ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ЛЬВІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10.01.2024 Справа № 914/3091/23

м.Львів

за позовом: Державного спеціалізованого господарського товариства «Ліси України» в особі філії «Радехівське лісомисливське господарство», м.Радехів Львівської області

до відповідача Квартирно-експлуатаційного відділу м.Львова, м.Львів

про стягнення заборгованості. Ціна позову: 222 000,00 грн

Суддя Кітаєва С.Б.

За участю секретаря Сосницької А.А.

Представники сторін:

від позивача: Коржан О.І - представник

від відповідача: не з`явився

На розгляд Господарського суду Львівської області поступила позовна заява Державного спеціалізованого господарського товариства «Ліси України» в особі філії «Радехівське лісомисливське господарство» до Квартирно-експлуатаційного відділу м.Львова про стягнення заборгованості у розмірі 222 000,00 грн.

Ухвалою суду від 23.10.2023 судом прийнято позовну заяву до розгляду, відкрито провадження у справі за правилами загального позовного провадження та підготовче засідання призначено на 15.11.2023.

Ухвалою суду від 15.11.2023 підготовче засідання відкладено на 13.12.2023.

24.11.2023, за вх.№28765/23, через систему «Електронний суд» позивачем було подано клопотання про долучення доказів.

12.12.2023, за вх.№30470/23, через систему «Електронний суд» відповідачем було подано відзив на позовну заяву.

Ухвалою 13.12.2023 суд закрив підготовче провадження у справі та призначив справу до судового розгляду по суті на 10.01.2024.

Представник позивача в судове засідання з розгляду справи по суті 10.01.2024 з`явився, позовні вимоги підтримав з підстав, викладених у позовній заяві та поясненнях, наданих в судовому засіданні. Просив позов задоволити повністю.

Відповідач явки представника в судове засідання 10.01.2024 не забезпечив.

Згідно вимог ГПК України, надавалась в повному обсязі можливість учасникам справи щодо обґрунтування їх правової позиції по суті справи та подання доказів.

Враховуючи те, що норми ст. 81 ГПК України щодо обов`язку господарського суду витребувати у сторін документи і матеріали, необхідні для вирішення спору, кореспондуються з диспозитивним правом учасників справи подавати докази, а п.4 ч.3 ст.129 Конституції України визначає одним з принципів судочинства - свободу в наданні сторонами суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості, господарським судом створені належні умови для надання сторонами доказів в обґрунтування своєї правової позиції у справі.

Відповідно до ч.ч. 3, 4 ст. 74 ГПК України, докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов`язків щодо доказів.

Отже, судом було забезпечено принцип змагальності сторін, рівність сторін, що полягає у наданні їм однакових можливостей для реалізації ними своїх процесуальних прав, з огляду на сплив строків для подання доказів, з метою дотримання прав позивача на своєчасне вирішення спору.

В силу приписів ст. 2 ГПК України, завданням господарського судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів, пов`язаних із здійсненням господарської діяльності, та розгляд інших справ, віднесених до юрисдикції господарського суду, з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав і законних інтересів фізичних та юридичних осіб, держави.

Одним із основних принципів (засад) господарського судочинства є, зокрема, розумність строків розгляду справи.

Обов`язок швидкого здійснення правосуддя покладається, в першу чергу, на відповідні державні судові органи. Нездатність суду ефективно протидіяти недобросовісно створюваним учасниками справи перепонам для руху справи, є порушенням частини першої статті 6 згаданої Конвенції (рішення Європейського суд з прав людини від 08.11.2005 у справі Смірнова проти України).

Водночас, необґрунтоване відкладення розгляду справи призводить до затягування строків її розгляду і перебування в стані невизначеності учасників процесу, що може призвести до порушення положень ч.1 ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, яка покладає на національні суди обов`язок здійснити швидкий та ефективний розгляд справ упродовж розумного строку.

Враховуючи те, що подані сторонами у цій справі докази дозволяють суду встановити та оцінити конкретні обставини (факти), якими учасники справи обґрунтовують свої позовні вимоги та заперечення позовних вимог і які мають суттєве значення для вирішення цього спору, а отже, розглянути та вирішити спір й здійснити розподіл судових витрат у цій справі, що в свою чергу, вказує на можливість виконання завдань господарського судочинства та з урахуванням необхідності дотримання розумних строків розгляду справи, а також те, що дана справа розглядається за правилами спрощеного позовного провадження, суд вважає, що в матеріалах справи доказів достатньо для з`ясування обставин справи і прийняття судового рішення у даній справі.

В судовому засіданні 10.01.2024 р., відповідно до ч. 1 ст. 240 ГПК України, проголошено вступну та резолютивну частини рішення.

Позиція позивача.

Позивач обгрунтовує позовні вимоги неналежним виконання відповідачем умов укладеної угоди № 46ДСК з врахуванням додаткової угоди №2 на поставку лісопродукції від 27.05.2019 р. в частині повної оплати за поставлену продукцію у розмірі 222000,00 грн.

Вказує, що у відповідача не виникало будь-яких претензій щодо неотримання товару або неправильного оформлення поставки товару Продавцем.

З метою досудового врегулювання спору, 06.04.2023 року за вих. № 268/06 філією «Радехівське лісомисливське господарство» ДП «Ліси України» відповідачу було направлено претензію щодо сплати наявної у відповідача заборгованості, вручено 11.04.2023 року, яка залишена відповідачем без відповіді та реагування. 22.08.2023 року позивачем претензію було направлено повторно, вимоги щодо сплати заборгованості, підписання та повернення другого примірника акту звірки взаємних розрахунків відповідачем не виконані, претензія залишена відповідачем без відповіді та реагування.

Позивач вказує на те, що у КЕВ м. Львова є заборгованість перед позивачем на суму 222000,00 грн.

Позиція відповідача.

У відзиві на позов за вх. № 30470/23 від 12.12.2023 р., відповідач посилається на те, що 24.02.2022 у зв`язку з військовою агресією російської федерації проти України, на підставі пропозиції Ради національної безпеки і оборони України, відповідно до п.20 ч.1 ст.106 Конституції України, Закону України «Про правовий режим воєнного стану», Указами Президента України №64/202, №133/22, №259/22, №341/2022, №573/2022, №757/2022 з 24.02.2022 року в Україні з початку введено, а потім продовжено у передбачений законом спосіб і порядок воєнний стан в Україні. Востаннє 02.05.2023 Верховною Радою України відповідним законом затверджено указ Президента України Про продовження строку дії воєнного стану в Україні 9259, яким продовжується строк його дії в Україні з 05 години 30 хвилин 20 травня 2023 року строком на 90 діб. За наданими мобілізаційними завданнями у 2022 році, з причин військової агресії російської федерації, з метою їх реалізації в інтересах оборони для облаштування інженерних захисних споруд задля захисту особового складу військових частин, в межах відповідальності мобілізаційних договорів, на КЕВ м. Львова покладено обов`язок забезпечити надходження необхідної кількості продукції безпосередньо у розпорядження відповідних військових частин. Відповідач зазначає, що лісопродукція (необроблена деревина) використовувалась в інтересах оборони України (в умовах війни), її замовником є уповноважені органи військового управління, а безпосередніми отримувачами, в основному, військові частини, що перебувають поза межами територіальної діяльності КЕВ м. Львова. Відповідач зазначає про те, що фактично КЕВ м. Львова відповідає лише за реалізацію поставлених завдань і є стороною укладених договорів, що вказує на недопустимість накладання на КЕВ м. Львова усього тягаря фінансової відповідальності перед постачальниками. Закупівля лісоматеріалів мобілізаційними нарядами здійснюється квартирно експлуатаційними органами з подальшим фінансуванням Центральним управлінням інженерно інфраструктурного забезпечення Командування сил логістики Збройних сил України. Також відповідач вказує на те, що КЕВ м. Львова являється структурним підрозділом органу державної виконавчої влади Міністерства оборони України, є бюджетною організацією, що діє на підставі відповідного Положення про КЕВ м. Львова та належить виключно до державної форми власності і фінансується за рахунок Державного бюджету України, а тому відповідно до п.6 ст.2 Бюджетного кодексу України, є неприбутковим. Відповідач належить до державного сектору, а його фінансування залежить від Міністерства оборони України. На підставі наведеного, відповідач просить суд у задоволенні позову відмовити повністю.

Щодо поданого відповідачем відзиву на позов, суд зазначає наступне.

Ухвалу суду про відкриття провадження у справі від 23.10.2023, якою встановлено п`ятнадцятиденний строк на подання відзиву на позов, відповідач отримав 24.10.2023, що підтверджується довідкою про доставку електронного листа.

Тобто останній день для подання відзиву на позов 08.11.2023.

Проте відзив на позовну заяву відповідач надіслав суду лише 12.12.2023, тобто з пропуском процесуального строку на його подання та без заявленого клопотання про його поновлення із зазначенням поважності причин пропуску строку на подання відзиву.

Згідно зі статтею 118 Господарського процесуального кодексу України право на вчинення процесуальних дій втрачається із закінченням встановленого законом або призначеного судом строку.

Заяви, скарги і документи, подані після закінчення процесуальних строків, залишаються без розгляду, крім випадків, передбачених цим Кодексом.

Оскільки відповідач пропустив строк на подання відзиву на позов, не звернувся до суду з клопотанням про поновлення процесуального строку, не обгрунтував поважності причин пропуску такого строку, то відзив судом не приймається та залишається без розгляду, а справа розглядається за наявними у ній матеріалами.

Обставини справи, встановлені судом.

27 травня 2019 року між ДП «Буське лісове господарство» правонаступник філія «Радехівське лісомисливське господарство» ДП «Ліси України» (надалі - Позивач) та квартирно-експлуатаційним відділом м. Львова (надалі - Відповідач) укладено угоду №46 ДСК (надалі - Угода), відповідно до якої, при настанні особливого періоду, Продавець продає, а Покупець купує продукцію вказану в додатку до угоди (специфікація).

Таким чином, кожна із сторін, уклавши вказану вище угоду, взяла на себе зобов`язання, а саме: Позивач поставити продукцію, а Відповідач оплатити її в порядку та на умовах визначених вказаною вище угодою та додатками до неї.

В доповнення до вищевказаної угоди в 2022 році сторонами укладено додаток №2 про заміну сторони угоди, а саме: Продавця правонаступником ДП «Радехівське лісомисливське господарство», внесено зміни до специфікації та викладено її в новій редакції згідно додаткової угоди № 2.

Відповідно до наказу Державного агентства лісових ресурсів України № 661 від 20.10.2021 «Про припинення Державного підприємства «Буське лісове господарство» та затвердження складу Комісії з припинення» підприємство припинено у зв`язку з реорганізацією шляхом приєднання до Державного підприємства «Радехівське лісомисливське господарство». Довідка з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань з відміткою про припинення ДП «Буське лісове господарство» додається.

Додатковою угодою №2 до угоди №46ДСК від 27.05.2019 сторонами внесено зміни до специфікації та визначено, що вартість товару складає 222000,00 грн. з ПДВ.

15 березня 2022 року Відповідачем було одержано лісопродукцію від Позивача, а саме сКруглі лісоматеріали породи сосна в кількості 3,8320 м. куб. на загальну суму 17 014,08 грн. з ПДВ (сімнадцять тисяч чотирнадцять грн. 08 коп.), що підтверджується товарно-транспортною накладною № ЛВА767291.

16 березня 2022 року Відповідачем було одержано лісопродукцію від Позивача, а саме шКруглі лісоматеріали породи сосна в кількості 8,1870 м. куб. та 7,2960 м. куб. на загальну суму 68 744,52 грн. з ПДВ (шістдесят вісім тисяч сімсот сорок чотири грн. 52 коп.), що підтверджується товарно-транспортними накладними № ЛВД670052 та № ЛВД600125.

18 березня 2022 року Відповідачем було одержано лісопродукцію від Позивача, а саме шКруглі лісоматеріали породи сосна в кількості 5,6830 м. куб. на загальну суму 25 232,52 грн, з ПДВ (двадцять п`ять тисяч двісті тридцять дві грн. 52 коп.), що підтверджується товарно-транспортною накладною № ЛВД620075.

22 березня 2022 року Відповідачем було одержано лісопродукцію від Позивача, а саме сКруглі лісоматеріали породи сосна в кількості 9,2950 м. куб. та 4,4440 м. куб. на загальну суму 61 001,16 грн. з ПДВ (шістдесят одна тисяча одна грн. 16 коп.), що підтверджується товарно-транспортними накладними № ЛВД590118; № ЛВГ561417.

23 березня 2022 року Відповідачем було одержано лісопродукцію від Позивача, а саме сКруглі лісоматеріали породи сосна в кількості 9,7180 м. куб. на загальну суму 43 147,92 грн. з ПДВ (сорок три тисячі сто сорок сім грн. 92 коп.), що підтверджується товарно-транспортною накладною № ЛВД590119.

24 березня 2022 року Відповідачем було одержано лісопродукцію від Позивача, а саме сКруглі лісоматеріали породи сосна в кількості 1,5490 м. куб. на загальну суму 6 877,56 грн. з ПДВ (шість тисяч вісімсот сімдесят сім грн. 56 коп.), що підтверджується товарно-транспортною накладною № ЛВД620098.

Загальна вартість поставленої позивачем та отриманої відповідачем лісопродукції за переліченими товаро-транспортними накладними склала 222000,00 грн.

У Відповідача не виникало претензій щодо неотримання товару або неправильного оформлення поставки товару Позивачем.

Сторонами оформлено та підписано без жодних претензій та зауважень первинний документ накладну №21 за 2022 рік, яка містить відомості про господарські операції з поставки лісопродукції за угодою №46 ДСК від 27.05.2019 на суму 222000,00 грн, підтверджує їх здійснення і фіксує факт отримання товару покупцем.

Відповідно до п. 4.2. Угоди поставка продукції Продавцем проводиться на протязі 15-ти днів з моменту оплати її вартості.

Згідно п. 6.1. Угоди оплата за поставлену Продавцем лісопродукцію проводиться Покупцем шляхом перерахунку коштів на рахунок Продавця. Враховуючи, оголошений в Україні військовий стан, поставка/продаж продукції в 2022 році була здійснена без отримання передоплати за таку продукцію.

Відповідно до наказу Державного агентства лісових ресурсів України №973 від 04.11.2022 «Про припинення Державного підприємства «Радехівське лісомисливське господарство» та затвердження складу Комісії з припинення» Державне підприємство «Радехівське лісомисливське господарство» реорганізовано шляхом приєднання до Державного спеціалізованого господарського підприємства «Ліси України».

Пунктом 8, вищезазначеного Наказу Державного агентства лісових ресурсів України від 04.11.2022 року № 973 визначено, що Державне спеціалізоване господарське підприємство «Ліси України» є правонаступником прав та обов`язків Державного підприємства «Радехівське лісомисливське господарство».

Заборгованість за поставлену лісопродукцію за угодою №46ДСК від 27.05.2019 не погашено і станом на момент розгляду справи становить 222 000,00 грн.

Підтвердженням здійснення поставок згідно Договору є підписані сторонами та долучені до матеріалів справи товарно-транспортні накладні та накладна.

На виконання вимог Податкового кодексу України позивачем було складено та зареєстровано в Єдиному реєстрі податкових накладних на користь КЕВ м.Львова податкові накладні на підтвердження фактів здійснення господарських операцій з поставки товарів за угодою №46ДСК від 27.05.2019 на загальну суму 222000,00 грн, копії яких долучено до матеріалів справи.

З метою досудового врегулювання спору, позивачем 06 квітня 2023 року за № 268/06 Відповідачу було надіслано претензію, однак вона залишена без відповіді. 25.05.2023 року Відповідачу направлено лист №517/06 з проханням повідомити про результати розгляду претензії. Однак і даний лист залишений без відповіді.

22 серпня 2023 року за №837/21.16-5-2023 Відповідачу повторно скеровано претензію про перерахування заборгованості на суму 222000,00 грн. Дана претензія також залишена без відповіді.

Відповідач не провів розрахунок за поставлений товар та не виконав зобов`язання, передбачені Угодою № 46СДК від 27.05.2019 року, що і слугувало підставою для звернення до суду з даним позовом.

Оцінка суду.

Статтею 11 ЦК України встановлено, що цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки. Підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини.

Статтею 509 ЦК України передбачено, що зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послуги, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

За умовами ст.525 ЦК України та ст.193 ГК України, суб`єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов`язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору тощо. Згідно ст.599 ЦК України, ст.202 ГК України зобов`язання припиняється його виконанням, проведеним належним чином.

Відповідно до ч.1 ст.530 ЦК України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Згідно із ч.2 статті 712 ЦК України, до договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін.

Статтею 655 ЦК України встановлено, що за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов`язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов`язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму.

Відповідно до частини першої статті 692 ЦК України, покупець зобов`язаний оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлений інший строк оплати товару.

За договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов`язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов`язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов`язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму. До договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін (стаття 712 Цивільного кодексу України).

Позивачем для підтвердження факту поставки товару відповідачу долучено до матеріалів справи підписані повноважними представниками сторін, підписи засвідчені печатками юридичних осіб товарно-транспортні накладні з додатками до них та накладну на загальну суму 222000,00 грн.

Відповідно до ст. 1 Закону України Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні, первинний документ - це документ, який містить відомості про господарську операцію та підтверджує її здійснення. Кожною стороною (підприємством), що брала участь у здійсненні господарської операції, мають бути отримані первинні документи для записів у регістрах бухгалтерського обліку, інформація в яких ідентично засвідчує зміст господарської операції.

Письмовими доказами, що фіксують та підтверджують господарські операції, є первинні документи, які для надання їм юридичної сили і доказовості повинні мати, як обов`язкові реквізити, так і додаткові реквізити в залежності від характеру операції.

Накладна - документ, що використовується при передачі товарно-матеріальних цінностей від однієї особи іншій. Є декілька видів накладних, наприклад, видаткова накладна, товарно-транспортна накладна тощо. Видаткова накладна фіксує факт отримання/передачі товарів або послуг і по суті завершує купівлю-продаж між продавцем і покупцем.

Таким чином, видаткова накладна є первинним документом, який фіксує факт отримання покупцем товару.

Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 22.01.2019 у справі №904/887/18, яка в силу вимог ч. 4 ст. 236 ГПК України врахована судом.

Таким чином, підписання покупцем видаткової накладної, яка є первинним обліковим документом у розумінні Закону України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні" і, яка відповідає вимогам, зокрема, статті 9 названого Закону і Положення про документальне забезпечення записів у бухгалтерському обліку та фіксує факт здійснення господарської операції і встановлення договірних відносин, є підставою виникнення обов`язку щодо здійснення розрахунків за отриманий товар. Строк виконання відповідного грошового зобов`язання визначається за правилами, встановленими частиною першою статті 692 ЦК України.

Аналогічна правова позиція викладена в постанові Об`єднаної палати Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 15.05.2020 у справі №922/1467/19, яка в силу вимог ч. 4 ст. 236 ГПК України врахована судом.

Первинними бухгалтерськими документами, копії яких долучено до справи, підтверджується, що саме відповідач є стороною (покупцем) Угоди № 46ДСК на поставку лісопродукції, укладеного 27 травня 2019 року, і в силу ст. 193 ГК України (суб`єкти господарювання повинні виконувати господарські зобов`язання належним чином; кожна сторона повинна вжити усіх заходів, необхідних для належного виконання нею зобов`язання, враховуючи інтереси другої сторони та забезпечення загальногосподарського інтересу), ст. 629 ЦК України (договір є обов`язковим для виконання сторонами); саме покупець - КЕВ м. Львова повинен виконати договірне зобов`язання та оплатити поставлений товар (необроблену деревину).

Згідно норм ЦК та ГК України, відсутність бюджетного фінансування не є підставою для звільнення боржника від обов`язку виконати грошове зобов`язання з оплати робіт чи послуг, які прийняті ним без зауважень.

Частиною першою статті 96 ЦК України визначено, що юридична особа самостійно відповідає за своїми зобов`язаннями.

Майново-господарські зобов`язання між суб`єктами господарювання виникають на підставі договорів (стаття 179 Цивільного кодексу України) і сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору (стаття 627 Цивільного кодексу України).

Відсутність бюджетних коштів, передбачених у видатках державного бюджету України, не виправдовує бездіяльність боржника і не є підставою для звільнення від відповідальності за порушення зобов`язання.

Відповідні правові позиції узгоджуються із прецедентною практикою Європейського суду з прав людини. Так, у рішеннях ЄСПЛ у справі «Терем ЛТД, Чечеткін та Оліус проти України» від 18.10.2005 року, у справі «Бакалов проти України» від 30.11.2004 року (пункт 40 рішення) зазначено, що відсутність бюджетного фінансування не є виправданням за бездіяльність, а тому ним зроблений висновок, що такий випадок «є порушення пункту 1 Першого протоколу.

Частина 2 статті 218 Господарського кодексу України та стаття 617 Цивільного кодексу України прямо передбачають, що відсутність у боржника необхідних коштів не вважаються обставинами, які є підставою для звільнення від відповідальності.

Отже, відповідач не спростував належними, допустимими, достовірними та вірогідними доказами доводів позовної заяви, не надав суду доказів про наявність інших обставин ніж ті, що досліджені в ході судового розгляду.

Станом на день ухвалення рішення суду у даній справі, доказів в спростування вищенаведених обставин не поступало, доказів щодо оплати зазначеної вище заборгованості, відповідачем суду не представлено, протилежного суду не доведено, а відтак основна заборгованість відповідача перед позивачем на даний час є непогашеною відповідачем та становить 222000,00 грн, яка підлягає до стягнення на користь позивача з відповідача.

Відповідно до вимог частини 1 статті 73 Господарського процесуального кодексу України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Згідно частини 1 статті 74 Господарського процесуального кодексу України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

У відповідності до статті 76 Господарського процесуального кодексу України, належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Зі змісту статті 77 Господарського процесуального кодексу України вбачається, що обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Докази, одержані з порушенням закону, судом не приймаються.

Згідно статті 78 Господарського процесуального кодексу України, достовірними є докази, створені (отримані) за відсутності впливу, спрямованого на формування хибного уявлення про обставини справи, які мають значення для справи.

У відповідності до статті 79 Господарського процесуального кодексу України, наявність обставини, на яку сторона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, вважається доведеною, якщо докази, надані на підтвердження такої обставини, є більш вірогідними, ніж докази, надані на її спростування. Питання про вірогідність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Стандарт доказування вірогідності доказів на відміну від достатності доказів, підкреслює необхідність співставлення судом доказів, які надає позивач та відповідач. Тобто, з введенням в дію нового стандарту доказування, необхідним є не надати достатньо доказів для підтвердження певної обставини, а надати їх саме ту кількість, яка зможе переважити доводи протилежної сторони судового процесу. Вказане узгоджується з правовою позицією викладеною у постанові Верховного суду у справі № 904/2357/20 від 21.08.2020.

Статтею 86 Господарського процесуального кодексу України встановлено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Враховуючи наведені норми законодавства та встановлені судом обставини, перевіривши розрахунок позовних вимог, суд дійшов висновку, що позовні вимоги про стягнення з відповідача на користь позивача 222000,00 грн. основної заборгованості, є обгрунтованими та підтверджені матеріалами справи, не спростовані відповідачем, а тому підлягають до задоволення в даному розмірі і стягненню з відповідача на користь позивача.

Судові витрати.

Щодо стягнення судових витрат, то сплачений позивачем судовий збір покладається на відповідача, відповідно до положень ст. 129 Господарського процесуального кодексу України.

Керуючись ст.ст. 2, 4, 7, 13, 14, 46, 73, 74, 76-80, 91, 123, 129, 236-238, 240, 241 Господарського процесуального кодексу України, суд,-

ВИРІШИВ

1.Позов задовольнити повністю.

2. Стягнути з Квартирно-експлуатаційного відділу м.Львова (79007, м.Львів, вул.Батуринська, буд.2, ) на користь Державного спеціалізованого господарського товариства «Ліси України» (01601, м. Київ, вул. Руставелі Шота, 9А; ) в особі філії «Радехівське лісомисливське господарство» (80200, Львівська область, м.Радехів, вул.Витківська, буд.26; ) 222000,00 грн. основної заборгованості та 3330,00 грн. судового збору.

3. Накази видати після набрання рішенням законної сили..

Рішення суду набирає законної сили у строки передбачені ст. 241 ГПК України.

Рішення може бути оскаржене в порядку та строки передбачені ст.ст. 256, 257 ГПК України.

Веб-адреса Єдиного державного реєстру судових рішень, розміщена на офіційному веб-порталі судової влади України в мережі Інтернет: http://reyestr.court.gov.ua/.

Повний текст рішення підписано 19.01.2024.

Суддя Кітаєва С.Б.