ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД МИКОЛАЇВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
======================================================================
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24 січня 2024 року Справа № 915/1511/23

Господарський суд Миколаївської області у складі судді Алексєєва А.П. розглянув у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін справу за позовною заявою приватного підприємства "Добробут Н", код 37239110 (Херсонська область, Білозерський район, смт. Білозерка, вул. Батумська, буд. 28, кв.7), яка пред`явлена до відповідача: державного підприємства "Племрепродуктор "Степове", код 00854995 (Миколаївська область, Миколаївський район, с. Степове, вул. Козацька, буд. 39), про стягнення грошових коштів у загальній сумі 267431,95 грн.

Стислий виклад позиції позивача.

18.10.2021 року між позивачем та відповідачем був укладений договір №б/н про надання поворотної фінансової допомоги. Позивач на виконання умов договору надав відповідачу грошові кошти у вигляді поворотної фінансової допомоги у розмірі 200000,00 грн. шляхом перерахування грошових коштів на банківський рахунок відповідача. Поворотна фінансова допомога надана відповідачу в строк до 01.06.2022 року. Всупереч умов договору, відповідачем не було повернуто позивачу грошові кошти у встановлений договором строк. З цієї причини позивач прийняв рішення звернутися до суду із позовом за захистом свого права.

Як на правову підставу позову позивач послався на ст.ст. 530, 610, 625, 1046 ЦК.

Позивач просив суд стягнути з відповідача грошові кошти у загальній сумі 267431,95 грн., з якої: 200000,00 грн. основний борг; 27897,70 грн. інфляційні витрати; 39534,25 грн. 15% річних.

Стислий виклад позиції відповідача.

У відзиві на позовну заяву відповідач визнає факти укладення 18.10.2021 року договору № б/н про надання поворотної фінансової допомоги та перерахування позивачем 200000,00 грн. Відповідач не повернув позивачу грошових коштів за договором. Відповідач не виконав свої договірні зобов`язання, оскільки не має можливості погашати заборгованість перед позивачем, з огляду на те, що усі обігові кошти підприємства витрачаються на виробничі процеси, оплату праці, сплату поточних зобов`язань перед державним та місцевим бюджетами та погашення заборгованості по сплаті податків. Вказує, що триває процес приватизації відповідача та позивач не позбавлений можливості отримати грошові кошти після завершення процесу приватизації. Просить поновити строк для подання відзиву та у задоволенні позовних вимог відмовити повністю.

У відповіді на відзив позивач зазначає, що заперечення, які викладені у відзиві, не містять обставин повернення відповідачем позивачу поворотної фінансової допомоги, чим порушено права позивача, які підлягають захисту в судовому порядку.

Рух справи.

29.09.2023 року позовну заяву зареєстровано у канцелярії господарського суду Миколаївської області.

04.10.2023 року ухвалою суду позов прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі. Вирішено розглядати справу за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін за наявними у справі матеріалами.

04.12.2023 року ухвалою суду поновлено відповідачу процесуальний строк для подання відзиву на позов; відзив прийнято до розгляду.

Як вбачається із змісту позовної заяви позивач в обґрунтування позовних вимог посилається на наступні обставини.

1. 18.10.2021 року між позивачем та відповідачем був укладений договір про надання поворотної фінансової допомоги №б/н.

2. 18.10.2021 року позивачем відповідачу було перераховано грошові кошти у сумі 200000,00 грн.

3. Станом на день звернення з позовною заявою до суду відповідачем не було повернуто позивачу грошові кошти у встановлений договором строк.

На підтвердження викладених у позові обставин позивач приєднав до позову у копіях:

- договір №б/н від 18.10.2021 року про надання поворотної фінансової допомоги;

- платіжне доручення №01 від 18.10.2021 року.

Згідно ч. 3 ст. 13 ГПК кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом.

Суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Збирання доказів у господарських справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом (ч. 1 ст. 14 ГПК).

Обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованих підстав вважати їх недостовірними або визнаними у зв`язку з примусом. Обставини, які визнаються учасниками справи, можуть бути зазначені в заявах по суті справи, поясненнях учасників справи, їх представників (ч. 1 ст. 75 ГПК).

Частиною 1 та ч. 3 ст. 74 ГПК визначено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи.

Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи ( ч. 1 ст. 73 ГПК).

Ці дані, зокрема встановлюються письмовими доказами (ч. 2 ст. 73 ГПК).

Судом встановлені наступні обставини.

18.10.2021 року між позивачем (кредитор) та відповідачем (боржник) був укладений договір про надання поворотної фінансової допомоги №б/н, за умовами якого в порядку на умовах визначених договором, позивач зобов`язується надати відповідачу грошові кошти у вигляді поворотної фінансової допомоги у розмірі передбаченому в п. 2.1 цього договору, а відповідач зобов`язується повернути надану поворотну фінансову допомогу у встановлені цим договором строк (термін) в порядку та на умовах, передбачених даним договором; поворотна фінансова допомога надається відповідачу для поповнення його оборотних коштів (п. 1.1 договору).

Відповідач у відзиві визнав факт укладення договору від 18.10.2021 року №б/н про надання поворотної фінансової допомоги.

Відповідно до п. 2.1 договору поворотна фінансова допомога надається в національній валюті України у розмірі 200000 грн., що на момент укладення договору складає суму еквівалентну 7597,24 доларів США визначену відповідно до курсу 2632,50 гривень за 100 доларів США встановленого на рівні міжбанківського валютного курсу продажу іноземної валюти до гривні, який розміщений за адресою на вуб-сторінці https://minfin.com.ua/currency/mb/.

Згідно п. 2.2 договору позивач надає фінансову допомогу відповідачу шляхом перерахування грошових коштів на банківський (поточний/розрахунковий) рахунок відповідача зазначений в договорі.

Відповідно до п. 2.3 договору поворотна фінансова допомога надається в користування відповідачу до 01 червня 2022 року. Відповідач зобов`язується повернути всю суму отриманої поворотної допомоги в розмірі визначеному відповідно до п. 2.1 договору не пізніше 01 червня 2022 року.

Пунктом 2.5 договору передбачено, що поворотна фінансова допомога використовується для потреб відповідача відповідно до визначених ним цілей його діяльності.

Відповідно до п. 3.1 договору відповідач зобов`язаний повернути суму поворотної фінансової допомоги в розмірі визначеному відповідно до п. 2.1 договору не пізніше терміну (дати) повернення поворотної фінансової допомоги, яка визначена в п. 2.3 цього договору.

18.10.2021 року позивачем на рахунок відповідача було перераховано грошові кошти у сумі 200000,00 грн., відповідно до платіжного доручення № 01 від 18.10.2021 року.

Відповідач у відзиві визнав факт перерахування позивачем 200000,00 грн. Також підтвердив, що сума грошових коштів позивачу повернута не була.

Висновки суду щодо підстав задоволення позову або відмови у задоволенні позову.

Правовідносини, які виникли між сторонами на підставі договору позики врегульовані положеннями ст.ст. 1046-1050 ЦК (загальні положення про позику).

Виконання цивільних і господарських зобов`язань, які виникли з договору, врегульовано відповідними положеннями ГК та ЦК про договір та зобов`язання.

Відповідно до ч. 1 ст. 1046 ЦК за договором позики за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.

Відповідно до ч. 1 ст. 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.

Предметом спору у даній справі є майнова вимога позивача про стягнення з відповідача грошових коштів за договором поворотної фінансової допомоги у розмірі 200000,00 грн., а також 15% річних та інфляційні втрати.

Згідно ч 1 ст. 509 ЦК зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від вчинення певної дії (негативне зобов`язання), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

Згідно ч. 2 ст. 509 ЦК зобов`язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу.

Відповідно до п. 1 ч. 2 ст. 11 ЦК підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини.

Відповідно до ч. 1 ст. 173 ГК України господарським визнається зобов`язання, що виникає між суб`єктом господарювання та іншим учасником (учасниками) відносин у сфері господарювання з підстав, передбачених цим Кодексом, в силу якого один суб`єкт (зобов`язана сторона, у тому числі боржник) зобов`язаний вчинити певну дію господарського чи управлінсько-господарського характеру на користь іншого суб`єкта (виконати роботу, передати майно, сплатити гроші, надати інформацію тощо), або утриматися від певних дій, а інший суб`єкт (управнена сторона, у тому числі кредитор) має право вимагати від зобов`язаної сторони виконання її обов`язку.

Відповідно до ч. 1. ст. 174 ГК України господарські зобов`язання можуть виникати, зокрема з господарського договору.

Відповідно до ч. 1 ст. 193 ГК України суб`єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов`язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов`язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться.

Частиною ч. 4 ст. 193 ГК України передбачено, що управнена сторона має право не приймати виконання зобов`язання частинами, якщо інше не передбачено законом, іншими нормативно-правовими актами або договором, або не випливає із змісту зобов`язання.

Відповідно до ч. 7 ст. 193 ГК України не допускаються одностороння відмова від виконання зобов`язань, крім випадків, передбачених законом, а також відмова від виконання або відстрочка виконання з мотиву, що зобов`язання другої сторони за іншим договором не було виконано належним чином.

Частиною 1 ст. 526 ЦК передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Частиною 1 ст. 530 ЦК визначено, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Відповідно до ч. 1 ст. 598 ЦК зобов`язання припиняється частково або у повному обсязі на підставах, встановлених договором або законом.

Як вбачається з положень ч. 1 ст. 526 та ст. 599 ЦК зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.

Як зазначено вище, відповідно до п. 2.3 договору поворотна фінансова допомога надається в користування боржнику до 01 червня 2022 року; боржник зобов`язується повернути всю суму отриманої поворотної допомоги в розмірі визначеному відповідно до п. 2.1 договору не пізніше 01 червня 2022 року.

Отже, відповідно до п.п. 2.1., 2.3 договору відповідач повинен був повернути надані позивачем грошові кошти поворотної фінансової допомоги у строк до 01.06.2022 року включно.

Але всупереч умов договору та вищенаведених норм законодавства поворотна фінансова допомога відповідачем позивачу не повернута, основний борг відповідача перед позивачем складає 200000,00 грн.

Відповідачем не надано належних та допустимих доказів повної сплати заборгованості.

Таким чином, вимога позивача щодо стягнення з відповідача грошових коштів за договором про надання поворотної фінансової допомоги в сумі 200000,00 грн. є обґрунтованою, законною та такою, що відповідає умовам договору.

Щодо вимоги позивача про стягнення з відповідача грошових коштів за відсотками та інфляційних витрат, суд зазначає наступне.

Згідно ч. 1 та ч. 2 ст. 625 ЦК боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Відповідно до п. 5.3 договору в разі порушення боржником (строку) терміну повернення всієї або частини коштів поворотної фінансової допомоги з урахуванням вимог ч. 2 ст. 625 ЦК України боржник зобов`язаний сплатити кредитору 15% річних від простроченої суми.

За розрахунками позивача сума нарахованих 15% річних за період з 02.06.2022 року по 25.09.2023 року становить 39534,25 грн., втрат від інфляції за період з червня 2022 року по серпень 2023 року - 27897,70 грн.

Судом перевірено виконані позивачем розрахунки суми 15% річних та втрат від інфляції і визнано їх арифметично вірними.

Отже, вимога в частині стягнення 15% річних та інфляційних втрат є обґрунтованою та законною.

Враховуючи наведене вище, суд дійшов висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню у повному обсязі.

Відповідно до ст. 129 ГПК України, у разі задоволення позову, судовий збір покладається на відповідача.

Керуючись ст. 237, 238 ГПК України, суд

ВИРІШИВ:

1. Позов задовольнити повністю.

2. Стягнути з державного підприємства "Племрепродуктор "Степове", код 00854995 (Миколаївська область, Миколаївський район, с. Степове, вул. Козацька, буд. 39) на користь приватного підприємства "Добробут Н", код 37239110 (Херсонська область, Білозерський район, смт. Білозерка, вул. Батумська, буд. 28, кв.7) грошові кошти у загальній сумі 267431 (двісті шістдесят сім тисяч чотириста тридцять одна) грн. 95 коп., із якої: 200000 (двісті тисяч) грн. 00 коп. - основний борг; 39534 (тридцять дев`ять тисяч п`ятсот тридцять чотири) грн. 25 коп. - 15% річних; 27897 (двадцять сім тисяч вісімсот дев`яносто сім) грн. 70 коп. інфляційні втрати, а також судовий збір, який сплачений за подачу позовної заяви у сумі 3209,18 грн.

Наказ видати після набрання рішенням законної сили.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано (ч. 1 ст.241 Господарського процесуального кодексу України).

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду (ч. 2 ст.241 Господарського процесуального кодексу України).

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом двадцяти днів з дня його проголошення (ч. 1 ст. 256 Господарського процесуального кодексу України).

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення або ухвала суду не були вручені у день його (її) проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження (ч. 2 ст. 256 Господарського процесуального кодексу України).

Апеляційна скарга подається безпосередньо до суду апеляційної інстанції (ст. 257 Господарського процесуального кодексу України).

Суддя А.П. Алексєєв