номер провадження справи 17/111/18-22/138/23
ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ЗАПОРІЗЬКОЇ ОБЛАСТІ
УХВАЛА

про залишення позову без розгляду

16.01.2024 Справа № 908/1960/18

м. Запоріжжя Запорізької області

Суддя Господарського суду Запорізької області Ярешко О.В.

При секретарі судового засідання Шолоховій С.В.,

За участю представників сторін:

від позивача: не з`явився

від відповідача: не з`явився

розглянувши в судовому засіданні матеріали справи № 908/1960/18

за позовом: Товариства з обмеженою відповідальністю Огнеупор-Індустрія (69068, м. Запоріжжя, вул. Кругова, буд. 165, кімната 93)

до відповідача: The company LRS GmbH (51766, Germany, Engelskirchen, Hammerwiese, 21 (Компанія ЛРС, 51755, Федеративна Республіка Німеччина, Енгельскирхен, Хаммервейс, 21)

про стягнення 60 100,00 євро, що за курсом НБУ еквівалентно 1 986 166,77 грн.

ВСТАНОВИВ:

У вересні 2018 року Товариство з обмеженою відповідальністю "Огнеупор-Індустрія" звернулось до Господарського суду Запорізької області з позовом про стягнення з The company "LRS GmbH" 60100,00 євро, що за курсом НБУ еквівалентно 1986166,77 грн. Позов обґрунтований неналежним виконанням відповідачем зобов`язань за контрактом № 29/01/2018 від 29.01.2018 у частині оплати виконаних робіт за актом приймання від 29.03.2018 на загальну суму 60100,00 євро та відповідно до виставленого рахунку № 2 від 29.03.2018 на вказану суму.

Рішенням Господарського суду Запорізької області від 14.12.2020, залишеним без змін постановою Центрального апеляційного господарського суду від 30.03.2023, позов задоволено частково: стягнуто з The company "LRS GmbH" 60100,00 євро, що за розрахунком за курсом НБУ станом на 26.09.2018 еквівалентно 1986165,93 грн. основного боргу та 29792,47 грн. судового збору. В іншій частині позову відмовлено.

Постановою Верховного Суду від 18.07.2023 касаційну скаргу The company "LRS GmbH" (Компанія ЛРС ГмбХ) задоволено. Постанову Центрального апеляційного господарського суду від 30.03.2023 та рішення Господарського суду Запорізької області від 14.12.2020 у справі № 908/1960/18 скасовано. Справу № 908/1960/18 передано на новий розгляд до Господарського суду Запорізької області.

Відповідно до протоколу розподілу судової справи між суддями від 22.08.2023 судову справу 908/1960/18 визначено до розгляду судді Ярешко О.В.

Ухвалою Господарського суду Запорізької області від 28.08.2023 суддею Ярешко О.В. прийнято до розгляду справу № 908/1960/18 за правилами загального позовного провадження, підготовче засідання призначено на 15.09.2023. Зобов`язано позивача в строк до 15.09.2023 подати до суду письмове пояснення щодо позовних вимог з урахуванням Постанови Верховного Суду від 18.07.2023 у даній справі, із доказами, що підтверджують надіслання (надання) пояснення представнику відповідача.

Витребуване судом пояснення позивач не надав.

29.08.2023 канцелярія суду повідомила про те, що 14.06.2023 на електронну адресу Господарського суду Запорізької області надійшла ухвала Центрального апеляційного господарського суду від 14.06.2023 про витребування у Господарського суду Запорізької області матеріалів справи № 908/1960/18 для розгляду апеляційної скарги відповідача на додаткове рішення від 09.05.2023 у вказаній справі.

На час надходження ухвали Центрального апеляційного господарського суду від 14.06.2023, матеріали справи № 908/1960/18 знаходилися в Касаційному господарському суді в складі Верховного Суду, про що Центральний апеляційний господарський суд було повідомлено листом від 15.06.2023.

Ухвалою суду від 30.08.2023 зупинено провадження у справі № 908/1960/18 до повернення матеріалів даної справи до Господарського суду Запорізької області.

Матеріали справи 31.08.2023 надіслані до Центрального апеляційного господарського суду.

У зв`язку з поверненням матеріалів справи до Господарського суду Запорізької області, ухвалою від 02.11.2023 провадження у справі поновлено, підготовче засідання призначено на 30.11.2023. Зобов`язано сторін виконати вимоги суду, викладені в ухвалі від 28.08.2023. Викликано в судове засідання уповноважених представників учасників справи, явку яких визнано обов`язковою.

28.09.2023 надійшов відзив (вих. № 412-103-908/1960/18-31 від 25.09.2023). Відповідач вважає вимоги позивача необґрунтованими та безпідставними, оскільки Александр Фріз не укладав та не підписував контракт, який є предметом спору у цій справі.

Відповіді на відзив від позивача до суду не надходило.

Постановою Верховного Суду від 18.07.2023, якою справу № 908/1960/18 передано на новий розгляд, зазначено, що під час нового розгляду справи господарському суду необхідно встановити обставини справи, щодо того, ким було складено відповідну товарно-транспортну накладну; хто ухвалював рішення про надання обладнання в оренду; чи була підписана уповноваженою особою; оцінити доводи сторін, які мають суттєве значення для вирішення справи; дослідити докази, надані сторонами на підтвердження; докази, якими сторони підтверджують або спростовують наявність кожної обставини, яка є предметом доказування у справі, а саме обставини, що підтверджують або спростовують схвалення контракту. В залежності від встановленої обставини щодо схвалення правочину вирішити питання необхідності дослідження обставин виконання/невиконання робіт за контрактом їх вартості, тощо.

Згідно ч. 1 ст. 316 ГПК України, вказівки, що містяться у постанові суду касаційної інстанції, є обов`язковими для суду першої та апеляційної інстанцій під час нового розгляду справи.

У підготовче засідання 30.11.2023 представник позивача на виклик суду не з`явився, причини неявки суду не повідомив.

Представник відповідача в підготовчому засіданні 30.11.2023 наполягав, що з боку The company LRS GmbH спірний контракт не укладався, жодні документи на виконання цього контракту Александром Фрізом чи будь-якою іншою уповноваженою особою компанії не підписувалися; жодна товарно-транспортна накладна на виконання контракту не оформлювалася, відповідно, контракт компанією не схвалювався.

Суд у підготовчому засіданні 30.11.2023 зауважив позивачу, що копії документів (доказів), які ним надано у справі в обґрунтування свої доводів, а саме: міжнародна товарно-транспортна накладна (СМR) 0602181 та митна декларація UA10090/2018/700388 нечитаємі. З`ясувати всю наявну інформацію, яку вони містять, суд не має можливості.

Ухвалою суду від 30.11.2023, на виконання постанови Верховного Суду від 18.07.2023 у справі № 908/1960/18, витребувано у позивача оригінали доказів, а саме: - оригінал міжнародної товарно-транспортної накладної (СМR) 0602181; - оригінал митної декларації UA10090/2018/700388. Витребувано у відповідача будь-які документальні докази неукладення контракту № 28/01/2018 від 29.01.2018 та не підписання його з боку відповідача, а також всі документи на його виконання; оформлення (не оформлення) товарно-транспортної накладної (СМR) 0602181; схвалення (не схвалення) вказаного контракту. Зобов`язано сторін надати (витребувати): письмові пояснення з нормативним та документальним обґрунтуванням щодо того, ким було складено товарно-транспортну накладну (СМR) 0602181, чи була вона підписана уповноваженою особою, хто ухвалював рішення про надання обладнання в оренду. Підготовче засідання відкладено на 21.12.2023. Викликано в судове засідання уповноважених представників учасників справи, явку яких визнано обов`язковою.

У підготовче засідання 21.12.2023 представник позивача на виклик суду не з`явився, причини неявки суду не повідомив.

У підготовчому засіданні 21.12.2023 представник відповідача повідомив суд, що на виконання вимог ухвали суду від 30.11.2023, щодо витребування доказів та пояснень, Адвокатським бюро Олександра Рисіна було надіслано лист № 38 від 12.12.2023 відповідачу, яким проінформовано про вимоги суду та пропозицією надіслати документи та пояснення щодо питань, які були поставлені судом. Відповіді на цей час не отримано, тому представник не може надати суду витребуваних документів та пояснень. У зв`язку з викладеним, звернувся до суду з усним клопотанням про продовження строку підготовчого провадження та відкладення підготовчого засідання.

Ухвалою суду від 21.12.2023, згідно усного клопотання відповідача, на підставі ч. 3 ст. 177 ГПК України продовжено строк підготовчого провадження в справі на 30 днів до 31.01.2024 включно. Підготовче засідання відкладено на 16.01.2024. Викликано в судове засідання уповноважених представників учасників справи, явку яких визнано обов`язковою.

У підготовче засідання 16.01.2024 представник позивача на виклик суду не з`явився, причини неявки суду не повідомив.

16.01.2024 через систему «Електронний суд» надійшла заява адвоката Рисіна О.О., якою повідомлено про закінчення 31.12.2023 строку дії контракту про надання правничої дороги № 103/1/20 від 27.01.2020, укладеного між The company LRS GmbH та Адвокатським бюро «Олександра Рисіна», на підставі якого інтереси відповідача в цій справі представляв адвокат Бюро Рисін О.О. Контракт продовжений з боку відповідача не був, а отже припинилися й повноваження представництва адвоката Рисіна О.О. у цій справі. Адвокату Рисіну О.О. не відомо про наявність у відповідача інших представників на території України, які відповідно до процесуального законодавства України мають право представляти інтереси The company LRS GmbH у цій справі в порядку представництва або самопредставництва.

У зв`язку з неявкою в судове засідання всіх учасників справи на підставі ч. 3 ст. 222 ГПК України фіксування судового процесу за допомогою технічного засобу не здійснювалось.

Позивачем витребувані ухвалою суду від 30.11.2023 докази не надані.

Суд зазначає, що позивач повідомлявся судом про прийняття справи до свого розгляду, призначені підготовчі засідання відповідно до вимог Господарського процесуального кодексу України. Ухвали суду були надіслані позивачу на адресу, зазначену позивачем та згідно відповіді № 195338 від 23.08.2023 з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань, наданої на запит суду: 69068, м. Запоріжжя, вул. Кругова, буд. 165, кімната 93. Поштові відправлення з ухвалами суду від 28.08.2023, від 30.11.2023 та від 21.12.2023 були повернуті до суду без вручення, з відмітками на довідці АТ «Укрпошта»: «адресат відсутній за вказаною адресою», «за закінченням терміну зберігання».

Згідно п. 5 ч. 6 ст. 242 ГПК України, днем вручення судового рішення є день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про відмову отримати копію судового рішення чи відмітки про відсутність особи за адресою місцезнаходження, місця проживання чи перебування особи, яка зареєстрована у встановленому законом порядку, якщо ця особа не повідомила суду іншої адреси.

Отже, якщо ухвалу про вчинення відповідної процесуальної дії направлено судом за належною адресою і повернуто підприємством зв`язку з посиланням на відсутність (вибуття) адресата, відмову від одержання, закінчення строку зберігання поштового відправлення, інші причини, що не дали змоги виконати обов`язки щодо пересилання поштового відправлення, то вважається, що адресат повідомлений про вчинення відповідної процесуальної дії.

Позивач не повідомляв суд про зміну місцезнаходження.

Відповідно до правової позиції Верховного Суду, викладеної у постанові від 15.05.2018 у справі № 904/6063/17, отримання поштової кореспонденції залежить від волевиявлення юридичної особи і на неї, як на суб`єкта господарської діяльності покладається обов`язок належної організації отримання поштової кореспонденції, пов`язаної із здійснюваною господарською діяльністю. Сам лише факт неотримання скаржником кореспонденції, якою суд із додержанням вимог процесуального закону надсилав ухвалу для вчинення відповідних дій за належною адресою та яка повернулася до суду у зв`язку з її неотриманням адресатом, не може вважатися поважною причиною невиконання ухвали суду, оскільки наведене зумовлено не об`єктивними причинами, а суб`єктивною поведінкою сторони щодо отримання кореспонденції, яка надходила на її адресу (аналогічна позиція викладена в постановах КГС ВС від 16.05.2018 у справі № 910/15442/17, від 10.09.2018 у справі № 910/23064/17, від 24.07.2018 у справі № 906/587/17).

Як звернув увагу Верховний Суд у складі колегії Касаційного господарського суду у постанові від 19.02.2020 у справі № 910/16409/15: «свідоме неотримання судової кореспонденції, яка направлялася за офіційною юридичною адресою, є порушенням норм процесуального права та може бути розцінено судом як дії, спрямовані на затягування розгляду справи та свідчити про зловживання процесуальними правами учасника справи, які направлені на перешкоджання здійснення своєчасного розгляду справи. З огляду на наведене, колегія суддів дійшла висновку, що, сторона була обізнана про розгляд справи в суді, повідомлялася про дату, час та місце судових засідань за вказаною адресою, однак не скористався правом участі у судових засіданнях, тому відсутні підстави вважати, що судом під час розгляду справи було порушено норми процесуального права щодо повідомлення останнього про час та місце судового розгляду».

Згідно з правовою позицією Верховного Суду, викладеною у постанові від 29.03.2021 у справі № 910/1487/20, направлення листа рекомендованою кореспонденцією на дійсну адресу є достатнім для того, щоб вважати повідомлення належним, оскільки отримання зазначеного листа адресатом перебуває поза межами контролю відправника, у даному випадку суду.

Враховуючи наведене, суд дійшов висновку, що неотримання листів з ухвалами суду є наслідком свідомого діяння (бездіяльності) позивача щодо їх належного отримання, тобто є власною волею ТОВ Огнеупор-Індустрія.

Судом також враховано, що за приписами ч. 1 ст. 9 ГПК України, ніхто не може бути позбавлений права на інформацію про дату, час і місце розгляду своєї справи або обмежений у праві отримання в суді усної або письмової інформації про результати розгляду його судової справи. Будь-яка особа, яка не є учасником справи, має право на доступ до судових рішень у порядку, встановленому законом.

Згідно Закону України Про доступ до судових рішень, кожен має право на доступ до судових рішень у порядку, визначеному цим Законом. Судові рішення, внесені до Єдиного державного реєстру судових рішень, є відкритими для безоплатного цілодобового доступу на офіційному веб-порталі судової влади України.

Суд звертає увагу на те, що електронні тексти ухвал суду були оприлюднені в Єдиному державному реєстрі судових рішень, тому позивач не був позбавлений права та можливості ознайомитись із процесуальними документами у справі № 908/1960/18 з Єдиного державного реєстру судових рішень (www.reyestr.court.gov.ua).

Позивачем більше 4-х місяців не вчинялися будь-які дії щодо з`ясування обставин розгляду справи за його позовом, про наявність якої йому відомо, що свідчить про нехтування ним своїми процесуальними правами.

Судом враховано правову позицію Європейського суду з прав людини у справі "Пономарьов проти України", згідно з якою сторони в розумні інтервали часу мають самостійно вживати заходів, щоб дізнатись про стан відомого їм судового провадження.

Згідно ч. 1 ст. 43 ГПК України, учасники судового процесу та їх представники повинні добросовісно користуватися процесуальними правами; зловживання процесуальними правами не допускається.

Відповідно до ч. 2 ст. 42 Господарського процесуального кодексу України, учасники справи зобов`язані сприяти своєчасному, всебічному, повному та об`єктивному встановленню всіх обставин справи; з`являтися в судове засідання за викликом суду, якщо їх явка визнана судом обов`язковою; подавати усі наявні у них докази в порядку та строки, встановлені законом або судом, не приховувати докази; виконувати процесуальні дії у встановлені законом або судом строки.

Суд зазначає, що відповідно до ч.ч. 1, 4 ст. 74 ГПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов`язків щодо доказів.

Частиною 6 ст. 91 ГПК України передбачено, що якщо подано копію (електронну копію) письмового доказу, суд за клопотанням учасника справи або з власної ініціативи може витребувати у відповідної особи оригінал письмового доказу. Якщо оригінал письмового доказу не поданий, а учасник справи або суд ставить під сумнів відповідність поданої копії (електронної копії) оригіналу, такий доказ не береться судом до уваги.

Разом з тим, належних та допустимих у розумінні ст.ст. 77, 76 ГПК України доказів, необхідних для розгляду справи та постановлення законного та обґрунтованого рішення, позивачем на вимогу суду не надано.

Представник позивача у судові засідання 30.11.2023, 21.12.2023 та 16.01.2024 не з`явився, витребуваних доказів суду не надав, будь-яких пояснень з приводу не надання доказів не надав.

Явка позивача визнавалася в судові засідання обов`язковою.

Нез`явлення позивача в судове засідання перешкоджає вирішенню спору по суті, враховуючи неподання позивачем витребуваних судом доказів. Крім того, заяви про розгляд справи за відсутності позивача до суду не надходило.

Відповідно до ч.ч. 1, 3, 5 ст. 236 ГПК України, судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Судове рішення має відповідати завданню господарського судочинства. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.

За приписами ч. 3 ст. 2 ГПК України, основними засадами господарського судочинства є, зокрема, верховенство права, рівність всіх учасників судового процесу перед законом і судом, змагальність сторін, неприпустимість зловживання процесуальними правами.

Постановляючи рішення, суд встановлює певні юридичні факти, які в даному випадку без дослідження неподаних позивачем доказів та пояснень представника позивача, встановити неможливо.

Відповідно п. 4 ч. 1 ст. 226 ГПК України, суд залишає позов без розгляду, якщо позивач без поважних причин не подав витребувані судом докази, необхідні для вирішення спору, або позивач (його представник) не з`явився у судове засідання або не повідомив про причини неявки, крім випадку, якщо від нього надійшла заява про розгляд справи за його відсутності і його нез`явлення не перешкоджає вирішенню спору.

Відтак, вказана норма закону закріплює обов`язок суду (а не право) залишити позов без розгляду за наявності вказаної вище підстави.

Згідно ч. 1 ст. 7 Закону України Про судоустрій і статус суддів, кожному гарантується захист його прав, свобод та інтересів у розумні строки незалежним, безстороннім і справедливим судом, утвореним відповідно до закону.

Стаття 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, ратифікована Україною Законом N 475/97-ВР від 17.07.1997, гарантує право на справедливий і публічний розгляд справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом.

Одними з основних елементів верховенства права є доступ до суду, принципи рівності та змагальності учасників.

Європейський суд у своїх рішеннях неодноразово наголошував, що право на доступ до суду, закріплене у статті 6 Конвенції, не є абсолютним: воно може бути піддане допустимим обмеженням, оскільки вимагає за своєю природою державного регулювання (справа Корня проти Республіки Молдова, рішення від 22 липня 2014 року, за заявою № 22735/07; справа Скорик проти України, рішення від 8 січня 2008 року за заявою № 32671/02). Такі обмеження мають бути очевидними та передбачуваними для заявника (справа Мушта проти України, рішення від 18 листопада 2010 року за заявою № 8863/06). Положення статей 42, 43, 74, 80 ГПК України є очевидними і зрозумілими для учасників справи; наслідок, передбачений ст. 226 ГПК України про обов`язок суду залишити позовну заяву без розгляду при неподанні стороною витребуваних доказів та неявкою позивача, також є очевидним і передбачуваним.

Відтак, позивачем реалізоване право на доступ до суду у розумінні національного законодавства, Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та практики Європейського суду, однак саме у зв`язку з невиконанням покладених обов`язків на сторону та недобросовісним виконанням вимог суду та процесуального закону, повне та всебічне дослідження обставин справи, постановлення законного та обґрунтованого рішення не вбачається за можливе, у зв`язку з чим суд залишає позов без розгляду.

Суд звертає увагу позивача, що особа, позов якої залишено без розгляду, після усунення обставин, що були підставою для залишення позову без розгляду, має право звернутися до суду повторно (ч. 4 ст. 226 Господарського процесуального кодексу України).

Згідно ч. 2 ст. 226 ГПК України, про залишення позову без розгляду постановляється ухвала, в якій вирішуються питання про розподіл між сторонами судових витрат, про повернення судового збору з бюджету.

Відповідно п. 4 ч. 1 ст. 7 Закону України "Про судовий збір", сплачена сума судового збору повертається за клопотанням особи, яка його сплатила за ухвалою суду в разі залишення заяви або скарги без розгляду (крім випадків, якщо такі заяви або скарги залишені без розгляду у зв`язку з повторним неприбуттям або залишенням позивачем судового засідання без поважних причин та неподання заяви про розгляд справи за його відсутності, або неподання позивачем витребуваних судом матеріалів, або за його заявою (клопотанням).

Оскільки, позов залишений без розгляду у зв`язку з неподанням позивачем витребуваних судом доказів та повторною неявкою представника позивача в судове засідання, у суду відсутні підстави для повернення позивачу судового збору за подання позовної заяви, судові витрати покладаються на позивача.

Відповідно ч. 5 ст. 130 ГПК України, у разі закриття провадження у справі або залишення позову без розгляду відповідач має право заявити вимоги про компенсацію здійснених ним витрат, пов`язаних з розглядом справи, внаслідок необґрунтованих дій позивача.

28.09.2023 до суду від представника відповідача адвоката Рисіна О.О. надійшла заява (вих. № 413-103-908/1960/18-32 від 25.09.2023) про відшкодування судових витрат по справі. Зазначено, що відповідач поніс судові витрати зі сплати судового збору при апеляційному та касаційному оскарженні судового рішення на загальну суму 2805 євро, які складаються з: судових витрат по сплаті судового збору за подачу апеляційної скарги на судове рішення від 14.12.2020 у сумі 1295 євро, судових витрат по сплаті судового збору за подачу касаційної скарги на судове рішення від 14.12.2020 та постанову апеляційної інстанції від 30.03.2023 у сумі 1510 євро. Крім того, відповідачем при розгляді його касаційної скарги в Верховному Суді також були понесені судові витрати на правничу допомогу в сумі 552,13 євро, які також підлягають стягненню з позивача. Просив стягнути вказані суми з позивача на користь відповідача.

29.12.2023 до суду від представника відповідача адвоката Рисіна О.О. надійшло клопотання (вих. № б/н від 29.12.2023) про стягнення судових витрат, згідно якого просив стягнути з позивача на користь відповідача 1726,77 євро витрат на професійну правничу допомогу по справі при попередньому розгляді справи в суді першої інстанції.

Судом встановлено, що при зверненні до апеляційної інстанції з апеляційною скаргою про оскарження рішення Господарського суду Запорізької області від 14.12.2020 у справі № 908/1960/18, відповідачем було сплачено судовий збір у сумі 1295 євро, що підтверджується платіжним дорученням від 06.01.2021 (а.с. 17-18 т. 5).

При зверненні до касаційної інстанції з касаційною скаргою про оскарження постанови Центрального апеляційного господарського суду від 30.03.2023 у справі № 908/1960/18, відповідачем було сплачено судовий збір у сумі 1510 євро, що підтверджується платіжним дорученням від 04.04.2023 (а.с. 23 т. 9).

Як встановлено судом, рішенням Господарського суду Запорізької області від 14.12.2020, залишеним без змін постановою Центрального апеляційного господарського суду від 30.03.2023, позов ТОВ «Огнеупор-Індустрія» задоволено частково: стягнуто з The company "LRS GmbH" 60100,00 євро, що за розрахунком за курсом НБУ станом на 26.09.2018 еквівалентно 1986165,93 грн. основного боргу та 29792,47 грн. судового збору. В іншій частині позову відмовлено.

Постановою Верховного Суду від 18.07.2023 касаційну скаргу The company "LRS GmbH" (Компанія ЛРС ГмбХ) задоволено. Постанову Центрального апеляційного господарського суду від 30.03.2023 та рішення Господарського суду Запорізької області від 14.12.2020 у справі № 908/1960/18 скасовано. Справу № 908/1960/18 передано на новий розгляд до Господарського суду Запорізької області

У пункті 63 даної постанови зазначено, що в зв`язку з скасуванням судових рішень і передачею справи на новий розгляд, розподіл судових витрат у справі, в тому числі понесених у зв`язку з переглядом справи у суді касаційної інстанції, здійснює господарський суд, який приймає рішення за результатами нового розгляду справи, керуючись загальними правилами розподілу судових витрат.

Враховуючи наведене, судові витрати в розмірі 1295 євро та в розмірі 1510 євро, що разом складає 2805 євро, підлягають стягненню з позивача на користь відповідача.

Положеннями статті 59 Конституції України встановлено, що кожен має право на професійну правничу допомогу. Кожен є вільним у виборі захисника своїх прав.

Право особи на отримання правової допомоги під час розгляду справи господарськими судами гарантоване статтею 131-2 Конституції України, статтею 16 Господарського процесуального кодексу України, відповідними положеннями Закону "Про адвокатуру та адвокатську діяльність".

Однією з основних засад (принципів) господарського судочинства є відшкодування судових витрат сторони, на користь якої ухвалене судове рішення (пункт 12 частини 3 статті 2 Господарського процесуального кодексу України).

Метою впровадження цього принципу є забезпечення особі можливості ефективно захистити свої права в суді, ефективно захиститись у разі подання до неї необґрунтованого позову, а також стимулювання сторін до досудового вирішення спору.

Відповідно ст. 126 ГПК України, витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на професійну правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу професійну правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката, визначається згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Для визначення розміру витрат на професійну правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, які підлягають розподілу між сторонами. Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.

Відповідно ст. 30 Закону України "Про адвокатуру та адвокатську діяльність", гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час.

Таким чином, визначаючи розмір суми, яка підлягає сплаті в порядку компенсації гонорару адвоката іншою стороною, необхідно враховувати, зокрема, встановлений в самому договорі розмір та/або порядок обчислення таких витрат, що узгоджується з приписами статті 30 Закону України "Про адвокатуру і адвокатську діяльність".

Відповідачем долучено до матеріалів справи копію контракту № 103/1/20 від 27.01.2020 про надання правової (професійної правничої) допомоги (а.с. 161 т. 6), укладеного між ЛРС ГмбХ (LRS GmbH) (клієнт за договором) та Адвокатським бюро Олександра Рисіна, предметом якого є зобов`язання Бюро здійснити за дорученням клієнта надання правової (професійної правничої) допомоги по представництву клієнта в Господарському суді Запорізької області по справі № 908/1960/18 за позовом ТОВ «Огнеупор-Індустрія» до LRS GmbH про стягнення 60100 євро, що за курсом НБУ еквівалентно 1986166,77 грн. до прийняття Господарським судом Запорізької області рішення по справі. Сторони погодили, що прийом-передача наданих послуг з правової допомоги проводитиметься за кожний звітний період шляхом підписання акту прийому-передачі наданих послуг (п. 2.3). Вартість наданих послуг з правової допомоги Бюро (гонорар) визначає самостійно після одержання від клієнта замовлення на надання правової допомоги, та виставляє клієнту відповідний рахунок. Вартість однієї години роботи адвокатів та спеціалістів Бюро, встановлюються в Угоді про розмір гонорару Бюро, що є додатком до даного контракту (п. 3.1). У разі понесення Бюро витрат, що пов`язані з наданням правової допомоги клієнту (вартість нотаріальних послуг по звіренню офіційного перекладу документів клієнта на українську мову чи отримання нотаріально завірених копій, вартість відряджень адвоката за межі м. Кривого Рогу та відшкодування транспортних витрат та інших витрат Бюро, що будуть ним понесені), клієнт зобов`язаний їх компенсувати Бюро на підставі виставленого Бюро окремого рахунку.

Контракт діє до 31.12.2023 (пункт 8.1 контракту в редакції додаткової угоди № 6 від 30.12.2022).

В Угоді про розмір гонорару Бюро (додаток № 1 до вказаного контракту) сторони визначили, що гонорар Бюро за надану правову допомогу буде визначатися за всю фактичну кількість годин надання правової допомоги з розрахунку 45 євро за годину.

Між ЛРС ГмбХ (LRS GmbH) та Адвокатським бюро Олександра Рисіна підписано акт від 11.01.2021 прийому-передачі послуг з правової (професійної правничої) допомоги, згідно якого загальна фактична кількість годин надання правової допомоги становила: 38 годин, в тому числі: - по підготовці та подачі від імені клієнта відзиву на позов (4 години), зустрічної позовної заяви (5 годин), заперечень (4 години) - 13 годин; - по підготовці та подачі від імені клієнта запитів (8 запитів, в тому числі 2 інформаційних до Господарського суду Запорізької області), клопотань (15 клопотань) та заяв (2 заяви) - 22 години; - по представництву інтересів клієнта в судових засіданнях (2 судових засідання) в Господарському суді Запорізької області - 3 години.

Витрати, що понесені Бюро в зв`язку наданням правової допомоги становлять: - витрати на переклад документів по справі з німецької на українську мову; - відшкодування вартості відрядження адвоката Бюро в м. Запоріжжя для ознайомлення з матеріалами справи та участі в судових засіданнях 2 відрядження; - відшкодування транспортних витрат, які понесені Бюро в зв`язку з відрядженням адвоката Бюро до м. Запоріжжя для ознайомлення з матеріалами справи та участі у судових засіданнях по справі.

Відповідно до Угоди про розмір гонорару Бюро від 27.01.2020, загальна вартість наданих Бюро послуг становить 1736,77 євро, а саме вартість послуг з надання правової допомоги становить: 1534,50 євро, вартість витрат, пов`язаних з наданням правової допомоги становить 202,27 євро.

В акті зазначено про відсутність претензій клієнта по якості та кількості отриманої правової допомоги.

АБ «Олександра Рисіна» було виставлено відповідачу рахунок № 296 від 27.01.2020 на суму 2000,00 євро (попередня оплата за послуги за контрактом № 103/1/20), який був оплачений платіжним дорученням від 24.03.2020.

Також відповідачем надано копію акту виконаних робіт (наданих послуг) від 05.05.2020, згідно якого ПП «Антаріо М» виконано роботу з перекладу на суму 915,00 грн.; копії актів надання послуг від 01.07.2020, від 02.07.2020, від 20.07.2020, згідно яких ТОВ «Формат Послуга» були виконані роботи з перекладу з німецької мови на українську мову та оформлення документів на суму 334,00 грн., на суму 956,00 грн. та на суму 794,00 грн.

Вказані суми були сплачені АБ «Олександра Рисіна», що підтверджується відповідними платіжними дорученнями.

До матеріалів справи надано копії наказів керуючого АБ «Олександра Рисіна»: № 113 від 30.09.2019 «Про встановлення норм витрат на паливо»; № 128 від 28.12.2019 «Про встановлення розміру добових витрат на відрядження»; № 140 від 04.06.2020, згідно якого направлено Рисіна О.О. на 1 день 05.06.2020 у відрядження до м. Запоріжжя в Господарський суд Запорізької області для представництва інтересів відповідача по справі № 908/1960/18; № 144 від 12.06.2020 «Про встановлення норм витрат на паливо»; № 146 від 07.07.2020, згідно якого направлено Рисіна О.О. на 1 день 08.07.2020 у відрядження до м. Запоріжжя в Господарський суд Запорізької області для представництва інтересів відповідача по справі № 908/1960/18.

Також надано копії фіскальних чеків від 01.06.2020 на суму 394,04 грн., від 05.06.2020 на суму 759,19 грн., від 08.07.2020 на суму 946,95 грн. щодо оплати пального.

У клопотанні про стягнення судових витрат представником відповідача зазначено, що з урахуванням того, що Господарським судом Запорізької області не був розглянутий по суті зустрічний позов, то розмір фактично понесених відповідачем витрат на професійну правничу допомогу становить 1534,50 євро; витрат, пов`язаних з наданням професійної правничої допомоги 202,27 євро, що загалом становить 1726,77 євро.

Згідно додаткової угоди № 7 від 03.04.2023 до контракту № 103/1/20 від 27.10.2020, сторони встановили, що за надання послуг по підготовці від імені клієнта та подання до Верховного Суду касаційної скарги в справі № 908/1960/18, здійснюється оплата в розмірі 160 євро до 13.04.2023.

Між сторонами контракту підписано акт від 18.07.2023 прийому-передачі послуг з правової (професійної правничої) допомоги, згідно якого загальна фактична кількість годин надання правової допомоги: послуги по підготовці від імені клієнта та подання до Верховного Суду касаційної скарги по справі № 908/1960/18 становила 8 годин, у тому числі: по підготовці та подасі від імені клієнта касаційної скарги (5 годин), пояснень (1 година) 6 годин; про представництву інтересів клієнта в судових засіданнях (3 судових засідання) в Верховному Суді 2 години. Понесені витрати на відправку поштової кореспонденції. Відповідно до Угоди про розмір гонорару Бюро від 27.01.2020 загальна вартість наданих Бюро послуг становить 552,13 євро, а саме: вартість послуг з надання правової допомоги становить 549,00 євро, вартість витрат, пов`язаних з наданням правової допомоги становить 3,13 євро. Згідно акту, клієнт не має до Бюро претензій по якості та кількості отриманої правової допомоги.

АБ «Олександра Рисіна» виписано відповідачу рахунок № 796 від 03.04.203 на суму 160,00 євро та рахунок № 834 від 18.04.203 на суму 392,13 євро, всього на загальну суму 552,13 євро. Вказані рахунки були оплачені відповідачем, що підтверджується платіжними дорученнями від 04.04.2023 та від 28.07.2023.

Критерії оцінки поданих заявником доказів суд встановлює самостійно в кожній конкретній справі, виходячи з принципів верховенства права та пропорційності, з урахуванням практики Європейського суду з прав людини, що суди застосовують як джерело права згідно зі статтею 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини».

При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності) та критерію розумності їхнього розміру, з урахуванням конкретних обставин справи та доводів сторін. Ті самі критерії застосовує Європейський суд з прав людини, присуджуючи судові витрати на підставі статті 41 Конвенції. Зокрема, у рішеннях від 12 жовтня 2006 року у справі «Двойних проти України» (пункт 80), від 10 грудня 2009 року у справі «Гімайдуліна і інших проти України» (пункти 34-36), від 23 січня 2014 року у справі «East/West Alliance Limited" проти України», від 26 лютого 2015 року у справі «Баришевський проти України» (пункт 95) зазначається, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими (необхідними), а їхній розмір - обґрунтованим.

Згідно з частиною першою статті 86 ГПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Згідно статті 74 ГПК України, сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Подані на підтвердження таких витрат докази мають окремо та у сукупності відповідати вимогам статей 75-79 ГПК України.

У розумінні положень частин п`ятої та шостої статті 126 ГПК України зменшення суми судових витрат на професійну правничу допомогу, що підлягають розподілу, можливе виключно на підставі клопотання іншої сторони у разі, на її думку, недотримання вимог стосовно співмірності витрат із складністю відповідної роботи, її обсягом та часом, витраченим ним на виконання робіт. Суд, ураховуючи принципи диспозитивності та змагальності, не має права вирішувати питання про зменшення суми судових витрат на професійну правову допомогу, що підлягають розподілу, з власної ініціативи.

Вказана правова позиція викладена в постанові Великої Палати Верховного Суду від 16.11.2022 у справі № 922/1964/21.

Позивачем не заявлено клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката.

Розмір гонорару визначається лише за погодженням адвоката з клієнтом, а суд не вправі втручатися в ці правовідносини (пункт 28 додаткової постанови Великої Палати Верховного Суду від 19.02.2020 у справі № 755/9215/15-ц; пункт 19 додаткової постанови Великої Палати Верховного Суду від 07.07.2021 у справі № 910/12876/19).

Розмір гонорару та порядок його розрахунку визначений сторонами в контракті № 103/1/20 від 27.01.2020 з додатком № 1.

У додатковій постанові Верховного Суду від 17.09.2020 у справі № 916/1777/19 зазначено, що вирішуючи заяву сторони судового процесу про компенсацію понесених нею витрат на професійну правничу допомогу, суду належить дослідити та оцінити додані заявником до заяви документи на предмет належності, допустимості та достовірності відображеної у них інформації. Зокрема, чи відповідають зазначені у документах дані щодо характеру та обсягу правничої допомоги, наданої адвокатом, документам, наявним у судовій справі. Чи не вчиняв адвокат під час розгляду справи дій, які призвели до затягування розгляду справи, зокрема, але не виключно, чи не подавав явно необґрунтованих заяв і клопотань. Чи не включено у документи інформацію щодо витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, які не підтверджені належними доказами. Та навпаки, якими доказами підтверджується заявлена до відшкодування сума, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги.

У клопотанні про стягнення судових витрат відповідач заявив, що з урахуванням того, що Господарським судом Запорізької області так і не був розглянутий по суті зустрічний позов відповідача, то таким чином розмір фактично понесених відповідачем витрат на професійну правничу допомогу становить 1534,50 євро, витрат, пов`язаних з наданням професійної правничої допомоги 202,27 євро, що загалом становить 1726,77 євро, які просив стягнути з позивача.

Однак, шляхом арифметичного підрахунку даних сум (1534,50 + 202,27), загалом сума становить 1726,77 євро.

Зустрічна позовна заява, що подавалася відповідачем, не була прийнята судом до розгляду.

Відповідно до акту прийому-передачі послуг з правової (професійної правничої) допомоги від 11.01.2021, Бюро було витрачено на підготовку та подачу зустрічної позовної заяви 5 годин. Згідно даного акту та Угоди про розмір гонорару Бюро, вартість наданих послуг щодо зустрічної позовної заяви становить: 45 євро (базова вартість надання послуг) х 1,2 (коефіцієнт, що застосовується до вартості базової години) х 5 (фактична кількість годин надання даної послуги) = 270 євро.

Таким чином, суд відмовляє в стягненні з позивача на користь відповідача суми 270 євро витрат на професійну правничу допомогу.

В іншій частині надані відповідачем докази в їх сукупності підтверджують наявність підстав для відшкодування йому судом витрат на професійну правничу допомогу за рахунок позивача, оскільки їх розмір відповідно до статті 74 ГПК України доведений, документально обґрунтований та відповідає критерію розумної необхідності таких витрат. Суд приймає до уваги, що позов ТОВ Огнеупор-Індустрія був залишений без розгляду внаслідок необґрунтованих дій позивача, відтак останній має компенсувати відповідачу його судові витрати, понесені в зв`язку з поданням позову та його розгляду в судових інстанціях.

З позивача на користь відповідача стягується 1295,00 євро судового збору за подання апеляційної скарги, 1510,00 євро судового збору за подання касаційної скарги, 552,13 євро судових витрат на професійну правничу допомогу по розгляду справи в Верховному Суді, 1456,77 євро (1726,77 євро (заявлена сума) 270,00 євро (відмовлено судом)) судових витрат на професійну правничу допомогу при розгляді справи в суді першої інстанції.

Керуючись п. 4 ч. 1 ст. 226, ст.ст. 123, 129, 234, 235 Господарського процесуального кодексу України, суд

УХВАЛИВ:

Позов Товариства з обмеженою відповідальністю "Огнеупор-Індустрія" про стягнення з The company "LRS GmbH" 60100,00 євро, що за курсом НБУ еквівалентно 1986166,77 грн., у справі № 908/1960/18 залишити без розгляду.

Заяву (вих. № 413-103-908/1960/18-32 від 25.09.2023) The company LRS GmbH про відшкодування судових витрат по справі задовольнити повністю.

Клопотання (вих. № б/н від 29.12.2023) The company LRS GmbH про стягнення судових витрат задовольнити частково.

Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю Огнеупор-Індустрія (69068, м. Запоріжжя, вул. Кругова, буд. 165, к. 93, ) на користь The company LRS GmbH (Ust-ID-Nr: DE302265552, 51766, Germany, Engelskirchen, Hammerwiese, 21 (Компанія ЛРС, 51755, Федеративна Республіка Німеччина, Енгельскирхен, Хаммервейс, 21) 1295 (одна тисяча двісті дев`яносто п`ять) євро 00 євроцентів судового збору за подання апеляційної скарги, 1510 (одна тисяча п`ятсот десять) євро 00 євроцентів судового збору за подання касаційної скарги, 552 (п`ятсот п`ятдесят два) євро 13 євроцентів судових витрат на професійну правничу допомогу по розгляду справи в Верховному Суді, 1456 (одна тисяча чотириста п`ятдесят шість) євро 77 євроцентів судових витрат на професійну правничу допомогу при розгляді справи в суді першої інстанції.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання суддею та може бути оскаржена в апеляційному порядку відповідно до ст.ст. 255, 256 ГПК України. Повний текст ухвали складений та підписаний 19.01.2024.

Суддя О.В. Ярешко