ПІВНІЧНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"22" січня 2024 р. Справа№ 910/11458/23

Північний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Андрієнка В.В.

суддів: Буравльова С.І.

Шапрана В.В.

розглянувши у порядку письмового провадження, без виклику учасників справи, апеляційну скаргу Державного підприємства "Національна атомна енергогенеруюча компанія "Енергоатом" в особі відокремленого підрозділу "Централізовані закупівлі" Державного підприємства "Національна атомна енергогенеруюча компанія "Енергоатом"

на рішення Господарського суду міста Києва від 03.10.2023

у справі №910/11458/23 (суддя Морозов С.М.)

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Веста Протрейд"

до Державного підприємства "Національна атомна енергогенеруюча компанія "Енергоатом"

про стягнення 169 605,94 грн

УСТАНОВИВ:

19.07.2023 Товариство з обмеженою відповідальністю "Веста Протрейд" (позивач) звернулося до Господарського суду міста Києва з позовом про стягнення з Державного підприємства "Національна атомна енергогенеруюча компанія "Енергоатом" (відповідач) суми заборгованості в розмірі 136 000,00 грн, суми 3% річних в розмірі 8 445,94 грн та суми інфляційних втрат в розмірі 25 160,00 грн, у зв`язку з невиконанням відповідачем свого зобов`язання з оплати поставленої продукції за Договором поставки №53-129-01-21-02318 від 17.08.2021.

Рішенням Господарського суду міста Києва від 03.10.2023 у справі №910/11458/23 позов задоволено частково. Стягнуто з Державного підприємства "Національна атомна енергогенеруюча компанія "Енергоатом" на користь Товариства з обмеженою відповілальністю "Веста Протрейд" суму заборгованості в розмірі 136 000,00 грн (сто тридцять шість тисяч гривень 00 копійок) та суму судового збору в розмірі 2 152,19 грн (дві тисячі сто п`ятдесят дві гривни 19 копійок). В іншій частині позову відмовлено. Залишено за Товариством з обмеженою відповідальністю "Веста Протрейд" судовий збір, сплачений до державного бюджету, в сумі 531,81 грн.

Рішення суду першої інстанції обґрунтоване тим, що загальна сума основного боргу відповідача в розмірі 136 000,00 грн, підтверджена належними доказами, наявними у матеріалах справи, і підприємство відповідача на момент прийняття рішення не надало документи, які свідчать про повне погашення указаної заборгованості перед позивачем.

Не погодившись з прийнятим рішення, Державне підприємство "Національна атомна енергогенеруюча компанія "Енергоатом" в особі відокремленого підрозділу "Централізовані закупівлі" Державного підприємства "Національна атомна енергогенеруюча компанія "Енергоатом" подало апеляційну скаргу, в якій просило з урахуванням п.1 ч.2 ст.256 ГПК України визнати поважним пропуск строку на апеляційне оскарження рішення Господарського суду міста Києва від 03.10.2023 у справі №910/11458/23 та поновити відповідачу строк на апеляційне оскарження рішення Господарського суду міста Києва від 03.10.2023 у справі №910/11458/23; прийняти апеляційну скаргу та відкрити апеляційне провадження; скасувати рішення Господарського суду міста Києва від 03.10.2023 у справі №910/11458/23 з урахуванням наведених відповідачем обставин; у разі відмови у задоволенні апеляційної скарги щодо скасування рішення Господарського суду міста Києва від 03.10.2023 у справі №910/11458/23, скасувати рішення Господарського суду міста Києва від 03.10.2023 у справі №910/11458/23 в частині відмови щодо відстрочки рішення першої інстанції, прийняти рішення щодо відстрочки його виконання на один рік з дати ухвалення рішення у справі судом першої інстанції; судові витрати понесені відповідачем у зв`язку з переглядом справи у суді апеляційної інстанції покласти на позивача.

В обґрунтування своєї скарги відповідач зазначав, що судом першої інстанції під час винесення оскаржуваного рішення було порушено норми матеріального та процесуального права, неповно з`ясовані обставини справи, що мають значення для справи, що є підставою для скасування даного рішення, судом першої інстанції не було ураховано відсутність вини відповідача на момент пред`явлення позову, оскільки досудова вимога не містила доказів реєстрації податкової накладної, згідно умов Договору п. 4.3.

Згідно витягу з протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 25.10.2023 апеляційну скаргу Державного підприємства "Національна атомна енергогенеруюча компанія "Енергоатом" в особі відокремленого підрозділу "Централізовані закупівлі" Державного підприємства "Національна атомна енергогенеруюча компанія "Енергоатом" у справі №910/11458/23 передано на розгляд колегії суддів у складі: Андрієнко В.В. (головуючий суддя), судді Буравльов С.І., Шапран В.В.

Апеляційна скарга Державного підприємства "Національна атомна енергогенеруюча компанія "Енергоатом" в особі відокремленого підрозділу "Централізовані закупівлі" Державного підприємства "Національна атомна енергогенеруюча компанія "Енергоатом" подана безпосередньо до Північного апеляційного господарського суду.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 30.10.2023 витребувано з Господарського суду міста Києва матеріали справи №910/11458/23. Відкладено вирішення питання щодо подальшого руху апеляційної скарги Державного підприємства "Національна атомна енергогенеруюча компанія "Енергоатом" в особі відокремленого підрозділу "Централізовані закупівлі" Державного підприємства "Національна атомна енергогенеруюча компанія "Енергоатом" на рішення Господарського суду міста Києва від 03.10.2023 до надходження до Північного апеляційного господарського суду матеріалів справи №910/11458/23.

09.11.2023 на адресу суду надійшли матеріали справи.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 14.11.2023 відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою Державного підприємства "Національна атомна енергогенеруюча компанія "Енергоатом" в особі відокремленого підрозділу "Централізовані закупівлі" Державного підприємства "Національна атомна енергогенеруюча компанія "Енергоатом" на рішення Господарського суду міста Києва від 03.10.2023 у справі №910/11458/23. Розгляд справи ухвалено здійснювати за правилами спрощеного позовного провадження та без повідомлення учасників справи (без проведення судового засідання). Установлено позивачу строк для подання відзиву на апеляційну скаргу упродовж 15 днів з дня отримання копії ухвали про відкриття апеляційного провадження у справі.

Позивач відзиву на апеляційну скаргу до суду не направив, отже суд переглядає рішення суду першої інстанції за наявними матеріалами справи.

Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів (ч. 1 ст. 86 ГПК України).

Належними є докази, на підставі яких можна установити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення (ст. 76 ГПК України).

Докази, не подані у встановлений законом або судом строк, до розгляду судом не приймаються, крім випадку, коли особа, що їх подає, обґрунтувала неможливість їх подання у вказаний строк з причин, що не залежали від неї (ч. 8 ст. 80 ГПК України).

Відповідно до ч. 1 ст. 270 ГПК України, у суді апеляційної інстанції справи переглядаються за правилами розгляду справ у порядку спрощеного позовного провадження з урахуванням особливостей, передбачених у цій главі.

Як убачається із матеріалів справи, 17.08.2021 між Товариством з обмеженою відповідальністю "Веста Протрейд" (постачальник) та Державним підприємством "Національна атомна енергогенеруюча компанія "Енергоатом" в особі Відокремленого підрозділу "Централізовані закупівлі" Державного підприємства "Національна атомна енергогенеруюча компанія "Енергоатом" (покупець) укладено Договір поставки №53-129-01-21-02318 (надалі - Договір), відповідно до п. 1.1. якого постачальник зобов`язується виготовити та поставити запасні частини до електродвигуна ДВДА-260/99-20-24 власного виробництва (далі - продукція) для потреб ВП "Южно-Українська АЕС" ДП "НАЕК "Енергоатом" (далі - кінцевий споживач), а покупець зобов`язується прийняти і оплатити продукцію.

Сума Договору становить 816 000,00 грн, у тому числі ПДВ 20% - 136 000,00 грн (п. 3.1. Договору).

Оплата за поставлену продукцію здійснюється протягом 45 робочих днів з моменту підписання сторонами акту приймання-передачі. (п. 4.2. Договору).

Оплата покупцем частини вартості поставленої партії продукції, розмір якої відповідає сумі податку на додану вартість, здійснюється виключно після надання постачальником податкової накладної (розрахунку коригування), оформленої та зареєстрованої в ЄРПП в установлених Податковим кодексом України випадках та порядку. (п. 4.3. Договору).

Договір набирає чинності з моменту його підписання сторонами і діє по 31.08.2022, а в частині оплати за поставлену продукцію - до повного розрахунку. (п. 10.1. Договору).

На підставі видаткової накладної №14 від 19.10.2021 (Акт приймання-передачі товару №21-062/1 від 29.10.2021) позивачем було поставлено відповідачу товар на суму 816 000,00 грн, з урахуванням суми ПДВ в розмірі 136 00,00 грн, який було прийнято уповноваженою особою відповідача.

У подальшому позивачем зареєстровано податкову накладну №1 від 19.10.2021 в Єдиному реєстрі податкових накладних, що підтверджується квитанцією про реєстрацію податкової накладної від 30.06.2023.

Отже, звертаючись до суду з даним позовом позивач просив стягнути з відповідача суму заборгованості (суму ПДВ) в розмірі 136 000,00 грн, суму 3% річних в розмірі 8 445,94 грн та суму інфляційних втрат в розмірі 25 160,00 грн.

Заперечуючи проти задоволення позовних вимог та звертаючись із апеляційною скаргою, відповідач зазначав, що строк оплати вартості ПДВ не настав, оскільки позивачем не надано відповідачу доказів реєстрації податкової накладної, а подано ці докази лише до суду.

Згідно з пунктом 1 частини 2 статті 11 Цивільного кодексу України підставами виникнення цивільних прав та обов`язків є, зокрема, договори та інші правочини.

Відповідно до частини 1 статті 509 Цивільного кодексу України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

Частина 1 статті 626 ЦК України передбачає, що договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

У відповідності до положень ст. ст. 6, 627 Цивільного кодексу України, сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Згідно зі ст. 628 ЦК України зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

З огляду на установлений ст. 204 Цивільного кодексу України принцип правомірності правочину суд визнає Договір належною підставою, у розумінні норм ст. 11 ЦК України, для виникнення у позивача та відповідача взаємних цивільних прав та обов`язків та є фактично за своєю правовою суттю договором купівлі-продажу.

У відповідності до ст. 655 Цивільного кодексу України, за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов`язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов`язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму.

Згідно зі ст. 663 Цивільного кодексу України продавець зобов`язаний передати товар покупцеві у строк, встановлений договором купівлі-продажу, а якщо зміст договору не дає змоги визначити цей строк, - відповідно до положень статті 530 цього Кодексу.

Судом установлено факт передачі позивачем відповідачу товару на суму в розмірі 816 000,00 грн, в тому числі ПДВ 22 000,00 грн, що підтверджується зазначеними вище документами.

Пунктами 4.2. та 4.3. Договору сторони погодили, що оплата за поставлену продукцію здійснюється протягом 45 робочих днів з моменту підписання сторонами акту приймання-передачі. Оплата покупцем частини вартості поставленої партії продукції, розмір якої відповідає сумі податку на додану вартість, здійснюється виключно після надання постачальником податкової накладної (розрахунку коригування), оформленої та зареєстрованої в ЄРПП в установлених Податковим кодексом України випадках та порядку.

Однак, не зважаючи на факт поставки товару, його прийняття відповідно до умов Договору, відповідачем оплата товару на суму без урахуванням ПДВ в розмірі 680 000,00 грн, згідно п. 4.2. Договору, здійснена не була.

У зв`язку з чим позивач звернувся до Господарського суду міста Києва із позовом про стягнення з відповідача суми основної заборгованості в розмірі 680 000,00 грн, розгляд якого здійснювався в межах справи №910/311/23 (рішення від 31.05.2023 №910/311/23 про стягнення з відповідача, зокрема, суми боргу в розмірі 680 000,00 грн набрало законної сили, згідно постанови Північного апеляційного господарського суду від 13.09.2023).

При цьому, згідно п. 4.3. Договору, не зважаючи на факт реєстрації позивачем податкової накладної, відповідачем оплата товару на суму ПДВ в розмірі 136 000,00 грн, також не була здійснена.

На підтвердження реєстрації податкової накладної в Єдиному реєстрі податкових накладних (ЄРПН) позивачем надано до суду квитанцію про реєстрацію податкової накладної №1 від 19.10.2021 за № 30.06.2023. Також, судом установлено, що факт реєстрації податкової накладної було установлено у рішенні суду у справі №910/311/23.

Крім того, у наведеному вище рішенні суду було установлено, що рішенням Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 12.12.2022 у справі № 160/11423/22 визнано протиправним та скасовано рішення комісії з питань зупинення реєстрації податкової накладної/розрахунку коригування в Єдиному реєстрі податкових накладних Головного управління ДПС у Дніпропетровській області № 6952054/43095745 від 23.06.2022 про відмову в реєстрації в Єдиному реєстрі податкових накладних податкової накладної № 1 від 19.10.2021, складеної Товариством з обмеженою відповідальністю "Веста Протрейд", зобов`язано Державну податкову службу України зареєструвати в Єдиному реєстрі податкових накладних податкову накладну № 1 від 19.10.2021, складену Товариством з обмеженою відповідальністю "Веста Протрейд", датою її подання платником податку на реєстрацію.

Відповідно, заперечення відповідача щодо того, що строк оплати вартості ПДВ не настав, оскільки позивачем не надіслано відповідачу доказів реєстрації податкової накладної, не можуть бути прийняті судом як аргументовані, оскільки листом №07/07-1 від 07.07.2023 позивачем зазначений доказ надсилався відповідачу.

Частиною 1 ст. 692 ЦК України передбачено, що покупець зобов`язаний оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлений інший строк оплати товару.

Відповідно до приписів ч. 1 ст. 693 ЦК України, якщо договором встановлений обов`язок покупця частково або повністю оплатити товар до його передання продавцем (попередня оплата), покупець повинен здійснити оплату в строк, встановлений договором купівлі-продажу, а якщо такий строк не встановлений договором, - у строк, визначений відповідно до статті 530 цього Кодексу. У разі невиконання покупцем обов`язку щодо попередньої оплати товару застосовуються положення статті 538 цього Кодексу.

Статтею 538 Цивільного кодексу України визначено, що виконання свого обов`язку однією із сторін, яке відповідно до договору обумовлене виконанням другою стороною свого обов`язку, є зустрічним виконанням зобов`язання. При зустрічному виконанні зобов`язання сторони повинні виконувати свої обов`язки одночасно, якщо інше не установлено договором, актами цивільного законодавства, не випливає із суті зобов`язання або звичаїв ділового обороту. Сторона, яка наперед знає, що вона не зможе виконати свого обов`язку, повинна своєчасно повідомити про це другу сторону. У разі невиконання однією із сторін у зобов`язанні свого обов`язку або за наявності очевидних підстав вважати, що вона не виконає свого обов`язку у встановлений строк (термін) або виконає його не в повному обсязі, друга сторона має право зупинити виконання свого обов`язку, відмовитися від його виконання частково або в повному обсязі. Якщо зустрічне виконання обов`язку здійснено однією із сторін, незважаючи на невиконання другою стороною свого обов`язку, друга сторона повинна виконати свій обов`язок.

Відповідно до ч. 1 ст. 691 Цивільного кодексу України покупець зобов`язаний оплатити товар за ціною, установленою у договорі купівлі-продажу.

Договір купівлі-продажу є оплатним, відтак одним із основних обов`язків покупця є оплата ціни товару. Ціна - грошове відображення вартості товару за його кількісну одиницю. Ціна товару, як правило, визначається у договорі за згодою сторін.

Відповідно до статі 530 Цивільного кодексу України якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Як зазначено у ч. 4 п. 1 інформаційного листа Вищого господарського суду України №01-06/928/2012 від 17.07.2012, підписання покупцем видаткової накладної, яка є первинним обліковим документом у розумінні Закону України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні" і яка відповідає вимогам, зокрема, статті 9 названого Закону і Положення про документальне забезпечення записів у бухгалтерському обліку та фіксує факт здійснення господарської операції і встановлення договірних відносин, є підставою виникнення обов`язку щодо здійснення розрахунків за отриманий товар і строк виконання відповідного грошового зобов`язання визначається за правилами, встановленими частиною першою статті 692 ЦК України (аналогічна правова позиція викладена в постанові Вищого господарського суду України від 21.04.2011 у справі №9/252-10).

При цьому слід зазначити, що вимоги Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» щодо правильності оформлення первинних документів передбачають наявність в документах такого реквізиту, як інші дані, що дають змогу ідентифікувати особу, яка брала участь у здійсненні господарської операції лише альтернативно такому обов`язковому реквізиту, як особистий підпис особи, яка брала участь у здійсненні господарської операції.

Аналогічні висновки містяться у постанові Верховного Суду України від 19.04.2016 у справі №21-4985а15.

Як зазначалося вище, товар прийнятий відповідачем і відповідна податкова накладна зареєстрована в реєстрі податкових накладних.

Ураховуючи викладене, у відповідача виник обов`язок з оплати вартості поставленого товару на суму ПДВ в розмірі 136 000,00 грн.

Статтею 599 Цивільного кодексу України установлено, що зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.

Відповідно до статті 610 Цивільного кодексу України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

При вирішенні спору суд виходить з того, що з огляду на положення ст. ст. 6, 627 - 628, 638 Цивільного кодексу України, ст. ст. 42, 180 Господарського кодексу України, з яких випливає, що сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору, що зміст господарського договору становлять умови договору, визначені угодою його сторін, спрямованою на установлення, зміну або припинення господарських зобов`язань, як погоджені сторонами, так і ті, що приймаються ними як обов`язкові умови договору відповідно до законодавства, зважаючи на факт виконання сторонами зобов`язань по договору, про що сторонами не заперечується, суд дійшов до висновку про укладення між сторонами договору з погодженням всіх його умов, які обумовлюються.

Згідно ч. 1 ст. 251 та ч. 1 ст. 252 ЦК України строком є певний період у часі, зі спливом якого пов`язана дія чи подія, яка має юридичне значення. Строк визначається роками, місяцями, тижнями, днями або годинами.

Відповідно до ст. 253 та ч. 5 ст. 254 ЦК України перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов`язано його початок. Якщо останній день строку припадає на вихідний, святковий або інший неробочий день, що визначений відповідно до закону у місці вчинення певної дії, днем закінчення строку є перший за ним робочий день.

Отже, ураховуючи, що відповідачем не здійснено оплату поставленого позивачем товару в частині суми ПДВ, суд дійшов до висновку, що в установлений законом, статтею 692 ЦК України, строк, заборгованість за поставлений товар в розмірі 136 000,00 грн, погашена не була та залишається непогашеною на даний час; позивачем належним чином відповідно до статей 525, 526, 655, 712, 901, 903 ЦК України та статей 181, 193 ГК України доведена, документально підтверджена і відповідачем не спростована.

Відповідно до статті 193 Господарського кодексу України суб`єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов`язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов`язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться. Кожна сторона повинна вжити усіх заходів, необхідних для належного виконання нею зобов`язання, ураховуючи інтереси другої сторони та забезпечення загальногосподарського інтересу.

Ураховуючи те, що загальна сума основного боргу відповідача в розмірі 136 000,00 грн, підтверджена належними доказами, наявними у матеріалах справи, і підприємство відповідача на момент прийняття рішення не надало документи, які свідчать про повне погашення указаної заборгованості перед позивачем, суд дійшов висновку про законність та обґрунтованість вимог позивача до відповідача про стягнення указаної суми основного боргу, у зв`язку з чим позов у цій частині підлягає задоволенню.

Щодо заявленої позовної вимоги про стягнення з відповідача 8 445,94 грн суми 3% річних та 25 160,00 грн суми інфляційних втрат, нарахованих за період з 05.01.2022 по 31.01.2023, то суд зазначає наступне.

Відповідно до статті 625 Цивільного кодексу України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням установленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Таким чином, законом установлено обов`язок боржника у разі прострочення виконання грошового зобов`язання сплатити на вимогу кредитора суму боргу з урахуванням установленого індексу інфляції та трьох відсотків річних за весь час прострочення виконання зобов`язання.

Виходячи із положень зазначеної норми, наслідки прострочення боржником грошового зобов`язання у виді інфляційного нарахування на суму боргу та трьох процентів річних виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів внаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові.

Отже, у розумінні положень наведеної норми позивач як кредитор, вправі вимагати стягнення у судовому порядку сум інфляційних нарахувань та процентів річних до повного виконання грошового зобов`язання.

Однак, як установлено в межах даної справи, обов`язок відповідача щодо сплати позивачу вартості продукції на суму ПДВ виник після 30.06.2023, а нарахування сум 3% річних та інфляційних втрат позивачем здійснено за період з 05.01.2022 по 31.01.2023, тобто, за період, в який у відповідача був відсутній обов`язок зі сплати позивачу суми в розмірі 136 000,00 грн, у зв`язку з чим, позовні вимоги в частині стягнення з відповідача суми 3% річних та інфляційних втрат задоволенню не підлягають.

З матеріалів справи убачається, відповідачем у відзиві заявлено клопотання про відстрочення виконання рішення на один рік з дня його ухвалення. Однак, керуючись нормами ст. 239 ГПК, станом на дату подання даного клопотання у суді першої інстанції, у суду були відсутні підстави для розгляду указаного клопотання, ураховуючи, що станом на момент звернення відповідача до суду із відзивом, в межах справи №910/11458/23 рішення не винесено, у зв`язку з чим клопотання відповідача було залишено без розгляду.

Щодо доводів Державного підприємства "Національна атомна енергогенеруюча компанія "Енергоатом" в особі відокремленого підрозділу "Централізовані закупівлі" Державного підприємства "Національна атомна енергогенеруюча компанія "Енергоатом", наведених у апеляційній скарзі, про невмотивованість оскаржуваного рішення суду першої інстанції, слід зазначити наступне.

Європейський суд з прав людини у справах "Руїс Торіха проти Іспанії", "Суомінен проти Фінляндії", "Гірвісаарі проти Фінляндії" неодноразово наголошував на тому, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний із належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною залежно від характеру рішення. Хоча національний суд має певну свободу розсуду щодо вибору аргументів у тій чи іншій справі та прийняття доказів на підтвердження позицій сторін, орган влади зобов`язаний виправдати свої дії, навівши обґрунтування своїх рішень. Ще одне призначення обґрунтованого рішення полягає в тому, щоб продемонструвати сторонам, що вони були почуті.

Зміст оскаржуваного судового рішення містить підстави та нормативне обґрунтування, з яких виходив суд, дійшовши висновків про задоволення часткове позову, тому твердження скаржника про їх невмотивованість є безпідставними.

Висновки за результатами розгляду апеляційної скарги.

Ураховуючи наведене, рішення Господарського суду міста Києва від 03.10.2023 у справі №910/11458/23 відповідає матеріалам справи, є законним та обґрунтованим, підстави, передбачені ст.ст. 277-278 ГПК України для його скасування, відсутні.

Керуючись ст. 129, 267-285 Господарського процесуального кодексу України, Північний апеляційний господарський суд, -

ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційну скаргу Державного підприємства "Національна атомна енергогенеруюча компанія "Енергоатом" в особі відокремленого підрозділу "Централізовані закупівлі" Державного підприємства "Національна атомна енергогенеруюча компанія "Енергоатом" на рішення Господарського суду міста Києва від 03.10.2023 у справі №910/11458/23 залишити без задоволення.

2. Рішення Господарського суду міста Києва від 03.10.2023 у справі №910/11458/23 залишити без змін.

3. Витрати по сплаті судового збору покласти на ДП "Національна атомна енергогенеруюча компанія "Енергоатом" в особі відокремленого підрозділу "Централізовані закупівлі" Державного підприємства "Національна атомна енергогенеруюча компанія "Енергоатом".

5. Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та не підлягає касаційному оскарженню, крім випадків, передбачених п. 2 ч. 3 ст. 287 ГПК України.

Головуючий суддя В.В. Андрієнко

Судді С.І. Буравльов

В.В. Шапран