СХІДНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 січня 2024 року м. Харків Справа № 922/1796/23

Східний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючий суддя Істоміна О.А., суддя Радіонова О.О., суддя Медуниця О.Є.

секретар судового засідання Семченко Ю.О.

за участю представників сторін

позивача - Гранцерт М.О. (поза межами приміщення суду) - ордер АІ№1526930 від 12.01.2024, свідоцтво КС №9740/10 від 18.02.2021;

відповідача - Батракова О.Ю. (в залі суду) - довіреність Др-1-0124 від 01.01.2024, свідоцтво ДН №4923 від 29.11.2017

розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні Східного апеляційного господарського суду апеляційну скаргу Акціонерного товариства "Оператор газорозподільної системи "Харківгаз" (вх.№2337Х/3) на ухвалу Господарського суду Харківської області від 26.10.2023 у справі №922/1796/23 (суддя Сальнікова Г.І., повний текст ухвали підписано 30.10.2023),

за позовом Акціонерного товариства "Оператор газорозподільної системи "Київоблгаз", Київська область, м. Боярка,

до Акціонерного товариства "Оператор газорозподільної системи "Харківгаз" , м.Харків

про стягнення 30.597.945,21

та за зустрічним позовом Акціонерного товариства "Оператор газорозподільної системи "Харківгаз", м.Харків,

до Акціонерного товариства "Оператор газорозподільної системи "Київоблгаз", Київська область, м. Боярка,

про визнання недійсним договору

ВСТАНОВИВ:

Ухвалою Господарського суду Харківської області від 26.10.2023 у справі №922/1796/23 у задоволенні заяви АТ "Оператор газорозподільної системи "Харківгаз" про відстрочення виконання судового рішення відмовлено.

Відповідач за первісним позовом з вказаною ухвалою суду першої інстанції не погодився та звернувся до суду апеляційної інстанції зі скаргою, в якій, посилаючись на порушення судом першої інстанції при прийнятті ухвали норм права, просить ухвалу Господарського суду Харківської області від 26.10.2023 скасувати повністю та ухвалити нову, якою заяву АТ «ОГС «Харківгаз» про відстрочення виконання рішення Господарського суду Харківської області від 19.09.2023 у справі №922/1796/23 задовольнити та відстрочити виконання рішення Господарського суду Харківської області від 19.09.2023 у справі №922/1796/23 на один рік з дня його ухвалення, тобто до 19.09.2024.

Доводи апеляційної скарги зводяться до того, що при винесені оскаржуваної ухвали судом не враховано, що АТ «Харківгаз» зазнало суттєвого зростання дебіторської заборгованості споживачів Харківської області. Так, станом на час звернення з заявою заборгованість споживачів перед АТ «Харківгаз» розподілений природний газ складає 429 511,59328 тис. грн, у тому числі: населення - 256 024,01939 тис. грн., що підтверджується Інформацією про стан розрахунків замовників за надані Оператором ГРМ послуги розподілу природного газу (форма № 8в-НКРЕКП-газмоніторинг за червень 2023 року), яка подається до Національної комісії регулювання електроенергетики та комунальних послуг. Станом на час подання даної заяви з промисловими споживачами природного газу та підприємствами теплоенергетики укладено угоди погашення заборгованості на загальну суму 54 865 637,21 грн. Зважаючи, що основним видом діяльності АТ «Харківгаз» є за КВЕД 35.22 Розподілення газоподібного палива через місцеві (локальні) трубопроводи, іншого джерела доходу для погашення заборгованості у даній справі, ніж отримання коштів від основного виду діяльності у Товариства не має. А враховуючи низьку платоспроможність населення Харківської області, те що значна частина бізнесу та населення вимушено перемістилось до західних регіонів України та країн Європейського Союзу, інших джерел для отримання грошових коштів в зоні активних бойових дій є значно складним.

Відповідно витягу з протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 03.11.2023 сформовано склад колегії суддів Східного апеляційного господарського суду: головуючий суддя Істоміна О.А., судді Радіонова О.О., Медуниця О.Є.

Ухвалою Східного апеляційного господарського суду від 27.12.2023 відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою Акціонерного товариства "Оператор газорозподільної системи "Харківгаз". Встановлено строк для учасників справи для подання відзиву на апеляційну скаргу до канцелярії суду разом з доказами його (доданих до нього документів) надсилання іншим учасникам справи в порядку ч.2 ст.263 Господарського процесуального кодексу України. Запропоновано учасникам справи надати до суду заяви, клопотання та заперечення (у разі наявності), з доказами надсилання їх копії та доданих до них документів інших учасникам справи в порядку ч.4 ст.262 Господарського процесуального кодексу України. Призначено розгляд справи на 17.01.2024. Явку сторін визнано не обов`язковою. Витребувано матеріали справи №922/1796/23 з Господарського суду Харківської області.

На виконання вимог ухвали суду з Господарського суду Харківської області надійшли матеріали справи №922/1796/23.

Позивач за первісним позовом не скористався наданим ст. 263 ГПК України процесуальним правом та відзиву на апеляційну скаргу не надав. Проте, представник Оператора в ході судового засідання висловила свою позицію по справі, згідно з якою повністю підтримала ухвалу Господарського суду Харківської області від 26.10.2023 у справі №922/1796/23, просила залишити її без змін, як таку, що прийнята у відповідності до норм чинного законодавства, а апеляційну скаргу - без задоволення.

В свою чергу, представник апелянта в ході судового засідання підтримав доводи апеляційної скарги, ухвалу Господарського суду Харківської області від 26.10.2023 у справі №922/1796/23 просив скасувати, як таку, що прийнята без врахування всіх фактичних обставин справи.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, розглянувши матеріали справи, з`ясувавши всі фактичні обставини, об`єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи, суд встановив наступне.

Позивач, Акціонерне товариство "Оператор газорозподільної системи "Київоблгаз" звернувся до Господарського суду Харківської області з позовною заявою до відповідача - Акціонерного товариства "Оператор газорозподільної системи "Харківгаз" про стягнення 30.597.945,21 грн, з яких: заборгованість у розмірі 30.000.000,00 грн, 3% річних у розмірі 147.945,21 грн, інфляційні втрати у розмірі 450.000,00 грн. Позов обґрунтований неналежним виконанням з боку відповідача взятих на себе зобов`язань за договором про надання поворотної фінансової допомоги №52SKV184-17 від 30.01.2017 та додаткових угод до нього в частині повернення суми поворотної фінансової допомоги.

Рішенням господарського суду Харківської області від 19.09.2023 первісний позов задоволено частково. Стягнуто з Акціонерного товариства "Оператор газорозподільної системи "Харківгаз" (61109, м. Харків, вул. Безлюдівська, буд. 1, ) на користь Акціонерного товариства "Оператор газорозподільної системи "Київоблгаз" (08150, Київська обл., м. Боярка, вул. Шевченка, буд. 178, ) заборгованість у розмірі 30.000.000,00 грн. та витрати зі сплати судового збору у розмірі 450.000,00 грн. У задоволенні решти первісного позову - відмовлено. У задоволенні зустрічного позову - відмовлено.

17.10.2023 від АТ "Оператор газорозподільної системи "Харківгаз" зареєстровано заяву про відстрочення виконання судового рішення, в якій заявник просить суд відстрочити виконання рішення господарського суду Харківської області від 19.09.2023 у справі №922/1796/23 на один рік з дня його ухвалення - до 19.09.2024.

Свою заяву Акціонерне товариство "Оператор газорозподільної системи "Харківгаз" обґрунтовує тим, що скрутний фінансовий стан Боржника сам по собі не є надзвичайною та невідворотною обставиною, що істотно ускладнює виконання рішення або робить його неможливим, однак, приймаючи до уваги цей факт у сукупності: з воєнним станом в державі; з належністю підприємства до критичної інфраструктури і надання ним життєвоважливих послуг енергозабезпечення (послуг розподілу природного газу), а відтак виконання ним особливих завдань перед державою в умовах воєнного стану; з необхідністю безперебійного функціонування газорозподільної системи, що включає постійну готовність боржника до відновлення пошкоджених виробничих потужностей та інфраструктури у разі руйнувань під час обстрілів регіону, що вказує на потребу у забезпеченні життєдіяльності підприємства з метою запобігання настанню гуманітарних кризових ситуацій під час воєнного стану; враховуючи законодавчі обмеження на стягнення заборгованості із споживачів за спожиті послуги під час воєнного стану, що негативно впливає на фінансовий стан боржника; є всі підстави вважати, що виконання рішення суду призведе до більш негативних наслідків для Відповідача, ніж невиконання для Позивача.

Ухвалою Господарського суду Харківської області від 26.10.2023 у справі №922/1796/23 у задоволенні заяви АТ "Оператор газорозподільної системи "Харківгаз" про відстрочення виконання судового рішення відмовлено.

Ухвала суду мотивована тим, що заявником не надано доказів, які б підтвердили виняткові обставини в контексті розгляду даної заяви для її задоволення, оскільки показники, які зазначені у фінансовій звітності, є результатом його господарської діяльності, а товариство має самостійно нести відповідальність за неналежне планування своєї господарської діяльності та не повинно порушувати права інших господарюючих суб`єктів, передбачені законодавством України. При цьому ризики від власної господарської діяльності заявника не можуть покладатися на інших учасників господарських відносин, оскільки це порушує принцип розумності та справедливості. Крім того, належних доказів реальної можливості виконати рішення суду за умови надання відстрочення виконання на 12 місяців боржником не надано, а згоди стягувача на відстрочення виконання рішення суду не отримано. Також відстрочення виконання судового рішення не повинно сприяти ухиленню від його виконання та впливати на фінансовий стан позивача.

Суд апеляційної інстанції погоджується із прийнятим судовим рішенням, вважає висновки, зроблені судом першої інстанції, обґрунтованими та такими, що підтверджуються матеріалами справи, з огляду на наступне.

Статтею 331 Господарського процесуального кодексу України передбачено порядок вирішення питання про відстрочення або розстрочення виконання судового рішення, зміна способу та порядку виконання судового рішення.

Так, за заявою сторони суд, який розглядав справу як суд першої інстанції, може відстрочити або розстрочити виконання рішення, а за заявою стягувача чи виконавця (у випадках, встановлених законом), - встановити чи змінити спосіб або порядок його виконання.

Положеннями ч.3 ст.331 ГПК України передбачено, зокрема, що підставою для відстрочки або розстрочки виконання судового рішення є обставини, що істотно ускладнюють виконання рішення або роблять його неможливим.

Вирішуючи питання про відстрочення чи розстрочення виконання судового рішення, суд також враховує: ступінь вини відповідача у виникненні спору; стихійне лихо, інші надзвичайні події тощо. Розстрочення та відстрочення виконання судового рішення не може перевищувати одного року з дня ухвалення такого рішення, ухвали, постанови (ч. ч. 4, 5 ст. 331 ГПК України).

Вказана норма визначає процесуальну можливість вирішення питань, пов`язаних із проблемами, що виникають під час виконання рішення господарського суду. У процесі виконання рішення ймовірне виникнення обставин, що ускладнюють виконання чи роблять його неможливим.

Відстрочка - це відкладення чи перенесення виконання рішення на новий строк, який визначається господарським судом. Підставою для відстрочки, розстрочки, зміни способу та порядку виконання рішення можуть бути конкретні обставини, що ускладнюють виконання рішення або роблять його неможливим у визначений строк або встановленим господарським судом способом. При цьому необхідно враховувати, що згоди сторін на вжиття заходів, передбачених ст. 331 ГПК України, ця норма не вимагає, і господарський суд законодавчо обмежений конкретними термінами відстрочки чи розстрочки виконання рішення, який не може перевищувати одного року з дня ухвалення такого рішення.

Проте, як зазначено в постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного господарського суду від 15.03.2018 у справі №910/8153/17, вирішуючи питання про відстрочку чи розстрочку виконання рішення, зміну способу і порядку виконання рішення, господарський суд повинен враховувати матеріальні інтереси сторін, їх фінансовий стан, ступінь вини відповідача у виникненні спору, наявність інфляційних процесів у економіці держави та інші обставини справи, зокрема, стосовно юридичної особи - наявну загрозу банкрутства, відсутність коштів на банківських рахунках і майна, на яке можливо було б звернути стягнення, тощо.

Таким чином, законодавець у будь-якому випадку пов`язує відстрочення виконання судового рішення у судовому порядку з об`єктивними, непереборними, винятковими обставинами, що ускладнюють вчасне виконання судового рішення. При цьому положення ГПК України не містять визначеного переліку обставин, які свідчать про неможливість виконання рішення чи ускладнюють його виконання. Тому суд повинен оцінити докази, що підтверджують зазначені обставини, за правилами ст.86 такого кодексу. Відповідно до вказаної статті господарський суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом. Ніякі докази не мають для господарського суду заздалегідь встановленої сили. З урахуванням наведеного, суд самостійно вирішує питання стосовно достовірності доказів, достатності їх для винесення рішення, істинності відомостей, які містяться в доказах.

Разом з тим необхідно враховувати, що виконання судового рішення є невід`ємною складовою права кожного на судовий захист і охоплює, зокрема, законодавчо визначений комплекс дій, спрямованих на захист і відновлення порушених прав, свобод, законних інтересів фізичних та юридичних осіб, суспільства, держави (п.2 мотивувальної частини рішення Конституційного Суду України №18-рп/2012 від 13.12.2012); невиконання судового рішення загрожує сутності права на справедливий розгляд судом (п.3 мотивувальної частини рішення Конституційного Суду України №11-рп/2012 від 25.04.2012); відповідно до усталеної практики Європейського Суду з прав людини право на суд, захищене ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, було б ілюзорним, якби національна правова система Високої Договірної Сторони дозволяла, щоб остаточне, обов`язкове для виконання судове рішення залишалося невиконаним на шкоду будь-якій зі сторін (див. рішення у справі "Горнсбі проти Греції" (Hornsby v.Greece), від 19.03.1997, п.40, Reports of Judgments and Decisions 1997-II); за певних обставин затримка з виконанням судового рішення може бути виправданою, але затримка не може бути такою, що спотворює сутність гарантованого пунктом 1 ст. 6 Конвенції права (див. рішення у справі "Іммобільяре Саффі" проти Італії", №22774/93, п. 74, ECHR 1999-V).

Враховуючи те, що існування заборгованості, підтверджене обов`язковими та такими, що підлягають виконанню, судовими рішеннями, надає особі, на чию користь воно було винесено, "легітимні сподівання" на те, що заборгованість буде йому сплачено та така заборгованість становить "майно" цієї особи у розумінні ст.1 Першого протоколу до Конвенції (рішення у справі "Пономарьов проти України" від 03.04.2008), то з метою недопущення порушення гарантованих Конституцією України та Конвенцією права на справедливий суд та права на повагу до приватної власності суд, який надає відстрочку чи розстрочку у виконанні рішення, у кожному конкретному випадку повинен встановити: 1) чи затримка у виконанні рішення зумовлена особливими і непереборними обставинами; 2) чи передбачена домовленістю сторін чи у національному законодавстві компенсація "потерпілій стороні" за затримку виконання рішення, ухваленого на його користь судового рішення, та індексації присудженої суми; 3) чи не є період виконання рішення надмірно тривалим для стягувача як "потерпілої сторони"; 4) чи дотримано справедливий баланс інтересів сторін у спорі.

Тобто, у цьому контексті для виправдовування затримки виконання рішення суду недостатньо лише зазначити про відсутність у боржника коштів. Обов`язково мають враховуватися і інтереси іншої сторони спору, на користь якої прийнято рішення.

Водночас, оскільки п.1 ст.6 Конвенції захищає виконання остаточних судових рішень, вони не можуть залишатися невиконаними на шкоду одній зі сторін. Виконанню судового рішення не можна перешкоджати, відмовляти у виконанні або надмірно його затримувати (рішення ЄСПЛ у справі "Горнсбі проти Греції", у справі "Ясюнієне проти Литви").

Складне фінансове становище відповідача, яким обґрунтована винятковість обставин, що ускладнюють виконання судового рішення, з урахуванням того, що господарська діяльність здійснюється ним на власний ризик, не може бути безумовною підставою для надання відстрочення виконання судового рішення; при цьому, відстрочення виконання рішення має базуватися на принципах співмірності і пропорційності з метою забезпечення балансу прав і законних інтересів стягувача і боржника (постанова Верховного Суду від 15.03.2018 у справі №910/8153/17).

В даному випадку, апелянт посилається на введення на території України воєнного стану, що впливає на спроможність своєчасного ведення розрахунків, обмежує провадження господарської діяльності. АТ "Харківгаз" є підприємством, яке до 01.07.2023 надавало послуги по розподілу природного газу на території Харківської області, що в умовах військової агресії обумовлює, між іншим, і низький рівень платоспроможності споживачів, яким відповідач надавав послугу. Крім того, через поширення коронавірусної хвороби та внаслідок військової агресії було прийнято закони, якими заборонено припинення/зупинення надання житлово-комунальних послуг громадянам України у разі їх неоплати або оплати не в повному обсязі, а також нарахування та стягнення неустойки (штрафів, пені), інфляційних нарахувань, процентів річних, нарахованих на заборгованість, утворену за несвоєчасне та/або неповне внесення населенням плати за житлово-комунальні послуги. Такі обмеження призводять до зловживання споживачами своїми правами користуватись забороною і можливістю не сплачувати в повному обсязі за розподілений природний газ. У зв`язку із цим, стверджує, що АТ "Харківгаз" зазнало суттєвого зростання дебіторської заборгованості споживачів Харківської області. Заборгованість споживачів перед АТ "Харківгаз" за розподілений природний газ складає 429511,59328 тис.грн, у тому числі: населення - 9 тис. грн., що підтверджується Інформацією про стан розрахунків замовників за надані Оператором ГРМ послуги розподілу природного газу, яка подається до Національної комісії регулювання електроенергетики та комунальних послуг. З промисловими споживачами природного газу та підприємствами теплоенергетики укладено угоди погашення заборгованості на загальну суму 54.865.637,21 грн. Зважаючи, що основним видом діяльності АТ "Харківгаз" є за КВЕД 35.22 Розподілення газоподібного палива через місцеві (локальні) трубопроводи, іншого джерела доходу для погашення заборгованості у даній справі, ніж отримання коштів від основного виду діяльності у товариства не має. Також 28

Суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що наведені відповідачем обставини, не свідчать про неможливість виконання рішення суду у даній справі, а лише відображають поточну підприємницьку діяльність заявника, що не є обставинами, з якими закон пов`язує можливість відстрочення виконання судового рішення, а обставини, на які посилається Акціонерне товариство "Оператор газорозподільної системи "Харківгаз" у заяві, лише вказують на несприятливість виконання рішення суду для нього у цей час та можливість настання негативних наслідків у зв`язку з цим.

Разом з цим, відповідачем не було подано до суду доказів на підтвердження своєї неплатоспроможності, зокрема довідки з обслуговуючих банків про відсутність грошових коштів на рахунках, а також довідки про відсутність майна у власності (тощо). Суд апеляційної інстанції зазначає, що при вирішенні питання про надання відстрочки необхідно врахувати, що спір у даній справі виник саме з вини відповідача у зв`язку з несвоєчасною сплатою відповідних платежів.

Також апелянтом не враховано, що при наданні відстрочення виконання рішення строком на рік, стягувач (в даному випадку Акціонерного товариства "Оператор газорозподільної системи "Київоблгаз) не матиме можливості користуватися своїми грошовими коштами без отримання будь-якої компенсації, оскільки невиконання грошового зобов`язання за наявності судового рішення про задоволення вимог позивача з відстроченням не призводить до наслідків порушення грошового зобов`язання, передбачених ч.2 ст.625 ЦК України за період такого розстрочення та останній понесе збитки від знецінення грошових коштів внаслідок інфляційних процесів в економіці країни.

Поряд з цим колегія суддів відзначає, що тяжка економічна ситуація в країні спричинена військовою агресією носить загальний характер та у повній мірі стосується обох сторін. Як AT "ОГС Київоблгаз", так і AT "Харківгаз" несуть однакову економічну відповідальність за свої дії та однакові ризики, оскільки господарська діяльність здійснюється на власний ризик, за власним комерційним розрахунком щодо наслідків вчинення відповідних дій, суб`єкт господарювання повинен самостійно розраховувати ризики настання несприятливих наслідків в результаті тих чи інших дій та самостійно приймати рішення про вчинення (чи утриматись від) таких дій. Учасник договору не повинен відповідати за прорахунки суб`єкта підприємницької діяльності, з яким він уклав договір.

Суд апеляційної інстанції також не приймає посилання апелянта на настання форс-мажорних обставин у зв`язку із введенням на всій території України воєнного стану, що слугувало причиною накопичення заборгованості з огляду на наступне.

Згідно із ст. 14-1 Закону України "Про Торгово-промислові палати в Україні" Торгово-промислова палата України та уповноважені нею регіональні торгово-промислові палати засвідчують форс-мажорні обставини (обставини непереборної сили) та видають сертифікат про такі обставини протягом семи днів з дня звернення суб`єкта господарської діяльності за собівартістю. Сертифікат про форс-мажорні обставини (обставини непереборної сили) для суб`єктів малого підприємництва видається безкоштовно.

Форс-мажорними обставинами (обставинами непереборної сили) є надзвичайні та невідворотні обставини, що об`єктивно унеможливлюють виконання зобов`язань, передбачених умовами договору (контракту, угоди тощо), обов`язків згідно із законодавчими та іншими нормативними актами, а саме: загроза війни, збройний конфлікт або серйозна погроза такого конфлікту, включаючи але не обмежуючись ворожими атаками, блокадами, військовим ембарго, дії іноземного ворога, загальна військова мобілізація, військові дії, оголошена та неоголошена війна, дії суспільного ворога, збурення, акти тероризму, диверсії, піратства, безлади, вторгнення, блокада, революція, заколот, повстання, масові заворушення, введення комендантської години, карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України, експропріація, примусове вилучення, захоплення підприємств, реквізиція, громадська демонстрація, блокада, страйк, аварія, протиправні дії третіх осіб, пожежа, вибух, тривалі перерви в роботі транспорту, регламентовані умовами відповідних рішень та актами державних органів влади, закриття морських проток, ембарго, заборона (обмеження) експорту/імпорту тощо, а також викликані винятковими погодними умовами і стихійним лихом, а саме: епідемія, сильний шторм, циклон, ураган, торнадо, буревій, повінь, нагромадження снігу, ожеледь, град, заморозки, замерзання моря, проток, портів, перевалів, землетрус, блискавка, пожежа, посуха, просідання і зсув грунту, інші стихійні лиха тощо.

Ознаками форс-мажорних обставин є наступні елементи: вони не залежать від волі учасників цивільних (господарських) відносин; мають надзвичайний характер; є невідворотними; унеможливлюють виконання зобов`язань за даних умов здійснення господарської діяльності.

Форс-мажорні обставини не мають преюдиціальний (заздалегідь встановлений) характер. При їх виникненні сторона, яка посилається на дію форс-мажорних обставин, повинна це довести. Сторона яка посилається на конкретні обставини повинна довести те, що вони с форс-мажорними, в тому числі, саме для конкретного випадку. Виходячи з ознак форс-мажорних обставин, необхідно також довести їх надзвичайність та невідворотність. Те, що форс-мажорні обставини необхідно довести, не виключає того, що наявність форс-мажорних обставин може бути засвідчено відповідним компетентним органом.

Наявність форс-мажорних обставин засвідчується Торгово-промисловою палатою України та уповноваженими нею регіональними торгово-промисловими палатами відповідно до статей 14, 14-1 Закону України "Про торгово-промислові палати України" шляхом видачі сертифіката.

Статтями 4.1, 4.2, 4.3 Регламенту засвідчення Торгово-промисловою палатою України та регіональними торгово-промисловими палатами форс-мажорних обставин (обставин непереборної сили), затвердженого рішенням Президії Торгово-промислової палати України від 18.12.2014 №44 (5), Торгово-промислова палата України відповідно до ст. 14 Закону України "Про торгово-промислові палати в Україні" здійснює засвідчення форс-мажорних обставин (обставин непереборної сили) з усіх питань договірних відносин, інших питань, а також зобов`язань/обов`язків, передбачених законодавчими, відомчими нормативними актами та актами органів місцевого самоврядування, крім договірних відносин, в яких сторонами уповноваженим органом із засвідчення форс-мажорних обставин (обставин непереборної сили) визначено безпосередньо регіональну ТПП.

Щодо наявності надзвичайних подій/форс-мажорних обставин (обставин непереборної сили) боржник посилається на лист Торгово-промислової палати України №2024/02.0-7.1 від 28.02.2022, згідно якого Торгово-промислова палата України на підставі ст. ст. 14, 14-1 Закону України Про торгово-промислові палати в Україні від 02.12.97 №671/97-ВР, статуту ТПП України, цим засвідчує форс-мажорні обставини (обставини непереборної сили): військову агресію російської федерації проти України, що стало підставою введення воєнного стану із 05 години 30 хвилин 24.02.2022 строком на 30 діб, відповідно до Указу Президента України від 24.02.2022 №64/2022 Про введення воєнного стану в Україні. ТПП України підтверджує, що зазначені обставини з 24.02.2022 до їх офіційного закінчення, є надзвичайними, невідворотними та об`єктивними обставинами для суб`єктів господарської діяльності та/або фізичних осіб по договору, окремим податковим та/чи іншим зобов`язанням/обов`язком, виконання яких/-го настало згідно з умовами договору, контракту, угоди, законодавчих чи інших нормативних актів і виконання відповідно яких/-го стало неможливим у встановлений термін внаслідок настання таких форс-мажорних обставин (обставин непереборної сили).

В той же час зобов`язання боржника по укладеному між сторонами договору виникло задовго до настання форс-мажорних обставин, підтверджених листом Торгово-промислова палата України №2024/02.0-7.1 від 28.02.2022.

Поряд з цим, колегія суддів звертає увагу на те, що лист ТПП України від 28.02.2022, на який посилається відповідач, не є сертифікатом в розумінні ч.1 ст. 14-1 Закону України "Про Торгово-промислові палати в Україні", відповідно не є і не може бути доказом, яким може встановлюватись наявність форс-мажорних обставин. Тобто, наразі відсутні будь-які належні та допустимі докази, які свідчать про виникнення у відповідача форс-мажорних обставин.

Верховний Суд у постанові від 25.01.2022 по справі №904/3886/21 зазначив, що форс-мажорні обставини не мають преюдиціальний (заздалегідь встановлений) характер, а зацікавленій стороні необхідно довести (1) факт їх виникнення; (2) те, що обставини є форс-мажорними (3) для конкретного випадку. Виходячи з ознак форс-мажорних обставин, необхідно також довести їх надзвичайність та невідворотність.

Аналогічного висновку дійшов Верховний Суд і у постанові від 16.07.2019 по справі №917/1053/18, зазначивши, що лише посилання сторони у справі на наявність обставин непереборної сили та надання підтверджуючих доказів не може вважатися безумовним доведенням відповідних обставин, яке не потребує оцінки суду. Саме суд повинен на підставі наявних у матеріалах доказів встановити, чи дійсно такі обставини, на які посилається сторона, є надзвичайними і невідворотними, що об`єктивно унеможливили належне виконання стороною свого обов`язку.

Відповідачем не надано належних та допустимих, у розумінні статей 76, 77 Господарського процесуального кодексу України, доказів існування форс-мажорних обставин у взаємовідносинах саме із позивачем, як і не надано обґрунтованих причинно-наслідкових зв`язків між введенням 24.02.2022 в Україні воєнного стану та неможливістю виконання відповідачем судового рішення.

Крім того, суд апеляційної інстанції зазначає, що введення воєнного стану на території України не свідчить про те, що відповідач не може здійснювати господарську діяльність та набувати кошти. Відповідач не надав доказів того, що підприємство зупинило роботу у зв`язку з воєнним станом.

Наразі, відповідач не надав доказів, що саме введення воєнного стану призвело до унеможливлення виконання конкретних зобов`язань за договором.

Також, AT "Харківгаз" не надано жодних доказів ймовірного погашення останнім заборгованості в майбутньому, можливості погашення заборгованості Боржником саме через рік.

Заявником не надано доказів проведення взаєморозрахунків, укладення договору про реструктуризацію заборгованості із стягувачем для врегулювання заборгованості згідно даного закону.

З урахуванням наведеного постановлений у справі судовий акт щодо відмови у наданні Відповідачу відстрочки виконання рішення на один рік є законним та обґрунтованим, у зв`язку з чим підстави для його скасування відсутні.

Суд апеляційної інстанції дійшов висновку про те, що доводи апеляційної скарги не спростовують висновок місцевого господарського суду, рішення Господарського суду Харківської області від 26.10.2023 у справі №922/1796/23 ухвалено з дотриманням норм матеріального та процесуального права, а тому повинно бути залишено без змін, а апеляційна скарга без задоволення.

Витрати по сплаті судового збору розподіляються у відповідності до вимог статті 129 Господарського процесуального кодексу України.

Керуючись ст.ст. 269, 270, 271, 275, 276, 281, 282 ГПК України, Східний апеляційний господарський суд,

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Акціонерного товариства "Оператор газорозподільної системи "Харківгаз" залишити без змін.

Ухвалу Господарського суду Харківської області від 26.10.2023 у справі №922/1796/23 залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття. Порядок і строки оскарження передбачено статтями 286-289 Господарського процесуального кодексу України.

Повний текст постанови складено 23.01.2024

Головуючий суддя О.А. Істоміна

Суддя О.О. Радіонова

Суддя О.Є. Медуниця