ПІВНІЧНО-ЗАХІДНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 січня 2024 року Справа № 903/639/23

Північно-західний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючий суддя Павлюк І.Ю., суддя Розізнана І.В. , суддя Грязнов В.В.

секретар судового засідання Соколовська О.В.

за участю представників:

прокурора Котяй І.В.

відповідача 1 не з`явився

відповідача 2 адвокат Бейлик М.Б.

відповідача 3 не з`явився

третьої особи ОК "ЖБК "Краєвиди Волині" - адвокат Хробак Г.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційні скарги ОСОБА_1 та Обслуговуючого кооперативу "Житлово-будівельний кооператив "Краєвиди Волині" на рішення Господарського суду Волинської області від 25.10.2023 у справі №903/639/23 (ухвалене суддею Якушевою І.О., повний текст складений 06.11.2023)

за позовом заступника керівника Володимирської окружної прокуратури

до відповідача-1: Нововолинської міської ради

відповідача-2: ОСОБА_1

відповідача-3: ОСОБА_2

за участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідачів, Обслуговуючого кооперативу "Житлово-будівельний кооператив "Краєвиди Волині"

про визнання незаконним та скасування рішення в частині, визнання недійсним договору,

ВСТАНОВИВ:

Рішенням Господарського суду Волинської області від 25.10.2023 у справі №903/639/23 позов задоволений повністю.

Визнано незаконним і скасовано абзац 1 пункту 1 рішення Нововолинської міської ради від 25.06.2020 №37/32 "Про клопотання ОСОБА_1 ".

Визнано недійсним договір від 17.08.2020 №1329 про внесення змін і доповнень до договору купівлі-продажу об`єкта незавершеного будівництва (договору подальшого відчуження) від 26.04.2019 №922.

Стягнуто з Нововолинської міської ради на користь Волинської обласної прокуратури 1789 грн 33 коп. витрат, пов`язаних з оплатою судового збору.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь Волинської обласної прокуратури 1789 грн 33 коп. витрат, пов`язаних з оплатою судового збору.

Стягнуто з ОСОБА_2 на користь Волинської обласної прокуратури 1789 грн 33 коп. витрат, пов`язаних з оплатою судового збору.

Вказане рішення мотивоване тим, що прийняте Нововолинською міською радою рішення від 25.06.2020 №37/32, яким надано згоду на внесення змін до п. 4.1. договору подальшого відчуження від 26.04.2019 №992, а саме: абзац 3 викладено в наступній редакції "зобов`язаний використовувати Предмет договору під багатоквартирний житловий будинок з вбудованими приміщеннями медичного центру", унеможливлює належне виконання ОСОБА_1 істотних умов договору - "використання предмету договору під медичний центр площею не менше існуючої споруди", а також перешкоджає досягненню мети, яка визначена "Програмами забезпечення оформлення права власності та процесу приватизації об`єктів комунальної власності міста Нововолинська на 2014-2018 роки та на 2019-2023 роки". Крім того, договір від 17.08.2020 про внесення змін та доповнень до договору купівлі-продажу об`єкту незавершеного будівництва від 26.04.2019 №992 суперечить положенням Закону України "Про приватизацію державного та комунального майна", інтересам суспільства в особі територіальної громади міста Нововолинська, а також укладений між сторонами, одна з яких не мала права на його укладання, тому такий договір слід визнати недійсним.

Крім того, оспорюваний договір укладено 17.08.2020, позовну заяву надіслано до суду 16.06.2023, а тому, враховуючи норму ст. 257 ЦК України, прокурор не пропустив строку позовної давності за вимогою про визнання недійсним договору від 17.08.2020 №1329.

Також місцевий господарський суд дійшов висновку, що оскільки у цій справі Нововолинська міська рада має бути відповідачем, оскільки вона вчинила дії, які негативно впливають на інтереси громади, а тому прокурор правомірно звернувся з позовом до суду самостійно.

Не погоджуючись із ухваленим рішенням, ОСОБА_1 звернувся до суду із апеляційною скаргою, в якій просить скасувати рішення Господарського суду Волинської області від 25.10.2023 у справі №903/639/23. Ухвалити нове рішення, яким у задоволенні позовних вимог повністю відмовити. Судові витрати покласти на прокуратуру.

Обґрунтовуючи доводи апеляційної скарги, скаржник зазначає наступне:

- судом першої інстанції не враховано рішення Нововолинської міської ради Волинської області від 22.12.2017 та від 19.08.2018, які були прийняті до укладення між ОСОБА_2 та ОСОБА_1 договору купівлі-продажу об`єкта незавершеного будівництва від 26.04.2019 та відомостей про їх оспорення чи визнання недійсними матеріали справи не містять;

- рішення Нововолинської міської ради Волинської області від 25.06.2020 №37/32 "Про клопотання ОСОБА_1 ", яким було надано згоду на внесення змін до п. 4.1 договору подальшого відчуження від 26.04.2019 №992, було прийнято для приведення існуючих правовідносин у відповідність до вищевказаних рішень Нововолинської міської ради;

- діяльність відповідача 2 з розробки проекту на будівництво багатоквартирного житлового будинку з вбудованими приміщеннями медичного центру була законною, здійснювалася на виконання чинних рішень Нововолинської міської ради та відповідно до "Детального плану території земельної ділянки (ДПТ) для будівництва та обслуговування багатоквартирного житлового будинку з вбудованими приміщеннями медичного центру по вул. Стуса, 2-А, у зв`язку із зміною цільового використання земельної ділянки (визначення параметрів забудови і уточнення містобудівних умов та обмежень забудови даної земельної ділянки) в м. Нововолинську";

- Договір подальшого відчуження від 26.04.2019 є дійсним та ніким не оспорювався, а тому сторони мають право виконувати його приписи, зокрема, змінювати умови договору за згодою сторін;

- позовні вимоги, які заявлені прокурором, є необґрунтованими та неефективними;

- місцевий господарський суд неправомірно залишив клопотання про залишення позову без розгляду на підставі ст. 207 ГПК України, оскільки дане питання регулюється спеціальною ст. 226 ГПК України, яка не встановлює процесуальних обмежень для відповідача при поданні такої заяви, зокрема, що така заява подається лише на стадії підготовчого провадження;

- станом на дату подання позовної заяви прокуратурою пропущений строк позовної давності щодо вимоги про визнання недійсним договору від 17.08.2020 №1329.

Не погоджуючись із ухваленим рішенням, Обслуговуючий кооператив "Житлово-будівельний кооператив "Краєвиди Волині" як особа, що не брала участь у справі звернувся до суду із апеляційною скаргою, в якій просить поновити строк на апеляційне оскарження, скасувати рішення Господарського суду Волинської області від 25.10.2023 у справі №903/639/23, відмовити у задоволенні позову повністю. Судові витрати покласти на прокуратуру.

Обґрунтовуючи доводи апеляційної скарги, скаржник зазначає наступне:

- місцевим господарським судом не враховано, що суперфіцій за своєю правовою суттю є видом речових прав на чуже майно, а саме правом володіти та користуватися землею для забудови. Тому висновки суду, що за договором суперфіцію ОК "Житлово-будівельний кооператив "Краєвиди Волині" виникають відносини, що носять характер підрядних немає жодного підтвердження, та спростовуються самою природою договору суперфіцію;

- органом прокуратури не наданого жодного доказу, що підтверджував, що об`єкт будівництва - багатоквартирний житловий будинок по АДРЕСА_1 , є реконструкція об`єкта приватизації, а саме незавершене будівництво поліклініки на 600 відвідувань в зміну (літер А-3), або сам об`єкт приватизації;

- позивачем не долучено жодного доказу, який би підтверджував, що будь-яким повноваженим органом в сфері архітектури та містобудування видавалась будь-яка дозвільна документація на реконструкцію об`єкта приватизації, або розроблялись відповідні проекти.

- не досліджувалась правова природа речового права на багатоквартирний житловий будинок по АДРЕСА_1 .

- не досліджувалося, хто є замовником даного об`єкту будівництва, користувачем земельної ділянки на якій об`єкт розташований, на підставі яких дозвільних документів, не досліджувалось законодавство на підставі якого провадиться будівельна діяльність

- судом першої інстанції неправильно зроблено правову оцінку , юридичного статусу ОК "Житлово-будівельний кооператив "Краєвиди Волині" в даних правовідносинах, не досліджено хто такий замовник будівництва, і які права в нього виникають після завершення будівництва та прийняття об`єкта в експлуатацію;

- рішенням місцевого господарського суду грубо порушено права та інтереси ЖБК "Житлово-будівельний кооператив "Краєвиди Волині", оскільки Обслуговуючий кооператив "Житлово-будівельний кооператив "Краєвиди Волині" є особою, який не брав участі у справі, але суд вирішив питання про його права, інтереси та (або) обов`язки;

- позовна вимога щодо визнання про визнання незаконним та скасування рішення в частині, визнання недійсним договору, не є ефективним способом захисту та жодним чином не відновлюють порушене право Нововолинської міської ради;

- у даному випадку необхідно застосувати спеціальну позовну давність, передбачену абзацом 2 ч. 2 ст. 30 Закону України "Про приватизацію державного і комунального майна".

Листом Північно-західного апеляційного господарського суду від 04.12.2023 матеріали справи №903/639/23 витребувано з Господарського суду Волинської області.

11.12.2023 до Північно-західного апеляційного господарського суду надійшли матеріали справи №903/639/23.

Ухвалою Північно-західного апеляційного господарського суду від 18.12.2023 відкрите апеляційне провадження за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Господарського суду Волинської області від 25.10.2023 у справі №903/639/23 та призначено дату розгляду апеляційної скарги на 23.01.2024 об 11:00 год. (з врахуванням ухвали суду про виправлення описки).

Ухвалою Північно-західного апеляційного господарського суду від 18.12.2023 апеляційну скаргу Обслуговуючого кооперативу "Житлово-будівельний кооператив "Краєвиди Волині" на рішення Господарського суду Волинської області від 25.10.2023 у справі №903/639/23 залишено без руху. Запропоновано скаржнику усунути встановлені при поданні апеляційної скарги недоліки протягом 10 днів з дня вручення даної ухвали та надати Північно-західному апеляційному господарському суду належні докази сплати 4026,00 грн судового збору за подання апеляційної скарги на ухвалу суду.

На адресу суду від Обслуговуючого кооперативу "Житлово-будівельний кооператив "Краєвиди Волині" надійшла заява про усунення недоліків, до якої долучено платіжна інструкція про сплату судового збору у розмірі 4026 грн.

Ухвалою Північно-західного апеляційного господарського суду від 20.12.2023 відкрите апеляційне провадження за апеляційною скаргою Обслуговуючого кооперативу "Житлово-будівельний кооператив "Краєвиди Волині" на рішення Господарського суду Волинської області від 25.10.2023 у справі №903/639/23. Об`єднано для спільного розгляду апеляційну скаргу Обслуговуючого кооперативу "Житлово-будівельний кооператив "Краєвиди Волині" на рішення Господарського суду Волинської області від 25.10.2023 у справі №903/639/23 з раніше поданою апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Господарського суду Волинської області від 25.10.2023 у справі №903/639/23. Розгляд апеляційної скарги призначити на 23.01.2024 об 11:00 год.

15.01.2024 від Володимирської окружної прокуратури надійшов відзив на апеляційну скаргу, в якому просить апеляційну скаргу ОСОБА_1 адвоката Бейлика М.Б. залишити без задоволення, а рішення Господарського суду Волинської області від 25.10.2023 у справі №903/639/23 без змін.

15.01.2024 від Володимирської окружної прокуратури надійшов відзив на апеляційну скаргу, в якому просить апеляційну скаргу Обслуговуючого кооперативу "Житлово-будівельний кооператив "Краєвиди Волині" залишити без задоволення, а рішення Господарського суду Волинської області від 25.10.2023 у справі №903/639/23 без змін.

Ухвалою Північно-Західного апеляційного господарського суду від 23.01.2024 залучено до участі у справі Обслуговуючий кооператив "Житлово-будівельний кооператив "Краєвиди Волині" до участі у справі в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідачів.

В судовому засіданні представник скаржника ОСОБА_1 підтримав доводи апеляційної скарги з підстав, викладених у ній.

В судовому засіданні представник скаржника Обслуговуючого кооперативу "Житлово-будівельний кооператив "Краєвиди Волині" підтримав доводи апеляційної скарги з підстав, викладених у ній.

Прокурор у судовому засіданні заперечив доводи апеляційної скарги ОСОБА_1 та доводи апеляційної скарги Обслуговуючого кооперативу "Житлово-будівельний кооператив "Краєвиди Волині".

В судове засідання інші учасники наданими їм процесуальним правом не скористався та в судове засідання 23.01.2024 не з`явилися, своїх повноважних представників не направили.

Враховуючи положення ч. 12 ст. 270 ГПК України, відповідно до яких неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи, судова колегія вважає за можливе розглянути подану апеляційну скаргу за відсутністю інших учасників справи.

Судова колегія, беручи до уваги межі перегляду справи у апеляційній інстанції, обговоривши доводи апеляційної скарги, проаналізувавши на підставі фактичних обставин справи застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права при прийняття оскаржуваного рішення суду, зазначає наступне.

Як встановлено судом, рішенням Нововолинської міської ради від 16.12.2013 №29/6 було затверджено "Програму забезпечення оформлення права власності та процесу приватизації об`єктів комунальної власності міста Нововолинська на 2014-2018 роки».

Відповідно до п. 4 додатку "Перелік об`єктів комунальної власності, що підлягають приватизації у 2017 році" до "Програми забезпечення оформлення права власності та процесу приватизації об`єктів комунальної власності міста Нововолинська на 2014-2018 роки" (зміни внесено рішенням Нововолинської міської ради від 24.02.2017 №14/11) віднесено приватизацію незавершеного будівництва поліклініки на 600 відвідувань по АДРЕСА_1 , способом продажу на аукціоні.

Згідно з інвентаризаційною справою №100494 на об`єкт незавершеного будівництва поліклініки на 600 відвідувань по АДРЕСА_2 його загальна площа становить 1465,2 кв. м.

На підставі листа виконавчого комітету Нововолинської міської ради від 19.06.2017 №02-50/1409 у газеті "Наше місто" 22.06.2017 опубліковано оголошення про продаж на аукціоні незавершеного будівництва поліклініки на 600 відвідувань по АДРЕСА_1 та умови продажу вказаного об`єкта.

За умовами продажу незавершеного будівництва поліклініки на 600 відвідувань по АДРЕСА_1 незавершене будівництво поліклініки продається із земельною ділянкою площею 0,1942 га під медичний центр площею, не менше існуючої споруди (п.1).

Також за умовами продажу покупець зобов`язаний завершити будівництво об`єкта на протязі трьох років з підписання договору купівлі-продажу (п. 3).

Згідно з протоколом продажу об`єкта аукціону від 14.07.2017, затвердженого розпорядженням виконавчого комітету Нововолинської міської ради від 14.07.2017 №66-р, переможцем аукціону з продажу незавершеного будівництва поліклініки на 600 відвідувань: по АДРЕСА_1 визнано ОСОБА_2

18.07.2017 між Нововолинською міською радою та ОСОБА_2 укладено договір купівлі-продажу об`єкта незавершеного будівництва, - незавершене будівництво поліклініки на 600 відвідувань в зміну /літер А-3/ (готовність 52%) та земельної ділянки кадастровий номер :02:020:0030 площею 0,1942 га (цільове призначення землі - для обслуговування поліклініки).

За умовами п. 4.1. договору купівлі-продажу від 18.07.2017 покупець зобов`язаний завершити будівництво упродовж трьох років з дати підписання договору; використовувати предмет договору під медичний центр площею не менше існуючої споруди; покупцю забороняється відчуження об`єкта до завершення будівництва та введення в експлуатацію; зміни зовнішнього вигляду будівлі та профілю використання погоджувати з міськвиконкомом.

20.02.2019 Нововолинською міською радою прийнято рішення №29/11 "Про надання згоди на подальше відчуження об`єкта приватизації", яким надано згоду на відчуження вказаного об`єкта на користь ОСОБА_1 .

Між ОСОБА_2 та ОСОБА_1 26.04.2019 укладено договір купівлі- продажу об`єкта незавершеного будівництва (договір подальшого відчуження), на підставі якого об`єкт - незавершене будівництво поліклініки на 600 відвідувань в зміну /літер А-3/ (готовність 52%) відчужено на користь останнього. Вказаний договір погоджено першим заступником Нововолинського міського голови Сторонським В.В.

За умовами п. 4.1. договору купівлі-продажу від 26.04.2019 покупець зобов`язаний завершити будівництво упродовж трьох років з дати підписання договору купівлі-продажу від 18.07.2017 №1646; використовувати предмет договору під медичний центр площею не менше існуючої споруди; покупцю забороняється відчуження об`єкта до завершення будівництва та введення в експлуатацію; зміни зовнішнього вигляду будівлі та профілю використання погоджувати з міськвиконкомом.

Рішенням Нововолинської міської ради від 25.06.2020 № 37/32 "Про клопотання ОСОБА_1 " надано згоду на внесення змін до п. 4.1. договору подальшого відчуження від 26.04.2019 № 992, а саме: абзац 2 викладено в редакції "завершити будівництво об`єкта - до 18.07.2023", абзац 3 викладено в редакції: "зобов`язаний використовувати Предмет договору під багатоквартирний житловий будинок з вбудованими приміщеннями медичного центру".

Договором від 17.08.2020, укладеним між ОСОБА_2 та ОСОБА_1 , внесено зміни до п. 4.1. договору купівлі-продажу об`єкта незавершеного будівництва (договору подальшого відчуження) від 26.04.2019 та викладено абзац 2 у наступній редакції: "завершити будівництво об`єкта - до 18.07.2023", абзац 3 у наступній редакції: "зобов`язаний використовувати Предмет договору під багатоквартирний житловий будинок з вбудованими приміщеннями медичного центру".

Також судом встановлено, що 29.06.2020 між ОСОБА_1 (власник) та ОК "ЖБК "Краєвиди Волині" (землекористувач) укладено Договір суперфіцію, згідно з п.1 якого власник надає в користування землекористувачу, а землекористувач приймає в користування від власника земельну ділянку площею 0,1942 га, кадастровий номер :02:020:0030.

Метою надання в користування земельної ділянки є здійснення суперфіціарієм будівництва та подальшої експлуатації об`єктів нерухомості, інших господарських споруд, необхідних для їх обслуговування, згідно затвердженого проекту будівництва з дотриманням цільового призначення, наданої в користування земельної ділянки (п. 2 Договору суперфіцію).

Відповідно до п. 8.1 Договору суперфіцію право власності на зведені суперфіціарієм об`єкти нерухомості на земельній ділянці, відповідно до цього договору, належить суперфіціарію. Суперфіціарій має право володіти, користуватися і розпоряджатися зведеними ним будівлями та спорудами.

Згідно з витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію іншого речового права (арк. мат. оскарж. 67, том 1), правокористувачем земельної ділянки з кадастровим номером :02:020:0030 є ОК "ЖБК "Краєвиди Волині" на підставі договору про право забудови земельної ділянки (договір суперфіцію) від 29.06.2020.

Заступник керівника Володимирської окружної прокуратури в інтересах держави звернувся до Господарського суду Волинської області із позовною заявою №50/1-1548ВИХ-23 від 16.06.2023, в якій просить:

- визнати незаконним та скасувати абзац 3 пункту 1 рішення Нововолинської міської ради від 25.06.2020 № 37/32 "Про клопотання ОСОБА_1 ";

- визнати недійсним договір від 17.08.2020 №1329 про внесення змін та доповнень до договору купівлі-продажу об`єкта незавершеного будівництва (договору подальшого відчуження) від 26.04.2019 №922.

Як зазначалося вище, рішенням Господарського суду Волинської області від 25.10.2023 позовні вимоги задоволені.

Щодо залишення без розгляду клопотання представника відповідача - 2 адвоката Бейлика М.Б. про залишення позову без розгляду колегія суддів зазначає наступне.

Судом встановлено, що 13.09.2023 представник відповідача-2 адвокат Бейлик М.Б. звернувся до суду з клопотанням про залишення позову без розгляду на підставі ч. 2 ст. 226 ГПК України.

Відповідно до п. 3 ст. 201 ГПК України з оголошення головуючим судового засідання відкритим розпочинається розгляд справи по суті.

Відповідно до ч.1 ст. 207 ГПК України головуючий з`ясовує, чи мають учасники справи заяви чи клопотання, пов`язані з розглядом справи, які не були заявлені з поважних причин в підготовчому провадженні або в інший строк, визначений судом, та вирішує їх після заслуховування думки інших присутніх у судовому засіданні учасників справи.

Підготовче провадження у справі тривало з 26.06.2023 по 30.08.2023, було закрито ухвалою суду від 30.08.2023

Клопотання про залишення позову без розгляду подано після закриття судом підготовчого провадження. Вказане клопотання не містить поважних причин, які перешкоджали відповідачу-2 звернутися до суду з клопотання на стадії підготовчого провадження, не наведено.

Відповідно до ч. 2 ст. 207 ГПК України суд залишає без розгляду заяви та клопотання, які без поважних причин не були заявлені в підготовчому провадженні або в інший строк, визначений судом.

З огляду на викладене, на підставі ч. 2 ст. 207 ГПК України місцевий господарський суд обґрунтовано залишив без розгляду клопотання представника відповідача -2 адвоката Бейлика М.Б. про залишення позову без розгляду.

Водночас колегія суддів вважає за необхідне зазначити, що відповідно до пункту 3 частини першої статті 131-1 Конституції України в Україні діє прокуратура, яка здійснює представництво інтересів держави в суді у виключних випадках і в порядку, що визначені законом.

Отже норма пункту 3 частини першої статті 131-1 Конституції України відсилає до спеціального закону, яким мають бути визначені виключні випадки та порядок представництва прокурором інтересів держави в суді. Таким законом є Закон України "Про прокуратуру".

Згідно з абзацами 1 і 2 частини третьої статті 23 Закону України "Про прокуратуру" прокурор здійснює представництво в суді законних інтересів держави у разі порушення або загрози порушення інтересів держави, якщо захист цих інтересів не здійснює або неналежним чином здійснює орган державної влади, орган місцевого самоврядування чи інший суб`єкт владних повноважень, до компетенції якого віднесені відповідні повноваження, а також у разі відсутності такого органу. Наявність таких обставин обґрунтовується прокурором у порядку, передбаченому частиною четвертою цієї статті.

Відповідно до абзаців 1-3 частини четвертої статті 23 Закону України "Про прокуратуру" наявність підстав для представництва має бути обґрунтована прокурором у суді. Прокурор здійснює представництво інтересів громадянина або держави в суді виключно після підтвердження судом підстав для представництва. Прокурор зобов`язаний попередньо, до звернення до суду, повідомити про це громадянина та його законного представника або відповідного суб`єкта владних повноважень. У разі підтвердження судом наявності підстав для представництва прокурор користується процесуальними повноваженнями відповідної сторони процесу. Наявність підстав для представництва може бути оскаржена громадянином чи її законним представником або суб`єктом владних повноважень.

Водночас згідно з положеннями частин третьої-п`ятої статті 53 ГПК України у визначених законом випадках прокурор звертається до суду з позовною заявою, бере участь у розгляді справ за його позовами, а також може вступити за своєю ініціативою у справу, провадження в якій відкрито за позовом іншої особи, до початку розгляду справи по суті, подає апеляційну, касаційну скаргу, заяву про перегляд судового рішення за нововиявленими або виключними обставинами. Прокурор, який звертається до суду в інтересах держави, в позовній чи іншій заяві, скарзі обґрунтовує, в чому полягає порушення інтересів держави, необхідність їх захисту, визначені законом підстави для звернення до суду прокурора, а також зазначає орган, уповноважений державою здійснювати відповідні функції у спірних правовідносинах. Невиконання цих вимог має наслідком застосування положень, передбачених статтею 174 цього Кодексу. У разі відкриття провадження за позовною заявою, поданою прокурором в інтересах держави в особі органу, уповноваженого здійснювати функції держави у спірних правовідносинах, зазначений орган набуває статусу позивача. У разі відсутності такого органу або відсутності у нього повноважень щодо звернення до суду прокурор зазначає про це в позовній заяві і в такому разі набуває статусу позивача.

Системне тлумачення положень частин 3-5 статті 53 ГПК України і частини 3 статті 23 Закону України "Про прокуратуру" дозволяє дійти висновку, що прокурор здійснює представництво в суді законних інтересів держави у разі порушення або загрози порушення інтересів держави у двох випадках: 1) якщо захист цих інтересів не здійснює або неналежним чином здійснює орган державної влади, орган місцевого самоврядування чи інший суб`єкт владних повноважень, до компетенції якого віднесені повноваження здійснювати такий захист у спірних правовідносинах; 2) якщо немає органу державної влади, органу місцевого самоврядування чи іншого суб`єкта владних повноважень, до компетенції якого віднесені повноваження здійснювати захист законних інтересів держави у спірних правовідносинах.

Захищати інтереси держави повинні насамперед відповідні суб`єкти владних повноважень, а не прокурор. Щоб інтереси держави не залишилися незахищеними, прокурор виконує субсидіарну роль, замінює у судовому провадженні відповідного суб`єкта владних повноважень, який всупереч вимогам закону не здійснює захисту або робить це неналежно.

Разом з тим, прокурор не повинен вважатися альтернативним суб`єктом звернення до суду і замінювати компетентний орган, який може і бажає захищати інтереси держави.

Прокурор, звертаючись з позовом до суду в інтересах держави, в позовній заяві самостійно визначає, в чому полягають інтереси держави, обґрунтовує необхідність їх захисту у порядку, передбаченому частиною четвертою статті 23 Закону України "Про прокуратуру", а також має довести підстави для представництва, однією з яких є відсутність органу державної влади, до компетенції якого віднесенні повноваження здійснювати захист інтересів держави у спірних правовідносинах.

Звертаючись з даним позовом до суду в інтересах держави, прокурор не визначив уповноваженим органом у спірних правовідносинах Нововолинську міську раду, а зазначив її співвідповідачем, доводячи в межах даного спору порушення інтересів держави саме протиправними діями Нововолинської міської ради, яка не може одночасно бути і позивачем, і відповідачем у справі. Цим прокурор обґрунтував відсутність органу, уповноваженого державою здійснювати функції захисту її інтересів саме у спірних правовідносинах, та наявність підстав для самостійного представництва інтересів держави.

За таких обставин, прокурор не порушив порядку, передбаченого частиною четвертою статті 23 Закону України "Про прокуратуру", оскільки не повинен був попередньо повідомляти про наявне чи потенційне порушення інтересів держави та про звернення до суду орган державної влади, який визначений ним як відповідач саме тому, що прокурор стверджує про порушення саме цим органом законодавства у сфері його компетенції у спірному правовідношенні.

В такому випадку, коли прокурор стверджує про порушення Нововолинською міською радою інтересів держави ухваленням рішення, то цей орган очевидно не може бути позивачем, в особі якого прокурор мав би звернутись до суду за захистом інтересів держави. Відповідно відсутній сенс (розумна підстава) повідомляти про вчинене правопорушення орган державної влади, який порушив інтереси держави у спірному правовідношенні.

При цьому, варто зазначити, що частина четверта статті 23 Закону України "Про прокуратуру" є не формальною, а є дієвою нормою з чіткою метою, а саме повідомити відповідний орган про стверджуване порушення не формально, а для спонукання цього органу відреагувати на це порушення та здійснити захист інтересів держави, що за обставин, які в цій справі доводить прокурор, є неможливим в особі Державної служби геології та надр України, яка не може виступати суб`єктом спірного правовідношення і як позивач, і як відповідач.

Підсумовуючи, суд виходить з того, що саме прокурор визначає і предмет, і суб`єктів спірного правовідношення, спрямованого на захист інтересів держави від осіб, яких прокурор визначив саме як порушників інтересів держави, в тому числі й компетентний орган спірного правовідношення. Тому у прокурора відсутній обов`язок попередньо повідомляти відповідача (порушника) про вчинене ним порушення та звернення до суду з позовом до нього, бо процесуальні інтереси позивача і відповідача є (а)протилежними, (b)не підлягають захисту в особі порушника.

Підхід щодо обов`язку сповістити орган державної влади про наявне чи потенційне порушення інтересів держави, який саме і припустився, на думку прокурора, порушення інтересів держави у спірних правовідносинах, засвідчує надмірний формалізм, а також застосування частини четвертої статті 23 Закону України "Про прокуратуру" без розумного обґрунтування, а також без доведення логіки та послідовності встановлених в ній процедур, яких має дотриматись прокурор.

Із змісту позовних вимог вбачається, що спір виник щодо майна, яке відносилось до комунальної власності та належало територіальній громаді міста Нововолинська, Нововолинська міська рада вчинила дії, які на думку прокурора негативно впливають на інтереси громади, а тому прокурор звернувся з позовом до суду самостійно.

Ураховуючи, що прокурор навів підстави для представництва інтересів держави, обґрунтував, у чому полягає порушення цих інтересів, визначив Нововолинську міську раду одним із відповідачів у справі, прокурором підтверджено підстави для представництва інтересів держави.

Крім того, колегія суддів зазначає, що Фонд державного майна України є центральним органом виконавчої влади із спеціальним статусом, що реалізує державну політику у сфері приватизації, оренди, використання та відчуження державного майна, управління об`єктами державної власності, у тому числі корпоративними правами держави щодо об`єктів державної власності, що належать до сфери його управління, а також у сфері державного регулювання оцінки майна, майнових прав та професійної оціночної діяльності (частина 1 статті 1 Закону України "Про фонд державного майна України").

Згідно із статтею 4 Закону України "Про Фонд державного майна України" до основних завдань Фонду державного майна України належать, зокрема, захист майнових прав державних підприємств, а також державних пакетів акцій (часток), що належать до сфери управління Фонду державного майна України на території України.

Водночас, у даній справі позовні вимоги про визнання незаконним рішення Нововолинської міської ради від 25.06.2020 № 37/32 в частині абзацу 3 пункту 1, стосуються, на думку прокурора, порушень органу місцевого самоврядування в особі Новолинської міської ради при прийнятті вказаного рішення. Вказане рішення не стосується порядку проведення приватизації, яка відбулася у 2017 році.

Таким чином цей спір не пов`язаний з владними повноваженнями чи функціями Фонду державного майна України, пов`язаними з захистом інтересів держави.

Надаючи правову кваліфікацію спірним правовідносинам щодо незаконності рішення Нововолинської міської ради від 25.06.2020 №37/32 в частині абзацу 3 пункту 1, колегія суддів зазначає наступне.

Відповідно до ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Частиною першою статті 2 ГПК України встановлено, що завданням Господарського судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів, пов`язаних із здійсненням господарської діяльності, та розгляд інших справ, віднесених до юрисдикції господарського суду, з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав і законних інтересів фізичних та юридичних осіб, держави.

Відповідно до частин 1-4 статті 13 ГПК України судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених цим Кодексом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних з вчиненням чи иевчиненням нею процесуальних дій.

Згідно ч. 2 ст. 2 Закону України "Про місцеве самоврядування в Україні" місцеве самоврядування здійснюється територіальними громадами сіл, селищ, міст як безпосередньо, так і через сільські, селищні, міські ради та їх виконавчі органи, а також через районні та обласні ради, які представляють спільні інтереси територіальних громад сіл, селищ, міст.

Статтею 10 Закону України "Про місцеве самоврядування в Україні" визначено, що сільські, селищні, міські ради - є органами місцевого самоврядування, представляють відповідні територіальні громади та здійснюють від їх імені та в їх інтересах функції і повноваження місцевого самоврядування, визначені Конституцією України, цим та іншими законами.

У відповідності до вимог ч. 3 ст. 24 Закону України "Про місцеве самоврядування в Україні" органи місцевого самоврядування та їх посадові особи діють лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, передбачені Конституцією і законами України, та керуються у своїй діяльності Конституцією і законами України, актами Президента України, Кабінету Міністрів України, а в Автономній Республіці Крим - також нормативно-правовими актами Верховної Ради і Ради міністрів Автономної Республіки Крим, прийнятими у межах їхньої компетенції.

Згідно ст. 59 Закону України "Про місцеве самоврядування в Україні" рада в межах своїх повноважень приймає нормативні та інші акти у формі рішень.

Згідно ст. 60 Закону України "Про місцеве самоврядування в Україні" органи місцевого самоврядування від імені та в інтересах територіальних громад відповідно до закону здійснюють правомочності щодо володіння, користування та розпорядження об`єктами права комунальної власності, в тому числі виконують усі майнові операції, можуть передавати об`єкти права комунальної власності у постійне або тимчасове користування юридичним та фізичним особам, здавати їх в оренду, продавати і купувати, використовувати як заставу, вирішувати питання їхнього відчуження, визначати в угодах та договорах умови використання та фінансування об`єктів, що приватизуються та передаються у користування і оренду. Доцільність, порядок та умови відчуження об`єктів права комунальної власності визначаються відповідною радою.

Майнові операції, які здійснюються органами місцевого самоврядування з об`єктами права комунальної власності, не повинні ослаблювати економічних основ місцевого самоврядування, зменшувати обсяг та погіршувати умови надання послуг населенню.

Право комунальної власності територіальної громади захищається законом на рівних умовах з правами власності інших суб`єктів. Об`єкти права комунальної власності не можуть бути вилучені у територіальних громад і передані іншим суб`єктам права власності без згоди безпосередньо територіальної громади або відповідного рішення ради чи уповноваженого нею органу, за винятком випадків, передбачених законом.

Конституцією України передбачено, форми та засоби реалізації права територіальних громад на місцеве самоврядування і вказано, що органи місцевого самоврядування в межах повноважень, визначених законом, приймають рішення, які є обов`язковими до виконання на відповідній території (частина перша статті 144).

Тобто, вирішення питання щодо приватизації об`єктів комунального майна здійснюється органами місцевого самоврядування на пленарних засіданнях.

Відповідно до ч. 4 ст. 27 Закону України "Про приватизацію державного і комунального майна" (в редакції на час прийняття рішення) зобов`язання, визначені у договорі купівлі-продажу, зберігають свою дію для осіб, які придбавають об`єкт у разі його подальшого відчуження протягом строку дії таких зобов`язань.

Відчуження майна (акцій), обтяжених передбаченими у цій частині зобов`язаннями, можливо виключно за згодою органу приватизації, який здійснює контроль за їх виконанням. Порядок надання згоди органами приватизації встановлюється Фондом державного майна України (ч. 5 ст. 27).

Згідно з ч. 7 ст. 27 Закону України "Про приватизацію державного і комунального майна" (в редакції, чинній на час укладання договору) у разі подальшого відчуження приватизованого об`єкта до нового власника переходять невиконані зобов`язання, що були передбачені договором купівлі-продажу об`єкта приватизації.

Враховуючи наведене, колегія суддів погоджується із висновком місцевого господарського суду, що після придбання 26.04.2019 об`єкта незавершеного будівництва ОСОБА_1 до нього перейшли усі зобов`язання, визначені попереднім договором купівлі-продажу комунального майна від 18.07.2017, укладеним між ОСОБА_2 та Нововолинською міською радою.

Зокрема, до ОСОБА_1 перейшли зобов`язання, узгоджені у п. 4.1 попереднього договору від 18.07.2017, які знайшли своє відображення у договорі від 26.04.2019, а саме: "використовувати предмет договору під медичний центр площею не менше існуючої споруди" (існуюча площа забудови складала 1465,2 м.кв) - абзац 3 пункту.

Чинне на той час законодавство не передбачало будь-яких виключень чи винятків, за яких невиконані зобов`язання можна було змінити для нового власника.

Водночас, колегія суддів не погоджується із висновком місцевого господарського суду, що рішенням Нововолинської міської ради від 25.06.2020 № 37/32 протиправно надано згоду на внесення змін до п. 4.1 Договору подальшого відчуження від 26.04.2019 № 992, зокрема, викладено абзац 3 договору в наступній редакції: "зобов`язаний використовувати предмет договору під багатоквартирний житловий будинок з вбудованими приміщеннями медичного центру". Внаслідок змін, внесених рішенням, змінено зобов`язання ОСОБА_1 з "використання предмету договору під медичний центр площею не менше існуючої споруди" на "використання предмету договору під багатоквартирний житловий будинок з вбудованими приміщеннями медичного центру".

Місцевим господарським судом не було враховано наступне.

Рішенням Нововолинської міської ради від 16.12.2013 №29/6 "Про Програму забезпечення оформлення права власності та процесу приватизації об`єктів комунальної власності міста Нововолинська на 2014-2018роки" затверджено Програму забезпечення оформлення права власності та процесу приватизації об`єктів комунальної власності міста Нововолинська на 2014- 2018.

Згідно з п. 3 Програми метою програми є захист майнових прав територіальної громади міста Нововолинська відносно об`єктів комунальної власності міста. 14.07.2017 на виконання зазначеного рішення Нововолинською міською радою проведено аукціон продажу об`єкта Лот 1 незавершене будівництво поліклініки на 600 відвідувань в зміну "Літера А-3" разом із земельною ділянкою площею 0,1942 за адресою: АДРЕСА_1 .

Переможцем аукціону, який відбувся 14.07.2017 було визначено ОСОБА_2 .

18.07.2017 між ОСОБА_2 (покупець) та Нововолинською міською радою (Продавець) укладено договір купівлі-продажу об`єкта нерухомого майна - об`єкт незавершеного будівництва, незавершена будівництвом поліклініка на 600 відвідувань в зміну (літера А-3) (готовність 52%) та земельну ділянку, площею 0,1942 га, на якій він розташований, цільове призначення земельної ділянки: для обслуговування поліклініки, кадастровий номер земельної ділянки - :02:020:0030, що розташовані за адресою: АДРЕСА_1 за реєстрованим номером 1646. Відповідно до умов договору, ОСОБА_2 придбала у Нововолинської міської ради об`єкт незавершеного будівництва та земельну ділянку за адресою: АДРЕСА_1 вартістю 786 000,00 грн.

Згідно п. 4.1 даного договору, покупець зобов`язувався, зокрема, зміни зовнішнього вигляду та профілю використання погоджувати з міськвиконкомом.

Рішенням Нововолинської міської ради №21/24 від 22.12.2017 "Про детальні плани територій (ДПТ) земельних ділянок в м. Нововолинську", зокрема, вирішено надати дозвіл на розробку в складі чинного Генерального плану м. Нововолинська детального плану територій земельних ділянок для розміщення наступних об`єктів: будівництва та обслуговування багатоквартирного житлового будинку з вбудованими приміщеннями медичного центру на АДРЕСА_2 у зв`язку зі зміною цільового використання земельної ділянки (визначення параметрів забудови і уточнення містобудівних умов ти обмежень забудови даної земельної ділянки) /а.с. 231, т. 2/.

Рішенням Нововолинської міської ради №26/21 від 19.09.2018 вирішено затвердити проект "Детального плану території земельної ділянки (ДПТ) для будівництва та обслуговування багатоквартирного житлового будинку з вбудованими приміщеннями медичного центру на АДРЕСА_2 у зв`язку із зміною цільового використання земельної ділянки (визначення параметрів забудови і уточнення містобудівних умов та обмежень забудови даної земельної ділянки) в м. Нововолинську", з врахуванням підсумків громадських слухань від 05.07.2018 та прийняти його для подальшої реалізації /а.с. 246, т. 2/.

Рішенням Нововолинської міської ради №29/11 від 20.02.2019 "Про надання згоди на подальше відчуження об`єкта приватизації" надано згоду ОСОБА_2 на подальше відчуження об`єкта незавершеного будівництва та земельної ділянки із збереженням за новим покупцем всіх зобов`язань щодо умов продажу вищезазначеного об`єкта визначених у п.4.1 "Права і обов`язки покупця" договору купівлі-продажу від 18.04.2017 за №1646.

В подальшому ОСОБА_2 та ОСОБА_1 26.04.2019 було укладено договір купівлі-продажу об`єкта незавершеного будівництва.

ОСОБА_1 14.02.2020 звернувся у відповідності до п. 4.1 Договору до Нововолинської міської ради про надання згоди на внесення змін до договору подальшого відчуження.

За результатами розгляду зазначеного питання, відповідно до ст. 31 Закону України "Про місцеве самоврядування в Україні", Порядку внесення змін до договорів купівлі-продажу державного та комунального майна, затвердженого Наказом ФДМУ від 18.10.2018 31328 враховуючи рішення міської ради від 19.09.2018 №26/21 "Про детальний плани території ДТП земельних ділянок в м. Нововолинську" Нововолинська міська рада, рішенням сесії №37/32 від 25.06.2020 надала згоду на внесення змін до п. 4.1 договору подальшого відчуження від 26.04.2019 №922, а саме: абзац 2 викладено в редакції "завершити будівництво об`єкта - до 18.07.2023", абзац 3 викладено в редакції: "зобов`язаний використовувати Предмет договору під багатоквартирний житловий будинок з вбудованими приміщеннями медичного центру".

На виконання вищенаведеного рішення, 17.08.2020 між ОСОБА_2 та ОСОБА_1 було укладено договір про внесення змін до договору купівлі-продажу від 26.04.2020 №922.

Відповідно до ч. 1 ст. 26 Закону України "Про приватизацію державного і комунального майна" укладення та внесення змін до договорів купівлі-продажу здійснюються відповідно до вимог законодавства. Зміни, що вносяться до договорів купівлі-продажу, укладених у процесі приватизації, здійснюються в порядку, що затверджується Фондом державного майна України, та не можуть передбачати: зменшення відповідальності покупця за невиконання ним зобов`язань; зменшення загального обсягу інвестицій, визначених договором купівлі-продажу.

Враховуючи наведене, Закон України "Про приватизацію державного і комунального майна" передбачає можливість внесення змін, що вносяться до договорів купівлі-продажу, укладених в процесі приватизації.

Крім того, наказом Фонду державного майна України від 18.10.2018 №1328, затверджено Порядок внесення змін до договорів купівлі-продажу державного (комунального) майна, згідно з яким право внесення пропозицій щодо змін умов договору купівлі-продажу мають орган приватизації, який уклав договір купівлі-продажу, та власник.

Вказаним Порядком передбачено, що орган приватизації у двотижневий строк з дати надходження пропозицій щодо внесення змін до договору купівлі-продажу у разі відсутності необхідних документів для прийняття остаточного рішення повідомляє про це заявника листом.

Для прийняття рішення про внесення змін до договору купівлі-продажу Фонд може затребувати такі документи: техніко-економічне обґрунтування внесення змін до договору купівлі-продажу; уточнений бізнес-план розвитку підприємства в частині інвестиційних зобов`язань; звіт про стан виконання договірних умов на день подання пропозиції про внесення змін до договору купівлі-продажу та підтвердні документи; проект договору про внесення змін до договору купівлі-продажу; письмову згоду з проектом договору про внесення змін керівника товариства, пакет акцій якого був об`єктом купівлі-продажу (відповідно до статуту - письмова згода керівника, рішення правління або загальних зборів); інші документи.

Визначені органом приватизації документи власник подає до органу приватизації, де їх реєструють в установленому законодавством порядку. У двадцятиденний строк після одержання від власника всіх потрібних документів їх розглядає орган приватизації.

Отже до повноважень Нововолинської міської ради належить надання згоди на внесення змін до договору подальшого відчуження.

Крім того, як вже встановлено судом ОСОБА_1 у відповідності до п. 4.1 Договору від 26.04.2019 звернувся до Нововолинської міської ради про надання згоди на внесення змін до договору подальшого відчуження.

Враховуючи наведене, судом не встановлено порушень законодавства Нововолинською міською радою та ОСОБА_1 щодо ініціювання та внесення змін до п. 4.1. Договору подальшого відчуження від 26.04.2019 №992.

Також колегія суддів звертає увагу, що відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 1 Закону України "Про регулювання містобудівної діяльності" детальний план території одночасно містобудівна документація на місцевому рівні та землевпорядна документація, що визначає планувальну організацію та розвиток території.

Частиною 1 статтею 19 Закону України "Про регулювання містобудівної діяльності" передбачено, що план території розробляється за рішенням відповідної сільської, селищної, міської ради з метою визначення планувальної організації, просторової композиції і параметрів забудови та ландшафтної організації кварталу, мікрорайону, іншої частини території, призначених для комплексної забудови чи реконструкції, та підлягає стратегічній екологічній оцінці.

Відповідно до ст. 5 Закону України "Про регулювання містобудівної діяльності" вимоги містобудівної документації є обов`язковими для виконання всіма суб`єктами містобудування.

Отже, рішення Нововолинської міської ради від 25.06.2020 №37/32 "Про клопотання ОСОБА_1 " прийняте відповідно до рішення міської ради від 19.09.2018 №26/21, яким затверджено "Детальний план території земельної ділянки (ДПТ) для будівництва та обслуговування багатоквартирного житлового будинку з вбудованими приміщеннями медичного центру на вул. Стуса, 2-А у зв`язку із зміною цільового використання земельної ділянки (визначення параметрів забудови і уточнення містобудівних умов та обмежень забудови даної земельної ділянки) в м. Нововолинську".

Згідно з пунктом 10 частини другої статті 16 Цивільного кодексу України одним із способів захисту цивільних прав та інтересів є визнання незаконними рішення, дій чи бездіяльності органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб.

Відповідно до частини першої статті 21 Цивільного кодексу України суд визнає незаконним та скасовує правовий акт індивідуальної дії, виданий органом державної влади, органом влади Автономної Республіки Крим або органом місцевого самоврядування, якщо він суперечить актам цивільного законодавства і порушує цивільні права або інтереси.

Аналіз наведених положень дає підстави для висновку, що в разі звернення з вимогами про визнання незаконним та скасування, зокрема, правового акта індивідуальної дії, виданого органом державної влади, органом влади Автономної Республіки Крим або органом місцевого самоврядування, встановленню та доведенню підлягають як обставини того, що оскаржуваний акт суперечить актам цивільного законодавства (не відповідає законові), так і обставини, що цей акт порушує цивільні права або інтереси особи, яка звернулась із відповідними позовними вимогами, або кого вона представляє, а метою захисту є відповідні наслідки у вигляді відновлення порушеного права чи охоронюваного інтересу. Подібна правова позиція викладена у постановах Верховного Суду від 14.06.2022 у справі №903/1173/15, від 09.11.2021 у справі №906/1388/20, від 26.08.2021 у справі №924/949/20, від 23.10.2018 у справі №903/857/18, від 20.08.2019 у справі №911/714/18, від 13.10.2020 у справі №911/1413/19.

Отже, підставами для визнання недійсним (незаконним) акта (рішення) є невідповідність його вимогам законодавства та/або визначеній законом компетенції органу, який видав цей акт, і водночас порушення у зв`язку з його прийняттям прав та охоронюваних законом інтересів позивача у справі.

Враховуючи передбачену законодавством можливість внесення змін до договорів купівлі-продажу, укладених в процесі приватизації, беручи до уваги рішення Нововолинської міської ради №21/24 від 22.12.2017 та №26/21 від 19.09.2018, які не визнані у визначеному законом порядку недійсними та є чинними, Нововолинська міська рада правомірно прийняла рішення від 25.06.2020 №37/32 "Про клопотання ОСОБА_1 ", яким надано згоду на внесення змін до п. 4.1. Договору подальшого відчуження від 26.04.2019 № 992, а саме: абзац 2 викладено в редакції "завершити будівництво об`єкта - до 18.07.2023"; абзац 3 викладено в редакції: "зобов`язаний використовувати Предмет договору під багатоквартирний житловий будинок з вбудованими приміщеннями медичного центру".

Надаючи правову кваліфікацію спірним правовідносинам щодо недійсності договору від 17.08.2020 про внесення змін та доповнень до договору купівлі-продажу об`єкту незавершеного будівництва від 26.04.2019 №992 колегія суддів зазначає наступне.

Відповідно до частини першої статті 2 ГПК України, завданням господарського судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів, пов`язаних із здійсненням господарської діяльності, та розгляд інших справ, віднесених до юрисдикції господарського суду, з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав і законних інтересів фізичних та юридичних осіб, держави.

Здійснюючи правосуддя, господарський суд захищає права та інтереси фізичних і юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором (частина перша статті 5 ГПК).

Зі змісту статей 15, 16 Цивільного кодексу України вбачається, що кожна особа має право на захист її особистого немайнового або майнового права чи інтересу в суді.

Захист цивільних прав - це передбачені законом способи охорони цивільних прав у разі їх порушення чи реальної небезпеки такого порушення.

Способи захисту цивільного права чи інтересу - це закріплені законом матеріально-правові заходи охоронного характеру, за допомогою яких проводиться поновлення (визнання) порушених (оспорюваних) прав, інтересів і вплив на правопорушника (постанова Великої Палати Верховного Суду від 22.08.2018 у справі №925/1265/16 (провадження №12-158гс18, пункт 5.5). Тобто це дії, спрямовані на запобігання порушенню або на відновлення порушеного, невизнаного, оспорюваного цивільного права чи інтересу. Такі способи мають бути доступними й ефективними (постанови Великої Палати Верховного Суду від 29.05.2019 у справі №310/11024/15-ц (провадження №14-112цс19, пункт 14) та від 01.04.2020 у справі №610/1030/18 (провадження №14-436цс19, пункт 40).

Велика Палата Верховного Суду неодноразово звертала увагу на те, що застосування конкретного способу захисту цивільного права залежить як від змісту права чи інтересу, за захистом якого звернулася особа, так і від характеру його порушення, невизнання або оспорювання. Такі право чи інтерес мають бути захищені судом у спосіб, який є ефективним, тобто таким, що відповідає змісту відповідного права чи інтересу, характеру його порушення, невизнання або оспорювання та спричиненим цими діяннями наслідкам. Такі висновки сформульовані, зокрема, в постановах Великої Палати Верховного Суду від 05.06.2018 у справі №338/180/17 (провадження №14-144цс18, пункт 57), від 11.09.2018 у справі №905/1926/16 (провадження №12-187гс18, пункт 40), від 30.01.2019 у справі №569/17272/15-ц (провадження №14-338цс18), від 01.10.2019 у справі №910/3907/18 (провадження №12-46гс19, пункт 48), від 09.02.2021 у справі №381/622/17 (провадження №14-98цс20, пункт 14), від 15.02.2023 у справі №910/18214/19 (провадження №12-8гс22, пункт 9.12).

Оцінюючи належність обраного позивачем способу захисту та обґрунтовуючи відповідний висновок щодо нього, суди мають враховувати його ефективність. Це означає, що вимога про захист цивільного права має відповідати змісту порушеного права, характеру правопорушення, а також забезпечувати поновлення порушеного права, а в разі неможливості такого поновлення гарантувати особі можливість отримання нею відповідного відшкодування.

Установлені законом матеріально-правові способи захисту цивільного права чи інтересу підлягають застосуванню з дотриманням положень статей 55, 124 Конституції України та статті 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі - Конвенція), відповідно до яких кожна особа має право на ефективний засіб правового захисту. У пункті 145 рішення від 15.11.1996 у справі "Чахал проти Об`єднаного Королівства" (Chahal v. The United Kingdom), заява №22414/93, Європейський суд з прав людини виснував, що зазначена норма Конвенції гарантує на національному рівні ефективні правові засоби для здійснення прав і свобод, що передбачаються Конвенцією, незалежно від того, яким чином вони виражені у правовій системі тієї чи іншої країни. Отже, ефективний засіб правового захисту в розумінні статті 13 Конвенції повинен забезпечити поновлення саме порушеного права особи, яка звернулася за судовим захистом. Натомість застосування судом неефективного способу захисту створює лише видимість захисту права особи, в той час як насправді таке право залишається незахищеним, що не відповідає статті 13 Конвенції.

У постанові від 08.02.2022 у справі №209/3085/20 (провадження №14-182цс21) Велика Палата Верховного Суду виснувала, що коли особа звернулася до суду за захистом її порушеного, невизнаного чи оспорюваного права або інтересу, а суд позов задовольнив, виконання його рішення має настільки, наскільки це можливо, відновити стан позивача, який існував до порушення його права та інтересу, чи не допустити таке порушення. Судове рішення не повинне породжувати стан невизначеності у відносинах позивача з відповідачем і вимагати від них подальшого вчинення узгоджених дій для вичерпання конфлікту.

Крім цього, спосіб захисту права або інтересу повинен бути таким, щоб у позивача не виникала необхідність повторного звернення до суду (постанова Великої Палати Верховного Суду від 26.01.2021 у справі №522/1528/15-ц (провадження №14-67цс20).

Колегія суддів вважає за необхідне зазначити, що відповідно до ч. 1 ст. 216 ЦК України недійсний правочин не створює юридичних наслідків, крім тих, що пов`язані з його недійсністю. У разі визнання недійсним правочину кожна із сторін зобов`язана повернути другій стороні у натурі все, що вона одержала на виконання цього правочину, а в разі неможливості такого повернення, зокрема тоді, коли одержане полягає у користуванні майном, виконаній роботі, наданій послузі, - відшкодувати вартість того, що одержано, за цінами, які існують на момент відшкодування.

Велика Палата Верховного Суду неодноразово звертала увагу на те, що застосування конкретного способу захисту цивільного права залежить як від змісту права чи інтересу, за захистом якого звернулася особа, так і від характеру його порушення, невизнання або оспорювання. Такі право чи інтерес мають бути захищені судом у спосіб, який є ефективним, тобто таким, що відповідає змісту відповідного права чи інтересу, характеру його порушення, невизнання або оспорювання та спричиненим цими діяннями наслідкам. Такі висновки сформульовані, зокрема, у постановах Великої Палати Верховного Суду від 05.06.2018 у справі №338/180/17 (п. 57), від 11.09.2018 у справі №905/1926/16 (п. 40), від 30.01.2019 у справі №569/17272/15-ц, від 01.10. 2019 у справі №910/3907/18, від 09.02.2021 у справі №381/622/17 (п. 14).

Отже, оцінюючи належність обраного позивачем способу захисту та обґрунтовуючи відповідний висновок щодо нього, суди мають враховувати його ефективність. Але це означає лише те, що вимога про захист цивільного права має відповідати змісту порушеного права, характеру правопорушення, а також забезпечувати поновлення порушеного права, а в разі неможливості такого поновлення - гарантувати особі можливість отримання нею відповідного відшкодування.

Тлумачення змісту частини першої статті 216 ЦК України свідчить, що недійсний правочин не створює для сторін тих прав і обов`язків, які він мав створювати, а породжує лише передбачені законом наслідки, пов`язані з його недійсністю.

Такі юридичні наслідки під час виконання сторонами недійсного правочину поєднуються з реституційними, які полягають у поверненні в натурі кожною стороною одна одній, одержаного ними на виконання цього правочину.

Двостороння реституція є обов`язковим наслідком визнаного судом недійсним правочину та не може бути проігнорована сторонами. Тобто при недійсності правочину повернення отриманого сторонами за своєю правовою природою становить юридичний обов`язок, що виникає із закону та юридичного факту недійсності правочину.

Разом з цим, Верховний Суд у складі суддів об`єднаної палати Касаційного господарського суду у постанові від 26.05.2023 у справі №905/77/21 уточнив висновок, викладений у постанові від 03.12.2021 у справі №906/1061/20, з урахуванням актуальних правових висновків, сформульованих в постановах Великої Палати Верховного Суду від 21.09.2022 у справі №908/976/19, від 01.03.2023 у справі №522/22473/15-ц:

"Позовна вимога про визнання недійсним договору є належним способом захисту, який передбачено законом.

Разом із тим позовна вимога про визнання виконаного / частково виконаного правочину недійсним може бути ефективним способом захисту цивільних прав лише в разі, якщо вона поєднується з позовною вимогою про застосування наслідків недійсності правочину, зокрема, про стягнення коштів на користь позивача, витребування майна з володіння відповідача.

Окреме заявлення позовної вимоги про визнання виконаного / частково виконаного договору недійсним без вимоги про застосування наслідків його недійсності не є ефективним способом захисту, бо не призводить до поновлення майнових прав позивача.

Водночас, у випадку звернення прокурора в інтересах держави з позовом про визнання недійсним виконаного / частково виконаного договору про закупівлю без заявлення вимоги про застосування наслідків недійсності правочину, виключається як необхідність дослідження господарськими судами наслідків визнання договору недійсним для держави як позивача, так і необхідність з`ясування того, яким чином будуть відновлені права позивача, зокрема, обставин можливості проведення реституції, можливості проведення повторної закупівлі товару (робіт, послуг) у разі повернення відповідачем коштів, обов`язку відшкодування іншій стороні правочину вартості товару (робіт, послуг) чи збитків, оскільки обрання позивачем неефективного способу захисту своїх прав є самостійною підставою для відмови в позові".

Судом встановлено, що прокурор звернувся із позовною вимогою про визнання недійсним договору від 17.08.2020 №1329 про внесення змін та доповнень до договору купівлі-продажу об`єкта незавершеного будівництва (договору подальшого відчуження) від 26.04.2019 №922.

Водночас, прокурором не заявлено вимогу про застосування наслідків його недійсності.

Крім того, судом встановлено, що Договором від 17.08.2020, укладеним між ОСОБА_2 та ОСОБА_1 , внесені зміни до п. 4.1. договору купівлі-продажу об`єкта незавершеного будівництва (договору подальшого відчуження) від 26.04.2019 та викладено абзац 2 у наступній редакції: "завершити будівництво об`єкта - до 18.07.2023", абзац 3 у наступній редакції: "зобов`язаний використовувати Предмет договору під багатоквартирний житловий будинок з вбудованими приміщеннями медичного центру".

Поряд з цим, в Єдиній державній електронній системі у сфері будівництва 05.07.2023 створено Акт готовності об`єкта до експлуатації за номером АС01:0545-2162-1885-9260 від 05.07.2023, з якого вбачається:

- найменування закінченого будівництво об`єкта згідно з проектом: Будівництво багатоквартирного житлового будинку вбудованими приміщеннями громадського призначення на АДРЕСА_1 ;

- код об`єкта згідно з Державним класифікатор будівель та споруд ДК 018-2000: 1122.1 Будинки багатоквартирні масової забудови.

Отже, Договір від 17.08.2020, який укладений між ОСОБА_2 та ОСОБА_1 та яким внесені зміни до п. 4.1. договору купівлі-продажу об`єкта незавершеного будівництва (договору подальшого відчуження) від 26.04.2019, виконаний або частково виконаний.

Вказане не спростоване учасниками справи.

З огляду на викладене, з урахуванням висновків Верховного Суду, в тому числі щодо ефективності способу захисту, враховуючи обставини виконання договору, та беручи до уваги, що: 1) прокурор звернувся з вимогою про визнання недійсним договору, 2) та одночасно не заявив вимогу про застосування наслідків його недійсності, а тому заявлена вимога про визнання недійсним договору від 17.08.2020 №1329 про внесення змін та доповнень до договору купівлі-продажу об`єкта незавершеного будівництва (договору подальшого відчуження) від 26.04.2019 №922 не є ефективним способом захисту прав позивача в розумінні статті 13 Конвенції, та потребуватиме вжиття додаткових засобів захисту.

Отже, враховуючи вищевикладене, колегія суддів вважає, що позовна вимога про визнання недійсним договору від 17.08.2020 №1329 про внесення змін та доповнень до договору купівлі-продажу об`єкта незавершеного будівництва (договору подальшого відчуження) від 26.04.2019 №922 не підлягає задоволенню.

Крім того, прокурором не доведено яким чином позовні вимоги про визнання договору недійсним та скасування рішення відновлять порушене право територіальної громади, яке на думку прокурора, полягає у забезпеченні виконання ОСОБА_1 умов Договору подальшого відчуження від 26.04.2019, зокрема, використання предмету договору під багатоквартирний будинок з вбудованими приміщеннями медичного центру.

При цьому, матеріали справи містять Дозвіл на виконання будівельних робіт №ВЛ97 від 26.12.2019 /а.с. 238, т. 2/, який виданий Відділом державного архітектурно-будівельного контролю Виконавчого комітету Нововолинської міської ради замовнику ОСОБА_1 (ІПН НОМЕР_1 ), генеральному підряднику (підряднику) ТОВ "Глобал Білд Інжирінг" на будівництво багатоквартирного житлового будинку з вбудованими приміщеннями громадського призначення на АДРЕСА_1 ; вид будівництва: нове будівництво.

Тобто Дозвіл наданий на будівництво нового будівництва, а не об`єкту незавершеного будівництва поліклініки на 600 відвідувань.

Також в апеляційній скарзі та у судовому засіданні представники скаржника зазначили, що у зв`язку із аварійністю об`єкта приватизації та, враховуючи Детальний план ДПТ земельних ділянок, ОСОБА_1 було проведено знесення аварійного обєкту приватизації, розпочато та побудовано багатоповерховий будинок з вбудованими приміщеннями медичного центру.

Водночас, твердження скаржників про знесення об`єкта приватизації (незавершеного будівництва поліклініки) прокурором не спростовані.

Беручи до уваги, що прокурором не спростовані твердження скаржників про знесення об`єкта приватизації, колегія суддів вважає, що визнання договору недійсним та скасування рішення, не забезпечить виконання ОСОБА_1 умов Договору подальшого відчуження від 26.04.2019, зокрема, використання предмету договору під медичний центр площею не менше існуючої споруди.

Також суд апеляційної інстанції враховує, що у даному випадку предметом позову є визнання договору недійсним та скасування рішення, а не зобов`язання ОСОБА_1 виконати умови Договору подальшого відчуження від 26.04.2019.

Крім того, як зазначалося вище, 29.06.2020 між ОСОБА_1 (власник) та ОК "ЖБК "Краєвиди Волині" (землекористувач) укладено Договір суперфіцію, згідно з п.1 якого власник надає в користування землекористувачу, а землекористувач приймає в користування від власника земельну ділянку площею 0,1942 га, кадастровий номер :02:020:0030.

Метою надання в користування земельної ділянки є здійснення суперфіціарієм будівництва та подальшої експлуатації об`єктів нерухомості, інших господарських споруд, необхідних для їх обслуговування, згідно затвердженого проекту будівництва з дотриманням цільового призначення, наданої в користування земельної ділянки (п. 2 Договору суперфіцію).

Відповідно до п. 8.1 Договору суперфіцію право власності на зведені суперфіціарієм об`єкти нерухомості на земельній ділянці, відповідно до цього договору, належить суперфіціарію. Суперфіціарій має право володіти, користуватися і розпоряджатися зведеними ним будівлями та спорудами.

Згідно з витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію іншого речового права (арк. мат. оскарж. 67, том 1), правокористувачем земельної ділянки з кадастровим номером :02:020:0030 є ОК "ЖБК "Краєвиди Волині" на підставі договору про право забудови земельної ділянки (договір суперфіцію) від 29.06.2020.

Згідно ст. 34 Цивільного кодексу України Суперфіцій право користування чужою земельною ділянкою для забудови, окремий вид прав на чужі речі.

Об`єктом суперфіцію є право користування земельною ділянкою для будівництва певних видів споруд чи будівель з можливістю для суперфіціарія набути право власності на них та для землевласника отримувати частку прибутку землекористувача. При наданні земельної ділянки в користування з метою забудови необхідно, щоб її подальше використання відповідало цільовому призначенню ділянки. Установлення цільового призначення земель відбувається шляхом їх віднесення до тієї чи іншої категорії і здійснюється на підставі рішень органів державної влади та органів місцевого самоврядування відповідно до їх повноважень (частина перша ст. 20 Земельного кодексу). Підставами встановлення суперфіцію є договір між власником земельної ділянки та майбутнім забудовником, а також заповіт. Заповіт також може бути підставою встановлення суперфіцію в разі наявності в ньому заповідального відказу, яким заповідач зобов`язує спадкоємця надати іншій особі право користування для забудови земельною ділянкою, що входить до складу спадщини.

Водночас, враховуючи умови Договору суперфіцію від 29.06.2020 та те, що в межах даної справи вирішується спір про визнання незаконним та скасування абз. 3 п. 1 рішення Нововолинської міської ради від 25.06.2020 №37/32 "Про клопотання ОСОБА_1 " про визнання недійсним договору №1329 від 17.08.2020 про внесення змін та доповнень до договору купівлі-продажу об`єкта незавершеного будівництва (договору подальшого відчуження) від 26.04.2019 №922, колегія суддів вважає, що прокурором та судом першої інстанції не взято до уваги, що правокористувачем земельної ділянки є ОК "ЖБК "Краєвиди Волині", а право власності на зведені суперфіціарієм (ОК "ЖБК "Краєвиди Волині") об`єкти нерухомості на земельній ділянці належить суперфіціарію (ОК "ЖБК "Краєвиди Волині").

Договір суперфіцію від 29.06.2020 є дійсним, в судовому пордяку не визнавався недійсним.

Отже, обраний позивачем спосіб захисту, враховуючи встановлені обставини справи щодо укладення Договору суперфіцію, не є ефективним для захисту порушеного права.

Надаючи правову кваліфікацію щодо заяви представника відповідача 2 про застосування строку позовної давності до вимоги про визнання недійсним договору від 17.08.2020 № 1329 про внесення змін та доповнень до договору купівлі-продажу об`єкта незавершеного будівництва (договору подальшого відчуження) від 26.04.2019 № 922, колегія суддів зазначає наступне.

Позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу (стаття 256 ЦК України).

Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки (стаття 257 ЦК України), перебіг якої відповідно до частини 1 статті 261 ЦК України починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила.

Позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення (ч. 3 ст. 267 ЦК України).

Відповідно до ч. ч. 4, 5 ст. 267 ЦК України сплив позовної давності є підставою для відмови у позові, крім випадків, коли суд визнає поважними причини пропущеного строку та захистить порушене право.

Висновок про застосування позовної давності відображається у мотивувальній частині рішення господарського суду.

Якщо позовні вимоги господарським судом визнано обґрунтованими, а стороною у справі заявлено про сплив позовної давності, то суд зобов`язаний застосувати до спірних правовідносин положення ст. 267 ЦК України та вирішити питання про наслідки такого спливу (тобто або відмовити в позові у зв`язку зі спливом позовної давності, або, за наявності поважних причин її пропущення, - захистити порушене право).

Таким чином, за змістом названих норм, позовна давність застосовується лише за наявності порушення права особи.

Суд застосовує позовну давність лише тоді, коли є підстави для задоволення позовної вимоги. Тобто перш ніж застосувати позовну давність, суд має з`ясувати та зазначити в судовому рішенні, чи порушено право або охоронюваний законом інтерес позивача, за захистом якого той звернувся до суду. Якщо таке право чи інтерес не порушено, суд відмовляє у задоволенні позову через його необґрунтованість. І лише якщо буде встановлено, що право або охоронюваний законом інтерес особи дійсно порушені, але позовна давність спливла і про це зробила заяву інша сторона спору, суд відмовляє у позові через сплив позовної давності за відсутності поважних причин її пропуску, наведених позивачем. Подібний правовий висновок викладено, зокрема, у постановах Великої Палати Верховного Суду від 22.05.2018 у справі № 369/6892/15-ц, від 31.10.2018 у справі № 367/6105/16-ц, від 14.11.2018 у справі № 183/1617/16, від 28.11.2018 у справі № 504/2864/13-ц, від 05.12.2018 у справах № 522/2202/15-ц, № 522/2201/15-ц та № 522/2110/15-ц, від 07.08.2019 у справі № 2004/1979/12, від 18.12.2019 у справі № 522/1029/18, від 16.06.2020 у справі № 372/266/15-ц, від 07.07.2020 у справі № 712/8916/17-ц.

Вимоги, заявлені Прокурором до відповідачів у цій справі, визнані за результатами розгляду справи судом апеляційної інстанції необґрунтованими, а отже, строки позовної давності в даному випадку не застосовуються.

Статтею 86 ГПК України передбачено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також вірогідність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Обов`язком суду при розгляді справи є дотримання вимог щодо всебічності, повноти й об`єктивності з`ясування обставин справи та оцінки доказів.

Усебічність та повнота розгляду передбачає з`ясування всіх юридично значущих обставин та наданих доказів з усіма притаманними їм властивостями, якостями та ознаками, їх зв`язками, відносинами і залежностями. Таке з`ясування запобігає однобічності та забезпечує, як наслідок, постановлення законного й обґрунтованого рішення.

З`ясування відповідних обставин має здійснюватися із застосуванням критеріїв оцінки доказів передбачених ст. 86 ГПК України щодо відсутності у жодного доказу заздалегідь встановленої сили та оцінки кожного доказу окремо, а також вірогідності і взаємного зв`язку доказів у їх сукупності.

У п.п. 1-3 ч. 1 ст. 237 ГПК України передбачено, що при ухваленні рішення суд вирішує, зокрема питання чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; яку правову норму належить застосувати до цих правовідносин.

Колегія суддів зауважує, що принцип "процесуальної рівності сторін" передбачає, що у випадку спору, який стосується приватних інтересів, кожна зі сторін повинна мати розумну можливість представити свою справу, включаючи докази, в умовах, які не ставлять цю сторону в істотно більш несприятливе становище стосовно протилежної сторони (рішення ЄСПЛ від 27.10.1993 у справі "Dombo V. v. The Netherlands").

Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 275 ГПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити нове рішення у відповідній частині.

Підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині є невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, встановленим обставинам справи (п. 3 ч. 1 ст. 277 ГПК України).

Враховуючи вищевикладене, апеляційні скарги слід задовольнити, рішення Господарського суду Волинської області від 25.10.2023 у справі №903/639/23 скасувати та ухвалити нове рішення про відмову у задоволенні позову.

Щодо розподілу судових витрат колегія суддів зазначає наступне.

Пунктом 2 ч. 1 ст. 129 ГПК України визначено, що судовий збір покладається у спорах, що виникають при виконанні договорів та з інших підстав, - на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Відповідно до ч. 5 ст. 327 ГПК України, якщо судове рішення прийнято на користь декількох позивачів чи проти декількох відповідачів, або якщо виконання повинно бути проведено в різних місцях чи рішенням передбачено вчинення кількох дій, видаються декілька наказів, у яких зазначаються один боржник та один стягувач, а також визначається, в якій частині необхідно виконати судове рішення, або зазначається, що обов`язок чи право стягнення є солідарним.

Водночас, при поданні апеляційної скарги ОСОБА_1 на рішення Господарського суду Волинської області від 25.10.2023 сплачено судовий збір у розмірі 8052,00 грн, що підтверджується квитанцією №516615837.1 від 23.11.2023.

При поданні апеляційної скарги Обслуговуючого кооперативу "Житлово-будівельний кооператив "Краєвиди Волині" на рішення Господарського суду Волинської області від 25.10.2023 сплачено судовий збір у розмірі 8052,00 грн, що підтверджується платіжною інструкцією №0.0..1 від 20.11.2023 та платіжною інструкцією №449 від 19.12.2023.

Враховуючи, що судом апеляційної інстанції відмовлено у задоволенні двох вимог немайнового характеру, судові витрати зі сплати судового збору в сумі 8052,00 грн покладаються на позивача на користь кожного із скаржників - ОСОБА_1 та Обслуговуючого кооперативу "Житлово-будівельний кооператив "Краєвиди Волині".

Крім того, в постанові суду апеляційної інстанції від 23.01.2024 за результатами розгляду апеляційних скарг ОСОБА_1 та Обслуговуючого кооперативу "Житлово-будівельний кооператив "Краєвиди Волині" на ухвалу Господарського суду Волинської області від 25.07.2023 зазначено, що оскільки у цьому випадку суд апеляційної інстанції не змінює та не ухвалює нового рішення, розподіл судових витрат судом апеляційної інстанції не здійснюється (ч. 14 ст. 129 ГПК України).

Водночас, при поданні апеляційної скарги ОСОБА_1 на ухвалу Господарського суду Волинської області від 25.07.2023 сплачено судовий збір у розмірі 2684,00 грн, що підтверджується квитанцією №6ККХ-К161-31АЕ-5К4Е від 28.07.2023.

При поданні апеляційної скарги Обслуговуючого кооперативу "Житлово-будівельний кооператив "Краєвиди Волині" на ухвалу Господарського суду Волинської області від 25.07.2023 сплачено судовий збір у розмірі 2684,00 грн, що підтверджується платіжною інструкцією №405 від 31.07.2023.

Враховуючи, що судом апеляційної скарги розглянуто спір по суті, вважає за необхідне покласти на Волинську обласну прокурату судові витрати зі сплати судового збору за подання апеляційних скарг ОСОБА_1 та Обслуговуючого кооперативу "Житлово-будівельний кооператив "Краєвиди Волині" на ухвалу Господарського суду Волинської області від 25.07.2023 у зв`язку із задоволенням вказаних апеляційних скарг та скасуванням ухвали місцевого господарського суду.

Керуючись ст.ст. 129, 269, 270, 273, 275, 277, 281-284 Господарського процесуального кодексу України, Північно-західний апеляційний господарський суд, -

ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційні скарги ОСОБА_1 та Обслуговуючого кооперативу "Житлово-будівельний кооператив "Краєвиди Волині" на рішення Господарського суду Волинської області від 25.10.2023 у справі №903/639/23 задоволити.

Рішення Господарського суду Волинської області від 25.10.2023 у справі №903/639/23 скасувати.

Прийняти нове судове рішення, яким відмовити у задоволенні позовних вимог.

2. Стягнути з Волинської обласної прокуратури (вул. Винниченка, 15, м. Луцьк, 43025, ) на користь ОСОБА_1 ( АДРЕСА_3 , РНОКПП НОМЕР_1 ) судові витрати зі сплати судового збору за подання апеляційної скарги на рішення суду у розмірі 8052,00 грн та за подання апеляційної скарги на ухвалу суду у розмірі 2684,00 грн.

3. Стягнути з Волинської обласної прокуратури (вул. Винниченка, 15, м. Луцьк, 43025, ) на користь Обслуговуючого кооперативу "Житлово-будівельний кооператив "Краєвиди Волині" (пр. Перемоги, 7, м. Нововолинськ, ) судові витрати зі сплати судового збору за подання апеляційної скарги на рішення суду у розмірі 8052,00 грн та за подання апеляційної скарги на ухвалу суду у розмірі 2684,00 грн.

4. Господарському суду Волинської області видати відповідні накази.

5. Справу №903/639/23 повернути до Господарського суду Волинської області.

6. Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду в строк та в порядку встановленому ст.ст. 287-291 Господарського процесуального кодексу України.

Повний текст постанови складений "26" січня 2024 р.

Головуючий суддя Павлюк І.Ю.

Суддя Розізнана І.В.

Суддя Грязнов В.В.