ПІВНІЧНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"22" січня 2024 р. Справа№ 925/1577/20(925/291/23)

Північний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Пантелієнка В.О.

суддів: Остапенка О.М.

Доманської М.Л.

секретар судового засідання Нечасний О.Л.

за участю представників:

від позивача - Капустін М.Р. ордер СА №1074725 від 19.01.2024р.;

від відповідача-1 - не з`явився;

від відповідача-2 - не з`явився;

від третьої особи-1 - Колесник Д.В. ордер АІ №1333694 від 01.12.2022р.;

від третьої особи-2 - не з`явився;

від третьої особи-3 - не з`явився,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Приватного підприємства (далі - ПП) "Іріда"

на рішення господарського суду Черкаської області від 10.10.2023р.

(повний текст складено 31.10.2023р.)

у справі №925/1577/20(925/291/23) (суддя Боровик С.С.)

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю (далі - ТОВ) "Колос 14" в особі арбітражної керуючої Носань Наталії Сергіївни

до 1.Приватного підприємства (далі - ПП) "Автоком центр"

2. ПП "Іріда"

за участі третіх осіб, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору, на стороні позивача:

1.Товариства з обмеженою відповідальністю (далі - ТОВ) "Олімп"

2.Приватного виконавця виконавчого округу Черкаської області Плесюка Олексія Степановича

за участі третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідачів: ОСОБА_1

про визнання договорів недійсними та застосування наслідків недійсності правочинів

ВСТАНОВИВ:

Рішенням господарського суду Черкаської області від 10.10.2023р. у справі №925/1577/20(925/291/23) позов задоволено повністю; визнано недійсним договір комісії №7720 від 17.10.2020р., укладений між ТОВ "Колос 14" та ПП "Автоком центр"; визнано недійсним договір купівлі-продажу транспортного засобу №7720 від 17.10.2020р., укладений між ПП "Автоком центр" та ПП "Іріда"; зобов`язано ПП "Іріда" повернути ТОВ "Колос 14" транспортний засіб марки MITSUBISHI, модель PAJERO 2.5 TD універсал-В, 2013 року випуску, колір чорний, номер кузова (шасі, рама) НОМЕР_1 , свідоцтво про реєстрацію НОМЕР_2 , номерний знак НОМЕР_3 ; стягнуто з ПП "Іріда" на користь ТОВ "Колос 14" 8052,00 грн. витрат зі сплати судового збору та 24000,00 грн. витрат на професійну правничу допомогу.

Не погоджуючись з винесеним рішенням суду, 16.11.2023р. ПП "Іріда" подало апеляційну скаргу на рішення господарського суду Черкаської області від 10.10.2023р. у справі №925/1577/20(925/291/23), в якій просить скасувати оскаржуване рішення повністю та ухвалити нове рішення, яким у задоволенні позовної заяви ТОВ "Колос 14" в особі арбітражної керуючої Носань Наталії Сергіївни про визнання договору недійсним та застосування наслідків недійсності правочину відмовити повністю.

У відзивах на апеляційну скаргу ТОВ "Олімп" та ліквідаторка ТОВ "Колос 14" Носань Н.С. просять відмовити ПП "Іріда" у задоволенні апеляційної скарги, а рішення господарського суду Черкаської області від 10.10.2023р. у справі №925/1577/20(925/291/23) залишити без змін.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 11.12.2023р. відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою ПП "Іріда" на рішення господарського суду Черкаської області від 10.10.2023р. у справі №925/1577/20(925/291/23) та призначено її розгляд на 22.01.2024р.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 18.01.2024р. апеляційну скаргу ПП "Іріда" на рішення господарського суду Черкаської області від 10.10.2023р. у справі №925/1577/20(925/291/23) прийнято до свого провадження колегією суддів в іншому складі суду.

Розглянувши доводи апеляційної скарги, перевіривши матеріали справи, заслухавши пояснення представників позивача і третьої особи-1, дослідивши докази, проаналізувавши на підставі встановлених фактичних обставин справи правильність застосування судом першої інстанції норм законодавства, Північний апеляційний господарський суд вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

До господарського суду Черкаської області до подання позовної заяви ТОВ "Колос 14" в особі арбітражної керуючої Носань Н.С. була подана заява про вжиття заходів забезпечення позову шляхом накладення арешту на транспортний засіб марки марки MITSUBISHI, модель PAJERO 2.5 TD універсал-В, 2013 року випуску, колір чорний, номер кузова (шасі, рама) НОМЕР_1 , свідоцтво про реєстрацію НОМЕР_4 , номерний знак НОМЕР_3 , заборони ПП " Іріда " здійснювати будь-які дії з транспортним засобом марки марки MITSUBISHI, модель PAJERO 2.5 TD універсал-В, 2013 року випуску, колір чорний, номер кузова (шасі, рама) НОМЕР_1 , свідоцтво про реєстрацію НОМЕР_4 , номерний знак НОМЕР_3 , зокрема: відчужувати транспортний засіб в будь-який спосіб, змінювати власника транспортного засобу, передавати транспортний засіб в заставу, оренду третім особам, передавати транспортний засіб до статутного капіталу будь-яких юридичних осіб, вчиняти будь-які реєстраційні дії, пов`язані із зміною власника транспортного засобу.

Ухвалою господарського суду Черкаської області від 03.03.2023р. у справі №925/1577/20(925/284/23) заяву про вжиття заходів забезпечення позову було задоволено та вжито відповідні заходи забезпечення позову.

28.02.2023р. до місцевого суду від ТОВ "Колос 14" в особі арбітражної керуючої Носань Н.С. була подана позовна заява про визнання недійсними договору комісії № 7720 від 17.10.2020р., договору купівлі-продажу транспортного засобу № 7720 від 17.10.2020р. та застосування наслідків недійсності правочинів.

Ухвалою місцевого суду від 03.03.2023р. було прийнято позовну заяву ТОВ "Колос 14" до розгляду, відкрито провадження у справі та вирішено проводити розгляд справи в порядку загального позовного провадження, призначено підготовче засідання по справі.

Ухвалою місцевого суду від 12.04.2023р. було закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду по суті.

З матеріалів справи вбачається, що позиція позивача - ТОВ "Колос 14" в особі арбітражної керуючої Носань Н.С., зводиться до наступного:

оспорювані договір комісії та договір купівлі-продажу було укладено в період існування в ТОВ "Колос 14" непогашеної заборгованості перед ТОВ "Олімп" у розмірі 5 264 589,98 грн., яка підтверджена судовими рішеннями, що свідчить про виведення транспортного засобу зі складу майнових активів товариства для ухилення від звернення стягнення на нього;

відсутні будь-які докази, які надають можливість стверджувати, що укладений договір купівлі-продажу транспортного засобу являється оплатним, оскільки станом на дату укладення договору, всупереч його положенням про те, що оплата за транспортний засіб здійснюється в момент підписання договору, будь-яких коштів на рахунок ТОВ "Колос 14" не надходило;

у ОСОБА_1 були відсутні повноваження на укладення оспорюваних правочинів в силу того, що торгівля автомобільними засобами не є звичайною господарською діяльністю ТОВ "Колос 14", та не є виправданою з економічної точки зору, а тому загальними зборами товариства мало бути прийнято рішення про надання згоди на укладення даних правочинів;

наявний в матеріалах справи протокол-рішення зборів учасників ТОВ "Колос 14" без номера та без дати, яким уповноважено генерального директора ТОВ "Колос 14" - ОСОБА_2 провести всі необхідні дії щодо зняття з реєстрації, постановки на облік та вчинення всіх необхідних процесуальних дій для продажу спірного транспортного засобу, не містить будь-яких посилань на оспорювані договори, що у свою чергу не дає можливості ідентифікувати це рішення як таке, що стосується продажу спірного транспортного засобу та не може вважатись згодою в розумінні положень п. 8.3.16 Статуту ТОВ "Колос 14";

відсутність дат на протоколі-рішенні ТОВ "Колос 14" та довіреності, наданій ОСОБА_1 від ТОВ "Колос 14", не дають можливості встановити момент їх складення, а тому свідчать про відсутність повноважень у ОСОБА_1 на вчинення відповідних дій щодо перереєстрації та продажу транспортного засобу від імені ТОВ "Колос 14";

оспорювані правочини є фраудаторними, оскільки вчинені в момент існування перед ТОВ "Олімп" непогашеної кредиторської заборгованості, а договір купівлі-продажу складений із заінтересованою особою в розумінні ст. 1 Кодексу України з процедур банкрутства - ПП "Іріда", керівником якої на момент укладення Договору був ОСОБА_1 , засновник ТОВ "Колос 14" станом на сьогодні і на дату укладення договору;

вартість продажу транспортного засобу є очевидно заниженою, що свідчить про наявність підстав для визнання правочину недійсним на підставі ч. 1 ст. 42 Кодексу України з процедур банкрутства.

Позиція відповідача - ПП "Іріда" зводиться до наступного:

оспорюваний договір купівлі-продажу є оплатним, що підтверджується як платіжним дорученням, що міститься в матеріалах справи, так і випискою з рахунку ТОВ "Колос 14" в АТ "КРЕДІ АГРІКОЛЬ БАНК", а тому підстав вважати, що ПП "Іріда" свій обов`язок по оплаті транспортного засобу не виконало - немає;

будь-яких підстав вважати, що загальними зборами учасників ТОВ "Колос 14" не надано згоди ОСОБА_1 на укладення договору купівлі-продажу немає, оскільки в матеріалах справи міститься протокол-рішення зборів учасників ТОВ "Колос 14" від 16.10.2020р., відповідно до якого надано повноваження керівнику товариства Срібному І.М. щодо продажу транспортного засобу;

керівник ТОВ "Колос 14", в силу положень п. 9.1. та п. 9.2.1. статуту ТОВ "Колос 14" мав повноваження для укладення правочинів, загальна вартість яких не перевищує еквівалент 500000,00 доларів США;

відчуження транспортного засобу ТОВ "Колос 14" здійснено задля погашення кредиторської заборгованості перед АТ "КРЕДІ АГРІКОЛЬ БАНК" у розмірі 10000000,00 грн., яка існувала станом на дату укладення договору купівлі-продажу;

позивач діє виключно в інтересах ТОВ "Олімп";

визнання недійсним договору купівлі-продажу, в силу положень ст. 216 ЦК України, матиме наслідком обов`язок боржника повернути ПП "Іріда" грошові кошти, отримані за продаж транспортного засобу, що призведе до збільшення суми кредиторських вимог і не матиме наслідком погашення всіх кредиторських вимог, а тому заявлені позовні вимоги не відповідають інтересам ТОВ "Колос 14";

ст. 42 Кодексу України з процедур банкрутства передбачає визнання недійсними виключно безоплатних правочинів.

Ухвалою господарського суду Черкаської області від 21.12.2020р. по справі №925/1577/20 було відкрито провадження у справі про банкрутство ТОВ "Колос 14", введено мораторій на задоволення вимог кредиторів, відповідно до ст.41 Кодексу України з процедур банкрутства, введено процедуру розпорядження майном товариства строком на 170 календарних днів, призначено розпорядником майна ТОВ "Колос 14" арбітражного керуючого Назаренка Сергія Анатолійовича.

Постановою господарського суду Черкаської області від 01.12.2021р. було визнано ТОВ "Колос 14" банкрутом, розпочато ліквідаційну процедуру, ліквідаторкою банкрута призначено арбітражну керуючу Носань Наталію Сергіївну.

На даний час провадження у справі №925/1577/20 перебуває на стадії ліквідаційної процедури.

Ліквідаторка ТОВ "Колос 14" арбітражна керуюча Носань Н.С., на виконання повноважень ліквідаторки, відповідно до вимог ст.61 Кодексу України з процедур банкрутства, звернулась до господарського суду Черкаської області в межах справи про банкрутство боржника із позовною заявою про визнання недійсними укладених боржником правочинів - договору комісії №7720 від 17.10.2020р. та договору купівлі-продажу транспортного засобу №7720 від 17.10.2020р., застосування наслідків недійсності цих правочинів.

Господарський суд, у провадженні якого перебуває справа про банкрутство, в межах цієї справи вирішує всі майнові спори, стороною в яких є боржник; спори з позовними вимогами до боржника та щодо його майна; спори про визнання недійсними результатів аукціону; спори про визнання недійсними будь-яких правочинів, укладених боржником; спори про повернення (витребування) майна боржника або відшкодування його вартості відповідно; спори про стягнення заробітної плати; спори про поновлення на роботі посадових та службових осіб боржника; спори щодо інших вимог до боржника.

Склад учасників розгляду спору визначається відповідно до Господарського процесуального кодексу України.

Господарський суд розглядає спори, стороною в яких є боржник, за правилами, визначеними Господарським процесуальним кодексом України. За результатами розгляду спору суд ухвалює рішення.

На підставі отриманих від розпорядника майна боржника документів, ліквідатор кою було встановлено наступні обставини в ході здійснення ліквідаційної процедури.

30.12.2020р. розпорядником майна на адресу Головного сервісного центру МВС України було направлено запит №02-02/166 від 24.12.2020р. про надання інформації, згідно якого просив надати інформацію про транспортні засоби, які були зареєстровані за ТОВ "Колос14" за період з 01.01.2017р. по дату надання відповіді та досі за ним зареєстровані.

Листом Головного сервісного центру МВС України від 13.01.2021р. №31/2395 було повідомлено перелік транспортних засобів, які були зареєстровані, або зареєстровані на сьогодні, за ТОВ "Колос 14" у період з 01.01.2017р. по теперішній час:

1) КАМАЗ 55102, д.н.з. НОМЕР_5 , рік виготовлення 1987, V двигуна 1085, VIN НОМЕР_6 , дата реєстрації 15.06.2010р.;

2) ЛЕВ 1430-283430, д.н.з. НОМЕР_7 , рік виготовлення 2012, VIN НОМЕР_8 , дата реєстрації 11.06.2013р.;

3) MITSUBISHI PAJERO 2.5 TD, д.н.з. НОМЕР_9 , рік виготовлення 2013, V двигуна 2477, VIN НОМЕР_1 , дата реєстрації 25.10.2013р., дата зняття з обліку 17.10.2020р.;

4) RENAULT DUSTER, д.н.з. НОМЕР_10 , рік виготовлення 2016, V двигуна 1461, VIN номер НОМЕР_11 , дата реєстрації 07.10.2016р., дата зняття з обліку 17.10.2020р.;

5) SUBARU FORESTER, д.н.з. НОМЕР_12 , рік виготовлення 2018, V двигуна 1998, VIN номер НОМЕР_13 , дата реєстрації 27.10.2018р., дата зняття з обліку 17.10.2020р.;

6) RENAULT LOGAN, д.н.з. НОМЕР_14 , рік виготовлення 2019, V двигуна 1461, VIN номер НОМЕР_15 , дата реєстрації 17.09.2019р., дата зняття з обліку 17.10.2020р.

22.01.2021р. на адресу Регіонального сервісного центру ГСЦ МВС в Черкаській області було направлено запит №02-02/54 про надання інформації, згідно якого розпорядник майна просив надати належним чином завірені копії документів, поданих ТОВ "Колос 14" до сервісного центру для зняття наступних транспортних засобів 17.10.2020р. з обліку та копії договорів купівлі-продажу:

1) MITSUBISHI PAJERO 2.5 TD, д.н.з. НОМЕР_9 , рік виготовлення 2013, V двигуна 2477, VIN НОМЕР_1 , дата реєстрації 25.10.2013р., дата зняття з обліку 17.10.2020р.;

2) RENAULT DUSTER, д.н.з. НОМЕР_10 , рік виготовлення 2016, V двигуна 1461, VIN номер НОМЕР_11 , дата реєстрації 07.10.2016р., дата зняття з обліку 17.10.2020р.;

3) SUBARU FORESTER, д.н.з. НОМЕР_12 , рік виготовлення 2018, V двигуна 1998, VIN номер НОМЕР_13 , дата реєстрації 27.10.2018р., дата зняття з обліку 17.10.2020р.;

4) RENAULT LOGAN, д.н.з. НОМЕР_14 , рік виготовлення 2019, V двигуна 1461, VIN номер НОМЕР_15 , дата реєстрації 17.09.2019р., дата зняття з обліку 17.10.2020р.

08.02.2021р. на електронну адресу розпорядника майна ТОВ "Колос 14" надійшов лист РСЦ ГСЦ МВС в Черкаській області від 08.02.2021 № 31/23-196, у якому повідомлено про те, що запитувані транспортні засоби, які раніше належали ТОВ "Колос 14", перереєстровані на нових власників за договорами купівлі-продажу, підготовленими ПП "Автоком центр".

23.01.2021р. розпорядником майна було направлено на адресу ПП "Автоком центр" запит про надання інформації від 22.01.2021р. №02-02/55, згідно якого просив надати належним чином завірені копії договорів купівлі-продажу, укладених за участі ТОВ "Колос14" 17.10.2020р., на підставі яких товариством були продані автомобілі MITSUBISHI2.5 TD, д.н.з. НОМЕР_16 ; RENAULT, д.н.з. НОМЕР_17 ; SUBARU, д.н.з. НОМЕР_18 ; RENAULT, д.н.з. НОМЕР_19 , а також всіх документів, поданих ТОВ "Колос 14" для укладення цих договорів.

Через відсутність відповіді на запит, розпорядником майна було подано до господарскього суду клопотання про витребування вищевказаних копій договорів, та всіх документів, поданих ТОВ "Колос 14" для укладення цих договорів.

Ухвалою господарського суду Черкаської області від 18.02.2021р. по справі

№925/1577/20 було витребувано у ПП "Автоком центр" належним чином завірені копії договорів купівлі-продажу, згідно яких ТОВ "Колос 14" продано на користь третіх осіб транспортні засоби, що належали боржнику.

Листом ПП "Автоком центр" від 15.03.2021р. було надано розпоряднику майна копії договорів комісії та договорів купівлі-продажу, зокрема договір комісії №7720 від 17.10.2020р. та договір купівлі-продажу №7720 від 17.10.2020р.

17.10.2020р. між ПП "Автоком центр" та ТОВ "Колос 14" було укладено договір комісії №7720 від 17.10.2020р. (далі - Договір комісії), відповідно до якого Комісіонер (ПП "Автоком центр") зобов`язується за дорученням Комітента (ТОВ "Колос 14") за комісійну плату вчинити за рахунок Комітента від свого імені один/ або декілька правочинів щодо продажу транспортного засобу (який підпадає під визначення вживаного транспортного засобу відповідно до пункту 189.3 статті 189 Податкового кодексу України): марки MITSUBISHI модель PAJERO 2.5 TD універсал-В, 2013 року випуску, свідоцтво про реєстрацію НОМЕР_4 , номерний знак НОМЕР_3 , VIN НОМЕР_1 , зареєстрований за Власником (Комітентом за Договором комісії) транспортного засобу 25.10.2013 за ціною не нижче узгодженої Сторонами, а саме 6000,00 грн.

Відповідно до п. 1.2. Договору комісії, належним виконанням Комісіонером своїх обов`язків за цим Договором вважатиметься вчинення Комісіонером правочину (укладання договору купівлі-продажу із покупцем) щодо продажу транспортного засобу в порядку та на умовах, визначених цим Договором.

Згідно п. 1.3. Договору комісії, за виконання Комісіонером його безпосередніх обов`язків за цим Договором Комітент зобов`язується сплатити Комісіонеру комісійну плату у розмірі 100,00 грн. в строк до 3 робочих днів.

17.10.2020р. між ПП "Автоком центр", яке діяло в інтересах ТОВ "Колос 14" на підставі договору комісії №7720 від 17.10.2020р., та ПП "Іріда" було укладено договір купівлі-продажу транспортного засобу №7720 від 17.10.2020р. (далі - Договір купівлі-продажу), за яким ТОВ "Колос 14" продало, а ПП "Іріда" придбало транспортний засіб марки MITSUBISHI, модель PAJERO 2.5 TD універсал-В, 2013 року випуску, свідоцтво про реєстрацію НОМЕР_4 , номерний знак НОМЕР_3 , VIN НОМЕР_1 .

Пунктом 2.1. Договору купівлі-продажу передбачено, що передача транспортного засобу Продавцем і прийняття його Покупцем здійснюється після повної оплати вартості майна в момент підписання цього договору.

Відповідно до п. 2.2. Договору купівлі-продажу, Покупець набуває право власності на транспортний засіб з моменту підписання Сторонами даного Договору купівлі-продажу. Сторони не мають майнових претензій одна до одної з моменту підписання цього Договору.

Згідно п. 3.1. Договору купівлі-продажу за домовленістю Сторін ціна транспортного засобу складає 6000,00 грн.

17.10.2020р. між ПП "Автоком центр", ТОВ "Колос 14" та ПП "Іріда" було укладено додаткову угоду до договору комісії №7720 від 17.10.2020р. та договору купівлі-продажу №7720 від 17.10.2020р. (далі - Додаткова угода).

Відповідно до п. 1. Додаткової угоди, Сторони домовились додати до договору купівлі-продажу №7720 від 17.10.2020р. п. 3.2., та викласти його в наступній редакції: "Розрахунок за транспортний засіб зазначений в даному договорі проводиться безпосередньо між комітентом (власником) транспортного засобу та покупцем".

Пунктом 2 Додаткової угоди, Сторони домовились додати до договору комісїі №7720 від 17.10.2020 п. 1.8., та викласти його в наступній редакції: "Розрахунок за транспортний засіб зазначений в даному договорі проводиться безпосередньо між комітентом (власником) транспортного засобу та покупцем".

Згідно п. 3 Додаткової угоди, Сторони домовились виключити п. 2.1.4. із договору комісії №7720 від 17.10.2020р.

Таким чином, безпосередній розрахунок за транспортний засіб, відповідно до умов Договору купівлі-продажу, з урахуванням змін, внесених Додатковою угодою, проводився між ТОВ "Колос 14" та ПП "Іріда".

Протоколом-рішенням зборів учасників ТОВ "Колос 14" без номера та без дати учасниками ТОВ "Колос 14" ОСОБА_3 та ОСОБА_1 було прийнято рішення уповноважити Генерального директора ТОВ "Колос 14" Срібного І.М. провести всі необхідні дії щодо зняття з реєстрації, постановки на облік та всі подальші процесуальні дії щодо продажу спірного транспортного засобу.

Довіреністю ТОВ "Колос 14" без номера та без дати Генеральним директором ТОВ "Колос 14" було уповноважено Перкалюка Г.І. бути представником ТОВ "Колос 14" у державних установах (в тому числі в податкових інспекціях, управлінні статистики, військових комісаріатах, державній інспекції сільського господарства та інше) з усіма правами, які надані Повіреному чинним законодавством України, у тому числі проводити всі необхідні дії щодо зняття з реєстрації, постановки на облік та всі подальші процесуальні дії щодо продажу спірного транспортного засобу MITSUBISHI PAJERO 2.5 TD.

Наказом ТОВ "Колос 14" без номера та без дати Генеральним директором ТОВ "КОЛОС 14" було доручено Перкалюку Г.І. провести всі необхідні дії щодо зняття з реєстрації, постановки на облік та всі подальші процесуальні дії щодо продажу спірного транспортного засобу MITSUBISHI PAJERO 2.5 TD.

17.10.2020р., відповідно до листа ГСЦ МВС України від 13.01.2021р. №31/2395, вищевказаний транспортний засіб було знято з обліку за ТОВ "Колос 14".

Станом на сьогодні власником транспортного засобу є ПП "Іріда", будь-яких документів в матеріалах справи, які б вказували протилежне - немає.

Відповідно до ч. 1-6 ст. 203 ЦК України, встановлено загальні вимоги, додержання яких є необхідним для чинності правочину:

1) зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам.

2) особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності.

3) волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі.

4) правочин має вчинятися у формі, встановленій законом.

5) правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним.

6) правочин, що вчиняється батьками (усиновлювачами), не може суперечити правам та інтересам їхніх малолітніх, неповнолітніх чи непрацездатних дітей.

Частиною 1 статті 215 ЦК України встановлено, що підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п`ятою та шостою статті 203 цього Кодексу.

Якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин) (ч. 3 ст. 215 ЦК України).

Відповідно до ч. 1 ст. 216 ЦК України, недійсний правочин не створює юридичних наслідків, крім тих, що пов`язані з його недійсністю. У разі недійсності правочину кожна із сторін зобов`язана повернути другій стороні у натурі все, що вона одержала на виконання цього правочину, а в разі неможливості такого повернення, зокрема тоді, коли одержане полягає у користуванні майном, виконаній роботі, наданій послузі, - відшкодувати вартість того, що одержано, за цінами, які існують на момент відшкодування.

У своєму позові позивач посилався на те, що транспортний засіб не було оплачено ПП "Іріда" відповідно до умов п. 2.1. Договору купівлі-продажу в момент підписання договору, а зараховані на рахунок ТОВ "Колос 14" грошові кошти у розмірі 6000,00 грн. 23.09.2020р. не мають відношення до даного правочину, оскільки на момент їх перерахування будь-яких правовідносин щодо продажу транспортного засобу між сторонами - не існувало.

Відповідачем-2 місцевому суду (разом із відзивом) було подано до матеріалів справи рахунок на оплату №23 від 23.09.2020р. та платіжне доручення №1096 від 23.09.2020р., відповідно до яких вбачається, що ПП "Іріда" було перераховано на користь ТОВ "Колос 14" грошові кошти у розмірі 6000,00 грн. в рахунок попередньої оплати за транспортний засіб MITSUBISHI PAJERO 2.5 TD, VIN НОМЕР_1 , тобто за той же транспортний засіб, що став предметом Договору купівлі-продажу.

Місцевий суд правильно врахував, що оплата була здійснена ПП "Іріда" до укладення правочину, предметом якого є спірний транспортний засіб, але разом із тим, факт наявності коштів на рахунку ТОВ "Колос14", що в тому числі підтверджував позивач, не може свідчити про неоплатність правочину, адже кошти в розмірі, передбаченому Договором купівлі-продажу надійшли на рахунок ТОВ "Колос 14".

Положення п. 2.1. Договору купівлі-продажу не дають можливості однозначно встановити, що оплата за транспортний засіб повинна здійснюватися саме в момент підписання Договору, а може трактуватись також таким чином, що саме передача транспортного засобу здійснюється в момент підписання Договору, за умови повної оплати вартості майна, а не оплата за товар проводиться в момент підписання Договору. Тому місцевий суд правильно відхилив доводи позивача про те, що Договір купівлі-продажу є неоплатним.

Судом першої інстанції було прийнято до уваги те, що, на момент проведення попередньої оплати, будь-яких правовідносин щодо продажу транспортного засобу між ТОВ "Колос 14" та ПП "Іріда" - не існувало.

Відповідно до п. 2.1.1. Договору комісії, комісіонер за цим Договором бере на себе наступні обов`язки: вивчати ринок з метою пошуку покупця, який бажає придбати транспортний засіб на умовах, визначених в цьому Договорі.

Зі змісту зобов`язань комісіонера за Договором комісії вбачається, що ПП "Автоком центр" взяло на себе зобов`язання щодо пошуку покупця, який бажає придбати транспортний засіб, тобто особа покупця не може бути відома сторонам договору комісії до того моменту, доки комісіонер не проведе пошук та знайде такого покупця.

Попередня оплата, здійснена ПП "Іріда" майже за місяць до укладення Договору комісії, свідчить про те, що як ТОВ "Колос 14" так і ПП "Іріда" на момент переказу коштів мали намір щодо укладення договору купівлі-продажу між собою, предметом якого є спірний транспортний засіб.

Сторонами не було надано місцевому суду будь-яких документальних доказів того, що між ТОВ "Колос 14" і ПП "Іріда" існували офіційні перемовини щодо купівлі-продажу належного ТОВ "Колос 14" транспортного засобу, накшталт попереднього договору, договору (протоколу) про наміри, письмові листи, адресовані один одному, тощо. Такі докази в матеріалах справи відсутні.

Місцевий суд правильно розглядав питання оплати за транспортний засіб через призму наявності ознак недобросовісності в діях ТОВ "Колос 14" і ПП "Іріда" щодо виведення зі складу майнових активів ТОВ "Колос 14" спірного транспортного засобу.

Позивач звертав увагу в позові на те, що на момент укладення оспорюваних Договору комісії та Договору купівлі-продажу, у ТОВ "Колос 14" була наявна кредиторська заборгованість перед ТОВ "Олімп" у розмірі 5 264 589,98 грн., що підтверджена рішеннями господарського суду Черкаської області від 10.09.2020р. по справі №925/651/20 про стягнення з ТОВ "Колос 14" на користь ТОВ "Олімп" 2 458 550,00 грн., та від 21.09.2020р. по справі №925/692/20 про стягнення з ТОВ "Колос 14" на користь ТОВ "Олімп" 2 806 039,98 грн.

Дані рішення господарського суду Черкаської області до суду апеляційної інстанції не оскаржувались та набрали законної сили 30.09.2020р. та 12.10.2020р., тобто, станом на дату вчинення оспорюваних правочинів, рішення суду про стягнення коштів з ТОВ "Колос 14" на користь ТОВ "Олімп" у загальному розмірі 5 264 589,98 грн. набрали законної сили.

Таким чином, на момент здійснення попередньої оплати за транспортний засіб з боку ПП "Іріда", ТОВ "Колос 14" мало визнану господарським судом заборгованість перед одним із кредиторів товариства - ТОВ "Олімп", який в подальшому став ініціюючим кредитором в справі про банкрутство боржника, кредиторські вимоги якого складали 5 264 589,98 грн., а на момент укладення Договору комісії та Договору купівлі-продажу вищевказані судові рішення набрали законної сили, що є підставою для видачі наказу про їх примусове виконання задля подальшого звернення до відповідного органу державної виконавчої служби або приватного виконавця в порядку, передбаченому Законом України "Про виконавче провадження".

Апеляційний суд вважає, що здійснення попередньої оплати за транспортний засіб, до виникнення правовідносин купівлі-продажу цього транспортного засобу, за відсутності будь-якого зовнішнього прояву бажання продавця продати цей товар на момент здійснення попередньої оплати, накшталт публікації оголошення про продаж транспортного засобу в мережі інтернет, та наявністю простроченої кредиторської заборгованості у значному розмірі, яка була предметом судового розгляду, або яка вже підтверджена відповідним судовим рішенням, свідчить про прояв недобросовісної поведінки з боку продавця та майбутнього покупця, адже має ознаки діяльності, спрямованої на виведення майнових активів із володіння продавця та передачі їх покупцю.

Верховним Судом у постановах від 24.11.2021р. по справі №905/2030/19(905/2445/19), від 27.01.2022р. по справі №904/5693/20 (904/4523/21) визначено поняття "фраудаторний правочин", та охарактеризовано критерії фраудаторності правочину.

Фраудаторний правочин - це угоди, що завдали шкоди боржнику (як приклад, угода з метою виведення майна). Мета такого правочину в момент його укладання є прихованою, але проявляється через дії або бездіяльність, що вчиняються боржником як до, так і після настання строку виконання зобов`язання цілеспрямовано на ухилення від виконання обов`язку.

Фраудаторним правочином може бути як оплатний (договір купівлі-продажу), так і безоплатний договір (договір дарування), а також може бути як односторонній, так і двосторонній чи багатосторонній правочин.

Формулювання критеріїв фраудаторності правочину залежить від того, який правочин на шкоду кредитору використовує боржник для уникнення задоволення їх вимог. Зокрема, але не виключно, такими критеріями можуть бути:

- момент вчинення оплатного відчуження майна або дарування (вчинення правочину в підозрілий період, упродовж 3-х років до порушення провадження у справі про банкрутство, після відкриття провадження судової справи, відмови в забезпеченні позову і до першого судового засіданні у справі);

- контрагент, з яким боржник вчинив оспорювані договори (родичі боржника, пов`язані або афілійовані юридичні особи);

- щодо оплатних цивільно-правових договорів важливе значення має ціна (ринкова, неринкова ціна), і цей критерій має враховуватися.

Вчинення власником майна правочину з розпорядження належним йому майном з метою унеможливити задоволення вимоги іншої особи - стягувача за рахунок майна цього власника може бути кваліфіковане, як зловживання правом власності, оскільки власник використовує правомочність розпорядження майном на шкоду майновим інтересам кредитора (висновок об`єднаної палати Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду у постанові від 07.12.2018р. у справі № 910/7547/17).

Будь-який правочин, вчинений боржником у період настання у нього зобов`язання з погашення заборгованості перед кредитором, внаслідок якого боржник перестає бути платоспроможним, має ставитися під сумнів у частині його добросовісності і набуває ознак фраудаторного правочину, що вчинений боржником на шкоду кредиторам (аналогічний правовий висновок викладений у постановах Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 28.11.2019р. у справі №910/8357/18, від 03.03.2020р. у справі №910/7976/17, від 03.03.2020р. у справі №904/7905/16, від 03.03.2020р. у справі №916/3600/15, від 26.05.2020р. у справі №922/3796/16, від 04.08.2020р. у справі №04/14-10/5026/2337/2011, від 17.09.2020р. у справі №904/4262/17, від 22.04.2021р. у справі №908/794/19(905/1646/17).

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 03.07.2019р. у справі

№369/11268/16-ц (провадження №14-260цс19) зроблено наступний висновок, що фіктивний правочин характеризується тим, що сторони вчиняють такий правочин лише для виду, знають заздалегідь, що він не буде виконаний, вважає, що така протизаконна ціль, як укладення особою договору дарування майна зі своїм родичем з метою приховання цього майна від конфіскації чи звернення стягнення на вказане майно в рахунок погашення боргу, свідчить, що його правова мета є іншою, ніж та, що безпосередньо передбачена правочином (реальне безоплатне передання майна у власність іншій особі), а тому цей правочин є фіктивним і може бути визнаний судом недійсним. Цивільно-правовий договір (в тому числі й договір дарування) не може використовуватися учасниками цивільних відносин для уникнення сплати боргу або виконання судового рішення (в тому числі, вироку) про стягнення коштів, що набрало законної сили. Боржник (дарувальник), проти якого ухвалено вирок про стягнення коштів та відкрито виконавче провадження, та його сини (обдаровувані), які укладають договір дарування, діють очевидно недобросовісно та зловживають правами стосовно кредитора, оскільки укладається договір дарування, який порушує майнові інтереси кредитора і направлений на недопущення звернення стягнення на майно боржника. Тому правопорядок не може залишати поза реакцією такі дії, які хоч і не порушують конкретних імперативних норм, але є очевидно недобросовісними та зводяться до зловживання правом.

У постанові Верховного Суду в складі колегії суддів Касаційного господарського суду від 05.07.2018р. у справі №922/2878/17 зазначено, що "цивільно-правовий договір (в тому числі й договір купівлі-продажу) не може використовуватися учасниками цивільних відносин для уникнення сплати боргу або виконання судового рішення про стягнення боргу, що набрало законної сили. Укладення боржником, проти якого розпочате судове провадження про стягнення боргу, договору купівлі-продажу, і в першу чергу, з тривалою відстрочкою платежу, може свідчити про його недобросовісність та зловживання правами стосовно кредитора, оскільки такий договір купівлі-продажу може порушити майнові інтереси кредитора і бути направлений саме на недопущення звернення стягнення на майно боржника. Тому правопорядок не може залишати поза реакцією такі дії, які можуть хоч і не порушувати конкретних імперативних норм, але бути недобросовісними та зводитися до зловживання правом".

Обираючи варіант добросовісної поведінки, боржник зобов`язаний піклуватися про те, щоб його юридично значимі вчинки були економічно обґрунтованими. Також поведінка боржника, повинна відповідати критеріям розумності, що передбачає, що кожне зобов`язання, яке правомірно виникло, повинно бути виконано належним чином, а тому кожний кредитор вправі розраховувати, що усі існуючі перед ним зобов`язання за звичайних умов будуть належним чином та своєчасно виконані. Доброчесний боржник повинен мати на меті добросовісне виконання усіх своїх зобов`язань, а в разі неможливості такого виконання - надати справедливе та своєчасне задоволення (сатисфакцію) прав та правомірних інтересів кредитора (висновки викладені у постановах Верховного Суду від 28.11.2019р. від 24.07.2019р. у справі №405/1820/17, від 28.11.2019р. у справі №910/8357/18 та від 20.05.2020р. у справі №922/1903/18.

Особа, яка є боржником перед своїми контрагентами повинна утримуватись від дій, які безпідставно або сумнівно зменшують розмір її активів. У період протягом року, що передував відкриттю процедури банкрутства або після порушення справи про банкрутство дії щодо будь-якого вилучення (відчуження) боржником своїх майнових активів є підозрілими і можуть становити втручання у право власності кредиторів, відтак відчуження майна боржником повинно здійснюватися з огляду на права кредиторів щодо забезпечення їх вимог активами боржника, а неврахування інтересів кредиторів у такому випадку є зловживанням з боку боржника своїми правами щодо розпорядження майном як власника, за умови, що відчуження майна призводить завідомо до зменшення обсягу платоспроможності боржника і наносить шкоду кредиторам (висновк викладений у постанові Верховного Суду від 02.02.2021р. по справі №910/12809/16).

Будь-який правочин, вчинений боржником у період настання у нього зобов`язання з погашення заборгованості перед кредитором, внаслідок якого боржник перестає бути платоспроможним, має ставитися під сумнів у частині його добросовісності та набуває ознак фраудаторного правочину - правочину, що вчинений боржником на шкоду кредиторам. Позивач вправі звернутися до суду із позовом про визнання такого договору недійсним, як такого, що направлений на уникнення звернення стягнення на майно боржника, на підставі загальних засад цивільного законодавства (п. 6 ч. 1 ст. 3 ЦК України) та недопустимості зловживання правом (ч. 3 ст. 13 ЦК України) (висновк викладений у постанові Верховного Суду від 11.11.2021р. по справі №910/8482/18 (910/4866/21)).

Укладення боржником правочинів поза межами "підозрілого періоду", визначеного статтею 20 Закону про банкрутство, та відсутність підстав для застосування статті 42 КУзПБ з огляду на непоширення її дії на правовідносини, що склалися до вступу в дію КУзПБ, не виключає можливості визнання недійсним правочину боржника, спрямованого на уникнення звернення стягнення на його майно, на підставі загальних засад цивільного законодавства та недопустимості зловживання правом за умови доведеності відповідних обставин заявником (висновк викладений у постанові Верховного Суду від 02.06.2021р. по справі №904/7905/16).

Формулювання "зловживання правом" необхідно розуміти як суперечність, оскільки якщо особа користується власним правом, то його дія дозволена, а якщо вона не дозволена, то саме тому відбувається вихід за межі свого права та дію без права. Сутність зловживання правом полягає у вчиненні уповноваженою особою дій, які складають зміст відповідного суб`єктивного цивільного права, недобросовісно, в тому числі всупереч меті такого права. Зловживання правом і використання приватно-правового інструментарію всупереч його призначенню проявляється в тому, що: особа (особи) "використовувала/використовували право на зло"; наявні негативні наслідки (різного прояву) для інших осіб (негативні наслідки являють собою певний стан, до якого потрапляють інші суб`єкти, чиї права безпосередньо пов`язані з правами особи, яка ними зловживає; цей стан не задовольняє інших суб`єктів; для здійснення ними своїх прав не вистачає певних фактів та/або умов; настання цих фактів/умов безпосередньо залежить від дій іншої особи; інша особа може перебувати у конкретних правовідносинах з цими особами, які "потерпають" від зловживання нею правом, або не перебувають); враховується правовий статус особи /осіб (особа перебуває у правовідносинах і як їх учасник має уявлення не лише про обсяг своїх прав, а і про обсяг прав інших учасників цих правовідносин та порядок їх набуття та здійснення; особа не вперше перебуває у цих правовідносинах або ці правовідносини є тривалими, або вона є учасником й інших аналогічних правовідносин) (висновк викладений у постанові Верховного Суду від 11.11.2021р. по справі №910/8482/18 (910/4866/21)).

Розглядаючи дані правочини на предмет їх фраудаторності, місцевим судом правильно взято до уваги доводи позивача стосовно особи підписанта від імені ТОВ "Колос 14" в Договорі комісії та Договорі купівлі-продажу.

Так, від імені ТОВ "Колос 14" Договір комісії підписував ОСОБА_1 , а від імені ПП "Іріда" Договір купівлі-продажу підписував також ОСОБА_1 .

Витягом з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань від 18.01.2021р. №72, який було надано до матеріалів справи позивачем, підтверджується, що станом на 18.01.2021р. керівником ПП "Іріда" був ОСОБА_1 .

Наразі керівником ПП "Іріда" є ОСОБА_4 , а ОСОБА_1 залишився представником підприємства, який має право діяти від його імені без довіреності.

Згідно відомостей з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань стосовно ТОВ "Колос 14", представником ТОВ "Колос 14", який має право здійснювати дії, укладати правочини від імені товариства, та засновником товариства, є ОСОБА_1 .

Відповідно до ст. 1 Кодексу України з процедур банкрутства, заінтересовані особи стосовно боржника - юридична особа, створена за участю боржника, юридична особа, що здійснює контроль над боржником, юридична або фізична особа, контроль над якою здійснює боржник, юридична особа, з якою боржник перебуває під контролем третьої особи, власники (учасники, акціонери) боржника, керівник боржника, особи, які входять до складу органів управління боржника, головний бухгалтер (бухгалтер) боржника, у тому числі звільнені з роботи за три роки до відкриття провадження у справі про банкрутство, а також особи, які перебувають у родинних стосунках із зазначеними особами та фізичною особою - боржником, а саме: подружжя та їхні діти, батьки, брати, сестри, онуки, а також інші особи, щодо яких наявні обґрунтовані підстави вважати їх заінтересованими.

Виходячи із вищевказаного, місцевий суд правильно погодився із доводами позивача про те, що ОСОБА_1 є в розумінні ст.1 КУзПБ заінтересованою особою стосовно ТОВ "Колос 14".

З матеріалах справи вбачається, що ОСОБА_1 брав участь в прийнятті рішення про надання згоди на продаж транспортного засобу як учасник ТОВ "Колос 14", йому ж було передоручено наказом Генерального директора ТОВ "Колос 14" ОСОБА_2 здійснення всіх необхідних дій щодо продажу транспортного засобу та довірено на підставі довіреності ТОВ "Колос 14" здійснення всіх необхідних дій для продажу транспортного засобу, його перереєстрації та одночасно із цим, він був керівником покупця транспортного засобу, тобто здійснював безпосередню управлінську діяльність як керівник ПП "Іріда".

Тобто, ОСОБА_1 мав управлінський вплив як на ТОВ "Колос 14", так і на ПП "Іріда" в частині відчуження належного ТОВ "Колос 14" майна на користь заінтересованої особи стосовно товариства, тому його дії є такими, що порушують положення п. 6 ч. 1 ст 3 та ч.ч. 3, 6 ст. 13 ЦК України, тобто є недобросовісними та такими, що вчинені на шкоду кредиту, стосовно якого в матеріалах справи наявні докази існування у ТОВ "Колос 14" простроченої кредиторської заборгованості, яка підтверджена судовими рішеннями, що набрали законної сили.

Щодо наявності повноважень у ОСОБА_1 на вчинення дій від імені ТОВ "Колос14", в тому числі укладення оспорюваних правочинів, апеляційний суд зазначає наступне.

Відповідно до відомостей з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань, ОСОБА_1 вказаний як особа, що має право вчиняти дії від імені ТОВ "Колос 14" без довіреності, в тому числі укладати правочини.

Окрім цього, в матеріалах справи міститься протокол-рішення зборів учасників ТОВ "Колос 14", яким учасники товариства погодили продаж спірного транспортного засобу.

Відповідно до ст. 241 ЦК України правочин, вчинений представником з перевищенням повноважень, створює, змінює, припиняє цивільні права та обов`язки особи, яку він представляє, лише у разі наступного схвалення правочину цією особою. Правочин вважається схваленим зокрема у разі, якщо особа, яку він представляє, вчинила дії, що свідчать про прийняття його до виконання. Наступне схвалення правочину особою, яку представляють, створює, змінює і припиняє цивільні права та обов`язки з моменту вчинення цього правочину.

При оцінці обставин, що свідчать про схвалення правочину особою, яку представляла інша особа, необхідно брати до уваги, що незалежно від форми схвалення воно повинно виходити від органу або особи, уповноваженої відповідно до закону, установчих документів або договору вчиняти такі правочини або здійснювати дії, які можуть розглядатися як схвалення (висновок Верховного Суду у постанові від 20.03.2018р. по справі №910/8794/16) .

Колегія суддів звертає увагу на те, що, ні положеннями статуту ТОВ "Колос 14", ні чинним законодавством, не визначені вимоги щодо форми схвалення правочину, а тому надання повноважень Генеральному директору ТОВ "Колос 14" на вчинення дій щодо продажу транспортного засобу, навіть за відсутності дати такого рішення, свідчать про схвалення продажу цього транспортного засобу вищим органом управління.

Разом із тим, критерій виправданості правочину із економічної точки зору носить виключно суб`єктивний оціночний характер, тому в кожному конкретному випадку виправданість вчинення правочину оцінюється безпосередньо органами управління товариства.

Місцевим судом правильно не взято до уваги твердження відповідача-2, що оспорювані договори були укладені керівником ТОВ "Колос 14" ОСОБА_2 , оскільки такі твердження не відповідають фактичним обставинам справи.

Погодження правочину загальними зборами ТОВ "Колос 14" не свідчить про легітимізацію дій щодо відчуження належного товариству майна в розрізі добросовісності такої дії, та не свідчить про відсутність ознак фраудаторності даних правочинів, тому хоча наявні в матеріалах справи докази не вказують на відсутність повноважень в ОСОБА_1 на їх вчинення, місцевий суд правильно оцінив його дії як такі, що суперечать основоположному принципу добросовісності, та спрямовані на завдання шкоди кредитору ТОВ "Колос 14", строк виконання зобов`язань перед яким у боржника настав.

Тому суд першої інстанції правильно відхилив доводи позивача і відповідача-2 з цього приводу.

Щодо доводів відповідача-2 про продаж транспортного засобу в рахунок погашення заборгованості перед АТ "КРЕДІ АГРІКОЛЬ БАНК", апеляційний суд зазначає наступне.

Оскільки будь-яких передумов, відповідно до наявних в матеріалах справи документів, які б свідчили про нагальну необхідність продажу майна ТОВ "Колос 14" для погашення заборгованості перед АТ "КРЕДІ АГРІКОЛЬ БАНК" не було, тому місцевий суд правильно відхилив доводи відповідача-2 про те, що продаж транспортного засобу був необхідний для погашення заборгованості перед банком.

Відповідно до Договору про зміну №8 від 13.03.2020р. до Договору про надання банківських послуг №215/2897853 від 09.02.2017р., вбачається, що п. 14.1., який викладено в Договорі про зміну в новій редакції, передбачає, що дата припинення чинності ліміту Банківської послуги встановлена до 31.03.2021р. включно.

Зі змісту ліміту Банківської послуги, зазначеного в Договорі про зміну №8, вбачається, що умовами Договору про надання банківських послуг №215/2897853 від 09.02.2017р., з урахуванням змін, внесених до Договору про зміну №8, передбачалось поступове зменшення розміру ліміту Банківської послуги, та 01.04.2021р. вона складала 0,00 грн., тобто саме цю дату слід вважати моментом завершення надання банківських послуг.

Тому доводи відповідача в частині того, що майно ТОВ "Колос 14", в тому числі спірний транспортний засіб, було використане для погашення заборгованості перед АТ "КРЕДІ АГРІКОЛЬ БАНК", суперечать положенням Договору про надання банківських послуг №215/2897853 від 09.02.2017р., з урахуванням змін, внесених до Договору про зміну №8, якими передбачались надання банківських послуг товариству щонайменше до 31.03.2021р.

З матеріалів справи вбачається, що позивачем до позову було додано інформацію з офіційного веб-сайту Міністерства економіки України щодо розрахунку вартості транспортного засобу для цілей оподаткування операцій з продажу або обміну об`єктів рухомого майна (п. 173.1 ст.173 ПК України) (https://www.me.gov.ua/Vehicles/CalculatePrice?lang=uk-UA), яка обраховується відповідно до пункту 173.1 статті 173 Податкового кодексу України з урахуванням вимог Порядку визначення середньоринкової вартості легкових автомобілів, мотоциклів, мопедів, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України №403 від 10 квітня 2013 року зі змінами.

Згідно вищевказаного розрахунку, середньоринкова вартість MITSUBISHI PAJERO 2.5 TD, 2013 року випуску, становить 474 390,00 грн.

Разом із тим, продаж транспортного засобу був здійснений за 6 000,00 грн.

Тому місцевий суд правильно оцінив критично доводи відповідача про необхідність погашення боргу перед АТ "КРЕДІ АГРІКОЛЬ БАНК", оскільки продаж транспортного засобу за ціною в розмірі 6 000,00 грн., яка очевидно є заниженою по відношенню до реальної вартості даного транспортного засобу, в жодному випадку не вирішила б питання погашення заборгованості перед АТ "КРЕДІ АГРІКОЛЬ БАНК", та явно суперечив інтересам ТОВ "Колос 14".

Апеляційний суд вважає, що кошти, отримані від продажу транспортного засобу, не спрямовувались на погашення заборгованості перед ТОВ "Олімп", що підтверджується виписками з рахунків ТОВ "Колос 14" за період після отримання коштів від відповідача та укладення Договору комісії і Договору купівлі-продажу.

Відповідно до ст.13 ГПК України, судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом.

Згідно з ч.1 ст.73 ГПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Частинами 1, 3 ст.74 ГПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи.

Відповідно до ст.76 ГПК України, належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Згідно з ч.1 ст.77 ГПК України, обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Відповідно до ст.78 ГПК України, достовірними є докази, створені (отримані) за відсутності впливу, спрямованого на формування хибного уявлення про обставини справи, які мають значення для справи.

Відповідно до ст.79 ГПК України, наявність обставини, на яку сторона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, вважається доведеною, якщо докази, надані на підтвердження такої обставини, є більш вірогідними, ніж докази, надані на її спростування.

Питання про вірогідність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Відповідно до ст.86 ГПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Згідно правових висновків, викладених у постанові Верховного Суду від 01.07.2021р. у справі №917/549/20, стандарт доказування "вірогідності доказів", на відміну від "достатності доказів", підкреслює необхідність співставлення судом доказів, які надає позивач та відповідач. Тобто, з введенням в дію нового стандарту доказування необхідним є не надання достатньо доказів для підтвердження певної обставини, а надання саме тієї кількості, яка зможе переважити доводи протилежної сторони судового процесу.

Тлумачення змісту ст.79 ГПК України свідчить про те, що ця стаття покладає на суд обов`язок оцінювати докази, обставини справи з огляду на їх вірогідність, яка дозволяє дійти висновку, що факти, які розглядаються, скоріше були (мали місце), аніж не були.

Аналогічний висновок Верховного Суду викладений у п.7.44 постанови від 16.02.2021р. у справі №927/645/19.

Верховний Суд в ході касаційного перегляду судових рішень неодноразово звертався загалом до категорії стандарту доказування та відзначав, що принцип змагальності забезпечує повноту дослідження обставин справи. Цей принцип передбачає покладання тягаря доказування на сторони. Одночасно цей принцип не передбачає обов`язку суду вважати доведеною та встановленою обставину, про яку сторона стверджує. Така обставина підлягає доказуванню таким чином, аби задовольнити, як правило, стандарт переваги більш вагомих доказів, тобто коли висновок про існування стверджуваної обставини з урахуванням поданих доказів видається більш вірогідним, ніж протилежний (постанови Верховного Суду від 2.10.2018р. у справі №910/18036/17, від 23.10.2019р. у справі №917/1307/18, від 18.11.2019р. у справі №902/761/18, від 4.12.2019р. у справі №917/2101/17). Аналогічний стандарт доказування застосований Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 18.03.2020р. у справі №129/1033/13-ц (провадження №14-400цс19).

Беручи до уваги зазначені вище правові позиції Верховного Суду, встановлені обставини справи, місцевий суд дійшов правильного висновку що:

- спірні договір комісії №7720 від 17.10.2020р. та договір купівлі-продажу транспортного засобу №7720 від 17.10.2020р. був укладений у підозрілий період (протягом трьох років до порушення провадження у справі про банкрутство ТОВ "Колос 14");

- договір купівлі-продажу транспортного засобу №7720 від 17.10.2020р., укладений між пов`язаними особами, оскільки покупцем за Договором купівлі-продажу є ПП "Іріда", керівником якої на момент укладення договору був ОСОБА_1 - засновник ТОВ "Колос 14";

- відповідачем-2 було перераховано кошти на рахунок позивача за транспортний засіб 23.09.2020р., тобто майже за місяць до укладення Договору комісії, за яким ПП "Автоком центр" зобов`язане було знайти покупця транспортного засобу ТОВ "Колос 14", що свідчить про попередній умисел ТОВ "Колос 14" та ПП "Іріда" на продаж транспортного засобу;

- що на момент укладення Договору комісії та Договору купівлі-продажу у ТОВ "Колос 14" існувала непогашена кредиторська заборгованість перед ТОВ "Олімп" у загальному розмірі 5 264 589,98 грн., яка підтверджена рішеннями господарського суду Черкаської області від 10.09.2020р. по справі №925/651/20 та від 21.09.2020р. по справі №925/692/20, що набрали законної сили, у зв`язку із чим вчинення правочинів, предметом яких є відчуження майна ТОВ "Колос 14" завдає шкоду кредитору, перед яким у боржника наявна заборгованість;

- що вартість продажу транспортного засобу є заниженою, відносно середньоринкової вартості аналогічних транспортних засобів.

Місцевий суд законно і обгрунтовано задовольнив позовні вимоги ТОВ "Колос 14" в особі арбітражної керуючої Носань Наталії Сергіївни та визнав недійсними договір комісії №7720 від 17.10.2020р. та договір купівлі-продажу транспортного засобу №7720 від 17.10.2020р. , оскільки порушують положення п. 6 ч. 1 ст. 3 і ч. 3 ст. 13 ЦК України.

У зв`язку із цим, місцевим судом правильно застосовано наслідки недійсності правочинів шляхом зобов`язання ПП «Іріда» повернути ТОВ "Колос 14" транспортний засіб марки MITSUBISHI, модель PAJERO 2.5 TD універсал-В, 2013 року випуску, колір чорний, номер кузова (шасі, рама) НОМЕР_1 , свідоцтво про реєстрацію НОМЕР_4 , номерний знак НОМЕР_3 .

Відповідно до положень ч.4 ст.129 ГПК України інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються:

1) у разі задоволення позову - на відповідача;

2) у разі відмови в позові - на позивача;

3) у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Відповідно до статті 16, 58 ГПК України, учасники справи мають право користуватися правничою допомогою. Представництво у суді, як вид правничої допомоги, здійснюється виключно адвокатом (професійна правнича допомога). Представником у суді може бути адвокат.

Відповідно до ч.3 ст.4 Закону України "Про адвокатуру та адвокатську діяльність", адвокат може здійснювати адвокатську діяльність індивідуально або в організаційно-правових формах адвокатського бюро (організаційні форми адвокатської діяльності).

Частиною 5 ст.14 Закону України "Про адвокатуру та адвокатську діяльність" стороною договору про надання правової допомоги є адвокатське бюро.

В свою чергу п.4 ч.1 ст.1 вказаного закону визначає, що договір про надання правової допомоги - домовленість, за якою одна сторона (адвокат, адвокатське бюро) зобов`язується здійснити захист, представництво або надати інші види правової допомоги другій стороні (клієнту) на умовах і в порядку, що визначені договором, а клієнт зобов`язується оплатити надання правової допомоги та фактичні витрати, необхідні для виконання договору.

Відповідно до ст.123 ГПК України, судові витрати складаються з витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать в тому числі витрати на професійну правничу допомогу.

Позивач просив місцевий суд стягнути з відповідачів судові витрати у розмірі 48052,00 грн.

За приписами ч.8 ст.129 ГПК України, розмір судових витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду, за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву.

Склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмета доказування у справі. Наявність документального підтвердження витрат на правову допомогу та їх розрахунок є підставою для задоволення вимог про відшкодування таких витрат.

Позивачем до матеріалів справи було подано документи, що підтверджують витрати ТОВ «Колос 14» на професійну правничу допомогу: Договір про надання правової допомоги №13-12-2021 від 13.12.2021р., Акт приймання-передачі виконаних робіт (наданих послуг) №2 від 22.02.2023р. за Договором про надання правової допомоги №13-12-2021 від 13.12.2021р., Додаткова угода №15/02/2023-1 від 15.02.2023р. до Договору про надання правової допомоги №13-12-2021 від 13.12.2021р.

Відповідно до ч. 4 ст. 126 ГПК України, розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із:

1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг);

2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг);

3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт;

4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

Згідно ч.5 ст.126 ГПК України, у разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.

Частиною 6 статті 126 ГПК України передбачено, що обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.

Відповідно до ч.9 ст.129 ГПК України, у випадку зловживання стороною чи її представником процесуальними правами або якщо спір виник внаслідок неправильних дій сторони, суд має право покласти на таку сторону судові витрати повністю або частково незалежно від результатів вирішення спору.

Враховуючи заперечення ПП «Іріда» щодо розміру витрат на професійну правничу допомогу понесених позивачем (а.с. 75 т.1), суд першої інстанції правильно зменшив розмір витрат до 24000,00 грн.

Місцевий суд законно і обґрунтовано стягнув з ПП «Іріда» на користь ТОВ «Колос 14» 8052,00 грн. витрат зі сплати судового збору та 24000,00 грн. витрат на професійну правничу допомогу.

Відповідно до статті 74 ГПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками судового процесу.

За таких обставин, Північний апеляційний господарський суд не вбачає підстав для задоволення апеляційних скарг, зміни чи скасування рішення суду першої інстанції.

Керуючись ст.ст. 240, 270, 275, 276, 282, 283 ГПК України, Північний апеляційний господарський суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ПП "Іріда" залишити без задоволення, а рішення господарського суду Черкаської області від 10.10.2023р. у справі №925/1577/20(925/291/23) - без змін.

Справу №925/1577/20(925/291/23) повернути до господарського суду Черкаської області.

Постанова апеляційного господарського суду набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена до Верховного Суду у порядку та строк, передбачений ст. 288 ГПК України.

Повний текст постанови складений та підписаний 24.01.2024р.

Головуючий суддя В.О. Пантелієнко

Судді О.М. Остапенко

М.Л. Доманська