ПІВДЕННО-ЗАХІДНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
_____________________________________________________________________________________________
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 січня 2024 року м. ОдесаСправа № 916/1913/23
м. Одеса, проспект Шевченка, 29, зал судових засідань Південно-західного апеляційного господарського суду №1

Південно-західний апеляційний господарський суд у складі:

головуючого судді Савицького Я.Ф.,

суддів: Колоколова С.І.,

Разюк Г.П.,

секретар судового засідання Андрущенко В.В.,

за участю представників учасників судового процесу:

від позивача: Нікогосян О.С., за ордером;

від відповідача: Некрасов І.В., у порядку самопредставництва;

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю Чорноморський рибний порт

на рішення Господарського суду Одеської області

від 12 жовтня 2023 року (з урахуванням ухвали суду від 09.11.2023) (повний текст складено 23.10.2023)

у справі № 916/1913/23

за позовом Акціонерного товариства Українська залізниця

до відповідача Товариства з обмеженою відповідальністю Чорноморський рибний порт

про стягнення заборгованості за Договором компенсації плати сторонніми особами за користування землею регіональної філії Одеська залізниця АТ Укрзалізниця на ділянках, що не мають кадастрових номерів від 19.12.2019 № ОД/НКМ-19-692д-НЮ в розмірі 2 068 708,56 грн., з якої: 1 685 330,50 грн. - сума основного боргу, 313 979,38 грн. - пеня, 18 838,76 грн. - 3 % річних, 50 559,92 грн. - інфляційні втрати,-

суддя суду першої інстанції: Шаратов Ю.А.

місце винесення рішення: м. Одеса, проспект Шевченка, 29, Господарський суд Одеської області.

Сторони належним чином повідомлені про час і місце засідання суду.

В судовому засіданні 17.01.2024 відповідно до ст. 240 Господарського процесуального кодексу України проголошено вступну та резолютивну частини постанови.

В С Т А Н О В И В:

У травні 2023 року Акціонерне товариство (АТ) Українська залізниця (далі також - позивач, Залізниця) звернулось до Господарського суду Одеської області з позовною заявою до Товариства з обмеженою відповідальністю (ТОВ) Чорноморський рибний порт (далі також відповідач, Товариство), в якій просило суд стягнути з відповідача заборгованість за договором компенсації плати сторонніми особами за користування землею регіональної філії «Одеська залізниця» АТ «Українська залізниця» на ділянках, що не мають кадастрових номерів від 19.12.2019 №ОД/НКМ-19-692д-НЮ у загальному розмірі 2 068 708,56 грн., яка складається із: суми основного боргу в розмірі 1 685 330,50 грн., пені в сумі 313 979,38 грн., 3% річних в сумі 18 838,76 грн. та інфляційних втрат у розмірі 50 559,92 грн.

Обґрунтовуючи позовні вимоги, АТ Українська залізниця посилається на невиконання відповідачем своїх обов`язків за вищевказаним договором щодо оплати позивачеві 1 685 330,50 грн. в якості відшкодування витрат позивача зі сплати земельного податку за 2021 рік та 2022 рік за земельну ділянку, обумовлену договором, враховуючи те, що строк виконання вищезазначеного обов`язку відповідача настав 15 грудня 2022 року. Як наслідок, на вказану суму прострочення позивачем нараховано пеню, інфляційні збитки та 3 % річних.

В процесі розгляду справи відповідачем було подано до місцевого господарського суду клопотання про розстрочку виконання рішення строком на 12 місяців.

Рішенням Господарського суду Одеської області від 12.10.2023 (з урахуванням ухвали суду першої інстанції від 09.11.2023) у справі №916/1913/23 (суддя Шаратова Ю.А.) позов Акціонерного товариства Українська залізниця задоволено частково. Стягнуто з Товариства з обмеженою відповідальністю «Чорноморський рибний порт» на користь Акціонерного товариства «Українська залізниця» 1 404 442,08 грн. основного боргу, 261 649,48 грн. пені, 15 698,97 грн. 3% річних, 45 423,03 грн. інфляційних втрат та витрати на сплату судового збору в розмірі 20 725,98 грн. Відмовлено у задоволенні позову Акціонерного товариства Українська залізниця до Товариства з обмеженою відповідальністю Чорноморський рибний порт в частині стягнення 280 888,42 грн. суми основного боргу, 52 329,90 грн. пені, 3 139,79 грн. 3% річних, 5 136,89 грн. інфляційних втрат. Розстрочено виконання рішення Господарського суду Одеської області від 12.10.2023 у справі №916/1913/23 строком на 6 місяців - до 12.04.2024, наступним чином: з 12.10.2023 до 11.11.2023 сплатити 291 323,26 грн.; з 12.11.2023 до 11.12.2023 сплатити 291 323,26 грн.; з 12.12.2024 до 11.01.2024 сплатити 291 323,26 грн.; з 12.01.2024 до 11.02.2024 сплатити 291 323,26 грн.; з 12.02.2024 до 11.03.2024 сплатити 291 323,26 грн.; з 12.03.2024 до 12.04.2024 сплатити 291 323,26 грн.

Суд першої інстанції у своєму рішенні виходив з обов`язковості виконання сторонами своїх зобов`язань за спірним договором, відповідно до яких відповідач повинен сплачувати компенсацію земельного податку, який, в свою чергу, був сплачений позивачем, що доведено наявними у матеріалах справи доказами. Однак, відповідач свої зобов`язання за відповідним договором не виконав, що свідчить про під ставність заявлених вимог Залізниці. Водночас, судом першої інстанції було встановлено неправомірність включення позивачем сум ПДВ до відшкодування витрат Залізниці, пов`язаних зі сплатою земельного податку за земельну ділянку площею 12,24 га, у зв`язку з чим суд першої інстанції зазначив, що за 2021 рік відповідач повинен був сплатити 645 562,08 грн., а за 2022 рік - 758 880,00 грн., що в загальній сумі становить 1 404 442,08 грн., а не 1 685 330,50 грн., як зазначив позивач. Оскільки розмір нарахованих пені, інфляційних втрат та 3% річних залежить від суми основної заборгованості, місцевий господарський суд здійснив перерахунок відповідних нарахувань та дійшов висновку, що правильними сумами для стягнення будуть наступні: 261 649,48 грн. пені, 15 698,97 грн. 3 % річних, 45 423,03 грн. інфляційних втрат.

Разом з цим, враховуючи інтереси обох сторін та загальновідому обставину військової агресії Російської Федерації проти України, внаслідок якої зупинена робота портів, а також позбавлення відповідача (внаслідок ракетного удару 26.07.2023, яким було зруйновано під`їзну залізничну колію) можливості використовувати залізничну колію (та відповідно - отримувати будь-який дохід від її використання), яка розташована на земельних ділянках, та земельний податок за які відшкодовується за договором від 19.12.2019, суд першої інстанції розстрочив виконання рішення у даній справі строком на 6 місяців, а саме: до 12.04.2024.

Не погоджуючись з рішенням суду першої інстанції, Товариства з обмеженою відповідальністю Чорноморський рибний порт звернулось до Південно-західного апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати рішення Господарського суду Одеської області від 13.10.2023 у справі №916/1913/23 в частині задоволення вимог позивача щодо стягнення з відповідача 261 649,48 грн. пені, 15 698,97 грн. 3% річних, 45 423,03 грн. інфляційних втрат та ухвалити в цій частині нове рішення, яким у задоволені позову відмовити; в іншій частині рішення від 13.10.2023 у справі №916/1913/23 залишити без змін.

Крім того, апелянт просить розстрочити виконання рішення господарського суду Одеської області від 13.10.2023 у справі № 916/1913/23 строком на 12 місяців, щляхом щомісячного перерахування сум до 31-го числа кожного місяця рівними частками.

Апелянт вважає, що в оскаржуваному рішенні суд першої інстанції не надав належної оцінки доводам відповідача щодо обставин, які призвели до прострочення; не навів будь-яких аргументів щодо відхилення норм матеріального права, на які відповідач посилався, викладаючи свою правову позицію.

За твердженням ТОВ Чорноморський рибний порт, судом першої інстанції не було враховано, що позивач в своїх рахунках збільшив розмір визначеної Договором компенсації без письмового повідомлення відповідача про такі зміни, що передбачено п.п. 5, 6 Договору від 19.12.2019. При цьому, документів на підтвердження збільшення розміру компенсації порівняно із зазначеним в у договорі розміром Залізницією відповідачу не надано, як і не надано доказів сплати збільшеної суми податку, хоча останній звертався до позивача з відповідним проханням.

Отже, посилаючись на положення ст.ст. 613, 614 Цивільного кодексу України, ст. 220 Господарського кодексу України та наполягаючи на тому, що у відповідача була відсутня можливість перевірити розмір компенсації земельного податку, який було значно збільшено порівняно із зазначеним в у договорі розміром, апелянт вказує, що порушення відповідачем зобов`язання щодо сплати визначеної Договором суми платежу сталось з вини саме Залізниці, яка безпідставно збільшила суму платежу, залишив без відповіді лист Товариства, у зв`язку з чим ТОВ Чорноморський рибний порт не може вважатись таким, що прострочило виконання зобов`язання, оскільки останнє не могло було бути виконано внаслідок бездіяльності Залізниці, пов`язаної із ненаданням відповіді на звернення ТОВ Чорноморський рибний порт.

При цьому, апелянт звертає увагу на те, що докази на підтвердження обґрунтованості відповідного збільшення суми платежу та факт понесення витрат, які підлягають компенсації за Договором, позивач надав лише до суду, а не за зверненням відповідача. На переконання ТОВ Чорноморський рибний порт, якщо би Залізниця діяла добропорядно та у відповідності з умовами Договору і нормами законодавства або відповідно до звичаїв ділового обороту, і своєчасно надала інформацію за зверненням відповідача, затримки з боку ТОВ Чорноморський рибний порт не відбулось би.

Також апелянт вказує, що суд не навів свої доводів та міркувань, з яких рострочив виконання рішення саме на 6 місяців, а не 12, як про це просив відповідач.

Ухвалою Південно-західного апеляційного господарського суду від 20.11.2023 відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою Товариства з обмеженою відповідальністю Чорноморський рибний порт на рішення Господарського суду Одеської області від 13.10.2023 у справі №916/1913/23; розгляд справи призначено на 20.12.2023 об 11:00 год.

27.11.2023 через систему «Електронний суд» від Акціонерного товариства «Українська залізниця» до Південно-західного апеляційного господарського суду надійшов відзив на апеляційну скаргу, в якому позивач не погоджується з доводами останньої, вважає її необґрунтованої, у зв`язку з чим просить залишити рішення суду першої інстанції без змін, а апеляційну скаргу без задоволення.

Зокрема, позивач вказує, що сторонами Договору була узгоджена плата за останнім не у вигляді фіксованої суми, а шляхом визначення плати, виходячи із витрат позивача, пов`язаних зв сплатою останнім земельного податку за земельну ділянку, площею 12.24 га, оскільки на дату укладання Договору було неможливо визначити розмір таких витрат на майбутнє, враховуючи, що строк дії Договору спливає 01.01.2026. При цьому, станом на дату укладання Договору (19.12.2019) був відомий розмір таких витрат за 2019 рік, про що і було зазначено в п. 4 Договору (визначено плату за Договором за 2019 рік у розмірі 645562,08 грн.). Таким чином, апелянтом помилково стверджується про те, що позивач в своїх рахунках №№68/191, 69/191, які були отримані скаржником, збільшив розмір визначеної Договором компенсації без письмового повідомлення ТОВ Чорноморський рибний порт про такі зміни.

Крім того, Залізниця зазначає про відсутність причинно-наслідкового зв`язку між невиконанням відповідачем свого обов`язку щодо здійснення оплати за Договором та відсутністю у нього інформації про фактичну сплату позивачем земельного податку за 2021, 2022 роки та обґрунтованість його розміру.

Водночас, позивач наполягає на тому, що повноваження суду щодо визначення періоду розстрочення виконання судового рішення носять дискреційний характер.

20.12.2023 судове засідання у справі №916/1913/23 не відбулось, у зв`язку із технічної неможливістю його проведення внаслідок відсутності зв`язку з підсистемою відеоконференцзв`язку ЄСІТС через мережу "Інтернет" в результаті технічного збою (недоступність сайту), про що складено відповідні довідку та акт про несправність (неналежне функціонування) системи відеоконференцзв`язку від 20.12.2023.

У зв`язку з цим, ухвалою Південно-західного апеляційного господарського суду від 21.12.2023 учасників справи №916/1913/23 повідомлено про те, що розгляд останньої відбудеться 17.01.2024 року об 11:30 год.

В судовому засіданні 17.01.2024 представник ТОВ Чорноморський рибний порт підтримав доводи, викладені в апеляційній скарзі та просив її задовольнити, а рішення суду першої інстанції - скасувати. Представник АТ «Українська залізниця», виклавши свою правову позицію, просив апеляційну колегію відмовити у задоволенні апеляційної скарги та залишити в силі оскаржуване рішення суду першої інстанції.

У судовому засіданні 17.01.2024 оголошено вступну та резолютивну частини постанови.

Згідно зі ст. 269 Господарського процесуального кодексу України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї. Докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього. Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права. У суді апеляційної інстанції не приймаються і не розглядаються позовні вимоги та підстави позову, що не були предметом розгляду в суді першої інстанції.

Дослідивши матеріали справи, розглянувши доводи та вимоги апеляційної скарги, заслухавши представників сторін, колегія суддів Південно-західного апеляційного господарського суду встановила наступне.

Матеріали справи свідчать, що 19.12.2019 між Акціонерним товариством «Українська залізниця» в особі регіональної філії «Одеська залізниця» Акціонерного товариства «Українська залізниця» (Товариством) та Товариством з обмеженою відповідальністю «Чорноморський рибний порт» (Платник) було укладено Договір компенсації плати сторонніми особами за користування землею регіональної філії Одеська залізниця АТ Укрзалізниця на ділянках, що не мають кадастрових номерів №ОД/НКМ-19-692д-НЮ (далі Договір).

Відповідно до п. 1 Договору, земельна ділянка щодо якої укладається Договір компенсації, фактично використовується Платником (відповідачем) з метою експлуатації та обслуговування розташованої залізничної під`їзної колії, без права забудови земельної ділянки. Зазначена земельна ділянка загальною площею 12,2400 га знаходиться на території станції «Поромна» в межах Таїровської селищної ради (за межами населеного пункту) Овідіопольського району Одеської області.

Пунктом 2 Договору визначено, що вказана земельна ділянка знаходиться у постійному користуванні АТ «Укрзалізниця», яка є правонаступником ДП «Одеська залізниця», на підставі Державного акту на право постійного користування землею серії І-ОД №000018 від 27.06.1997.

Вказаний акт наявний у матеріалах справи.

Згідно з п. 3 Договору, Платник зобов`язався на умовах останнього відшкодовувати Залізниці витрати, пов`язані із сплатою позивачем земельного податку за зазначену в п. 1 цього Договору земельну ділянку.

Розмір плати, яку сплачує Платник на користь Товариства в якості відшкодування витрат, пов`язаних із сплатою останнього земельного податку, за цим Договором складає: 645 562,08 грн. на 2019 рік (п. 4 Договору).

Положеннями п. 5 Договору сторонами узгоджено, що оплата здійснюється Платником шляхом перерахування коштів на поточний рахунок Товариства до 15 числа розрахункового місяця. Розрахунковим є місяць укладання Договору. Для кожного наступного року розрахунковим є місяць відповідний місяцю укладання Договору. Товариство до 5 числа розрахункового місяця виставляє Платнику рахунок-фактуру. При формуванні платіжного доручення Платником обов`язково заповнюється поле «призначення платежу» наступним чином: 191; №ОД/НКМ-19-дНЮ; ТОВ «Чорноморський рибний порт»; без ПДВ».

Відповідно до п. 6 Договору, Товариство має право в односторонньому порядку змінити розмір плати, що сплачує Платник в якості відшкодування витрат, пов`язаних зі сплатою земельного податку за цим Договором, у разі зміни розміру земельного податку, а саме: зростання індексу інфляції, проведення щорічної індексації нормативної грошової оцінки, зміни нормативної грошової оцінки земельної ділянки, шляхом письмового повідомлення про такі зміни не пізніше ніж за 10 днів до введення таких змін.

За умовами п. 7 Договору за порушення термінів оплати, визначених у п. 5 цього Договору, відповідач сплачує позивачу пеню у розмірі подвійної облікової ставки НБУ, яка діяла на момент прострочення, від суми прострочення платежу за кожний день прострочення.

У п. 8 Договору сторони погодили, що мають право вносити в Договір зміни та доповнення. Оформлювати зміни та доповнення додатковими угодами за підписами уповноважених осіб сторін, що є невід`ємними частинами Договору.

Відповідно до п. 9 Дговору його дію може бути продовжено за рішенням сторін шляхом укладання сторонами додаткової угоди до Договору. Для ініціації продовження дії договору Платник направляє на адресу Товариству звернення із обґрунтуванням про необхідність такої пролонгації не пізніше, ніж за один місяць до закінчення строку дії Договору.

Невід`ємною частиною Договору є план меж з відображенням меж земельної ділянки, каталог координат зі вказаною площею. (п. 10 Договору).

Пунктом 12 Договору встановлено, що останній набирає законної чинності з моменту підписання його сторонами та діє, починаючи з 01.01.2020 до 01.01.2026.

Як встановлено судом першої інстанції, Залізниця, на виконання умов Договору від 19.12.2019, виставила ТОВ «Чорноморський рибний порт» рахунки на відшкодування своїх витрат, пов`язаних зі сплатою земельного податку на земельну ділянку площею 12,24 га за 2021 рік та 2022 рік (а.с. 17), а саме:

- від 11.11.2022 №68/191 на суму 774 674,50 грн. (645 562,08 грн. + 129 112,42 грн. ПДВ);

- від 11.11.2022 № 69/191 на суму 910 656,00 грн. (758 880,00 грн. + 151 776,00 грн. ПДВ).

Однак, отримавши вказані рахунки, замість оплати останніх ТОВ «Чорноморський рибний порт» листом за вих. №28/11-35 від 13.08.2023 (а.с.90) повідомило позивача про те, що Залізниця не виконала п. 10 Договору від 20.12.2019 №ОД/НКМ-19-692д-НЮ; у підприємства відсутня інформація щодо повноважень головного бухгалтера позивача, який підписав рахунки; у відповідача наявні сумніви щодо обґрунтованості сум, зазначених у рахунках. Крім того, ТОВ «Чорноморський рибний порт» запропонувало надати відповідачу відомості та документи на підтвердження вказаних позивачем сум земельного податку в рахунках №№68/191, 69/191, з метою перевірки обґрунтованості сум відшкодування відповідних витрат Залізниці.

Доказів відповіді на вказаний лист з боку АТ «Українська залізниця» у матеріалах справи не міститься.

Разом з тим, на підтвердження вказаних сум позивачем до матеріалів справи надано:

- звітну податкову декларацію з плати за землю (земельний податок та/або орендна плата за земельні ділянки державної або комунальної власності) за 2021 рік (а.с. 13-15), згідно з якою річна сума земельного податку становить 1 063 806,14 грн. (колонка 17 рядка 1.3 декларації), при цьому, площа такої земельної ділянки складає 201 700,00 кв.м. (колонка 9 рядка 1.3 декларації);

- уточнюючу податкову декларацію з плати за землю (земельний податок та/або орендна плата за земельні ділянки державної або комунальної власності) за 2022 рік (а.с. 54-55), згідно з якою річна сума земельного податку становить 1 250 540,00 грн. (колонка 17 рядка 1.4 декларації), при цьому, площа такої земельної ділянки також складає 201 700,00 кв.м. (колонка 8 рядка 1.4 декларації).

Водночас, апеляційним судом встановлено, що в межах розгляду справи №916/918/23, якою розглядались аналогічні спірні правовідносини за 2020 рік між даними сторонами, судами першої, апеляційної та касаційної інстанції було визначено, що земельна ділянка площею 12,24 га, відшкодування сплати земельного податку за яку є предметом Договору, входить до загальної площі земельної ділянки площею 20,17 га, зазначеної в колонці 9 рядка 1.3 звітної податкової декларації з плати за землю за 2021 рік та в колонці 8 рядка 1.4 уточнюючої податкової декларації з плати за землю за 2022 рік.

У зв`язку з цим, позивач зазначає, що загальний розмір земельного податку, який відповідач зобов`язаний був сплатити за період 2021-2022 становить 1 404 442,08 грн., якій складається з наступних сум:

- за 2021 рік 645 562,08 грн. (1 063 806,14 / 20,17 га Х 12,24 га = 645 562,08);

- за 2022 рік 758 880,00 грн. (1 250 540,00 / 20,17 га Х 12,24 га = 758 880,00).

Місцевим господарським судом встановлено, що відповідні суми податку на землю сплачені позивачем до державного бюджету, що підтверджується платіжними дорученнями (а.с. 18-20, 39-41).

Однак, відповідачем компенсаційні рахунки Залізниці від 11.11.2022 №68/191 на суму 774 674,50 грн. та №69/191 на суму 910 656,00 грн., які були виставлені ТОВ «Чорноморський рибний порт», останнім сплачено не було, що стало підставою звернення Акціонерного товариства Українська залізниця до господарського суду із відповідним позовом.

Проаналізувавши апеляційну скаргу в межах її доводів, перевіривши правильність юридичної оцінки встановлених фактичних обставин справи, застосування господарським судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права при винесені рішення, колегія суддів Південно-західного апеляційного господарського суду дійшла наступних висновків.

Виходячи з доводів та вимог апеляційної скарги ТОВ «Чорноморський рибний порт», останні зводяться до того, що вина відповідача у не здійсненні ним відшкодування земельного податку за 2021-2022 відсутня, з огляду на те, що позивачем не було надано ТОВ «Чорноморський рибний порт» доказів реальності сум, зазначених позивачем у відповідних рахунках. У зв`язку з чим, відповідач вважає, що стягнення з нього штрафних санкцій за прострочення відповідних платежів є безпідставним.

При цьому, відповідачем не заперечується факт користування з боку ТОВ «Чорноморський рибний порт» спірною земельною ділянкою та обов`язок останнього відшкодовувати витрати позивача зі сплати земельного податку за земельну ділянку, обумовлену Договором, а тому відповідач не висуває заперечень щодо стягнення з нього основної суми заборгованості.

У контексті наведеного судова колегія зазначає, що відповідно до ч. 4 ст. 612 Цивільного кодексу України (на яку посилається апелянт) прострочення боржника не настає, якщо зобов`язання не може бути виконане внаслідок прострочення кредитора.

Однак, відповідно до ч. 1 ст. 613 Цивільного кодексу України, кредитор вважається таким, що прострочив, якщо він відмовився прийняти належне виконання, запропоноване боржником, або не вчинив дій, що встановлені договором, актами цивільного законодавства чи випливають із суті зобов`язання або звичаїв ділового обороту, до вчинення яких боржник не міг виконати свого обов`язку.

Аналогічні положення застосовано у Господарському кодексу України (які згадує апелянт).

Так, згідно з ч. 3 ст. 220 цього Кодексу, боржник не вважається таким, що прострочив виконання зобов`язання, поки воно не може бути виконано внаслідок прострочення кредитора.

Разом з цим, кредитор вважається таким, що прострочив виконання господарського зобов`язання, якщо він відмовився прийняти належне виконання, запропоноване боржником, або не виконав дій, що передбачені законом, іншими правовими актами, або випливають із змісту зобов`язання, до вчинення яких боржник не міг виконати свого зобов`язання перед кредитором. У разі якщо кредитор не виконав дій, зазначених у частині першій цієї статті, за погодженням сторін допускається відстрочення виконання на строк прострочення кредитора (ч.1, ч. 3 ст. 221 Господарського кодексу України).

При цьому, згідно зі ст. 11 Цивільного кодексу України, підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори.

Договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків (ч.1 ст. 626 Цивільного кодексу України).

Водночас, за правилами ст. 14 Цивільного кодексу України, цивільні обов`язки виконуються у межах, встановлених договором або актом цивільного законодавства.

За змістом положень ст. 628 Цивільного кодексу України, зміст договору становлять умови (пункти) визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Судова колегія звертає увагу на те, що жодним пунктом відповідного Договору не передбачено обов`язку позивача надавати будь-які документи на підтвердження правильності розрахунку плати за Договором, відповідності цієї плати розміру земельного податку, сплаченого за земельну ділянку площею 12,24 га, фактичної сплати цього податку та ін.

Також не встановлені таки вимоги для позивача і нормами чинного законодавства.

Не передбачений Договором і обов`язок позивача надання відповідачу відповідних підтверджуючих документів у разі виникнення у останнього будь-яких сумнівів щодо розміру плати за Договором.

Підписуючи без зауважень Договір №ОД/НКМ-19692д-НЮ, ТОВ «Чорноморський рибний порт» погодився із всіма умовами цього Договору, зокрема з п.п. 5 та 6 , якими саме визначені умови оплати та встановлення відповідних сум відшкодування, враховуючи, що вони діють до 01.01.2026.

Так, положеннями п. 5 Договору зобов`язання скаржника з оплати за Договором здійснюється шляхом перерахування коштів на поточний рахунок позивача.

Тобто, для можливості фактичного виконання таких дій (перерахування коштів на поточний рахунок) відповідач має бути обізнаний про реквізити такого поточного рахунку та суму оплати. При цьому, вказаним пунктом Договору встановлено, що про суми оплати Платник дізнається із рахунків-фактур, які надаються йому позивачем. ТОВ «Чорноморський рибний порт» не спростовано, що йому були відомі суми коштів, які він мав сплатити, відповідно до рахунків від 11.11.2022 №68/191 та №69/191.

Виходячи з умов Договору та судова колегія вказує, що ненадання позивачем іншої інформації щодо визначеної суми земельного податку, крім відповідних рахунків-фактур, не є відкладальною умовою в розумінні приписів ст. 212 Цивільного кодексу України та не є простроченням кредитора в розумінні ст. 613 Цивільного кодексу України, а тому не звільняє відповідача від обов`язку здійснити своєчасну відповідну оплату.

При цьому, в силу статті 538 Цивільного кодексу України виконання свого обов`язку однією із сторін, яке відповідно до договору обумовлене виконанням другою стороною свого обов`язку, є зустрічним виконанням зобов`язання, при якому сторони повинні виконувати свої обов`язки одночасно, якщо інше не встановлено умовами договору, актами цивільного законодавства тощо.

Як впливає зі змісту Договору №ОД/НКМ-19692д-НЮ, передумовою для здійснення відповідачем компенсації позивачу здійсненої останнім плати за землю у вигляді земельного податку, є саме сплата вказаного земельного податку до держбюджету самим позивачем.

Таким чином, з урахуванням приписів п. 6 Договору, ТОВ «Чорноморський рибний порт» помилково стверджує про те, що позивач в своїх рахунках №№68/191, 69/191, які були отримані відповідачем, збільшив розмір визначеної Договором компенсації без письмового повідомлення про такі зміни відповідач, оскільки річна плата за Договором визначена не у фіксованій сумі, а сумі, яка визначається щорічно, виходячи із відповідних витрат позивача по сплаті земельного податку.

Більш того, навіть порядок односторонньою зміни розміру плати за Договором, який визначений п. 6 Договору, не передбачає надання позивачем відповідних обґрунтувань, доказів, розрахунків такої зміни, а визначає в якості достатньої умови односторонньої зміни плати за Договором лише відповідне письмове повідомлення скаржника про такі зміни.

Отже, судова колегія погоджується із доводами позивач, що будь-яких об`єктивних фізичних, технічних, юридичних перешкод для здійснення ТОВ «Чорноморський рибний порт» перерахування коштів на рахунок позивача не існувало.

Зворотного апелянтом не зазначено ані в суді першої інстанції, ані при апеляційному перегляді справи №916/1913/23.

Відсутність у відповідача інформації, яку він кваліфікує (трактує) як обставину, що зумовлює неможливість виконання його обов`язку, фактично не перешкоджала здійснити апелянту перерахування відомих йому сум коштів на банківський рахунок позивача із відомими реквізитами. Зазначена обставина (відсутність інформації щодо фактичної сплати позивачем сум земельного податку та щодо їх обґрунтованості) могла зумовити лише певне суб`єктивне ставлення апелянта щодо обґрунтованості відповідних витрат по сплаті земельного податку позивачем, але, відповідні сумніви ТОВ «Чорноморський рибний порт» не визначаються чинним законодавством в якості підстави для невиконання ним своїх обов`язків чи звільнення від відповідальності за їх невиконання.

Таким чином, причинно-наслідковий зв`язок між невиконанням ТОВ «Чорноморський рибний порт» обов`язку щодо здійснення оплати за Договором та відсутністю у нього інформації про фактичну сплату позивачем земельного податку за 2021, 2022 роки, з обґрунтуванням його розміру, відсутній.

Враховуючи вищенаведене та те, що відповідачем не виконані належним чином зобов`язання за Договором №ОД/НКМ-19692д-НЮ від 19.12.2019, колегія суддів вважає обґрунтованими вимоги позивача про стягнення з відповідача компенсації земельного податку за 2021-2022, проте, у визначеної судом першої інстанції сумі, з огляду на неправомірність включення Залізницею сум ПДВ до відшкодування витрат, пов`язаних зі сплатою земельного податку за земельну ділянку площею 12,24 га, що не заперечується та оскаржується позивачем.

Відповідно ч. 1 ст. 611 Цивільного кодексу України у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема, сплата неустойки.

За ст. 549 Цивільного кодексу України, зокрема, пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання.

Крім того, боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом (ч.2 ст.625 Цивільного кодексу України).

З урахуванням наведеного суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про наявність підстав для стягнення з відповідача пені, сплата якої за порушення термінів оплати передбачена також умовами Договору, 3% річних та інфляційних втрат, нарахованих, відповідно до ст. 625 Цивільного кодексу України за порушення відповідачем грошового зобов`язання.

Щодо незгоди апелянта із розстроченням виконання судового рішення на 6 місяців, а не на 12 місяців, як того просив відповідач в суді першої інстанції.

Частиною 1 ст. 239 Господарського процесуального кодексу України унормовано, що суд, який ухвалив рішення, може визначити порядок його виконання, надати відстрочення або розстрочити виконання, вжити заходів для забезпечення його виконання, про що зазначає в рішенні.

Відповідно до положень ст. 331 Господарського процесуального кодексу України, за заявою сторони суд, який розглядав справу як суд першої інстанції, може відстрочити або розстрочити виконання рішення, а за заявою стягувача чи виконавця (у випадках, встановлених законом), - встановити чи змінити спосіб або порядок його виконання (ч.1). Підставою для встановлення або зміни способу або порядку виконання, відстрочки або розстрочки виконання судового рішення є обставини, що істотно ускладнюють виконання рішення або роблять його неможливим (ч.3). Вирішуючи питання про відстрочення чи розстрочення виконання судового рішення, суд також враховує, зокрема: ступінь вини відповідача у виникненні спору; стихійне лихо, інші надзвичайні події тощо. Розстрочення та відстрочення виконання судового рішення не може перевищувати одного року з дня ухвалення такого рішення, ухвали, постанови.

Тобто, підставою для відстрочення виконання рішення має бути існування об`єктивних, непереборних, виняткових обставин, що ускладнюють вчасне виконання рішення.

Відповідно до приписів ст.ст. 74, 76-79 Господарського процесуального кодексу України на заявника покладається обов`язок доведення існування відповідних обставин.

При цьому, відстрочення виконання рішення є правом, а не обов`язком суду, яке реалізується виключно у виняткових випадках та за наявністю підстав, що ускладнюють виконання рішення або роблять його неможливим.

Як вбачається із оскаржуваного рішення, суд першої інстанції, при вирішенні питання про розстрочення виконання рішення, враховував загальновідому обставину військової агресії РФ проти України, внаслідок якої зупинена робота портів. Також, суд враховував те, що внаслідок ракетного удару 26.07.2023 було зруйновано під`їзну залізничну колію, яка розташована на земельній ділянці, за яку відшкодовується земельний податок за Договором.

Таким чином, місцевим господарським судом було враховано всі ті обставини, на які посилався скаржник як на підставу розстрочення виконання судового рішення.

Відтак, апелянт фактично не погоджується виключно із оцінкою судом першої інстанції ступеня впливу цих обставин на ускладнення виконання судового рішення, оскільки, на думку відповідача, останнє потребує розстрочення на 12 місяців, проте, суд розстрочив відповідне виконання лише на 6 місяців, не вказавши при цьому, своїх доводів та міркувань, якими він керувався при визначенні саме такого графіку платежів.

Разом з тим, судова колегія зауважує, що в свою чергу, апелянт (ні в самому клопотанні про розстрочення, яке було подано в суді першої інстанції, ні в апеляційній скарзі) також не наводить жодних обґрунтувань необхідності розстрочення виконання судового рішення саме на 12 місяців, а не на будь-який інший строк.

При цьому, судова колегія наголошує, що відповідні повноваження суду щодо визначення періоду розстрочення виконання судового рішення носять дискреційний характер та залежать від внутрішнього переконання суду щодо ступеня впливу тих обставин, які визначені ним як такі, що зумовлюють необхідність розстрочення виконання судового рішення, на можливість виконання цього рішення тощо.

В контексті наведеного, судова колегія враховує заборгованість відповідача триває значний час та її погашення апелянтом не здійснюється. При цьому, враховуючи згадану вище судову справу №916/918/21, апеляційна колегія зазначає про систематичне невиконання боржником свого обов`язку із сплати платежів за Договором в добровільному порядку, що свідчить про недобросовісність поведінки у відповідних правовідносинах саме ТОВ «Чорноморський рибний порт».

Зважаючи на вказане, боржнику було надано достатньо часу для погашення заборгованості і додаткове збільшення такого періоду для погашення боргу є немотивованим з боку суду.

Крім того, апеляційна колегія звертає увагу на те, що суд повинен врахувати можливі негативні наслідки для боржника при виконанні рішення у встановлений строк, але, перш за все, повинен врахувати такі ж наслідки і для стягувача при затримці виконання рішення.

Відповідно до ст. 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського Суду з прав людини" суди застосовують при розгляді Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.

У рішенні ЄСПЛ у справі "Савіцький проти України" від 26.07.2012 зазначено, що суд повторює, що право на суд, захищене п. 1 ст. 6 Конвенції, було б ілюзорним, якби національні правові системи договірних держав допускали, щоб остаточні та обов`язкові судові рішення залишалися без виконання на шкоду одній зі сторін. Ефективний доступ до суду включає в себе право на виконання судового рішення без зайвих затримок.

Тому, необґрунтовано тривала затримка виконання обов`язкового рішення може суперечити Конвенції.

Питання щодо надання розстрочки виконання рішення суду повинно вирішуватися господарськими судами із дотриманням балансу інтересів всіх сторін, які приймають участь у справі. З цією метою, під час вирішення питання про відстрочку або розстрочку виконання, суд повинен враховувати матеріальні інтереси обох сторін, їх фінансовий стан.

З цього приводу апеляційний суд зазначає, що матеріали справи не містять відомостей про те, що позивач перебуває в кращому становищі порівняно з відповідачем.

Таким чином, враховуючи усі фактичні обставини справи, встановлені місцевим та апеляційним судами, аргументи, наведені в апеляційній скарзі, не можуть бути підставами для скасування оскаржуваного рішення суду першої інстанції, оскільки вони не підтверджуються матеріалами справи, ґрунтуються на неправильному тлумаченні скаржником норм матеріального права, не спростовують правильних висновків суду першої інстанції про часткове задоволення позовних вимог та зводяться до переоцінки обставин, встановлених Господарським судом Одеської області.

Пунктом 1 ч.1 ст. 275 Господарського процесуального кодексу України встановлено, що суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.

Згідно ст. 276 Господарського процесуального кодексу України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з дотриманням норм матеріального і процесуального права.

Враховуючи вищевикладене, колегія суддів апеляційної інстанції дійшла висновку, що рішення Господарського суду Одеської області від 12.10.2023 у справі №916/1913/23 слід залишити без змін, а апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю Чорноморський рибний порт без задоволення.

Приймаючи до уваги відмову у задоволенні апеляційної скарги, колегія суддів зазначає, що відповідно до ст. 129 Господарського процесуального кодексу України витрати скаржника по сплаті судового збору за її подання і розгляд не відшкодовуються.

Керуючись ст. ст. 126, 129, 269, 270, 275, 276, 281-284 Господарського процесуального кодексу України, Південно-західний апеляційний господарський суд,

П О С Т А Н О В И В:

Рішення Господарського суду Одеської області від 12.10.2023 у справі №916/1913/23 залишити без змін, апеляційну скаргу - без задоволення.

Постанова відповідно до вимог ст. 284 Господарського процесуального кодексу України набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду у 20-денний строк.

Повний текст постанови складений та підписаний 22.01.2024.

Головуючий суддя Савицький Я.Ф.

Суддя Колоколов С.І.

Суддя Разюк Г.П.