ПІВДЕННО-ЗАХІДНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
_____________________________________________________________________________________________
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 січня 2024 року м. ОдесаСправа № 916/302/16
Південно-західний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого судді: Діброви Г.І.

суддів: Принцевської Н.М., Разюк Г.П.

секретар судового засідання, за дорученням головуючого судді: Іванов І.В.

за участю представників учасників справи:

від Публічного акціонерного товариства "Одесапродконтракт", м.Одеса адвокат Щукін О.С., на підставі ордеру;

від Національного банку України, м. Київ Цвєтков В.М., в порядку самопредставницства;

від Публічного акціонерного товариства "Імексбанк", м. Київ не з`явився;

від Державного виконавця Доброславського відділу державної виконавчої служби в Одеському районі Одеської області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) не з`явився.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в режимі відеоконференції апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства "Одесапродконтракт", м.Одеса

на ухвалу Господарського суду Одеської області від 06.11.2023 року, про відмову у задоволенні скарги на дії державного виконавця, м. Одеса, суддя першої інстанції Щавінська Ю.М., повний текст ухвали складено та підписано 13.11.2023 року

у справі №916/302/16

за позовом: Національного банку України, м. Київ

до відповідача: Публічного акціонерного товариства "Одесапродконтракт", м. Одеса

за участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідача: Публічного акціонерного товариства "Імексбанк", м. Київ

за участі: Державного виконавця Доброславського відділу державної виконавчої служби в Одеському районі Одеської області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) Слав Нікіти Івановича

про звернення стягнення на нерухоме майно

ВСТАНОВИВ:

Короткий зміст позовних вимог, рішень судів у даній справі, скарги та ухвали суду першої інстанції.

09.02.2016 року Національний банк України звернувся до Господарського суду Одеської області з позовною заявою до Публічного акціонерного товариства "Одесапродконтракт", за участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, на стороні відповідача - Публічного акціонерного товариства "Імексбанк" (з урахуванням заява про уточнення позовних вимог), про звернення стягнення, у рахунок погашення заборгованості Банку перед НБУ за кредитним договором про рефінансування від 26.11.2009 року № 29 у сумі 3 162 606 403 грн. 14 коп., яка складається із заборгованості по поверненню кредитних коштів у розмірі 3 092 825 995 грн. 46 коп., заборгованості по сплаті процентів за користування кредитом у розмірі 68 754 093 грн. 14 коп., пені за простроченими процентами у розмірі 1 026 314 грн. 54 коп., на нерухоме майно, що є предметом іпотеки за іпотечним договором від 26.11.2009 року, за реєстровим номером 4127, посвідченим приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Чужовською Н.Ю. (далі - Іпотечний договір), та належить Товариству, а саме нерухоме майно: цілісний майновий комплекс, за адресою: м. Одеса, 19 км Старокиївської дороги, будинок 34, реєстраційний номер 01, що складається з будівель і споруд, перелік міститься у відповідній заяві, та всі невіддільні від вищезазначеного майна: поліпшення, складові частини, внутрішні системи, реконструкції, зміни та доробки, тощо. Визначення способу реалізації предмета іпотеки шляхом продажу на прилюдних торгах у межах процедури виконавчого провадження за початковою ціною, встановленою на рівні, не нижчому за звичайні ціни на цей вид майна на підставі оцінки, проведеної суб`єктом оціночної діяльності/незалежним експертом на стадії оцінки майна під час проведення виконавчих дій.

Рішенням Господарського суду Одеської області від 29.07.2019 року у справі №916/302/16 позов Національного банку України до Публічного акціонерного товариства "Одесапродконтракт" за участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, на стороні відповідача Публічного акціонерного товариства "Імексбанк" задоволено.

На виконання вказаного рішення 29.08.2019 року Господарським судом Одеської області було видано відповідні накази.

Постановою Південно-західного апеляційного господарського суду від 19.10.2021 року рішення Господарського суду Одеської області від 29.07.2019 року у справі №916/302/16 залишено без змін.

Постановою Верховного Суду від 07.06.2022 року рішення Господарського суду Одеської області від 29.07.2019 року та постанову Південно-західного апеляційного господарського суду від 19.10.2021 року у справі № 916/302/16 залишено без змін.

18.05.2023 року до Господарського суду Одеської області від Публічного акціонерного товариства "Одесапродконтракт" надійшла скарга на неправомірні дії державного виконавця Доброславського відділу державної виконавчої служби в Одеському районі Одеської області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) Іванова Івана Васильовича, в якій відповідач просив суд: визнати неправомірними дії державного виконавця Доброславського відділу державної виконавчої служби в Одеському районі Одеської області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) Іванова Івана Васильовича щодо винесення ним 03.01.2023 року постанови про відкриття виконавчого провадження N 70631705; визнати незаконною та скасувати постанову державного виконавця Доброславського відділу державної виконавчої служби в Одеському районі Одеської області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) Іванова Івана Васильовича від 03.01.2023 року про відкриття виконавчого провадження № 70631705.

Обґрунтовуючи зазначену скаргу, Публічне акціонерне товариство "Одесапродконтракт" зазначило, що виконавцем при винесенні постанови про відкриття виконавчого провадження №70631705 було порушено вимоги щодо місця відкриття виконавчого провадження. При цьому, заявник вказав, що з урахуванням його офіційного місцезнаходження, повноваження щодо прийняття рішення про відкриття виконавчого провадження належать Першому Суворовському ВДВС у м. Одесі ПМУМЮ (м. Одеса).

Також, на переконання скаржника, державним виконавцем порушено вимоги щодо строків пред`явлення виконавчих документів до виконання, оскільки стягувачем відповідний судовий наказ пред`явлено з пропуском нормативних строків.

Відтак, відповідач вважає, що наведені обставини є належними підставами для задоволення його скарги на дії державного виконавця.

Господарський суд Одеської області ухвалою від 06.11.2023 року у справі №916/302/16 поновив Публічному акціонерному товариству "Одесапродконтракт" строк для подання скарги до суду та відмовив Публічному акціонерному товариству "Одесапродконтракт" у задоволенні його скарги на неправомірні дії державного виконавця Доброславського відділу державної виконавчої служби в Одеському районі Одеської області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса), поданої у даній справі.

Відмовляючи у задоволенні скарги на дії державного виконавця, місцевий господарський суд вказав, що заявником під час розгляду його скарги належним чином не доведено обставин прийняття державним виконавцем до виконання судового наказу з порушенням територіальної юрисдикції, а також відкриття державним виконавцем виконавчого провадження №70631705 з примусового виконання наказу, строк для подання якого сплив.

Короткий зміст вимог апеляційної скарги та узагальнені доводи особи, яка подала апеляційну скаргу, узагальнені доводи та заперечення інших учасників справи.

Публічне акціонерне товариство "Одесапродконтракт" з ухвалою суду першої інстанції не погодилось, тому звернулось до Південно-західного апеляційного господарського суду із апеляційною скаргою, в якій просить суд ухвалу Господарського суду Одеської області від 06.11.2023 року у справі №916/302/16 скасувати в частині п. 2 резолютивної частини та ухвалити нове рішення, яким задовольнити скаргу Публічного акціонерного товариства "Одесапродконтракт"; визнати неправомірними дії державного виконавця Доброславського відділу державної виконавчої служби в Одеському районі Одеської області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) Слава Нікіти Івановича щодо винесення ним 03.01.2023 року постанови про відкриття виконавчого провадження № 70631705; визнати незаконною та скасувати постанову державного виконавця Доброславського відділу державної виконавчої служби в Одеському районі Одеської області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) Слава Нікіти Івановича від 03.01.2023 року про відкриття виконавчого провадження № 70631705.

Апеляційна скарга мотивована порушенням місцевим господарським судом норм матеріального та процесуального права і неповним з`ясуванням всіх обставин справи.

Зокрема, за доводами апеляційної скарги, скаржник, посилаючись на фактичні обставини, встановлені судом під час розгляду скарги та обставини, зазначені ним у скарзі на неправомірні дії державного виконавця щодо відкриття виконавчого провадження за судовим наказом про виконання рішення місцевого господарського суду в частині стягнення з боржника судового збору у розмірі 206700 грн. вказав, що державним виконавцем Доброславського відділу державної виконавчої служби в Одеському районі Одеської області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) Слав Нікітою Івановичем при винесенні ним 03.01.2023 року постанови про відкриття виконавчого провадження №70631705 були порушені вимоги щодо місця відкриття виконавчого провадження, оскільки місцезнаходження Публічного акціонерного товариства «ОДЕСАПРОДКОНТРАКТ» зареєстроване за адресою: 65025, Одеська обл., м. Одеса, Пересипський (раніше Суворовський) район, 19-й км. Старокиївської дороги, що співпадає із місцезнаходженням єдиного майна боржника, не належить до територіальної юрисдикції Доброславського відділу державної виконавчої служби в Одеському районі Одеської області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса).

Скаржник принципово зауважив, що серед об`єднаних територіальних громад, переліку населених пунктів та кодифікаторів (КАТОТТГ - кодифікатор адміністративно -територіальних одиниць та території територіальних громад), що віднесені до територіальної юрисдикції Доброславського відділу державної виконавчої служби в Одеському районі Одеської області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) не зазначені: територіальна громада міста Одеси; місто Одеса та кодифікатор з КАТОТТГ - UA0413116.

Відтак, на переконання апелянта, повноваження щодо прийняття рішення про відкриття виконавчого провадження щодо Публічного акціонерного товариства «ОДЕСАПРОДКОНТРАКТ», як боржника мають бути виключно у державних виконавців Суворовського відділу державної виконавчої служби у місті Одесі Південного міжрегіонального управління міністерства юстиції (м. Одеса) (; Україна, 65102, Одеська обл., м. Одеса, вул. І-А Сортувальна, 36Г).

На підтвердження дійсності територіальної юрисдикції у даному разі саме за Суворовським відділом державної виконавчої служби у місті Одесі Південного міжрегіонального управління міністерства юстиції (м. Одеса) скаржник посилається на Наказ Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) «Про затвердження дислокації дільниць відділів державної виконавчої служби Одеської області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса)» від 22 липня 2021 року № 531/03-08, яким були затверджені нові межі територіальної юрисдикції органів державної виконавчої служби Міністерства юстиції України в Одеській області.

При цьому скаржник зауважив, що на даний час Перший Суворовський відділ державної виконавчої служби у м. Одесі Південного міжрегіонального управління міністерства юстиції (м. Одеса) ліквідовано шляхом приєднання до Другого Суворовського відділу державної виконавчої служби у м. Одесі Південного міжрегіонального управління міністерства юстиції (м. Одеса), який одночасно перейменовано у Суворовський відділ державної виконавчої служби у м. Одесі Південного міжрегіонального управління міністерства юстиції (м. Одеса) до територіальної юрисдикції якого на даний час має відносить весь Пересипський район міста Одеси.

Одночасно з цим відповідач вказав, що, постановляючи оскаржувану ухвалу, Господарський суд Одеської області ухилився від дослідження Наказу Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) «Про затвердження дислокації дільниць відділів державної виконавчої служби Одеської області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса)» від 22.07.2021 року № 531/03-08 та Наказу Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) «Про затвердження територіальної юрисдикції відділів державної виконавчої служби в Одеській області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса)» від 12.04.2023 року № 542/13.1-03 де адреса Публічного акціонерного товариства «ОДЕСАПРОДКОНТРАКТ» також не віднесена до територіальної юрисдикції Доброславського відділу державної виконавчої служби в Одеському районі Одеської області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса).

Окрім зазначеного, апелянт вважає, що у даному випадку тягар (обов`язок) доказування правомірності прийняття посадовими особами органів державної виконавчої служби Міністерства юстиції України рішень при примусовому виконанні судових рішень має бути покладений виключно на таких посадових осіб органів державної виконавчої служби Міністерства юстиції України за обставин справи №916/302/16 на державного виконавця Доброславеького відділу державної виконавчої служби в Одеському районі Одеської області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) Слава Нікіти Івановича та будь-які сумніви та невідповідності щодо застосування чинного законодавства України у відносинах між суб`єктом приватного права та суб`єктом владних повноважень - посадовою особою органу державної виконавчої служби Міністерства юстиції України мають тлумачитися на користь суб`єкта приватного права. У протилежному випадку це ставить суб`єкта приватного права (відповідача у справі) у нерівне та дискримінаційне становище та фактично унеможливлює ефективний захист його порушених прав та законних інтересів.

Також під час апеляційного перегляду оскаржуваної ухвали, скаржник просив суд апеляційної інстанції врахувати принцип «належного урядування», який не є дотриманим з боку посадових осіб державної виконавчої служби Міністерства юстиції України та відповідні помилки та неточності при визначенні територіальної юрисдикції (дислокацій) органів державної виконавчої служби Міністерства юстиції України вирішуються на користь органів державної виконавчої служби Міністерства юстиції України через порушення прав та законних інтересів Публічного акціонерного товариства «ОДЕСАПРОДКОНТРАКТ».

Отже, на переконання скаржника, оскаржувана ухвала суду першої інстанції потребує скасування.

Південно-західний апеляційний господарський суд ухвалою від 22.12.2023 року у справі №916/302/16 відкрив апеляційне провадження за апеляційною скаргою Публічного акціонерного товариства "Одесапродконтракт", м.Одеса на ухвалу Господарського суду Одеської області від 06.11.2023 року про відмову у задоволенні скарги на дії державного виконавця у справі №916/302/16, призначив справу до судового розгляду.

Ухвалою Південно-західного апеляційного господарського суду від 15.01.2024 року у справі №916/302/16 у зв`язку з перебуванням у відпустці судді-члена колегії Ярош А.І. з 01.01.2024 року по 25.01.2024 року відповідно до наказу голови суду від 06.12.2023 №232-в, апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства "Одесапродконтракт", м.Одеса на ухвалу Господарського суду Одеської області від 06.11.2023 року у справі №916/302/16 було прийнято до свого провадження колегією суддів у новому складі: головуючий суддя Діброва Г.І., судді: Разюк Г.П., Принцевська Н.М.

01.01.2024 року через підсистему «Електронний суд» до Південно-західного апеляційного господарського суду від Національного банку України надійшов відзив (вх. 3823/23/Д2), у якому позивач просив суд апеляційної інстанції апеляційну скаргу відповідача залишити без задоволення, оскаржувану ухвалу без змін. Відзив колегією суддів долучено до матеріалів господарської справи.

Зокрема, за доводами відзиву, позивач, посилаючись на встановлені судом першої інстанції під час постановлення оскаржуваної ухвали обставини вказав, що твердження скаржника, що Наказ Господарського суду Одеської області від 29.08.2019 року у справі № 916/302/16 необхідно пред`являти для примусового виконання до Першого Суворовського відділу державної виконавчої служби у місті Одесі Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) є помилковими, оскільки 19 км. Старокиївського шосе відноситься до дислокації Доброславського відділу державної виконавчої служби в Одеському районі Одеської області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса).

На переконання позивача, наведені у апеляційній скарзі доводи не можуть бути підставами для скасування постановленої судом першої інстанції ухвали, оскільки вони ґрунтуються на неправильному тлумаченні скаржником норм матеріального та процесуального права, що в сукупності виключає можливість задоволення апеляційної скарги.

Інші учасники справи своїм правом згідно ч. 1 ст. 263 Господарського процесуального кодексу України не скористались, відзиви на апеляційну скаргу не надали, що згідно з ч. 3 ст. 263 Господарського процесуального кодексу України не перешкоджає перегляду оскаржуваної ухвали суду першої інстанції в апеляційному порядку.

В судовому засіданні, яке проводилося в режимі відео конференції, представник скаржника просив суд апеляційної інстанції апеляційну скаргу відповідача задовольнити, ухвалу суду першої інстанції в оскаржуваній частині скасувати, ухвалити нове рішення, яким вимоги заявника, викладені у скарзі на дії державного виконавця задовольнити.

Представник позивача просив суд апеляційної інстанції апеляційну скаргу представника відповідача залишити без задоволення, ухвалу суду першої інстанції без змін.

Інші учасники справи в судове засідання не з`явились, будь-яких клопотань до суду апеляційної інстанції не надали, про дату, про дату, час та місце розгляду апеляційної скарги повідомлені належним чином, про що свідчать наявні у матеріалах справи звіти про електронну відправку на офіційні електронні адреси учасників справи ухвали Південно-західного апеляційного господарського суду про відкриття та призначення справи до розгляду.

Згідно із нормами ч. 12 ст. 270 Господарського процесуального кодексу України, неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.

Відповідно до положень п. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04.11.1950 року кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом. Також, відповідно до рішень Європейського суду з прав людини, що набули статусу остаточного, зокрема "Іззетов проти України", "Пискал проти України", "Майстер проти України", "Субот проти України", "Крюков проти України", "Крат проти України", "Сокор проти України", "Кобченко проти України", "Шульга проти України", "Лагун проти України", "Буряк проти України", "ТОВ "ФПК "ГРОСС" проти України", "Гержик проти України" суду потрібно дотримуватись розумного строку для судового провадження.

Вказане узгоджується з рішенням Європейського суду з прав людини від 08 листопада 2005 року у справі «Смірнов проти України», відповідно до якого в силу вимог ч. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, обов`язок швидкого здійснення правосуддя покладається, в першу чергу, на відповідні державні судові органи. Розумність тривалості судового провадження оцінюється в залежності від обставин справи та з огляду на складність справи, поведінки сторін, предмету спору. Нездатність суду ефективно протидіяти недобросовісно створюваним учасниками справи перепонам для руху справи є порушенням ч. 1 ст. 6 даної Конвенції.

Розумним, зокрема, вважається строк, що є об`єктивно необхідним для виконання процесуальних дій, прийняття процесуальних рішень та розгляду і вирішення справи з метою забезпечення своєчасного (без невиправданих зволікань) судового захисту.

В своїх рішеннях Європейський суд також наголошує, що сторона, яка задіяна в ході судового розгляду, зобов`язана з розумним інтервалом сама цікавитись провадженням у її справі, добросовісно користуватися належними їй процесуальними правами та неухильно виконувати процесуальні обов`язки.

Оскільки судом апеляційної інстанції створено всі необхідні умови для встановлення фактичних обставин справи і правильного застосування законодавства, вжито заходи для належного повідомлення сторін про час та місце розгляду справи, враховуючи, що участь в засіданні суду є правом, а не обов`язком сторін, явка учасників судового процесу ухвалою суду не визнана обов`язковою, колегія суддів вважає за можливе переглянути оскаржувану ухвалу суду першої інстанції за відсутності представників інших учасників справи.

Суд апеляційної інстанції, у відповідності до ст. 269 Господарського процесуального кодексу України, переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї. Докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього.

Відповідно до ч. 1 ст. 271 Господарського процесуального кодексу України апеляційні скарги на ухвали суду першої інстанції розглядаються в порядку, передбаченому для розгляду апеляційних скарг на рішення суду першої інстанції з урахуванням особливостей, визначених цією статтею.

Обговоривши доводи та вимоги апеляційної скарги, заслухавши учасників справи, які з`явилися до судового засідання, перевіривши правильність застосування місцевим господарським судом норм процесуального права, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга Публічного акціонерного товариства "Одесапродконтракт", м.Одеса не потребує задоволення, а ухвала Господарського суду Одеської області від 06.11.2023 року про відмову у задоволенні скарги на дії державного виконавця у справі №916/302/16 не потребує скасування, з огляду на таке.

Господарським судом Одеської області та Південно-західним апеляційним господарським судом було встановлено та неоспорено учасниками справи наступні обставини.

З матеріалів оскарження ухвали судовою колегією встановлено, що 09.02.2016 року Національний банк України звернувся до Господарського суду Одеської області з позовною заявою до Публічного акціонерного товариства "Одесапродконтракт", за участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, на стороні відповідача - Публічного акціонерного товариства "Імексбанк" (з урахуванням заява про уточнення позовних вимог), про звернення стягнення, у рахунок погашення заборгованості Банку перед НБУ за кредитним договором про рефінансування від 26.11.2009 року № 29 у сумі 3 162 606 403 грн. 14 коп., яка складається із заборгованості по поверненню кредитних коштів у розмірі 3 092 825 995 грн. 46 коп., заборгованості по сплаті процентів за користування кредитом у розмірі 68 754 093 грн. 14 коп., пені за простроченими процентами у розмірі 1 026 314 грн. 54 коп., на нерухоме майно, що є предметом іпотеки за іпотечним договором від 26.11.2009 року, за реєстровим номером 4127, посвідченим приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Чужовською Н.Ю. (далі - Іпотечний договір), та належить Товариству, а саме, нерухоме майно: цілісний майновий комплекс, за адресою: м. Одеса, 19 км Старокиївської дороги, будинок 34, реєстраційний номер 01, що складається з будівель і споруд, перелік міститься у відповідній заяві, та всі невіддільні від вищезазначеного майна: поліпшення, складові частини, внутрішні системи, реконструкції, зміни та доробки, тощо. Визначення способу реалізації предмета іпотеки шляхом продажу на прилюдних торгах у межах процедури виконавчого провадження за початковою ціною, встановленою на рівні, не нижчому за звичайні ціни на цей вид майна на підставі оцінки, проведеної суб`єктом оціночної діяльності/незалежним експертом на стадії оцінки майна під час проведення виконавчих дій.

Рішенням Господарського суду Одеської області від 29.07.2019 року у справі №916/302/16 позов Національного банку України до Публічного акціонерного товариства "Одесапродконтракт" за участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, на стороні відповідача Публічного акціонерного товариства "Імексбанк" задоволено.

На виконання вказаного рішення 29.08.2019 року Господарським судом Одеської області було видано відповідні накази.

Постановою Південно-західного апеляційного господарського суду від 19.10.2021 року рішення Господарського суду Одеської області від 29.07.2019 року у справі №916/302/16 залишено без змін.

Постановою Верховного Суду від 07.06.2022 року рішення Господарського суду Одеської області від 29.07.2019 року та постанову Південно-західного апеляційного господарського суду від 19.10.2021 року у справі № 916/302/16 залишено без змін.

18.05.2023 року до Господарського суду Одеської області від Публічного акціонерного товариства "Одесапродконтракт" надійшла скарга на неправомірні дії державного виконавця Доброславського відділу державної виконавчої служби в Одеському районі Одеської області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) Іванова Івана Васильовича, в якій відповідач просив суд: визнати неправомірними дії державного виконавця Доброславського відділу державної виконавчої служби в Одеському районі Одеської області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) Іванова Івана Васильовича щодо винесення ним 03.01.2023 року постанови про відкриття виконавчого провадження № 70631705; визнати незаконною та скасувати постанову державного виконавця Доброславського відділу державної виконавчої служби в Одеському районі Одеської області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) Іванова Івана Васильовича від 03.01.2023 року про відкриття виконавчого провадження № 70631705.

Зазначена вище скарга ґрунтується на наступних обставинах:

- Державним виконавцем при винесенні постанови про відкриття виконавчого провадження №70631705 було порушено вимоги щодо місця відкриття виконавчого провадження;

- Проте, з урахуванням офіційного місцезнаходження відповідача, повноваження щодо прийняття рішення про відкриття виконавчого провадження належать Першому Суворовському ВДВС у м. Одесі ПМУМЮ (м. Одеса);

- Державним виконавцем порушено вимоги щодо строків пред`явлення виконавчих документів до виконання, оскільки стягувачем відповідний судовий наказ пред`явлено з пропуском нормативних строків.

На підтвердження своєї правової позиції заявником суду було надані наступні документи:

- Виклик державного виконавця Доброславського відділу державної виконавчої служби в Одеському районі Одеської області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) Слав Н.І. від 08.05.2023 року №2113-17640;

- Інформацію з Єдиного реєстру боржників від 17.05.2023 року, відповідно до якої щодо божника - Публічного акціонерного товариства "Одесапродконтракт" наявні 7 записів, зокрема щодо виконавчого провадження №70631705, яке перебуває на виконанні у Доброславському відділі державної виконавчої служби в Одеському районі Одеської області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса);

- Роздруківку пошуку виконавчих проваджень в АСВП від 17.05.2023 року за виконавчим провадженням №70631705.

Також у матеріалах справи наявні заяви Національного банку України до Першого Суворовського відділу державної виконавчої служби м. Одеси Головного управління юстиції в Одеській області від 09.09.2019 року №63-0005/46295; до Лиманського районного відділу державної виконавчої служби Головного управління юстиції в Одеській області від 08.10.2019 року №63-0005/52159; до Доброславського відділу державної виконавчої служби в Одеському районі Одеської області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) від 19.12.2022 року №63-0005/87507, у яких позивач просив розпочати примусове виконання рішення Господарського суду Одеської області від 29.07.2019 року у справі №916/302/16 на підставі наказу Господарського суду Одеської області від 29.08.2019 року №916/302/16 щодо стягнення з боржника на користь стягувача судового збору у розмірі 206700 грн.

З Інформаційної довідки про виконавче провадження, сформованої 18.07.2023 року, зокрема, вбачається, що 16.10.2019 року Головним державним виконавцем Івановим Іваном Васильовичем було відкрито виконавче провадження за заявою стягувача про стягнення з боржника грошової суми у розмірі 206700 грн., в подальшому, на виконання наказу Міністерства юстиції України №3173/5 від 16.10.2019 року «Про утворення міжрегіональних територіальних органів Міністерства юстиції України», у зв`язку із ліквідацією територіального управління юстиції в Одеській області та утворенням Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса), виконавче провадження по виконанню рішення Господарського суду Одеської області у справі №916/302/16 було передано до Лиманського районного відділу державної виконавчої служби Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса).

02.01.2020 року державним виконавцем було винесено постанову про передачу матеріалів виконавчого провадження.

Також з матеріалів оскарження ухвали вбачається, що 04.07.2022 року Головним державним виконавцем Івановим І.В. було здійснено звернення стягнення на кошти на рахунках боржника, внаслідок чого боржником вимоги виконавчого документа виконано частково та залишковою сумою звернення стягнення є сума у розмірі 185128 грн. 88 коп.

30.11.2022 року Головним державним виконавцем Івановим І.В. було встановлено, що в ході проведення виконавчих дій на рахунках боржника кошти відсутні, майно, зареєстроване за боржником перебуває в іпотеці; борг утримано частково шляхом списання коштів з рахунків у розмірі 38401 грн. 02 коп.; залишок боргу складає 168298 грн. 98 коп., внаслідок чого винесено постанову про повернення виконавчого документу стягувачу на підставі п. 2 ч. 1 ст. 37 Закону України «Про виконавче провадження» з установленим строком повторного пред`явлення виконавчого документу до 31.10.2025 року.

З повідомлення Старшого державного виконавця Першого Суворовського відділу державної виконавчої служби міста Одеси Бурмістр В.Г. від 18.09.2019 року №38844 вбачається, що наказ про примусове виконання рішення №916/302/16, виданий 29.08.2019 року пред`явлено стягувачем не за місцем виконання, оскільки згідно дислокації дільниць Першого Суворовського відділу державної виконавчої служби міста Одеси затвердженої 17.07.2017 року 19 км. Старокиївського шосе не відноситься до дислокації відділу.

16.10.2019 року Головним державним виконавцем Лиманського районного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції в Одеській області Івановим І.В. було винесене постанову про відкриття виконавчого провадження на підставі пред`явленого Національним банком України наказу Господарського суду Одеської області від 29.08.2019 року №916/302/16 про стягнення з боржника грошової суми у розмірі 206700 грн.

30.11.2022 року Головним державним виконавцем Доброславського відділу державної виконавчої служби в Одеському районі Одеської області Івановим І.В. було винесено постанову про повернення виконавчого документу стягувачу у зв`язку із відсутністю на рахунках боржника коштів; та, зокрема у якій зазначено - борг утримано частково, шляхом списання коштів з рахунків у розмірі 38401 грн. 02 коп.; залишок боргу складає 168298 грн. 98 коп.;виконавчий документ може бути повторно пред`явлено до виконання у строк до 31.10.2025 року.

03.01.2023 року Державним виконавцем Доброславського відділу державної виконавчої служби в Одеському районі Одеської області Слав Н.І. після розгляду заяви стягувача про примусове виконання наказу №916/302/16 виданого 29.08.2019 року Господарським судом Одеської області щодо стягнення з відповідача на користь позивача 168298 грн. 98 коп. було винесено постанову про відкриття виконавчого провадження, якою постановлено, окрім іншого, стягнути з Публічного акціонерного товариства «Одесапродконтракт» на користь Національного банку України заборгованість у розмірі 168298 грн. 98 коп., виконавчий збір у розмірі 16829 грн. 89 коп. та витрати виконавчого провадження у розмірі 369 грн. коп.

Також у матеріалах справи наявний Наказ Міністерства юстиції України Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) від 07.04.2021 року №166/03-08, відповідно до якого затверджено дислокацію дільниць відділів державної виконавчої служби у місті Одесі Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса), відповідно до якого, зокрема, у списку адрес, які перебувають під юрисдикцією Першого та Другого Суворовського відділу державної виконавчої служби у місті Одесі Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) адреса місцезнаходження Публічного акціонерного товариства «Одесапродконтракт»: Україна, 65025, Одеська область, м. Одеса, 19-й км. Старокиївської дороги (відомості з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб підприємців та громадських формувань) не значиться.

08.08.2023 року до Господарського суду Одеської області від відповідача надійшли додаткові письмові пояснення (вх. №26961/23) у яких Публічне акціонерне товариство «Одесапродконтракт» просило визнати неправомірними дії державного виконавця Доброславського відділу державної виконавчої служби в Одеському районі Одеської області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) Слав Нікіти Івановича щодо винесення ним 03.01.2023 року постанови про відкриття виконавчого провадження № 70631705; визнати незаконною та скасувати постанову державного виконавця Доброславського відділу державної виконавчої служби в Одеському районі Одеської області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) Слав Нікіти Івановича від 03.01.2023 року про відкриття виконавчого провадження № 70631705.

До зазначених пояснень скаржником було додано наступні документи: постанова про відкриття виконавчого провадження №70631705 від 03.01.2023 року; роздруківку з довідника КАТОТТГ про код Пересипського району UA0413116; наказ Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) від 22.07.2021 року №531/03-08 про затвердження дислокації дільниць відділів державної виконавчої служби Одеської області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса), додатком до якого, зокрема, визначено територіальну юрисдикцію Доброславського відділу державної виконавчої служби в Одеському районі Одеської області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса), якою визначено перелік відповідних населених пунктів.

Інших належних та допустимих письмових доказів, зокрема, генеральних планів м. Одеси, доказів приналежності місцезнаходження відповідача до Пересипського району міста Одеси, матеріали оскарження ухвали не містять.

Оскаржуваною ухвалою Господарський суд Одеської області 06.11.2023 року у справі №916/302/16 поновив Публічному акціонерному товариству "Одесапродконтракт" строк для подання скарги до суду та відмовив Публічному акціонерному товариству "Одесапродконтракт" у задоволенні його скарги на неправомірні дії державного виконавця Доброславського відділу державної виконавчої служби в Одеському районі Одеської області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса), поданої у даній справі, що стало підставою для звернення божника з відповідною апеляційною скаргою до Південно західного апеляційного господарського суду.

Відтак, предметом апеляційного перегляду у даній справі є ухвала Господарського суду Одеської області 06.11.2023 року про відмову Публічному акціонерному товариству "Одесапродконтракт" у задоволенні його скарги на неправомірні дії державного виконавця Доброславського відділу державної виконавчої служби в Одеському районі Одеської області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) у справі №916/302/16.

Норми права, які регулюють спірні правовідносини, доводи та мотиви відхилення аргументів, викладених скаржником в апеляційній скарзі, за якими суд апеляційної інстанції погодився з висновками суду першої інстанції в оскаржуваній ухвалі.

Оскільки у даному разі ухвала Господарського суду Одеської області 06.11.2023 року про відмову Публічному акціонерному товариству "Одесапродконтракт" у задоволенні його скарги на неправомірні дії державного виконавця Доброславського відділу державної виконавчої служби в Одеському районі Одеської області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) у справі №916/302/16 оскаржується боржником лише в частині зазначеної вище відмови з підстав невідповідності територіальної юрисдикції окремого відділу Державної виконавчої служби, обставини щодо поновлення строку на звернення особи з відповідною скаргою на дії ДВС, а також питання, пов`язані зі встановленням фактичних обставин щодо пропуску процесуального строку для звернення стягувача з виконавчим документом до виконання, судовою колегією в силу вимог ст. 269 Господарського процесуального кодексу України не досліджуються та не переглядаються.

Відповідно до положень ст. 129-1 Конституції України судове рішення є обов`язковим до виконання. Держава забезпечує виконання судового рішення у визначеному законом порядку.

Відповідно до ст. 18 Господарського процесуального кодексу України судові рішення, що набрали законної сили, є обов`язковими до виконання всіма органами державної влади, органами місцевого самоврядування, їх посадовими та службовими особами, фізичними і юридичними особами та їх об`єднаннями на всій території України.

Відповідно до ч. 1 ст. 326 Господарського процесуального кодексу України судові рішення, що набрали законної сили, є обов`язковими на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, - і за її межами.

Частинами 1, 3 ст. 327 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що виконання судового рішення здійснюється на підставі наказу, виданого судом, який розглядав справу як суд першої інстанції. Наказ, судовий наказ, а у випадках, встановлених цим Кодексом, - ухвала суду є виконавчим документом. Наказ, судовий наказ, ухвала суду мають відповідати вимогам до виконавчого документа, встановленим Законом.

Виконання судового рішення є невід`ємною складовою права кожного на судовий захист і охоплює, зокрема, законодавчо визначений комплекс дій, спрямованих на захист і відновлення порушених прав, свобод, законних інтересів фізичних та юридичних осіб, суспільства, держави (п. 2 мотивувальної частини Рішення Конституційного Суду України від 13.12.2012 року N 18-рп/2012).

Невиконання судового рішення загрожує сутності права на справедливий розгляд судом (п. 3 мотивувальної частини Рішення Конституційного Суду України від 25.04.2012 року N 11-рп/2012).

Згідно з ст. 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського Суду з прав людини" суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод (далі - Конвенція) та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.

У ч. 1 ст. 6 Конвенції закріплено, що кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом.

У рішенні Європейського суду з прав людини від 20 липня 2004 року по справі «Шмалько проти України» (заява № 60750/00) зазначено, що для цілей ст. 6 виконання рішення, ухваленого будь - яким судом, має розцінюватися як невід`ємна частина «судового розгляду». У рішенні від 17 травня 2005 року по справі «Чіжов проти України» (заява №6962/02) Європейський суд з прав людини зазначив, що позитивним обов`язком держави є організація системи виконання рішень таким чином, щоб переконатися, що неналежне зволікання відсутнє та що система ефективна і законодавчо, і практично, а нездатність державних органів ужити необхідних заходів для виконання рішення позбавляє гарантії параграф 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод.

Відповідно до усталеної практики Європейського Суду з прав людини право на суд, захищене ст. 6 Конвенції, було б ілюзорним, якби національна правова система Високої Договірної Сторони дозволяла, щоб остаточне, обов`язкове для виконання судове рішення залишалося невиконаним на шкоду будь-якій зі сторін. Було б незрозуміло, якби стаття 6 детально описувала процесуальні гарантії, які надаються сторонам у спорі, а саме: справедливий, публічний і швидкий розгляд, - і водночас не передбачала виконання судових рішень. Якщо тлумачити статтю 6 як таку, що стосується виключно доступу до судового органу та судового провадження, то це могло б призводити до ситуацій, що суперечать принципу верховенства права, який договірні держави зобов`язалися поважати, ратифікуючи Конвенцію. Для цілей статті 6 виконання рішення, ухваленого будь-яким судом, має розцінюватися як складова частина "судового розгляду" (див. рішення від 19.03.1997 зі справи "Горнсбі проти Греції" (Hornsby v. Greece); рішення від 20.07.2004 зі справи "Шмалько проти України").

Держава зобов`язана організувати систему виконання судових рішень, яка буде ефективною як за законодавством, так і на практиці (рішення від 7 червня 2005 року у справі Фуклев проти України, заява N 71186/01, п. 84).

Саме на державу покладається обов`язок вжиття у межах її компетенції усіх необхідних кроків для того, щоб виконати остаточне рішення суду та, діючи таким чином, забезпечити ефективне залучення усього її апарату. Не зробивши цього, вона не виконає вимоги, що містяться у п.1 ст. 6 Конвенції.

Стаття 55 Конституції України вказує, що кожному гарантується право на оскарження в суді рішень, дій чи бездіяльності органів державної влади, органів місцевого самоврядування, посадових і службових осіб.

Умови і порядок виконання рішень судів, що відповідно до закону підлягають примусовому виконанню у разі невиконання їх у добровільному порядку, визначені Законом України "Про виконавче провадження".

Згідно зі ст. 2 Закону України «Про виконавче провадження» однією із засад виконавчого провадження є забезпечення права на оскарження рішень, дій чи бездіяльності державних виконавців, приватних виконавців.

Відповідно до ч. 1 ст. 74 зазначеного Закону рішення, дії чи бездіяльність виконавця та посадових осіб органів державної виконавчої служби щодо виконання судового рішення можуть бути оскаржені сторонами, іншими учасниками та особами до суду, який видав виконавчий документ, у порядку, передбаченому законом.

Державний виконавець, як працівник державної виконавчої служби відповідно до ч. 2 ст. 4 Закону України "Про органи та осіб, які здійснюють примусове виконання судових рішень і рішень інших органів", повинен здійснювати свою професійну діяльність сумлінно, не розголошувати в будь-який спосіб професійну таємницю, поважати інтереси стягувачів, боржників, третіх осіб, не принижувати їхню гідність.

Відповідно до ст. 339 Господарського процесуального кодексу України, сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їхні права.

Згідно до ч. 1, 2 ст. 342 Господарського процесуального кодексу України, скарга розглядається у десятиденний строк у судовому засіданні за участю стягувача, боржника і державного виконавця або іншої посадової особи органу державної виконавчої служби чи приватного виконавця, рішення, дія чи бездіяльність яких оскаржуються. Неявка стягувача, боржника, державного виконавця або іншої посадової особи органу державної виконавчої служби, приватного виконавця, які належним чином повідомлені про дату, час і місце розгляду скарги, не перешкоджають її розгляду.

Положеннями ст. 343 Господарського процесуального кодексу України визначено, що за результатами розгляду скарги суд постановляє ухвалу. У разі встановлення обґрунтованості скарги суд визнає оскаржувані рішення, дії чи бездіяльність неправомірними і зобов`язує державного виконавця або іншу посадову особу органу державної виконавчої служби, приватного виконавця усунути порушення (поновити порушене право заявника). Якщо оскаржувані рішення, дії чи бездіяльність були прийняті або вчинені відповідно до закону, в межах повноважень державного виконавця або іншої посадової особи органу державної виконавчої служби, приватного виконавця і право заявника не було порушено, суд постановляє ухвалу про відмову в задоволенні скарги.

Закон України «Про виконавче провадження» є спеціальним законом, який визначає умови і порядок виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), що відповідно до закону підлягають примусовому виконанню у разі невиконання їх у добровільному порядку, регламентує порядок та особливості проведення кожної стадії (дії) виконавчого провадження і відповідних дій державних виконавців.

Згідно зі ст. 1 Закону України «Про виконавче провадження» виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) (далі - рішення) - сукупність дій, визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Статтею 2 Закону України Про виконавче провадження визначено, що виконавче провадження здійснюється з дотриманням таких засад: 1) верховенства права; 2) обов`язковості виконання рішень; 3) законності; 4) диспозитивності; 5) справедливості, неупередженості та об`єктивності; 6) гласності та відкритості виконавчого провадження; 7) розумності строків виконавчого провадження; 8) співмірності заходів примусового виконання рішень та обсягу вимог за рішеннями; 9) забезпечення права на оскарження рішень, дій чи бездіяльності державних виконавців, приватних виконавців.

Частиною 1 ст. 5 Закону України "Про виконавче провадження" визначено, що примусове виконання рішень покладається на органи державної виконавчої служби (державних виконавців) та у передбачених цим Законом випадках на приватних виконавців, правовий статус та організація діяльності яких встановлюються Законом України "Про органи та осіб, які здійснюють примусове виконання судових рішень і рішень інших органів".

Відповідно до ч. 1 ст. 13 Закону України "Про виконавче провадження" визначено, що під час здійснення виконавчого провадження виконавець вчиняє виконавчі дії та приймає рішення шляхом винесення постанов, попереджень, внесення подань, складення актів та протоколів, надання доручень, розпоряджень, вимог, подання запитів, заяв, повідомлень або інших процесуальних документів у випадках, передбачених цим Законом та іншими нормативно-правовими актами.

Відповідно до ч. 1, п. 1 ч. 2 ст. 18 Закону України "Про виконавче провадження" державний виконавець зобов`язаний вживати передбачених цим Законом заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії. Державний виконавець, зокрема, здійснює заходи примусового виконання рішень у спосіб та в порядку, які встановлені виконавчим документом і цим Законом.

Відповідно до ст. 24 Закону «Про виконавче провадження» виконавчі дії провадяться державним виконавцем за місцем проживання, перебування, роботи боржника або за місцезнаходженням його майна. Право вибору місця відкриття виконавчого провадження між кількома органами державної виконавчої служби, що можуть вчиняти виконавчі дії щодо виконання рішення на території, на яку поширюються їхні функції, належить стягувачу.

Виконавець має право вчиняти виконавчі дії щодо звернення стягнення на доходи боржника, виявлення та звернення стягнення на кошти, що перебувають на рахунках боржника у банках чи інших фінансових установах, на рахунки в цінних паперах у депозитарних установах на території, на яку поширюється юрисдикція України.

У разі необхідності проведення перевірки інформації про наявність боржника чи його майна або про місце роботи на території, на яку не поширюється компетенція державного виконавця, державний виконавець доручає проведення перевірки або здійснення опису та арешту майна відповідному органу державної виконавчої служби.

Порядок надання доручень, підстави та порядок вчинення виконавчих дій на території, на яку поширюється компетенція іншого органу державної виконавчої служби, передачі виконавчих проваджень від одного органу державної виконавчої служби до іншого, від одного державного виконавця до іншого визначаються Міністерством юстиції України.

У постанові від 17.10.2023 року у справі №922/1689/21 Верховний Суд зауважив, що лише у разі наявності у стягувача інформації, що адреса проживання чи перебування боржника є відмінною від тієї, що зазначена в виконавчому документі, на стадії вирішення питання про відкриття виконавчого провадження за таким критерієм як проживання чи перебування боржника виконавець має дослідити цей критерій на предмет достатності документів на підтвердження того, що адресою проживання чи перебування боржника є територія, на яку поширюється компетенція органу державної виконавчої служби, або територія виконавчого округу приватного виконавця.

За відсутності доданих стягувачем до заяви доказів адреси проживання чи перебування боржника на території, на яку поширюється компетенція органу державної виконавчої служби, у виконавця, який не має повноважень до відкриття виконавчого провадження вчиняти виконавчі дії, відсутні підстави приймати до виконання виконавчий документ за адресою проживання чи перебування боржника, яка є відмінною від тієї, що зазначена в виконавчому документі.

Тобто, перед прийняттям виконавчого документа, пред`явленого до виконання, виконавець має упевнитись, що адреса місця проживання, перебування боржника, зазначена у виконавчому документі та заяві стягувача, належить до території, на яку поширюється компетенція органу державної виконавчої служби, або території виконавчого округу приватного виконавця.

Так, з матеріалів оскарження ухвали Господарського суду Одеської області від 06.11.2023 року апеляційним господарським судом встановлено, що на виконання рішення Господарського суду Одеської області від 29.07.2019 року у справі №916/302/16, цим же судом 29.08.2019 року було видано накази, зокрема наказ Господарського суду Одеської області від 29.08.2019 року №916/302/16 про стягнення з боржника на користь стягувача судового збору у розмірі 206700 грн.

На виконання зазначеного наказу позивач з відповідною заявою звернувся до Першого Суворовського відділу державної виконавчої служби м. Одеси Головного управління юстиції в Одеській області від 09.09.2019 року №63-0005/46295.

16.10.2019 року Головним державним виконавцем Івановим Іваном Васильовичем було відкрито виконавче провадження за заявою стягувача про стягнення з боржника грошової суми у розмірі 206700 грн., проте, в подальшому, на виконання наказу Міністерства юстиції України №3173/5 від 16.10.2019 року «Про утворення міжрегіональних територіальних органів Міністерства юстиції України», у зв`язку із ліквідацією територіального управління юстиції в Одеській області та утворенням Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса), виконавче провадження по виконанню рішення Господарського суду Одеської області у справі №916/302/16 було передано до Лиманського районного відділу державної виконавчої служби Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса).

Разом з цим, судами з повідомлення Старшого державного виконавця Першого Суворовського відділу державної виконавчої служби міста Одеси Бурмістр В.Г. від 18.09.2019 року №38844 установлено, що наказ про примусове виконання рішення №916/302/16, виданий 29.08.2019 року пред`явлено стягувачем не за місцем виконання, оскільки згідно дислокації дільниць Першого Суворовського відділу державної виконавчої служби міста Одеси затвердженої 17.07.2017 року 19 км. Старокиївського шосе не відноситься до дислокації відділу, внаслідок чого позивач звернувся із заявою про виконання наказу місцевого господарського суду від 08.10.2019 року №63-0005/52159 до Лиманського районного відділу державної виконавчої служби Головного управління юстиції в Одеській області.

16.10.2019 року Головним державним виконавцем Лиманського районного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції в Одеській області Івановим І.В. було винесене постанову про відкриття виконавчого провадження на підставі пред`явленого Національним банком України наказу Господарського суду Одеської області від 29.08.2019 року №916/302/16 про стягнення з боржника грошової суми у розмірі 206700 грн.

30.11.2022 року Головним державним виконавцем Доброславського відділу державної виконавчої служби в Одеському районі Одеської області Івановим І.В. було винесено постанову про повернення виконавчого документу стягувачу у зв`язку із відсутністю на рахунках боржника коштів; та, зокрема у якій зазначено - борг утримано частково, шляхом списання коштів з рахунків у розмірі 38401 грн. 02 коп.; залишок боргу складає 168298 грн. 98 коп.;виконавчий документ може бути повторно пред`явлено до виконання у строк до 31.10.2025 року.

Отже, з матеріалів оскарження ухвали вбачається, що в період з 16.10.2019 року по 30.11.2022 відносно боржника було здійснено відповідні виконавчі дії, в тому числі відповідальними особами - Головним державним виконавцем Доброславського відділу державної виконавчої служби в Одеському районі Одеської області Івановим І.В. щодо утримання боргу на користь Національного банку України, що сторонами у даній справі не оскаржується та не заперечується.

Проте, в подальшому, після повернення виконавчого документа стягувачу 30.11.2022 року Головним державним виконавцем Доброславського відділу державної виконавчої служби в Одеському районі Одеської області Івановим І.В., 03.01.2023 року Державним виконавцем Доброславського відділу державної виконавчої служби в Одеському районі Одеської області (того ж самого відділу ДВС) Слав Н.І. після розгляду заяви стягувача про примусове виконання наказу №916/302/16, виданого 29.08.2019 року Господарським судом Одеської області щодо стягнення з відповідача на користь позивача 168298 грн. 98 коп., було винесено постанову про відкриття виконавчого провадження, якою постановлено, окрім іншого, стягнути з Публічного акціонерного товариства «Одесапродконтракт» на користь Національного банку України заборгованість у розмірі 168298 грн. 98 коп., виконавчий збір у розмірі 16829 грн. 89 коп. та витрати виконавчого провадження у розмірі 369 грн. коп., з чим не погодився відповідач та звернувся до місцевого господарського суду з відповідною скаргою на дії державного виконавця, аргументуючи, в тому числі, її тим, що державним виконавцем порушено у даному випадку правила територіальної юрисдикції органу ДВС, оскільки, на переконання скаржника, таким відділом може бути лише Перший Суворовський відділ державної виконавчої служби у місті Одесі Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса), бо, на думку заявника, адреса місцезнаходження Публічного акціонерного товариства «Одесапродконтракт»: Україна, 65025, Одеська область, м. Одеса, 19-й км. Старокиївської дороги підпадає під юрисдикцію саме цього відділу ДВС, а не Доброславського відділу державної виконавчої служби в Одеському районі Одеської області.

Переглянувши оскаржувану в частині ухвалу суду першої інстанції у даній справі про відмову скаржнику у задоволенні його вимог про визнання неправомірною та скасування постанови державного виконавця про відкриття виконавчого провадження судова колегія зазначає про правомірність висновку суду першої інстанції щодо відсутності підстав вважати у даному разі, що Доброславським відділом державної виконавчої служби в Одеському районі Одеської області недотримано вимог територіальної юрисдикції, враховуючи таке.

Як було зазначено раніше колегією суддів за текстом постанови, вимогами ч. 1 ст. 24 Закону України «Про виконавче провадження» виконавчі дії провадяться державним виконавцем за місцем проживання, перебування, роботи боржника або за місцезнаходженням його майна. Право вибору місця відкриття виконавчого провадження між кількома органами державної виконавчої служби, що можуть вчиняти виконавчі дії щодо виконання рішення на території, на яку поширюються їхні функції, належить стягувачу.

При цьому зазначена вище норма кореспондується з вимогами Інструкції з організації примусового виконання рішень, затвердженої Наказом Міністерства юстиції України 02.04.2012 року № 512/5, за якою державний виконавець приймає до виконання виконавчі документи та відповідно здійснює виконавчі дії з урахуванням територіальної юрисдикції відділу державної виконавчої служби.

Як вірно було встановлено судом першої інстанції та перевірено судовою колегією з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб підприємців та громадських формувань, Публічне акціонерне товариство «Одесапродконтракт» розташоване за адресою: Україна, 65025, Одеська область, м. Одеса, 19-й км. Старокиївської дороги.

Відповідно до Наказу Міністерства юстиції України Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) від 07.04.2021 року №166/03-08, яким затверджено дислокацію дільниць відділів державної виконавчої служби у місті Одесі Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса), у списку адрес, які перебувають під юрисдикцією Першого та Другого Суворовського відділу державної виконавчої служби у місті Одесі Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) адреса місцезнаходження Публічного акціонерного товариства «Одесапродконтракт»: Україна, 65025, Одеська область, м. Одеса, 19-й км. Старокиївської дороги (відомості з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб підприємців та громадських формувань) не значиться, що дає підстави вважати про відсутність у Першого та Другого Суворовського відділу державної виконавчої служби у місті Одесі Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) повноважень на прийняття до свого провадження заяви Національного банку України про пред`явлення до виконання виконавчого документу.

Зазначене також підтверджується наявним у матеріалах оскарження ухвали повідомленням Старшого державного виконавця Першого Суворовського відділу державної виконавчої служби міста Одеси Бурмістр В.Г. від 18.09.2019 року №38844, відповідно до якого наказ, виданий 29.08.2019 року місцевим господарським судом, пред`явлено стягувачем не за місцем виконання, внаслідок чого Банком наказ суду було направлено до Лиманського районного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції в Одеській області, державним виконавцем якого було винесено постанову про відкриття виконавчого провадження, а 30.11.2022 року Головним державним виконавцем Доброславського відділу державної виконавчої служби в Одеському районі Одеської області Івановим І.В. було винесено постанову про повернення виконавчого документу стягувачу.

Тобто, Головним державним виконавцем Доброславського відділу державної виконавчої служби в Одеському районі Одеської області фактично і було частково виконано наказ суду першої інстанції про стягнення коштів на відшкодування позивачу витрат по сплаті судового збору, що також скаржником не заперечується та жодним чином не спростовується.

В той же час, скаржник вважає неправомірними дії державного виконавця вказаного вище відділу Державної виконавчої служби, які були ним здійснені вже під час останнього пред`явлення стягувача виконавчого документа до виконання, а саме 03.01.2023 року, оскільки таким виконавцем було порушено правило територіальної юрисдикції.

При цьому, скаржником, фактично, на підтвердження своєї правової позиції, окрім роздруківки з довідника кодів адміністративно-територіальних одиниць та територій територіальних громад, національного реєстру адміністративно-територіальних одиниць та територій територіальних громад України, який введений 26 листопада 2020 року наказом Міністерства розвитку громад та територій України (Мінрегіону) щодо коду КАТОТТГ Пересипського району, до якого як вважає останній, він належить за територіальною ознакою, ані суду першої інстанції, ані суду апеляційної інстанції не надано належних та допустимих доказів такої приналежності.

Зокрема, судова колегія зазначає, що скаржник не має визначеної фактичної адреси будинку із визначенням лише вулиці (19-й км. Старокиївської дороги), що не дає можливості суду ідентифікувати чітке місцезнаходження відповідача задля вирішення питання про територіальну юрисдикцію органу виконавчої служби.

Більш того, колегія суддів зауважує, що застосування у даному разі кодифікатору КАТОТТГ з метою визначення за відповідачем його приналежності до відповідної територіальної одиниці є недоцільним, оскільки вказаний кодифікатор визначає відповідно визначене місце району міста Одеса, а ніяк не конкретно юридичну адресу Публічного акціонерного товариства «Одесапродконтракт».

Отже, доводи скаржника про те, що державним виконавцем Доброславського відділу державної виконавчої служби в Одеському районі Одеської області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) Слав Нікітою Івановичем при винесенні ним 03.01.2023 року постанови про відкриття виконавчого провадження №70631705 були порушені вимоги щодо місця відкриття виконавчого провадження відхиляються колегією суддів, як такі що не підтверджені заявником, та, як наслідок не доведені.

При цьому, апеляційний господарський суд наголошує, що доводи скаржника, визначені ним в апеляційній скарзі на ухвалу про те, що Господарський суд Одеської області ухилився від дослідження Наказу Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) «Про затвердження дислокації дільниць відділів державної виконавчої служби Одеської області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса)» від 22.07.2021 року № 531/03-08 та Наказу Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) «Про затвердження територіальної юрисдикції відділів державної виконавчої служби в Одеській області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса)» від 12.04.2023 року № 542/13.1-03, де адреса Публічного акціонерного товариства «ОДЕСАПРОДКОНТРАКТ» також не віднесена до територіальної юрисдикції Доброславського відділу державної виконавчої служби в Одеському районі Одеської області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса), також відхиляються судовою колегією як належні, оскільки у даному разі вказане не дає підстави вважати, що цим відділом Державної виконавчої служби було порушено правила територіальної юрисдикції при вирішенні питання про відкриття виконавчого провадження, виходячи з матеріалів оскарження ухвали у їх сукупності.

Більш того, недослідження місцевим господарським судом вказаних вище наказів під час розгляду скарги відповідача, фактично не призвело до прийняття судом неправильного висновку в оскаржуваній ухвалі і наявність в такому випадку підстав для скасування постанови державного виконавця про відкриття виконавчого провадження також і з огляду на те, що рішення суду в частині стягнення з відповідача на користь позивача суми судового збору вже частково було виконане, про що судом апеляційної інстанції було зазначено вище за текстом постанови.

В той же час, доводи скаржника про те, що у цьому випадку тягар спростування його тверджень про наявність підстав для скасування постанови державного виконавця про відкриття виконавчого провадження покладається цілком і повністю на державного виконавця не приймаються колегією суддів до уваги, оскільки за вимогами Господарського процесуального кодексу України, а саме ч. 1, 2, 3 ст. 13, судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності сторін, учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених цим Кодексом, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підстави своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом.

Водночас, твердження скаржника про наявність у державного виконавця тягаря спростування належними та допустимими письмовими доказами доводів заявника притаманно іншому виду судочинства адміністративному.

Між тим, за загальними правилами судового процесу кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи (ст. 74 Господарського процесуального кодексу України).

Згідно з ч. 1 ст. 76 Господарського процесуального кодексу України належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування (ч. 1 ст. 77 Господарського процесуального кодексу України).

Частиною 1 ст. 91 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що письмовими доказами є документи (крім електронних документів), які містять дані про обставини, що мають значення для правильного вирішення спору.

При цьому, слід зазначити, що доказування полягає не лише в поданні особами доказів, а й у доведенні їх переконливості.

Обов`язок із доказування необхідно розуміти як закріплену в процесуальному та матеріальному законодавстві міру належної поведінки особи, що бере участь у судовому процесі, із збирання та надання доказів для підтвердження свого суб`єктивного права, що має за мету усунення невизначеності, яка виникає в правовідносинах у разі неможливості достовірно з`ясувати обставини, які мають значення для справи.

Аналогічної правової позиції дотримується Верховний Суд у постановах від 13.03.2019 року у справі № 344/8982/17 та від 25.10.2019 року у справі № 37/70.

Таким чином, за наслідками перегляду оскаржуваної ухвали суду першої інстанції, колегія суддів дійшла висновку, що доводи скаржника, викладені в апеляційній скарзі, позбавлені фактичного правового обґрунтування та не спростовують висновків, викладених в оскаржуваній ухвалі суду першої інстанції, що, в свою чергу, свідчить про відсутність підстав для її скасування або зміни.

Згідно ст. 276 Господарського процесуального кодексу України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

При цьому, обґрунтованим визнається судове рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених доказами, які були досліджені в судовому засіданні і які відповідають вимогам закону про їх належність та допустимість, або обставин, що не підлягають доказуванню, а також якщо рішення містить вичерпні висновки суду, що відповідають встановленим на підставі достовірних доказів обставинам, які мають значення для вирішення справи.

Враховуючи вищенаведене, колегія суддів Південно-західного апеляційного господарського суду, вважає апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства "Одесапродконтракт", м.Одеса такою, що не потребує задоволення, а ухвалу Господарського суду Одеської області від 06.11.2023 року про відмову у задоволенні скарги на дії державного виконавця у справі №916/302/16 такою, що відповідає обставинам справи та вимогам закону і достатніх правових підстав для її скасування не вбачається.

Відповідно до ст. 129 Господарського процесуального кодексу України, витрати по сплаті судового збору за апеляційний перегляд судового рішення покладаються на скаржника.

Керуючись ст. 129, 269, 270, 271, 275, 276, 281-284 Господарського процесуального кодексу України, Південно-західний апеляційний господарський суд

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства "Одесапродконтракт", м.Одеса на ухвалу Господарського суду Одеської області від 06.11.2023 року про відмову у задоволенні скарги Публічного акціонерного товариства "Одесапродконтракт", м.Одеса на дії державного виконавця у справі №916/302/16 залишити без задоволення.

Ухвалу Господарського суду Одеської області від 06.11.2023 року про відмову у задоволенні скарги Публічного акціонерного товариства "Одесапродконтракт", м.Одеса на дії державного виконавця у справі №916/302/16 залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку в строки, передбачені ст. 288 Господарського процесуального кодекс України.

Вступна і резолютивна частина постанови проголошені в судовому засіданні 22.01.2024 року.

Повний текст постанови складено 23 січня 2024 року.

Головуючий суддя Г.І. Діброва
Судді Н.М. Принцевська
Г.П. Разюк