ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ВОЛИНСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

15 січня 2024 року справа № 903/810/23

Господарський суд Волинської області в складі судді Дем`як В. М., за участю секретаря судового засідання Губиш І.О., розглянувши справу

за позовом: Товариства з обмеженою відповідальністю "88 ЛОГІСТІКС" (43020, місто Луцьк, вулиця Рівненська, будинок 54, )

до відповідача: Фізичної особи - підприємця Потапчука Олександра Анатолійовича ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 )

про стягнення 350 785, 04 грн.

Представники сторін:

від позивача: Шестернін Віталій Дмитрович

від відповідача: Потапчук Олександр Анатолійович, Жегестовська Катерина Георгіївна

Встановив: Товариство з обмеженою відповідальністю "88 ЛОГІСТІКС" звернулося до Господарського суду Волинської області до відповідача Фізичної особи- підприємця Потапчука Олександра Анатолійовича про стягнення 350 758, 04 грн. заборгованості в т.ч. 250 024 грн. - передоплати, 27 093, 23 грн. - пені, 62 409, 62 грн. - інфляційних втрат та 11 258 грн. - 3% річних.

В обґрунтування позовних вимог позивач посилається на порушення відповідачем договору № 12 від 13.09.2021 та додатку №2 до договору "Регламент проведення перевірки Напівпричіпа", в частині своєчасного виконання зобов`язань.

Ухвалою суду від 04.08.2023 позовну заяву прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами.

Ухвалою суду від 20.09.2023 постановлено здійснити офіційне оприлюднення оголошення на офіційному веб-сайті судової влади України про повідомлення відповідача Фізичної особи- підприємця Потапчука Олександра Анатолійовича про розгляд справи №903/810/23 за позовом: Товариства з обмеженою відповідальністю "88 ЛОГІСТІКС" до відповідача: Фізичної особи - підприємця Потапчука Олександра Анатолійовича про стягнення 350 785,04 грн. в спрощеному позовному провадженні без повідомлення (виклику) учасників справи.

14.09.2023 через відділ документально забезпечення та контролю суду від позивача надійшло клопотання за вх.№ 01-74/1414/23 від 14.09.2023 про розподіл судових витрат.

Ухвалою суду від 29.09.2023 постановлено розгляд справи здійснювати за правилами загального позовного провадження, замінено судове засідання для розгляду справи по суті підготовчим судовим засіданням, розгляд справи постановлено здійснювати зі стадії відкриття провадження у справі, підготовче засідання призначено на 25.10.2023.

Ухвалою суду від 25.10.2023 відкладено підготовче засідання на 22.11.2023.

26.10.2023 від Фізичної особи - підприємця Потапчука Олександра Анатолійовича через відділ документального забезпечення та контролю суду надійшов відзив на позовну заяву за вх.№01-74/1601/23 від 26.10.2023, у якому відповідач просить суд у задоволенні позовної заяви відмовити повністю.

16.11.2023 року від позивача, через відділ документального забезпечення та контролю суду надійшла відповідь за вх. №01-75/7025/23 від 16.11.2023 на відзив відповідача.

Ухвалою суду від 22.11.2023 закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду по суті на 18.12.2023.

Ухвалою суду від 18.12.2023 відкладено судове засідання на 15.01.2024.

15.01.2024 року від представника позивача адвоката Шестерніна В.Д., через відділ документального забезпечення та контролю суду надійшло клопотання за вх. №01-74/60/24 від 15.01.2024 про повернення без розгляду заяви позивача про розподіл судових витрат від 14.09.2023 та зауважено, що позивач має намір подати заяву про розподіл судових витрат та відповідні докази, в тому числі детальний розрахунок наданих послуг, протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду.

Присутній в судовому засіданні представник позивача з посиланнями на обставини, викладені у позовній заяві, відповіді на відзив, а також на докази, долучені до справи, пред`явлені до відповідача позовні вимоги підтримав, просив суд позов задоволити. Заявив клопотання про вирішення питання про розподіл судових витрат після ухвалення рішення по суті позовних вимог.

Присутня в судовому засіданні представник відповідача та підприємець Потапчук О.А. пред`явлені до відповідача позовні вимоги заперечили, просили суд відмовити в задоволенні позовних вимог з підстав викладених у відзиві на позовну заяву.

Дослідивши наявні в матеріалах справи докази, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні дані, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд, встановив:

13 вересня 2021 року між Товариством з обмеженою відповідальністю "88 ЛОГІСТІКС" (Замовник) та Фізичною особою-підприємцем Потапчуком Олександром Анатолійовичем (Виконавець) було укладено договір №12, за умовами якого Виконавець зобов`язався на свій ризик, із свого матеріалу та своїми засобами, за завданням Замовника виконати роботи з виготовлення платформи для напівпричіпа до автомобіля та передати його у власність Замовника, а Замовник зобов`язався оплатити Виконавцеві виконані роботи на умовах цього Договору.

Згідно п. 2.1. договору опис та технічні характеристики Напівпричіпа, який має бути виготовлений Замовником та переданий Виконавцю, визначаються у Додатку № 1 до цього Договору, який є його невід`ємною частиною.

Також сторони погодили та підписали Додаток №2 "Регламент проведення перевірки Напівпричіпа", який є невід`ємною частиною Договору.

Відповідно до п. 3.1 договору роботи повинні бути виконані Виконавцем протягом 60 (шістдесяти) календарних днів з моменту отримання авансового платежу від Замовника.

Відповідно до п. 4.1 Договору загальна вартість робіт за цим Договором становить 285 480,00 (двісті вісімдесят п`ять тисяч чотириста вісімдесят гривень, 00 копійок) грн.

Відповідно до п. 4.2 Договору розрахунки за цим Договором здійснюються в такому порядку:

- 60% загальної вартості робіт Замовник сплачує Виконавцю протягом 5 (п`яти) календарних днів з дня підписання цього Договору.

- 40 % загальної вартості робіт Замовник сплачує Виконавцю протягом 5 (п`яти) календарних днів з дня підписання Акта виконаних робіт.

Розділом 5 Договору сторони визначили порядок приймання та передачі виконаних робіт. Зокрема, згідно п. 5.2 Договору роботи за ним вважаються виконаними Виконавцем після підписання сторонами акта виконаних робіт.

На виконання умов договору ТОВ "88 ЛОГІСТІКС" перерахувало ФОП Потапчуку О.А. грошові кошти в якості передоплати (авансу) в розмірі 250 024 грн., що підтверджується платіжними дорученнями №1610 від 13.09.2021 на суму 100 000 грн., №1618 від 16.09.2021 на суму 71 288 грн. та №2677 від 19.07.2022 на суму 78 736 грн.

Позивач стверджує, що ФОП Потапчук О.А. не виконав робіт з виготовлення напівпричіпа ні у визначений договором строк, ні станом на день подання цього позову. Напівпричіп у власність ТОВ "88 ЛОГІСТІКС" не переданий. Акт виконаних робіт сторонами не підписано.

З метою досудового врегулювання господарського спору щодо неналежного виконання Фізичною особою - підприємцем Потапчуком Олександром Анатолійовичем своїх зобов`язань за договором від 13.09.2021 №12, позивачем 28.07.2023 на адресу Фізичної особи - підприємця Потапчука О.А. ( АДРЕСА_1 ) було направлено претензію від 27.07.2023 з вимогою повернути суму попередньої оплати в розмірі 250 024 грн. Зазначену вимогу було залишено боржником без відповіді та належного реагування.

Фізична особа-підприємець Потапчук Олександр Анатолійович зобов`язання в частинні виконання робіт з виготовлення напівпричіпа у визначений договором строк, а також зобов`язання в частині повернення здійсненої позивачем попередньої оплати на суму 250 024 грн. не виконав, коштів у зазначеному розмірі ТОВ "88 ЛОГІСТІКС не повернув.

Невиконання відповідачем своїх зобов`язань в частині виконання робіт та неповернення грошових коштів відповідачем в розмірі 250 024 грн. стало підставою для його звернення до господарського суду з позовом про примусове стягнення з відповідача грошових коштів в розмірі 250 024 грн., включення при цьому до розміру позовних вимог нарахованих сум пені, інфляційних та процентів річних.

Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам суд виходив із такого.

Згідно ст. 11 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки. Підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини.

Відповідно до ч.1 ст. 626 ЦК України, договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Згідно з ст. 627 ЦК України, відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Згідно з ст. 629 ЦК України, договір є обов`язковим для виконання сторонами.

Відповідно до ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Статтею 530 ЦК України визначено, що якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Зобов`язання, строк (термін) виконання якого визначений вказівкою на подію, яка неминуче має настати, підлягає виконанню з настанням цієї події.

Згідно ст. 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Статтями 179, 180 Господарського кодексу України (далі - ГК України) визначено, що майново-господарські зобов`язання, які виникають між суб`єктами господарювання або між суб`єктами господарювання і негосподарюючими суб`єктами - юридичними особами на підставі господарських договорів, є господарсько-договірними зобов`язаннями. Зміст господарського договору становлять умови договору, визначені угодою його сторін, спрямованою на встановлення, зміну або припинення господарських зобов`язань, як погоджені сторонами, так і ті, що приймаються ними як обов`язкові умови договору відповідно до законодавства.

Відповідно ст. 193 ГК України суб`єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов`язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов`язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться. Кожна сторона повинна вжити усіх заходів, необхідних для належного виконання нею зобов`язання, враховуючи інтереси другої сторони та забезпечення загальногосподарського інтересу. Порушення зобов`язань є підставою для застосування господарських санкцій, передбачених цим Кодексом, іншими законами або договором.

Статтею 901 ЦК України визначено, що за договором про надання послуг одна сторона (виконавець) зобов`язується за завданням другої сторони (замовника) надати послугу, яка споживається в процесі вчинення певної дії або здійснення певної діяльності, а замовник зобов`язується оплатити виконавцеві зазначену послугу, якщо інше не встановлено договором.

Відповідно до ч.1 ст. 628 ЦК України, зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Згідно з ч. 1 ст. 631 Цивільного кодексу України строком договору є час, протягом якого сторони можуть здійснити свої права і виконувати свої обов`язки відповідно до договору.

Згідно з п. 12.1 договору від 13.09.2021 №12 термін дії договору починається з моменту його підписання і діє до повного виконання зобов`язань обома сторонами.

Відповідно до ст. 173 Господарського кодексу України та ст. 509 Цивільного кодексу України, зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

Статтею 837 Цивільного кодексу України визначено, що за договором підряду одна сторона (підрядник) зобов`язується на свій ризик виконати певну роботу за завданням другої сторони (замовника), а замовник зобов`язується прийняти та оплатити виконану роботу. Договір підряду може укладатися на виготовлення, обробку, переробку, ремонт речі або на виконання іншої роботи з переданням її результату замовникові.

Згідно з положеннями статті 193 Господарського кодексу України, статей 526, 527, 530 Цивільного кодексу України, зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цих Кодексів, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Боржник зобов`язаний виконати свій обов`язок, а кредитор - прийняти виконання особисто, якщо інше не встановлено законом або договором, не випливає із суті зобов`язання. Якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

У відповідності до ст. 599 Цивільного кодексу України, зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.

Відповідно до ст. 530 ЦК України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Зобов`язання, строк (термін) виконання якого визначений вказівкою на подію, яка неминуче має настати, підлягає виконанню з настанням цієї події. Якщо строк (термін) виконання боржником обов`язку не встановлений або визначений моментом пред`явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання у будь-який час. Боржник повинен виконати такий обов`язок у семиденний строк від дня пред`явлення вимоги, якщо обов`язок негайного виконання не випливає із договору або актів цивільного законодавства.

Відповідно до п. 1 ст. 8 Цивільного кодексу України якщо цивільні відносини не врегульовані цим Кодексом, іншими актами цивільного законодавства або договором, вони регулюються тими правовими нормами цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, що регулюють подібні за змістом цивільні відносини (аналогія закону).

З огляду на те, що положеннями Цивільного кодексу України не врегульовано питання повернення попередньої оплати за договором про падання послуг, застосовується аналогія закону, зокрема ст. 693 Цивільного кодексу України.

Відповідно до ч. 2 ст. 693 ЦК України якщо продавець, який одержав суму попередньої оплати товару, не передав товар у встановлений строк, покупець має право вимагати передання оплаченого товару або повернення суми попередньої оплати.

Зі змісту зазначеної норми права вбачається, що умовою її застосування є неналежне виконання продавцем свого зобов`язання зі своєчасного передання товару покупцю. А у разі настання такої умови покупець має право діяти альтернативно: або вимагати передання оплаченого товару від продавця, або вимагати повернення суми попередньої оплати. Можливість обрання певного визначеного варіанта правової поведінки боржника є виключно правом покупця, а не продавця. Отже, волевиявлення щодо обрання одного з варіантів вимоги покупця має бути вчинено ним в активній однозначній формі такої поведінки, причому доведеної до продавця. Оскільки законом не визначено форму пред`явлення такої вимоги покупця, останній може здійснити своє право будь-яким шляхом: як шляхом звернення до боржника з претензією, листом, телеграмою тощо, так і шляхом пред`явлення через суд вимоги у визначеній законом процесуальній формі - формі позову.

Аналогічна правова позиція викладена у постановах Верховного Суду від 09.02.2018 у справі №910/5444/17, від 20.02.2019 у справі №912/2275/17, від 27.08.2019 в справі №911/1958/18.

Суд встановив, що позивачем 28.07.2023 на адресу Фізичної особи - підприємця Потапчука Олександра Анатолійовича ( АДРЕСА_1 ) було направлено претензію від 27.07.2023р. з вимогою повернути суму попередньої оплати в розмірі 250 024 грн. Зазначену вимогу було залишено боржником без відповіді та належного реагування.

Судом враховується, що норми законодавства не встановлюють обов`язку вручати претензію безпосередньо адресату чи перевіряти факт такого отримання.

Суд вважає, що позивач належним чином виконав свій обов`язок щодо доведення інформації про наявність у нього претензій до відповідача, надіславши йому претензію листом відповідно до вимог Правил надання послуг поштового зв`язку, затверджених постановою Кабінету Міністру України № 270 від 5 березня 2009 року.

Враховуючи те, що претензія здана до відділення поштового зв`язку 28.07.2023, суд вважає датою її отримання відповідачем є 03 серпня 2023 року (трек-номер відправлення 530), а з 04.08.2023 розпочався семиденний строк на виконання зобов`язання визначений ст. 530 ЦК України.

Згідно ст. 253 ЦК України перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов`язано його початок.

У відповідності до ч. 5 ст. 254 ЦК України якщо останній день строку припадає на вихідний, святковий або інший неробочий день, що визначений відповідно до закону у місці вчинення певної дії, днем закінчення строку є перший за ним робочий день.

З огляду на викладене, строк виконання грошового зобов`язання є таким, що настав, починаючи з 11 серпня 2023 року боржник вважається таким, що прострочив зобов`язання.

Виходячи з викладеного, суд дійшов висновку що позивач має право вимагати повернення, зробленої ним на користь відповідача суми попередньої оплати за договором, оскільки відповідач свої договірні зобов`язання належним чином не виконав.

За змістом статей 509, 524, 533-535 та 625 ЦК України грошовим є зобов`язання, виражене у грошових одиницях, що передбачає обов`язок боржника сплатити гроші на користь кредитора, який має право вимагати від боржника виконання цього обов`язку. Тобто грошовим є будь-яке зобов`язання, в якому праву кредитора вимагати від боржника сплати коштів кореспондує обов`язок боржника з такої сплати. Ці висновки узгоджуються з правовими висновками Великої Палати Верховного Суду, висловленими у постановах від 11.04.2018р. у справі № 758/1303/15-ц (провадження №14-68цс18), від 16.05.2018р. у справі №686/21962/15-ц (провадження №14-16цс18).

Верховний Суд в постанові від 18.10.2018р. у справі №910/11965/16 вказав: "Тобто, грошовим є будь-яке зобов`язання, в якому праву кредитора вимагати від боржника виконання певних дій кореспондує обов`язок боржника сплатити гроші на користь кредитора.

Така правова позиція викладена у постанові Великої Палати Верховного Суду від 11.04.2018 у справі №758/1303/15-ц, у постановах Верховного Суду від 31.01.2018 у справі №910/8399/17, від 03.09.2018у справі №910/5811/16.

Таким чином, будь-яке зобов`язання, яке зводиться до сплати грошей, є грошовим (зазначене відповідає правовій позиції Верховного Суду України, викладеній у постанові від 01.10.2014 №6-113цс14)".

Аванс (попередня оплата) - це грошова сума, яка не забезпечує виконання договору, а є сумою, що перераховується згідно з договором наперед, у рахунок майбутніх розрахунків, зокрема, за товар який має бути поставлений, за роботи, які мають бути виконані. При цьому аванс підлягає поверненню особі, яка його сплатила, лише у випадку невиконання зобов`язання, за яким передавався аванс, незалежно від того, з чиєї вини це відбулося (висновок про застосування норм права, викладений у постанові Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 21.02.2018р. у справі №910/12382/17).

З огляду на викладене, враховуючи укладення між сторонами договору, здійснення позивачем на виконання його умов перерахування коштів відповідачу в якості попередньої оплати, отримання цих коштів Фізичною особою - підприємцем Потапчуком Олександром Анатолійовичем та неповернення відповідачем попередньої оплати, суд дійшов до висновку про підставність пред`явленого позивачем до відповідача позову в частині стягнення коштів в розмірі 250 024 грн.

Сума заборгованості 250 024 грн. повністю підтверджується наявними в матеріалах справи документами.

Згідно із ст. 546 ЦК України виконання зобов`язання може забезпечуватися неустойкою, порукою, гарантією, заставою, притриманням, завдатком. Неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання (п. 1 ст. 549 ЦК України). Договором або законом можуть бути встановлені інші види забезпечення виконання зобов`язання.

У відповідності до ст.ст. 230, 231 ГК України, штрафними санкціями у цьому Кодексі визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов`язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов`язання. Законом щодо окремих видів зобов`язань може бути визначений розмір штрафних санкцій, зміна якого за погодженням сторін не допускається. У разі якщо розмір штрафних санкцій законом не визначено, санкції застосовуються в розмірі, передбаченому договором. При цьому розмір санкцій може бути встановлено договором у відсотковому відношенні до суми невиконаної частини зобов`язання або у певній, визначеній грошовій сумі, або у відсотковому відношенні до суми зобов`язання незалежно від ступеня його виконання, або у кратному розмірі до вартості товарів (робіт, послуг).

Пунктом 9.3 договору від 13.09.2021 №12 визначено, що у разі порушення строків виконання робіт Виконавець сплачує Замовнику пеню в розмірі подвійної облікової ставки НБУ від загальної суми договору за кожен день прострочки, включаючи кінцеву дату.

Суд встановив, що граничним строком виконання своїх зобов`язань за договором є 15 листопада 2021 року.

Враховуючи викладені положення договору та наявний факт прострочення відповідачем строків виконання своїх зобов`язань за договором, позивачем при зверненні до суду з позовом про стягнення суми основної заборгованості було включено до ціни позову вимоги щодо стягнення з боржника 27 093,23 грн. пені, нарахованої за несвоєчасне виконання грошових зобов`язань за період з 16.11.2021 по 15.05.2022.

На момент звернення до суду з позовом відповідач зобов`язання щодо виготовлення напівпричіпа не виконав, напівпричіп позивачу в строк до 15.11.2021 не передав тому сплата пені є його договірним зобов`язанням.

Отже, пеня нарахована позивачем за період з 16.11.2021 по 15.05.2022 є підставна та підлягає до задоволення в сумі 27 093,23 грн.

Щодо нарахованих позивачем інфляційних втрат в розмірі 62 409, 62 грн. - інфляційних втрат та 11 258 грн. - 3% річних, суд зазначає таке.

Частиною другою статті 625 Цивільного кодексу України визначено, що боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Враховуючи судову практику Верховного Суду, у подібних правовідносини, які виникли між сторонами, пов`язані з питанням щодо можливості нарахування відповідно до статті 625 ЦК України інфляційних втрат і 3 % річних на суму грошових коштів, яка раніше була перерахована позивачем (покупцем) відповідачу (постачальнику, продавцю) на виконання умов контракту (договору поставки) як попередня оплата за товар, що фактично не був поставлений (стаття 693 ЦК України), та яка в подальшому не була повернута відповідачем, незважаючи на закінчення передбаченого договором строку поставки (30 листопада 2016 року відповідно до пункту 2.1 контракту).

Тобто в основі спірних правовідносин лежить питання про те, чи є зобов`язання із повернення попередньої оплати грошовим зобов`язанням та, відповідно, чи є відповідач боржником, зобов`язаним на вимогу кредитора сплатити суму боргу з урахуванням установленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також 3 % річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом (стаття 625 ЦК України).

Питання щодо застосування положень статті 625 ЦК України вже були предметом розгляду Великої Палати Верховного Суду, зокрема в контексті застосування її положень до відносин сторін, урегульованих нормами статей 693, 1212 ЦК України, а також пов`язаних із невиконанням судового рішення тощо.

Так, у постанові від 15 травня 2019 року у справі N 331/5054/15-ц (провадження N 14-164цс19) Велика Палата Верховного Суду, застосовуючи положення частини другої статті 693 та частини другої статті 625 ЦК України, погодилася з висновками судів попередніх інстанцій про наявність підстав для стягнення з відповідача вартості оплаченого позивачем товару з урахуванням установленого індексу інфляції та 3 % річних, оскільки відповідач не виконав зобов`язання з передання товару позивачеві та не повернув на вимогу позивача сплачену ним вартість товару.

В іншій постанові від 10 квітня 2018 року у справі N 910/10156/17 (провадження N 12-14гс18) Велика Палата Верховного Суду, застосовуючи положення статті 1212 та частини другої статті 625 ЦК України:

- погодилася з висновком Верховного Суду України, викладеним у постанові від 01 червня 2016 року у справі N 910/22034/15 (провадження N 3-295гс16), про те, що стаття 625 ЦК України поширює свою дію на всі види грошових зобов`язань;

- зазначила, що у разі прострочення виконання зобов`язання, зокрема щодо повернення безпідставно одержаних чи збережених грошей, нараховуються 3 % річних від простроченої суми відповідно до частини другої статті 625 ЦК України;

- не взяла до уваги доводів відповідача про те, що припис частини другої статті 625 ЦК України може застосовуватись судом лише за наявності порушення боржником грошового зобов`язання, оскільки ним якраз порушене позадоговірне грошове зобов`язання, що виникло на підставі статті 1212 ЦК України.

У згаданій постанові від 01 червня 2016 у справі N 910/22034/15 (провадження N 3-295гс16), у межах розгляду якої вирішувалося питання щодо можливості нарахування інфляційних втрат і 3 % річних на підставі положень статті 625 ЦК України за несвоєчасну сплату в порядку регресу страхового відшкодування, Верховний Суд України дійшов висновків, за змістом яких грошове зобов`язання може виникати між сторонами не тільки з договірних відносин, але й з інших підстав, передбачених цивільним законодавством, зокрема з факту завдання шкоди особі.

Дана правова позиція викладена у постанові Верховного Суду у справі №918/631/19 від 22.09.2020.

Суд перевіривши розрахунок 3 % річних за період з 16.11.2021 по 02.08.2023 в сумі 11 258,19 грн. та інфляційне збільшення за період з грудня 2021 по червень 2023 в сумі 62 409,62 грн., дійшов висновку, що останні арифметично вірні та підлягають до задоволення в повному обсязі.

З врахуванням викладеного, доводи відповідача, викладені у відзиві на позовну заяву за вх.№01-74/1601/23 від 03.11.2023, судом до уваги не приймаються.

Статтею 86 ГПК України встановлено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Частинами ч.ч.1, 2, 3 ст.13 ГПК України встановлено, що судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених цим Кодексом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом.

Принцип рівності сторін у процесі вимагає, щоб кожній стороні надавалася розумна можливість представляти справу в таких умовах, які не ставлять цю сторону у суттєво невигідне становище відносно другої сторони (п.87 Рішення Європейського суду з прав людини у справі "Салов проти України" від 06.09.2005р.).

У Рішенні Європейського суду з прав людини у справі "Надточий проти України" від 15.05.2008р. зазначено, що принцип рівності сторін передбачає, що кожна сторона повинна мати розумну можливість представляти свою сторону в умовах, які не ставлять її в суттєво менш сприятливе становище в порівнянні з опонентом.

Змагальність означає таку побудову судового процесу, яка дозволяє всім особам - учасникам певної справи відстоювати свої права та законні інтереси, свою позицію у справі.

Принцип змагальності є процесуальною гарантією всебічного, повного та об`єктивного з`ясування судом обставин справи, ухвалення законного, обґрунтованого і справедливого рішення у справі.

Статтею 74 Господарського процесуального кодексу України встановлено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог та заперечень.

Відповідно до ст.ст. 76, 77 Господарського процесуального кодексу України, належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

За таких обставин, оцінивши подані докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на повному, всебічному і об`єктивному розгляді в судовому засіданні всіх обставин справи в їх сукупності, суд дійшов висновку про задоволення позовних вимог у повному обсязі, з покладенням судового збору на відповідача відповідно до ст. 129 ГПК України.

Керуючись ст.ст. 13, 73, 74, 75, 76-80, 123, 129, 232, 236-242, 327 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд,-

в и р і ш и в:

1. Позов задоволити.

2. Стягнути з Фізичної особи - підприємця Потапчука Олександра Анатолійовича ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "88 ЛОГІСТІКС" (43020, місто Луцьк, вулиця Рівненська, будинок 54, ) 350 758, 04 грн. заборгованості в т.ч. 250 024 грн. - попередньої оплати, 27 093, 23 грн. - пені, 62 409,62 грн. - інфляційних втрат та 11 258 грн. - 3% річних та 5262 грн. витрат, пов`язаних зі сплатою судового збору.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення може бути оскаржено до Північно-західного апеляційного господарського суду протягом 20 днів з дня складання повного тексту судового рішення.

Повний текст рішення

складено 18.01.2024.

Суддя В. М. Дем`як