом питання щодо його цивільних прав та обов`язків має право на судовий розгляд упродовж розумного строку.

Господарський суд розглянув подані документи і матеріали, з`ясував фактичні обставини справи, дослідив докази, які мають юридичне значення для вирішення спору, та

ВСТАНОВИВ :

23.05.2023, між ТОВ «Євровектор Плюс» (далі позивач, поклажодавець) та ТОВ «Черниш-Агро» (далі відповідач, зберігач) укладений договір відповідального зберігання, за умовами якого (п. 1.1.) зберігач зобов`язався на умовах, установлених цим Договором, зберігати майно поклажодавця протягом обумовленого сторонами строку та повернути це майно поклажодавцю в тому стані, в якому воно було прийняте на зберігання, або виконати письмове розпорядження поклажодавця про видачу майна третій особі, яка має відповідно оформлене доручення.

За п. 1.2. Договору об`єктом зберігання є майно, передане поклажодавцем на зберігання, вказане в акті приймання-передачі до цього Договору (далі товар), а саме: growstim мікродобриво в кількості 720 л, вартістю 280800,00 грн (з ПДВ), еквівалентом 6894,72 євро (1); turbo мікродобриво (ТМ Rouge Vert) у кількості 370 л, вартістю 129501,48 грн (з ПДВ), еквівалентом 3179,04 євро (2); aminofoska мікродобриво (ТМ Rouge Vert) у кількості 150 л, вартістю 88500,60 грн (з ПДВ), еквівалентом 2172,60 євро (3); KS 1000 мікродобриво (ТМ Rouge Vert) у кількості 40 л, вартістю 23600,16 грн (з ПДВ), еквівалентом 579,36 євро.

Загальна вартість товару, переданого на відповідальне зберігання відповідача складає 522402,24 грн (з ПДВ), що еквівалентно 12825,72 євро, визначена за домовленістю сторін за курсом установленим АТ «Таксомбанк» для операцій з продажу євро на час закриття торгів у дату, що передує даті підписання акту приймання - передачі товару на зберігання (курс на 25.05.2023 40,74 грн за 1 євро).

Факт передачі позивачем на відповідальне зберігання відповідача ідентифікованого вище товару підтверджується двостороннім актом приймання передачі від 26.05.2023 до Договору відповідального зберігання, за яким зберігач при прийнятті товару: оглянув, здійснив перевірку зовнішніх його ознак, наявність пошкоджень, кількість тощо та будь-яких претензій до стану та кількості переданого товару не мав.

Право власності на товар до зберігача не переходить. Зберігач не має права користуватись товаром особисто та / або надавати можливість користуватись товаром третім особам. Зберігач не має права передавати товар третім особам без письмового дозволу поклажодавця (пункти 1.3., 2.2., 2.3. Договору).?

Виходячи з умов розділу 4 «Порядок розрахунків», Договір - оплатний.

За п. 3.2.2. Договору зберігач зобов`язаний повернути поклажодавцю товар по закінченню строку, обумовленого Договором або погодженого між сторонами, в тому стані в якому він був прийнятий на зберігання, або на першу письмову вимогу поклажодавця. У випадку пред`явлення поклажодавцем вимоги про повернення товару (повністю або частково) до закінчення строку зберігання, обумовленого даним Договором, зберігач зобов`язаний повернути товар поклажодавцю в указаний в такій вимозі строк. У випадку неповернення зберігачем поклажодавцю товару в строк, поклажодавець набуває права звернення до суду з позовам про стягнення зі зберігача вартості переданого на зберігання товару, зазначеного в акті приймання-передачі, та штрафних санкцій, передбачених даним Договором та чинним законодавством України.

За три календарні дні до закінчення строку зберігання товару, обумовленого даним Договором, а в випадку пред`явлення поклажодавцем вимоги про повернення товару (повністю або частково) до закінчення строку зберігання за один календарний день до настання визначеного в такій вимозі строку, зберігач зобов`язаний письмово повідомити поклажодавця про день, час та місце повернення товару та надати проєкт акту приймання передачі (повернення) товару з відповідального зберігання. Відсутність відповідного письмового повідомлення зберігача, за домовленістю сторін, визнається як відмова зберігача повернути товар, що тягне за собою передбачені цим Договором наслідки неповернення товару в указаний строк.

Згідно з пунктами 3.2.5., 5.1. Договору зберігач несе повну відповідальність за втрату або ушкодження товару, що знаходиться на зберіганні, незалежно від причини ушкодження або втрати згідно з чинним законодавством України та зобов`язаний відшкодувати поклажодавцю всі збитки, завдані внаслідок невиконання або неналежного виконання зберігачем обов`язків за цим Договором. При цьому, у випадку знищення, втрати або пошкодження товару, який зберігається в зберігача, або його частини (про що складається відповідний акт), зберігач повинен сплатити поклажодавцю його вартість, зазначену в акті приймання - передачі, протягом 5 календарних днів з моменту встановлення факту знищення, втрати або пошкодження товару або з моменту пред`явлення поклажодавцем вимоги.

Відповідно до п. 3.2.6. якщо виконання цього Договору переривається або утруднюється внаслідок порушення зберігачем своїх зобов`язань (у тому числі в разі виникнення ситуацій, передбачених пунктами 3.2.2. - 3.2.5. Договору), останній повинен повністю компенсувати поклажодавцю всі завдані в зв`язку з цим збитки (у тому числі в розмірі вартості переданого на зберігання товару, зазначеного в акті приймання - передачі) та понесені витрати і додатково сплатити поклажодавцю штраф у розмірі 50% від вартості переданого на зберігання товару за цим Договором, зазначеного в акті приймання - передачі.

Сторони в п. 8.1. установили, що Договір набуває чинності з моменту його підписання та діє до 31.12.2023 включно.

Суд здійснив аналіз умов укладеного сторонами правочину та дійшов висновку, що між ними склались відносини зі зберігання, які врегульовані §1 глави 66 Цивільного кодексу України (далі ЦК України), встановив, що договір відповідального зберігання від 23.05.2023 б/н діяв по 31.12.2023, тобто його положення були чинними на момент подачі цього позову до суду.

За частиною 1 статті 936 ЦК України за договором зберігання одна сторона (зберігач) зобов`язується зберігати річ, яка передана їй другою стороною (поклажодавцем), і повернути її поклажодавцеві в схоронності.

Відповідно до частин 1 та 2 статті 938 ЦК України зберігач зобов`язаний зберігати річ протягом строку, встановленого в договорі зберігання. Якщо строк зберігання в договорі зберігання не встановлений і не може бути визначений виходячи з його умов, зберігач зобов`язаний зберігати річ до пред`явлення поклажодавцем вимоги про її повернення.

За статтею 953 ЦК України зберігач зобов`язаний на першу вимогу поклажодавця повернути річ, навіть якщо строк її зберігання не закінчився.

Згідно з частиною 1 статті 942, частиною 1 статті 949 вказаного Кодексу зберігач зобов`язаний вживати усіх заходів, установлених договором, законом, іншими актами цивільного законодавства, для забезпечення схоронності речі, та зобов`язаний повернути поклажодавцеві річ, яка була передана на зберігання, або відповідну кількість речей такого самого роду та такої самої якості.

За втрату (нестачу) або пошкодження речі, прийнятої на зберігання, зберігач відповідає на загальних підставах (частина 1 статті 950 ЦК України).

За п. 1 частини 1 статті 951 ЦК України збитки, завдані поклажодавцеві втратою (нестачею) або пошкодженням речі, відшкодовуються зберігачем, у разі втрати (нестачі) речі - у розмірі її вартості.

З матеріалів справи вбачається, що позивач у межах строку дії договору відповідального зберігання від 23.05.2023 б/н, звернувся до відповідача з вимогою від 22.09.2023 № 22 про повернення товару, переданого на зберігання, перелік якого наведений в акті прийому -передачі від 26.05.2023 до цього Договору. Просив повернути йому товар, переданий на відповідальне зберігання, у термін до 10.10.2023, та не пізніше одного календарного дня, до 05.10.2023, письмово повідомити про день, час та місце повернення товару та надати проєкт акту прийому - передачі (повернення) цього товару з відповідального зберігання.

Відповідач, у відповідь на звернення позивача, повідомив, що під час здійснення господарської діяльності, товар загальною вартістю 522402,24 грн (з ПДВ), переданий йому на відповідальне зберігання за договором від 23.05.2023 б/н, втрачений. Товариство не відмовляється від взятих на себе зобов`язань, проте, наразі відсутня фінансова можливість повністю сплатити вартість втраченого товару. Гарантував відшкодувати вартість втраченого товару після закінчення збору врожаю в 2023 році, шляхом перерахування коштів на рахунок позивача, вказаний в Договорі, в строк до 27.10.2023 50% від вартості втраченого товару та до 10.11.2023 решту суми.

Враховуючи, що відповідач не виконав зобов`язань з відшкодування вартості втраченого товару, що перебував у нього на відповідальному зберіганні, позивач звернувся з відповідним позовом до суду.

Предметом позову є вимога про відшкодування вартості майна, що перебувало на відповідальному зберіганні на підставі Договору, та вимога про стягнення неустойки (в формі штрафу) за порушення договірних зобов`язань по забезпеченню схоронності ввіреного майна; підстава позову порушення відповідачем договірних зобов`язань щодо повернення майна, переданого йому на відповідальне зберігання.

За частиною 1 статті 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способом захисту цивільних прав та інтересів може бути відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди (п. 8 частини 2 цієї статті).

Наведене узгоджується зі змістом частини 2 статті 20 Господарського кодексу України (далі - ГК України).

Правові підстави та умови відшкодування збитків визначені, зокрема положеннями глави 3 та 51 ЦК України та главою 25 ГК України.

Відповідно до частини 1 статті 22 ЦК України особа, якій завдані збитки в результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування.

У п. 4 частини 1 статті 611 ЦК України унормовано, що в разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема відшкодування збитків та моральної шкоди; стягнення неустойки.

Згідно із частиною 1 статті 623 ЦК України боржник, який порушив зобов`язання, має відшкодувати кредиторові завдані цим збитки.

За приписами частини 1 статті 224 ГК України учасник господарських відносин, який порушив господарське зобов`язання або установлені вимоги щодо здійснення господарської діяльності, повинен відшкодувати завдані цим збитки суб`єкту, права або законні інтереси якого порушені.

Частиною 2 статті 22 ЦК України визначено, що збитками є: втрати, яких особа зазнала в зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки) (1); доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушене (упущена вигода) (2).

За частиною 2 статті 224 та частиною 1 статті 225 ГК України під збитками розуміються витрати, зроблені управненою стороною, втрата або пошкодження її майна, а також неодержані нею доходи, які управнена сторона одержала б у разі належного виконання зобов`язання або додержання правил здійснення господарської діяльності другою стороною.

До складу збитків, що підлягають відшкодуванню особою, яка допустила господарське правопорушення, включається: вартість втраченого, пошкодженого або знищеного майна, визначена відповідно до вимог законодавства; додаткові витрати (штрафні санкції, сплачені іншим суб`єктам, вартість додаткових робіт, додатково витрачених матеріалів тощо), понесені стороною, яка зазнала збитків внаслідок порушення зобов`язання другою стороною; неодержаний прибуток (втрачена вигода), на який сторона, яка зазнала збитків, мала право розраховувати в разі належного виконання зобов`язання другою стороною; матеріальна компенсація моральної шкоди в випадках, передбачених законом.

Тобто, збитки - це об`єктивне зменшення будь-яких майнових благ кредитора, яке пов`язане з утиском його інтересів, як учасника певних суспільних відносин і що виражається в зроблених ним витратах, у втраті або пошкодженні його майна, у втраті доходів, які він повинен був отримати.

Підставою для застосування господарсько - правової відповідальності в вигляді відшкодування збитків є склад господарського порушення, складовими елементами якого є протиправна поведінка (порушення стороною зобов`язань), спричинення збитків, причинно -наслідковий зв`язок між порушенням зобов`язання та завданими збитками, вина. За відсутності хоча б одного із цих елементів цивільно - правова відповідальність не настає.

Особа є невинуватою, якщо вона доведе, що вжила всіх залежних від неї заходів щодо належного виконання зобов`язання. Відсутність своєї вини доводить особа, яка порушила зобов`язання.

Важливим елементом доказування наявності збитків є встановлення причинного зв`язку між протиправною поведінкою боржника та збитками потерпілої сторони. Слід довести, що порушення боржником договірного зобов`язання є причиною, а збитки, які завдані особі, - наслідком такого порушення. Відшкодуванню підлягають збитки, які стали безпосереднім, і що важливо невідворотнім наслідком порушення відповідачем взятих на себе зобов`язань, тобто, мають бути прямими.

За статтею 86 ГПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також вірогідність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься в справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Відповідно до частини 1 статті 74 ГПК України належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять до предмета доказування.

Необхідність доводити обставини, на які учасник справи посилається як на підставу своїх вимог і заперечень в господарському процесі, є складовою обов`язку сприяти всебічному, повному та об`єктивному встановленню усіх обставин справи, що передбачає, зокрема, подання належних доказів, тобто таких, що підтверджують обставини, які входять у предмет доказування в справі, з відповідним посиланням на те, які обставини цей доказ підтверджує.

Судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню господарського судочинства. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.

Матеріалами справи підтверджується факт втрати відповідачем майна загальною вартістю 522402,24 грн (еквівалентом 12825,72 євро станом на 25.05.2023), переданого йому позивачем на відповідальне зберігання на підставі Договору від 23.05.2023 б/н за актом приймання-передачі від 26.05.2023, відтак, в силу п. 1 частини 1 статті 951 ЦК України в нього наявний обов`язок з відшкодування позивачу збитків у розмірі вартості цього майна.

Позивач на підставі належних, допустимих та достовірних доказів, у їх сукупності, довів наявність складу цивільного правопорушення, зокрема, втрату відповідачем майна, що починаючи з 26.05.2023, знаходилось на його відповідальному зберіганні на підставі Договору, що спричинило позивачу збитки в розмірі вартості цього майна; відповідач наявність своєї вини перед позивачем не спростував.

Наведені обставини, за висновком суду, свідчать про наявність підстав для задоволення позову в частині вимог про відшкодування збитків у розмірі 522402,24 грн.

За частиною 1 статті 624 ЦК України якщо за порушення зобов`язання встановлена неустойка, то вона підлягає стягненню в повному розмірі, незалежно від відшкодування збитків.

Відповідно до частин 1 та 2 статті 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові в разі порушення боржником зобов`язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється в відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання.

Сторони, в п. 3.2.6. Договору, встановили, що зберігач унаслідок порушення своїх зобов`язань, зокрема неповернення ввіреного йому майна, на вимогу позивача (п. 3.2.2.), втрати майна, переданого на його відповідальне зберігання (п. 3.2.5.), зобов`язаний компенсувати позивачу всі завдані в зв`язку з цим збитки (в тому числі в розмірі вартості переданого йому майна) і додатково сплатити позивачу штраф у розмірі 50% вартості переданого на зберігання товару за Договором, зазначеної в акті приймання - передачі.

Керуючись наведеною нормою позивач заявив до стягнення з відповідача 261201,12 грн штрафу за втрату ввіреного йому майна.

Відповідно до статей 6, 627 ЦК України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Договір є обов`язковим для виконання сторонами (стаття 629 ЦК України).

Враховуючи, що матеріалами справи підтверджене порушення відповідачем зобов`язань щодо повернення позивачу переданого на його зберігання майна, яке ним втрачене (лист - відповідь від 09.10.2023 № 10), суд, виходячи з погоджених сторонами умов у пунктах 3.2.5, 3.2.6. Договору, дійшов висновку про наявність підстав для стягнення з відповідача неустойки (в формі штрафу) в розмірі 50% від вартості втраченого майна, що складає 261201,12 грн.

Таким чином, заявлений позов підлягає задоволенню в повному обсязі.

При ухваленні рішення в справі, суд у тому числі вирішує питання щодо розподілу судових витрат між сторонами.

Відповідно до статті 129 ГПК України судові витрати по сплаті судового збору покладаються на сторони пропорційно задоволеним вимогам. Таким чином, оскільки заявлений позов підлягає задоволенню в повному обсязі, за рахунок відповідача має бути відшкодований судовий збір, сплачений позивачем при подачі позову в сумі 11754,05 грн.

Керуючись статтями 42, 46, 73, 74, 76 - 79, 91, 123, 129, 178, 233, 236, 238, 241, 247 - 252 ГПК України, господарський суд

В И Р І Ш И В :

1. Позов Товариства з обмеженою відповідальністю «Євровектор Плюс» (вул. Івана Богуна, 2, офіс 303, м. Вінниця, 21010; ) до Товариства з обмеженою відповідальністю «Черниш-Агро» (вул. Перемоги, 1-А, с. Черниш, Чернігівський район, Чернігівська область, 15526; ) про стягнення 783603,36 грн, задовольнити повністю.

2. Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «Черниш-Агро» (вул. Перемоги, 1-А, с. Черниш, Чернігівський район, Чернігівська область, 15526; ) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Євровектор Плюс» (вул. Івана Богуна, 2, офіс 303, м. Вінниця, 21010; ) 522402,24 грн збитків у розмірі вартості втраченого товару, 261201,12 грн штрафу та 11754,05 грн судового збору.

Наказ видати після набрання судовим рішенням законної сили.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційна скарга не була подана.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо воно не скасоване, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови в відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду, відповідно до статті 256 Господарського процесуального кодексу України подається протягом двадцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні були оголошені лише вступна та резолютивна частини рішення суду, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Апеляційна скарга подається до Північного апеляційного господарського суду в порядку визначеному статтею 257 Господарського процесуального кодексу України.

Суд звертає увагу учасників справи, що відповідно до приписів частин 5-8 статті 6 та частин 5, 6 статті 242 ГПК України, пунктів 5.6, 5.8, 10, 16, 17, 29, 37 Положення про порядок функціонування окремих підсистем (модулів) Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи, учасникам справи (їх представникам), які є користувачами Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи, судові рішення в паперовій формі не надсилаються і не вручаються. Суд надсилає такі рішення в електронній формі до електронного кабінету таких осіб, і вони вважаються врученими в день отримання повідомлення про доставку копії судового рішення на офіційну електронну адресу учасника справи (його представника), з якого і починається перебіг процесуального строку, встановленого законом або судом. Обмін процесуальними документами в електронній формі між судом та/або особами, що є (повинні бути) користувачами Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи, мають здійснюватися виключно за допомогою Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи.

Повідомити учасників справи про можливість одержання інформації по справі зі сторінки на офіційному веб-порталі судової влади України в мережі Інтернет за веб-адресою: http://court.gov.ua/ або у Єдиному державному реєстрі судових рішень: http://reyestr.court.gov.ua/.

Суддя А.В. Романенко