ПІВНІЧНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"17" січня 2024 р. Справа№ 911/504/23

Північний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Ходаківської І.П.

суддів: Демидової А.М.

Владимиренко С.В.

за участю секретаря судового засідання: Зозулі Н.М.

за участю представників:

від позивача: Величко О.О.

від відповідача: не з`явився

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу

Товариства з обмеженою відповідальністю "ІМПЕРІАЛ ОПТ"

на рішення господарського суду Київської області від 03.05.2023

у справі № 911/504/23 (суддя Ейвазова А.Р.)

за позовом Приватного підприємства "КОМПАНІЯ ФАРТ"

до Товариства з обмеженою відповідальністю "ІМПЕРІАЛ ОПТ"

про стягнення 351 429,78грн

В С Т А Н О В И В :

Короткий зміст позовних вимог.

В лютому 2023 року Приватне підприємство "КОМПАНІЯ ФАРТ" (далі - ПП "КОМПАНІЯ ФАРТ"; позивач) звернулось до господарського суду Київської області з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю "ІМПЕРІАЛ ОПТ" (далі - ТОВ "ІМПЕРІАЛ ОПТ"; відповідач) про стягнення 351 429,78 грн, з яких: 161 320 грн - основний борг; 10 685,77 грн - 3 % річних за період з 01.12.2020 по 14.02.2023; 67 207,24 грн - втрати від інфляції за грудень 2020 року січень 2023 року; 96 084,77 грн - пеня за період з 01.12.2020 по 14.02.2023; 16 132 грн - штраф у розмірі 10 %.

Позовні вимоги обґрунтовано невиконанням відповідачем своїх зобов`язань за договором № НП-06/11-2020 від 06.11.2020 в частині повної та своєчасної оплати за поставлений товар, право вимоги за яким перейшло до позивача на підставі договору про відступлення права вимоги №30-01 від 30.01.2023.

Короткий зміст рішення місцевого господарського суду та мотиви його прийняття.

Рішенням господарського суду Київської області від 03.05.2023 у справі №911/504/23 позов задоволено частково та стягнуто з ТОВ "Імперіал Опт" на користь ПП "Компанія Фарт" 161 320 грн основного боргу, 10 685,77 грн 3 % річних, 67 207,24 грн втрат від інфляції, 16 132 грн штрафу, 10 443,74 грн пені, а також 3 986,83 грн судового збору. У задоволенні позову в частині стягнення 85 641,03 грн пені відмовлено.

Рішення суду мотивовано тим, що враховуючи умови договору поставки, додаткової угоди, відповідач мав оплатити товар, переданий йому ТОВ "Продагротрейд" 21.11.2020, до 30.11.2020 (п. 4 додаткової угоди). Доказів виконання відповідного зобов`язання, у т.ч. первісним кредитором ТОВ "Продагротрейд" у встановлений строк або до прийняття рішення у даній справі відповідачем не надано, отже, не спростовано тверджень позивача про наявність у відповідача боргу за поставлений товар. В частині заявленої до стягнення пені суд послався на те, що під час розгляду справи позивачем не надано доказів того, що сторонами договору поставки у встановленій формі досягнуто домовленості щодо нарахування пені у строк, понад встановлений ч. 6 ст. 232 ГК України.

Короткий зміст апеляційної скарги та її доводів.

Не погоджуючись з рішенням господарського суду Київської області від 03.05.2023 у справі № 911/504/23, ТОВ "Імперіал Опт" звернулося до Північного апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, у якій просить скасувати згадане рішення суду, як таке, що ухвалене з порушенням норм матеріального та процесуального права, зокрема, ст.ст. 215, 216, ст.ст. 13, 76, 77, 78 ГПК України, ухвалити нове рішення, яким в задоволенні позову відмовити.

Апеляційна скарга обґрунтована посиланням на те, що договір відступлення права вимоги підписано від імені позивача невстановленою особою, недійсний правочин не створює юридичних наслідків, крім тих, що пов`язані з його недійсністю.

Позивач подав до Північного апеляційного господарського суду відзив на апеляційну скаргу, в якому просить залишити її без задоволення, а судове рішення - без змін, посилаючись при цьому на те, що повноваження особи, яка підписала договір уступки права вимоги підтверджуються довіреністю від 26.01.2023 та рішенням власника ПП "Копанія Фарт" № 8 від 26.01.2023, з боку ТОВ "Продагротейд" повноваження підтверджуються протоколом учасників товариства від 30.01.2023 № 3/2023 про уповноваження на підписання договору відступлення права вимоги.

Дії суду апеляційної інстанції щодо розгляду апеляційної скарги по суті та явка представників сторін.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 04.10.2023 (колегія суддів: головуюча Ходаківська І.П., судді Демидова А.М., Владимиренко С.В.) за клопотанням ТОВ "ІМПЕРІАЛ ОПТ" поновлено строк на апеляційне оскарження рішення господарського суду Київської області від 03.05.2023, відкрито апеляційне провадження у справі № 911/504/23 та призначено до розгляду апеляційну скаргу на 29.11.2023.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 29.11.2023 (колегія суддів: головуюча Ходаківська І.П., судді Демидова А.М., Владимиренко С.В.) оголошено перерву у розгляді справи № 911/504/23 на 17.01.2024; продовжено строк розгляду справи.

У судовому засіданні 17.01.2024 представник позивача надав усні пояснення по суті спору, просив відмовити в задоволенні апеляційної скарги та залишити рішення суду першої інстанції без змін.

Відповідач у судове засідання 17.01.2024 явку свого представника не забезпечив. Про дату, час і місце розгляду справи повідомлений належним чином.

Розгляд заяв, клопотань учасників справи.

29.11.2023 відповідачем подано до суду клопотання про зупинення апеляційного провадження у цій справі до набрання законної сили судовим рішенням у справі №914/2581/23, яка розглядається господарським судом Львівської області.

Вказане клопотання мотивовано наявністю підстав для зупинення провадження у цій справі на підставі пункту 5 частини першої статті 227 ГПК України. Відповідач вказує, що існує об`єктивна неможливість розгляду цієї справи до розгляду справи №914/2581/23, в межах якої вирішуватиметься питання щодо правомірності договору про відступлення права вимоги, укладеного між ТОВ "Продагротрейд" та ПП "Компанія Фарт".

Розглянувши вказане клопотання (у судовому засіданні 29.11.2023) колегія суддів дійшла наступних висновків.

Відповідно до пункту 5 частини 1 статті 227 ГПК України суд зобов`язаний зупинити провадження у справі у випадку об`єктивної неможливості розгляду цієї справи до вирішення іншої справи, що розглядається в порядку конституційного провадження, адміністративного, цивільного, господарського чи кримінального судочинства, - до набрання законної сили судовим рішенням в іншій справі; суд не може посилатися на об`єктивну неможливість розгляду справи у випадку, коли зібрані докази дозволяють встановити та оцінити обставини (факти), які є предметом судового розгляду.

Під неможливістю розгляду даної справи слід розуміти неможливість для даного господарського суду самостійно встановити обставини, які встановлюються іншим судом в іншій справі, - у зв`язку з непідвідомчістю або непідсудністю іншої справи даному господарському суду, одночасністю розгляду двох пов`язаних між собою справ різними судами або з інших причин.

Отже, для вирішення питання про зупинення провадження у справі господарського суду слід у кожному конкретному випадку з`ясувати, як пов`язана справа, що розглядається господарським судом, зі справою, що розглядається іншим судом, та чим обумовлюється неможливість розгляду справи. При цьому, наявність одночасно двох цих обставин є необхідною процесуальною підставою для застосування пункту 5 частини 1 статті 227 ГПК України. Сама по собі взаємопов`язаність двох справ ще не свідчить про неможливість розгляду справи до прийняття рішення у іншій справі.

Так, предметом розгляду у цій справі № 911/504/23 є стягнення з ТОВ "ІМПЕРІАЛ ОПТ" заборгованості (з урахуванням інфляційних втрат, трьох процентів річних) та штрафних санкцій за договором поставки № НП-06/11-2020 від 06.11.2020 та договором відступлення права вимоги № 30-01 від 30.01.2023.

В свою чергу, предметом розгляду у справі № 914/2581/23 є вимога ТОВ "ІМПЕРІАЛ ОПТ" до ТОВ "Продагротрейд" та ПП "Компанія Фарт" про визнання недійсним договору про відступлення права вимоги № 30-01 від 30.01.2023, укладеного між ТОВ "Продагротрейд" та ПП "Компанія Фарт".

Необхідно врахувати, що закріплена статтею 204 ЦК України презумпція означає, що вчинений правочин вважається правомірним, тобто таким, що породжує, змінює або припиняє цивільні права й обов`язки, доки ця презумпція не буде спростована, зокрема на підставі рішення суду, яке набрало законної сили. У разі неспростування презумпції правомірності договору всі права, набуті сторонами правочину за ним, повинні безперешкодно здійснюватися, а створені обов`язки підлягають виконанню.

Наразі відсутнє судове рішення, яким визнано недійсним договір про відступлення права вимоги № 30-01 від 30.01.2023, тобто вказаний договір є чинним і підлягає виконанню. Визнання цього договору в подальшому недійсним може бути підставою для перегляду судових рішень у даній справі за нововиявленими обставинами. Наявність спору про визнання його недійсним не є безумовною підставою для зупинення провадження у даній справі.

Наведена вище позиція узгоджується з висновками Верховного Суду, викладеними в постановах від 20.01.2021 у справі № 906/129/20 та від 01.04.2021 у справі №902/1177/15.

Обставини справи, встановлені судом першої та перевірені судом апеляційної інстанції, визначення відповідно до них правовідносин.

Як встановлено судом першої та перевірено судом апеляційної інстанції, відповідно до умов договору поставки від 06.11.2020 №НП-06/11-2020, укладеного між ТОВ "Імперіал Опт" та ТОВ "Продагротрейд", останнє взяло на себе зобов`язання поставити відповідачу пальне (нафтопродукти), найменування, кількість та ціна якого вказується у додаткових угодах, які оформлюються на кожну окрему партію товару, а покупець - прийняти та оплати його вартість. При цьому сторонами узгоджено, що до додаткової угоди також прирівнюється видаткова накладна на товар та/або акт приймання-передачі товару, підписані сторонами.

Згідно з п.1.3 договору поставки номенклатура товару, його кількість та ціна встановлюються за домовленістю сторін на базі письмової заявки покупця та зазначаються в додатках, розрахункових документах (рахунках-фактурах) та/або в відвантажувальних документах (видаткових накладних) на товар, які складають невід`ємну частину договору; поставка товару підтверджується видатковими накладними на товар, підписаними сторонами.

Пунктом 2.1 договору поставки передбачено, що кожна додаткова угода є окремим правочином, укладеним у рамках договору, кожна наступна додаткова угода не скасовує та не припиняє дію попередніх додатків ні в цілому, ні в частині, якщо тільки в них не зазначене інше.

В п. 4.1 договору поставки встановлено, що його ціна визначається кількістю отриманого та оплаченого товару покупцем протягом всього строку дії договору; вартість кожної окремої партії товару визначається постачальником в рахунках-фактурах та видаткових накладних на товар; ціна товару, що встановлюється на момент виписки рахунку та/або складання додаткової угоди не може бути змінена за умови додержання покупцем строків оплати; у випадку прострочення строків оплати постачальник залежно від кон`юнктури ринку може змінити ціну, попередивши при цьому покупця і пере виставивши при цьому рахунок та/або змінити умови додаткової угоди.

За положеннями п.5.1-п.5.5, п.5.7 договору поставки поставка товару здійснюється партіями за письмовою заявкою покупця, форма якої визначена додатком №1 до такого договору.

В п.5.9 договору сторони узгодили, що зобов`язання постачальника щодо поставки товару вважаються виконаними і ризики випадкового пошкодження, втрати та загибелі товару переходять від постачальника до покупця з моменту відвантаження товару покупцю. Право власності на товар і ризик випадкової загибелі товару переходить від покупця з моменту поставки товару незалежно від термінів здійснення оплати, як установлено п.7.3 договору,

В п.п.6.1-6.9 договору поставки визначено порядок підписання акту прийому-передачі товару та/або видаткової накладної за фактом одержання товару, вирішення питань щодо недостачі та поставки неякісного товару.

Згідно з п.7.1 договору поставки покупець зобов`язується оплатити товар на умовах 100% попередньої оплати партії товару, якщо інше не передбачено сторонами в додаткових угодах до договору; у випадку, якщо товар поставлено покупцю без попередньої оплати його вартості, покупець зобов`язаний сплатити постачальнику вартість товару протягом 2 банківських днів з моменту його отримання, якщо інше не передбачено сторонами в додаткових угодах до даного договору.

Датою оплати товару вважається дата зарахування грошових коштів на поточний рахунок постачальника (п.7.4 договору поставки).

За положеннями п.7.5 договору поставки кожна зі сторін зобов`язується протягом 5 робочих днів з моменту одержання від іншої сторони акту звірки взаєморозрахунків підписувати його і направляти іншій стороні чи в той же термін направляти свої мотивовані зауваження до акту звірки взаєморозрахунків.

Відповідно до п.8.1 договору поставки у випадку порушення покупцем термінів здійснення взаєморозрахунків, передбачених договором і відповідними додатковими угодами до нього, покупець сплачує постачальнику пеню у розмірі подвійної облікової ставки НБУ від суми заборгованості за кожен день прострочення платежу; пеня нараховується за весь період прострочення по день проведення розрахунків у відповідності з умовами договору; у випадку прострочення взаєморозрахунків понад 10 календарних днів покупець зобов`язаний сплатити штраф у розмірі 10% від суми боргу протягом 3 днів з дня одержання відповідної письмової вимоги постачальника.

Строк дії договору - з моменту його підписання уповноваженими представниками сторін і до 05.11.2022 та вважається продовженим на кожен наступний календарний рік на тих самих умовах, якщо за місяць до закінчення строку його дії не надійде письмового повідомлення про припинення договірних відносин від сторони такого договору (п.12.6 договору поставки).

Додатковою угодою №3 від 20.11.2020 до договору поставки, яка є одночасно специфікацією, сторони домовились про поставку товару дизельного пального у кількості 9250л +/-5% за ціною 17,44грн з ПДВ, загальною вартістю 161320 грн.

Вказаною додатковою угодою визначено наступні умови: строк поставки протягом 2 календарних днів з моменту підписання специфікації; ціна є попередньою та може змінюватись; згідно ІНКОТЕРМС 2010 - СРТ м. Одеса, Київське шосе, 27А; 100% оплата товару до 30.11.2020.

На виконання умов зазначеного вище договору поставки ТОВ "Продагротрейд" передало, а ТОВ "Імперіал Опт" прийняло паливо дизельне ДП-Л-Євол 5-ВО у кількості 9250л на загальну суму 161 320 грн, що підтверджується товарно-транспортною накладною на відпуск нафтопродуктів (нафти) №0000-000062 від 21.11.2020, видатковою накладною №62 від 21.11.2020.

Також ТОВ "Продагротрейд" виставлено рахунок на оплату відповідного товару №53 від 20.11.2020, проте, доказів направлення/вручення якого відповідачу суду не надано.

Також, позивачем до матеріалів справи надано акт звірки розрахунків між ТОВ "Продагротрейд" та ТОВ "Імперіал Опт" за договором №НП-06/11-2020 від 06.11.2020, який підписано одноособово ТОВ "Продагротрейд", у якому відображено сальдо на 29.01.2023 на користь ТОВ "Продагротрейд" у розмірі 161320 грн. Доказів направлення/вручення ТОВ "Продагротрейд" відповідного акту відповідачу для узгодження відповідно до п.7.5 договору позивачем у даній справі не надано.

30.01.2023 між ТОВ "Продагротрейд" та ПП "Компанія Фарт" укладено договір відступлення права вимоги № 30-01, за умовами якого позивачу передано право вимоги за договором №НП-06/11-2020 від 06.11.2020 на суму 161 320 грн.

Згідно з п.3 договору №30-01, перехід права вимоги від первісного кредитора до нового кредитора здійснюється в момент підписання такого договору, після якого первісний кредитор втрачає право вимагати виконання від боржника основного зобов`язання та штрафних/фінансових санкцій згідно основного договору.

Листом від 02.02.2023 №2/22 позивач повідомив відповідача про укладення договору №30-01 та перехід до нього права вимоги за договором №НП-06/11-2020 та вимагав виконання зобов`язання з оплати товару. Направлення відповідного листа відповідачу підтверджується описом вкладення у поштове відправлення №313 та фіскальним чеком від 02.02.2022.

Залишення відповідачем зазначеної вимоги без задоволення і стала підставою для звернення ПП "Компанія Фарт" з позовом у даній справі.

Мотиви та джерела права, з яких виходить суд апеляційної інстанції при прийнятті постанови та оцінка аргументів учасників справи.

За правилами статті 11 ЦК України підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини.

Відповідно до ч. 1 ст. 509 Цивільного кодексу України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

Частиною першою статті 714 Цивільного кодексу України передбачено, що за договором постачання енергетичними та іншими ресурсами через приєднану мережу одна сторона (постачальник) зобов`язується надавати другій стороні (споживачеві, абонентові) енергетичні та інші ресурси, передбачені договором, а споживач (абонент) зобов`язується оплачувати вартість прийнятих ресурсів та дотримуватись передбаченого договором режиму її використання, а також забезпечити безпечну експлуатацію енергетичного та іншого обладнання.

Частиною першою статті 712 Цивільного кодексу України передбачено, що за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов`язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов`язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов`язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму.

Відповідно до статті 655 Цивільного кодексу України за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов`язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов`язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму.

Статтею 526 Цивільного кодексу України визначено, що зобов`язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог Цивільного кодексу України, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Статтею 525 Цивільного кодексу України передбачено, що одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Відповідно до статті 629 Цивільного кодексу України договір є обов`язковим для виконання сторонами.

Як передбачено частиною першою статті 530 Цивільного кодексу України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Положеннями статтями 610, 612 Цивільного кодексу України передбачено, що порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Згідно з ч.1 ст.513 ЦК України правочин щодо заміни кредитора у зобов`язанні вчиняється у такій самій формі, що і правочин, на підставі якого виникло зобов`язання, право вимоги за яким передається новому кредиторові.

До нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом (ч.1 ст.514 ЦК України).

Відповідно до ст. 516 ЦК України заміна кредитора у зобов`язанні здійснюється без згоди боржника, якщо інше не встановлено договором або законом; якщо боржник не був письмово повідомлений про заміну кредитора у зобов`язанні, новий кредитор несе ризик настання несприятливих для нього наслідків, у цьому разі виконання боржником свого обов`язку первісному кредиторові є належним виконанням.

За положеннями ч.2 ст.517 ЦК України боржник має право не виконувати свого обов`язку новому кредиторові до надання боржникові доказів переходу до нового кредитора прав у зобов`язанні.

Як свідчать матеріали справи, договір поставки не містить застережень щодо заборони заміни кредитора у зобов`язанні з оплати товару без згоди боржника; договір №30-01 укладено у тій же формі, що і договір поставки; факт повідомлення відповідача - боржника за договором поставки та направлення йому доказів переходу прав у зобов`язанні підтверджується листом від 02.02.2023 №2/22, направленим із описом вкладення у поштове відправлення №313 та фіскальним чеком від 02.02.2022.

Договір уступки права вимоги №30-01 судом недійсним не визнавався.

Повноваження осіб, які підписали договір підтверджуються належними доказами, зокрема, довіреністю від 26.01.2023 та рішенням власника ПП "Копанія Фарт" № 8 від 26.01.2023, з боку ТОВ "Продагротейд" - протоколом учасників товариства від 30.01.2023 № 3/2023 про уповноваження на підписання договору відступлення права вимоги.

Окрім того, договір №30-01 виконано сторонами, а відтак, він в будь-якому випадку є чинним відповідно до положень ст. 241 ЦК України, згідно із якою правочин, вчинений представником з перевищенням повноважень, створює, змінює, припиняє цивільні права та обов`язки особи, яку він представляє, лише у разі наступного схвалення правочину цією особою. Правочин вважається схваленим зокрема у разі, якщо особа, яку він представляє, вчинила дії, що свідчать про прийняття його до виконання; наступне схвалення правочину особою, яку представляють, створює, змінює і припиняє цивільні права та обов`язки з моменту вчинення цього правочину.

Матеріалами справи підтверджено отримання відповідачем від ТОВ "Продагротейд" товару (паливо дизельне ДП-Л-Євол 5-ВО) у кількості 9250 л на загальну суму 161 320 грн на підставі товарно-транспортної накладної на відпуск нафтопродуктів (нафти) №0000-000062 від 21.11.2020, видаткової накладної № 62 від 21.11.2020.

При цьому доказів оплати отриманого товару у встановлений додатковою угодою строк (до 30.11.2020) відповідачем не надано, посилання позивача про наявність у відповідача боргу за поставлений товар не спростовано.

Положеннями статтями 610, 612 Цивільного кодексу України передбачено, що порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Відповідно до ч. 2 ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

З огляду на зазначене вище, правомірним є висновок місцевого господарського суду про задоволення позову в частині стягнення з відповідача основного боргу з урахуванням інфляційних втрат та 3 % річних у заявленому до стягнення розмірі.

В частині заявлених до стягнення штрафу у розмірі 16 132 грн та пені у розмірі 96084,77грн, яка нарахована за період з 01.12.2020 по 14.02.2023 місцевим господарським судом враховано положення ст. 549 ЦК України, згідно із якою штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання; пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання.

Відповідно до статті 611 ЦК України у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема сплата неустойки.

Частиною 1 статті 230 ГК України встановлено, що штрафними санкціями у цьому Кодексі визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов`язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов`язання.

З урахуванням встановленого факту прострочення оплати товару на загальну суму 161320 грн більш, ніж на 10 календарних днів, судом правомірно стягнуто з відповідача передбачений п.8.2 договору поставки штрафу у розмірі 10 % від простроченого боргу.

За положеннями ч.2 ст. 343 ГК України, платник грошових коштів сплачує на користь одержувача цих коштів за прострочку платежу пеню в розмірі, що встановлюється за згодою сторін, але не може перевищувати подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період, за який сплачується пеня.

Згідно з п. 8.3 договору поставки його сторонами встановлена відповідальність за порушення строків оплати поставленого товару у вигляді пені у розмірі, який не перевищує визначений вищевказаними нормами.

Відповідно до частини шостої статті 232 ГК України нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання зобов`язання, якщо інше не встановлено законом або договором, припиняється через шість місяців від дня, коли зобов`язання мало бути виконано.

За відсутності доказів того, що сторонами договору поставки у встановленій формі досягнуто домовленості щодо нарахування пені у строк, понад встановлений ч. 6 ст. 232 ГК України, судом обґрунтовано застосовано обмеження нарахування пені шестимісячним строком від дня коли зобов`язання мало бути виконано (з 01.12.2020 по 31.05.2021) та стягнуто 10 443,74 грн.

Європейський суд з прав людини у рішенні від 10.02.2010 у справі "Серявін та інші проти України" зауважив, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях, зокрема, судів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожний аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною залежно від характеру рішення.

У справі "Трофимчук проти України" (№ 4241/03, §54, ЄСПЛ, 28 жовтня 2010 року) Європейський суд з прав людини також зазначив, що хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, це не може розумітись як вимога детально відповідати на кожен довід.

Колегія суддів апеляційної інстанції з огляду на викладене зазначає, що учасникам справи надано вичерпну відповідь на всі істотні питання, що виникають при кваліфікації спірних відносин як у матеріально-правовому, так і у процесуальному сенсах.

Висновки суду апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги

Відповідно до вимог статті 269 ГПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Згідно пункту 1 частини першої статті 275 ГПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.

Згідно зі статтею 276 ГПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Перевіривши рішення суду першої інстанції в межах вимог та доводів апеляційної скарги, встановивши, що відповідні доводи щодо наявності підстав для скасування оскаржуваного рішення не знайшли свого підтвердження, колегія суддів дійшла висновку про відсутність підстав для задоволення апеляційної скарги.

Судові витрати

З огляду на те, що суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, судові витрати по сплаті судового збору за подання апеляційної скарги в порядку статті 129 ГПК України, покладаються на скаржника.

Керуючись ст.ст. 129, 269, 275, 276, 281-284 ГПК України, Північний апеляційний господарський суд

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "ІМПЕРІАЛ ОПТ" залишити без задоволення.

Рішення господарського суду Київської області від 03.05.2023 у справі №911/504/23 залишити без змін та поновити його дію.

Судові витрати по сплаті судового збору за подання апеляційної скарги покласти на скаржника.

Матеріали справи повернути до суду першої інстанції.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена до Верховного Суду у порядку та строк, передбачений ст.ст. 287-289 ГПК України.

Повний текст постанови складено - 22.01.2024.

Головуючий суддя І.П. Ходаківська

Судді А.М. Демидова

С.В. Владимиренко