ЗАХІДНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
_________________________________________________________________________________________________________
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"11" січня 2024 р. Справа №907/37/22

Західний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючої судді Орищин Г.В.,

суддів Галушко Н.А.,

Желіка М.Б.

секретар судового засідання Костерева О.А.

розглянув апеляційну скаргу Фізичної особи підприємця Кухара Івана Степановича та Малого підприємства «Надія»

на рішення Господарського суду Закарпатської області від 16.06.2023 (повний текст рішення складено 26.06.23, суддя Лучко Р.М.)

у справі № 907/37/22

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Шкала-Енерджі», м. Тячів

до відповідача 1 Малого підприємства «Надія», м. Тячів

до відповідача 2 Фізичної особи підприємця Кухара Івана Степановича, смт. Буштино

про визнання недійсними договору № 27 від 31.12.2014, угоди про припинення зобов`язання передачею відступного від 01.06.2017, договору № 27А про відступлення права вимоги (цесії) від 03.12.2018

за участю представників в режимі відеоконференції поза межами приміщення суду:

від позивача Іванов А.О.

від відповідача 1 Орбан Н.Л.

від відповідача 2 - Сосула О.О. (в залі суду)

18.01.2022 Товариство з обмеженою відповідальністю (далі ТОВ) «Шкала-Енерджі» звернулося до Господарського суду Закарпатської області з позовом до малого підприємства (далі МП) «Надія» та до Фізичної особи підприємця (далі ФОП) Кухара Івана Степановича про визнання недійсним договору № 27 від 31.12.2014, угоди про припинення зобов`язання передачею відступного від 01.06.2017, договору № 27А про відступлення права вимоги (цесії) від 03.12.2018.

В обґрунтування своїх позовних вимог позивач, зокрема, покликається на фіктивність укладених між відповідачами договору за № 27 від 31.12.2014, угоди про припинення зобов`язання передачею відступного від 01.06.2017, договору № 27А про відступлення права вимоги (цесії) від 03.12.2018, які, за твердженням позивача, укладені без наміру настання правових наслідків, які притаманні таким договорам, зі зловживанням правом та використанням приватно - правового інструментарію всупереч його призначенню.

Водночас, позивач зазначає, що оспорювані договір оренди, угода про відступне та договір про відступлення права вимоги безпосередньо впливають на права та законний інтерес ТОВ «Шкала-Енерджі», оскільки на підставі таких правочинів ФОП Кухарем І.С. подано до Господарського суду Закарпатської області позов про стягнення з позивача 75000,00 доларів США збитків. Серед іншого, позивач звертає увагу суду на те, що відповідач-2 пов`язаний із засновником відповідача-1 родинними зв`язками.

Господарський суд Закарпатської області в рішенні від 16.06.2023 у справі № 907/37/22 позовні вимоги ТОВ «Шкала-Енерджі» задоволив; визнав недійсним договір № 27 від 31.12.2014, укладений між МП «Надія» та ФОП Кухарем І.С.; визнав недійсним договір про відступлення права вимоги (цесії) № 27А від 03.12.2018, укладений між МП «Надія» та ФОП Кухарем І.С.; з відповідачів на користь позивача стягнув по 3721,50 грн. сплаченого судового збору.

При ухваленні вказаного рішення, місцевий господарський суд виходив з наступного:

- досліджуючи наявність підстав для визнання недійсними оспорюваних у даній справі договорів з підстав їх фіктивності суд повинен встановити обставини виконання договору № 27 від 31.12.2014, угоди про припинення зобов`язання передачею відступного від 01.06.2017, договору № 27А про відступлення права вимоги (цесії) від 03.12.2018, умисел в обох сторін даних правочинів, тобто визначити чи знали сторони таких правочинів заздалегідь, що вони не будуть виконані чи фактичне укладення оспорюваних договорів обумовлювалося іншими цілями;

- укладений між відповідачами у справі договір № 27 від 31.12.2014 за своєю правовою природою є договором найму (оренди), метою якого є надання орендодавцем орендарю в строкове платне користування визначеного договором майна. Водночас, судом встановлено, що доказів виконання сторонами договору № 27, як-то передання майна в оренду/повернення з оренди, нарахування/сплату орендної плати, оплати користувачем страхування орендованого складського приміщення суду не надано;

- за клопотанням позивача, який ставить під сумнів дату укладення спірного договору, судом було витребувано у відповідачів оригінал договору № 27 від 31.12.2014 з метою дослідження такого в ході технічної експертизи документів. Однак, відповідачі оригіналу витребуваного судом договору № 27 від 31.12.2014 не подали, а їх представники, в обґрунтування неподання витребуваних судом документів, покликалися на ненадання договору їх довірителями, позаяк такий частково пошкоджений за наслідками проведеної експертизи. Суд вказані відповідачами обставини розцінив як суб`єктивне небажання особи надавати оригінал витребуваного судом доказу. Таким чином, з огляду на поведінку відповідачів, які свідомо ухилилися від виконання вимог суду та надання з метою проведення судової експертизи відповідних оригінальних примірників договору № 27 від 31.12.2014, суд на підставі ч. 10 ст. 81 ГПК України визнав встановленою обставину укладення МП «надія» та ФОП Кухар І.С. договору № 27 не в ту дату, яка на ньому зазначена, а значно пізніше;

- висновки експерта № 8675 від 22.08.2022 та № 8674 від 19.08.2022, які виготовлені на замовлення відповідачів, не прийняті судом до уваги, з огляду на приписи ч. 1 ст. 101 ГПК України, оскільки відповідачі відмовилися надати суду оригінал договору № 27 від 31.12.2014 з підстав його пошкодження та неможливістю, у зв`язку з цим, проведення повторного експертного дослідження;

- судом відхилено доводи відповідача-1 щодо реальності наміру сторін договору № 27 та мети його укладення з посиланням на листи № 72 від 30.09.2014 та № 84 від 11.11.2014, які за змістом містять заперечення щодо пролонгації договору оренди № 25А, з огляду на неналежність доказів, які підтверджують надсилання таких листів. Судом також відхилено й лист ФОП Кухара І.С. від 07.01.2015, адресованого ТОВ «Міськспецексперт», позаяк відповідачами не подано суду належних первинних доказів надіслання означеного листа адресату. Водночас, судом відхилено доводи відповідача про преюдиційність обставин, що встановлені в постанові Західного апеляційного господарського суду від 10.12.2019 у справі №907/720/18 про порушення ТОВ «Шкала-Енерджі» умов договору оренди №25А від 20.06.2014 в частині своєчасного повернення складських приміщень з оренди, позаяк з іншого судового рішення суду апеляційної інстанції у справі №907/848/20, яке постановлено пізніше, вбачається, що в спірних правовідносинах між МП «Надія» та ТОВ «Шкала-Енерджі» мало місце неоформлення належним чином документально повернення складського приміщення за договором №25А від 20.06.2014 з оренди, а не його неповернення з 2015 року взагалі. Таким чином, судом також спростовано аргументи відповідачів, що обов`язок для ТОВ «Шкала-Енерджі» зі сплати штрафу в розмірі 75000,00 доларів США причинно-наслідковим зв`язком пов`язується з неналежним виконанням товариством зобов`язання зі своєчасного повернення майна з оренди за договором №25А від 20.06.2014, а не з укладенням відповідачами у справі оспорюваних договорів, в яких така штрафна санкція як 75 000,00 доларів США спершу і виникає для МП «Надія» та далі відповідно до угоди про припинення зобов`язання передачею відступного від 01.06.2017, трансформується в збитки МП «Надія», які за договором №27А від 03.12.2018 відступаються на користь ФОП Кухара І.С.;

- виходячи зі стандарту вірогідності доказів, суд дійшов висновку, що укладення відповідачами договору №27 відбулося не в дату, яка на ньому зазначена (31.12.2014), а значно пізніше, що в сукупності з відсутністю будь-яких доказів реального виконання даного договору чи принаймні наміру сторін його виконувати у визначені договором №27 строки (з 02.02.2015), підтверджує обґрунтованість аргументів позивача про спотворення дійсних намірів сторін даного договору та відсутність у МП «Надія» та ФОП Кухар І.С. наміру створення обумовлених договором №27 правових наслідків у вигляді передачі з 02.02.2015 складського приміщення за адресою: м. Тячів, вул. Пролетарська, 2, в строкове платне користування;

- водночас, за встановленими у даній справі обставинами директор МП «Надія», який від імені підприємства зазначений підписантом як договору оренди №27, так і угоди про припинення зобов`язання передачею відступного від 01.06.2017 та договору №27А від 03.12.2018 про відступлення права вимоги, з 09.11.1991 року є чоловіком рідної сестри відповідача-2 у справі Кухара І.С., що підтверджується витягами з Державного реєстру актів цивільного стану громадян щодо актового запису про народження і про шлюб та безумовно підтверджує пов`язаність відповідачів між собою;

- з огляду на вказані обставини в сукупності, місцевий господарський суд дійшов висновку про обґрунтованість та доведеність позовних вимог ТОВ «Шкала-Енерджі» про визнання недійсними оспорюваних договорів з підстав їх фіктивності відповідно до ст. 234 ЦК України. Водночас, у зв`язку із відсутністю в матеріалах справи доказів виконання оспорюваних правочинів, суд, враховуючи правові Висновки Верховного Суду в справах про визнання недійсними правочинів з підстав їх фіктивності, визнав оспорювані правочини недійсними без застосування реституції.

Не погодившись з ухваленим рішенням місцевого господарського суду, відповідачі подали апеляційну скаргу, в якій, зокрема, зазначили наступне:

- встановивши на підставі п. 5.1., 5.2. угоди від 01.06.2017, що відступне передається без акту приймання-передачі з моменту підписання цієї угоди, суд дійшов до взаємосуперечливого висновку про те, що йому не надано доказів виконання угоди та приймання-передачі відступного;

- постановляючи ухвалу від 16.08.2022 про витребування оригіналів документів для подальшого проведення за клопотанням позивача судової технічної експертизи документів, суд не врахував тієї обставини, що оригінали цих документів ще до пред`явлення позову в даній справи були надіслані на адресу Закарпатського відділення Львівського науково-дослідного інституту судових експертиз, а також того, що відсутня одночасна сукупність умов, визначених ч. 1 ст. 99 ГПК України, які необхідні для призначення експертизи. Дійшовши до висновку про необхідність проведення судової технічної експертизи документів, суд не врахував, що час виконання підписів директора МП«Надія» Сосули О.М. та ФОП Кухара І.С. в оспорюваних договорах встановити неможливо, у зв`язку з відсутністю методики за якою можна визначити давність нанесення підписів кульковою ручкою із гелевим чорнилом;

- скаржники зазначають про необґрунтованість доводів про звернення останніх до Закарпатського відділення Львівського науково-дослідного інституту судових експертиз з заявами про проведення технічного дослідження документів 08.08.2022 та стверджують, що таке звернення мало місце 28.12.2021 (до пред`явлення позову в даній справі), що, в свою чергу, пояснює поведінку відповідачів з приводу неможливості виконання ухвали Господарського суду Закарпатської області у даній справі від 16.08.2022 про витребування оригіналів документів для подальшого проведення за клопотанням позивача судової технічної експертизи документів;

- дійшовши висновку про те, що виходячи з підстав позову встановленню підлягає обставина чи був взагалі укладений договір оренди № 27 в дату, яка на ньому зазначена - 31.12.2014, та, відповідно, чи переслідували сторони даного договору дійсну правомірну мету правочину відповідного виду - надання орендодавцем в строкове платне користування орендарю майна, місцевий господарський суд не врахував положення ч. 3 ст. 631 ЦК України, за змістом якої сторони можуть встановити, що умови договору застосовуються до відносин між ними, які виникли до його укладення, а тому фіктивність спірного договору може пов`язуватись не з датою його укладення, а з тим чи він спрямований на реальне настання обумовлених ним правових наслідків (ч. 1, 5 ст. 203, ст.ст. 215, 234 ЦК України);

- встановивши, що відсутність доказів фактичного передання в оренду складських приміщень за адресою: м. Тячів, вул. Пролетарська, 2, площею 500 м2 у межах договору № 27 від 31.12.2014 може пояснюватися несвоєчасним поверненням об`єкта оренди попереднім орендарем (ТОВ «Шкала-Енерджі»), на переконання скаржника суд першої інстанції дійшов помилкового висновку про наявність обов`язку і реальної потреби МП «Надія» (орендодавця) нараховувати ФОП Кухарю І.С. (орендар) орендну плату та відображати її у податковому обліку, а ФОП Кухара І.С. (орендар) здійснювати авансовий орендний платіж за непереданий об`єкт оренди та здійснити страхування майна;

- місцевий господарський суд на підставі ч. 10 ст. 81 ГПК України визнав встановленою обставину укладення МП «Надія» та ФОП Кухар І.С. договору № 27 не в ту дату, яка на ньому зазначена, а значно пізніше, однак не врахував, що оригінали цих договорів неодноразово оглядались в межах справи №907/726/18;

- не врахувавши на підставі ч. 6 ст. 91 ГПК України копії описів вкладення щодо надсилання листів № 72 від 30.09.2014 та № 84 від 11.11.2014, за змістом яких МП «Надія» повідомляє ТОВ «Шкала-Енерджі» про наявність заперечень проти пролонгації договору оренди за № 25А від 20.06.2014 та пропонує інше приміщення в оренду після закінчення строку дії цього договору, суд не врахував, що оригінали цих доказів оглядались у межах справи №907/720/18, а встановлені у цій справі обставини є преюдиційними та не підлягають доказуванню;

- не врахувавши об`єктивну неможливість надання відповідачами розрахункових документів, які б свідчили про відправку МП «Надія» на адресу ТОВ «Шкала-Енерджі» листів від 30.09.2014, від 11.11.2014, а також надсилання ФОП Кухар І.С. на адресу ТОВ «Міськспецексперт» листа від 07.01.2015, оскільки такі знищені за закінченням терміну їх зберігання, суд фактично не виконав вимоги ч. 2 ст. 86 ГПК України щодо вірогідності і взаємного зв`язку цих доказів у їх сукупності;

- враховуючи преюдиційні обставини у справі № 907/848/20 та ігноруючи обставини, які встановлені у справі №907/720/18, суд першої інстанції не врахував рішення Європейського суду з прав людини у справі "Esertas v. Lithuania" (N.50208/06 від 31.05.2012), в межах якої зроблено висновок про те, що ситуація, за якої фактичні обставини, що були встановлені в остаточному судовому рішенні в одній справі, пізніше спростовуються судом у новій справі між тими самими сторонами, є тотожною ситуації, у якій завдяки новому розгляду справи, в якій ухвалене остаточне та обов`язкове рішення, останнє скасовується повністю, відповідно така ситуація суперечить принципу правової визначеності, що є порушенням статті 6 § 1 Конвенції.

З огляду на наведені обставини, скаржники просять відмовити в задоволенні позовних вимог ТОВ «Шкала-Енерджі», крім цього, у відповідності до ч. 2 ст. 254 ГПК України, просять скасувати ухвали Господарського суду Закарпатської області від 16.08.2022 (про витребування оригіналів документів), від 03.11.2022 (про відмову в призначенні повторної технічної експертизи), від 28.02.20203 (в частині висновків про сумнівність добросовісності відповідачів у використанні своїх процесуальних прав та виконанні обов`язків щодо надання доказів), як такі, що не підлягають оскарженню окремо від рішення суду.

Скориставшись своїм правом, наданим ст. 263 ГПК України, позивач подав відзив на апеляційну скаргу, в якому заперечив доводи апелянтів та зазначив таке:

- відповідачі в своїй апеляційній скарзі зазначили про суперечливість висновків місцевого господарського суду про відсутність доказів виконання угоди та приймання-передачі відступного, з огляду на положення п. 5.1 та 5.2 угоди, однак позивач зазначає, що за змістом п. 1.2, 8.1-8.5 угоди терміном підписання угоди є 10.06.2018, а відступним є корпоративні права. Водночас, суд дійшов обґрунтованого висновку про те, що доказів виконання сторонами угоди, зокрема, доказів документального оформлення факту користування складськими приміщеннями площею 500м2, яке розташоване за адресою м. Тячів, вул. Пролетарська, 2, повернення складського приміщення з безоплатного користування, суду не надано;

- доводи апелянтів про звернення до Закарпатського відділення ЛНДІСЕ 28.12.2022 не відповідають дійсності, оскільки в самому висновку експерта міститься твердження про те, що матеріали на експертизу надійшли 08.08.2023. Жодних доказів про те, що матеріали було направлено на експертизу у грудні 2022 року (чеків, описів вкладення з відмітками пошти про подання, відмітки інституту про подання нарочно, тощо) матеріали справи не містять;

- позивач зауважує, що попри повернення з експертної установи оригіналів оспорюваних договорів, зокрема, договору № 27 від 31.12.2017, такі відповідачами суду, на виконання вимог ухвали від 16.08.2022, надані не були, що слугувало підставою для відмови в задоволенні клопотання позивача про призначення у справі судової технічної експертизи згаданих документів. Разом з тим, позивач зазначає, що не можуть вважатися такими об`єктивними причинами зазначені представниками відповідачів мотиви ненадання оригіналів примірників договору №27 від 31.12.2014 з підстав їх часткового пошкодження за наслідками проведеної експертизи, позаяк наведені обставини не виключають можливості надання таких оригіналів договору суду, а лише свідчать про суб`єктивне небажання особи надавати оригінал витребуваного судом доказу;

- з огляду на те, що витребування від відповідачів оригіналу договору №27 від 31.12.2014 позивачем в клопотанні від 13.01.2022 обґрунтовувалося необхідністю призначення у справі судової технічної експертизи давності виготовлення договору №27 від 31.12.2014 (який за позицією ТОВ «Шкала-Енерджі» виготовлений значно пізніше ніж дата, яка на ньому зазначена, «заднім числом»), відповідачі свідомо ухилилися від виконання вимог суду та надання з метою проведення судової експертизи відповідних оригінальних примірників спірного договору, на переконання позивача, суд справедливо, на підставі ч. 4-10 ст. 81 ГПК України, визнав встановленою обставину укладення МП «Надія» та ФОП Кухар І.С. договору №27 не в ту дату, яка на ньому зазначена, а значно пізніше;

- позивач вважає безпідставним покликання скаржників в апеляційній скарзі на положення ч. 3 ст. 631 ЦК України, оскільки договір оренди не був спрямований на оренду, а на створення підстав для вимоги про сплату штрафу, адже на момент створення цього документу у 2018 році, МП «Надія» було достеменно відомо про те, що позивач не підписав акт про повернення майна з оренди і нібито не повернув майно МП «Надія». Угода про відступне була спрямована не на врегулювання заборгованості між відповідачами, а була спрямована на створення ілюзії появи регресної вимоги та обходу пропущеного строку позовної давності на стягнення коштів з позивача. Договір про відступлення прав вимоги був спрямований не на перехід реального права вимоги, а був спрямований на переведення прав за неіснуючими зобов`язаннями на пов`язаний родинними зв`язками ФОП та створення іншого позивача для звернення з позовом до суду про стягнення коштів з позивача. Отже, судом справедливо задоволено позовні вимоги про недійсність означених правочинів;

- не заслуговують на увагу твердження відповідачів про неврахування судом огляду оригіналів договорів та інших доказів в межах іншої судової справи, адже зазначене не може вважатися підставою для невиконання вимог ухвали суду в даній, водночас, відповідачами не було додано жодного доказу огляду оригіналів і в межах справи № 907/726/18. Позивач звертає увагу суду на те, що в межах справи №907/726/18 суди дійшли висновків про відмову у призначенні експертизи документів саме через предмет спору. Відтак, лише в межах справи про недійсність договорів така експертиза могла бути призначена, для чого подання оригіналів документів було необхідним;

- позивач вважає необґрунтованими доводи апелянтів про неврахування судом першої інстанції описів вкладень про надсилання листів з повідомленнями про відмову в пролонгації договору оренди, через відсутність чеків (розрахункових документів), з огляду на те, що відповідачами долучено описи вкладення оформлені всупереч вимог п.61 Правил надання послуг поштового зв`язку без зазначення номеру цінного поштового відправлення, який підлягав зазначенню на них працівником поштового зв`язку. Відтак, за змістом Закону України «Про поштовий зв`язок» належним доказом відправлення цінної кореспонденції є опис вкладення в поштовий конверт та документ, що підтверджує надання поштових послуг (фіскальний чек/поштова накладна/список згрупованих поштових відправлень);

- за текстом скарги відповідачі покликаються на судові рішення у справі №907/726/18, проте, позивач вказує, що судові рішення по суті спору у даній справі були скасовані Верховним Судом, а при новому розгляді справи позов у ній було залишено без розгляду;

- не можуть вважатися для суду преюдиційними обставини, що встановлені в постанові Західного апеляційного господарського суду від 10.12.2019 у справі №907/720/18 про порушення ТОВ «Шкала-Енерджі» умов договору оренди №25А від 20.06.2014 в частині своєчасного повернення складських приміщень з оренди, позаяк з іншого судового рішення суду апеляційної інстанції у справі №907/848/20, яке постановлено пізніше, вбачається, що в спірних правовідносинах між МП «Надія» та ТОВ «Шкала-Енерджі» мало місце неоформлення належним чином документально повернення складського приміщення за договором №25/А від 20.06.2014 з оренди, а не його неповернення з 2015 року взагалі;

- з огляду на вказане, за твердженням позивача спростовуються також і аргументи відповідачів, що обов`язок для ТОВ «Шкала-Енерджі» зі сплати штрафу в розмірі 75000,00 доларів США причинно-наслідковим зв`язком пов`язується з неналежним виконанням товариством зобов`язання зі своєчасного повернення майна з оренди за договором №25 від 20.06.2014, а не з укладенням відповідачами у справі оспорюваних договорів, в яких така штрафна санкція як 75000,00 доларів США спершу виникає для МП «Надія» та згодом, відповідно до угоди про припинення зобов`язання передачею відступного від 01.06.2017, трансформується у збитки МП «Надія», які за договором №27А від 03.12.2018 відступаються на користь ФОП Кухара I.C.;

- щодо оскарження відповідачами ухвал, які не оскаржуються окремо від рішення, позивач зазначає, що питання про відсутність сукупності умов для призначення експертизи не було предметом розгляду 16.08.2022 та/або результатом постановлення ухвали про витребування доказів; доводи апелянтів про неможливість проведення експертизи через відсутність методики експертизи гелевих чорнил вважає безпідставними, оскільки такі не стосуються витребування судом оригіналів доказів, а встановлення давності документа можливе за іншими критеріями такими, як дослідження фарби печаток, тощо. Позивач звертає увагу суду на те, що відповідачами до апеляційної скарги включаються й заперечення на ухвалу суду від 03.11.2022 про відмову в призначенні експертизи, однак в тексті апеляційної скарги не йдеться про те, з чим саме в частині мотивації вказаної ухвали не погоджуються апелянти. Також, не міститься в тексті апеляційної скарги й жодних доводів чи аргументів щодо незаконності ухвали суду від 28.02.2023 в частині певних висновків суду.

Таким чином, за вказаних обставин, позивач просить суд апеляційної інстанції залишити оскаржуване рішення без змін, а апеляційну скаргу МП «Надія» та ФОП Кухара І.С. без задоволення.

Процесуальний хід розгляду справи відображений у відповідних ухвалах Західного апеляційного господарського суду.

За клопотанням представників позивача та відповідача-1, розгляд справи відбувався з вказаними представниками в режимі відеоконференції поза межами приміщення суду з використанням власних технічних засобів.

В дане судове засідання на зв`язок із судом вийшли представники позивача та відповідача-1, в приміщення суду прибув представник відповідача-2, які підтримали свої доводи, міркування та заперечення, викладені в апеляційній скарзі та у відзиві на неї, а також висловлені у попередніх судових засіданнях.

Заслухавши пояснення представників сторін, розглянувши матеріали справи, оцінивши подані сторонами докази на відповідність їх фактичним обставинам і матеріалам справи, судова колегія вважає, що підстави для задоволення апеляційної скарги та скасування оскаржуваного рішення відсутні, з огляду на наступне:

20 червня 2014 року між Малим підприємством «Надія» та Товариством з обмеженою відповідальністю «Шкала-Енерджі» було укладено договір за №25/А (далі договір №25/А), за умовами п. 1.1 якого МП «Надія» передало, а ТОВ «Шкала-Енерджі» прийняло в строкове платне користування складське приміщення (в т.ч. дві навантажувально-розвантажувальні естакади), що розташоване за адресою: м. Тячів, вул. Пролетарська, 2. Загальна корисна площа складу - 500,0 м2.

За умовами п. 2.1 договору від 20.06.2014 за №25/А вартість користування складським приміщенням склала 1,5 долара США за один квадратний метр. Плата за користування складським приміщенням здійснюється поквартально авансовим платежем, шляхом банківського переказу 2250 доларів США у гривневому еквіваленті по закупівельному курсу долара США в АТ «ОТП Банк» на день розрахунку.

В п 6.1. сторони визначили, що вказаний договір діє з 20.06.2014 до 31.12.2014.

31.12.2014 між МП «Надія», як підприємством, в особі директора Сосули О.М., та Фізичною особою-підприємцем Кухарем І.С., як користувачем було укладено договір №27 (далі договір №27), за умовами якого підприємство зобов`язалося з 02.02.2015 передати, а користувач прийняти в строкове платне користування складське приміщення (в тому числі дві навантажувально-розвантажувальні естакади), що розташоване за адресою: м. Тячів, вул. Пролетарська, 2, загальною корисною площею складу 500 м2. (п. 1.1. договору № 27).

В п. 2.1. договору №27 сторони погодили вартість користування складським приміщенням, яка становила 4,5 доларів США за 1 м2 в гривневому еквіваленті по закупівельному курсу долара США в «ОТП Банк» на день розрахунку.

Сторони у вказаному пункті визначили, що плата за користування складським приміщенням здійснюється поквартально авансовим платежем, шляхом банківського переказу на р/р підприємства (розрахована за формулою 500 м2 х 4,5 доларів США = 2250 доларів США х 3 місяці) та становила 6750 доларів США в гривневому еквіваленті по закупівельному курсу долару США в «ОТП Банк» на день розрахунку, при чому перший авансовий платіж за три місяці користувач проводить в день передачі йому приміщення згідно акта приймання-передачі. Всі наступні авансові платежі проводяться користувачем за 10 днів до закінчення попереднього трьохмісячного терміну.

В розділі 3 договору №27 сторони визначили ряд обов`язків користувача, зокрема, користувач за умовами даного договору зобов`язувався забезпечити протипожежну безпеку складського приміщення, а також нести повну відповідальність за протипожежний стан; своєчасно і в повному обсязі сплачувати встановлені згідно договору платежі; проводити оплату за страхування складського приміщення на весь термін договору, на користь підприємства; у випадку припинення дії договору повернути підприємству складське приміщення в належному стані, з урахуванням фізичного зносу, та провести усі розрахунки за користування складом (п. 3.2- 3.5).

Поряд з правами та обов`язками користувача і підприємства, умови вказаного договору (п. 5.2 договору № 27) визначають також і відповідальність підприємства у разі не передання користувачу складського приміщення, визначеного в п. 1.1. цього договору в термін, визначений п. 1.1. договору, яка полягає у сплаті підприємством на користь користувача штрафу в розмірі 75000,00 доларів США за офіційним курсом на день здійснення платежу.

Докази які б свідчили про виконання сторонами умов договору №27: передання майна в оренду/повернення з оренди, нарахування/сплату орендної плати, оплата користувачем страхування орендованого складського приміщення суду, в матеріалах справи відсутні, а сторонами не надані.

Матеріали справи вказують, що 01.06.2017 між МП «Надія», як боржником в особі директора Сосули О.М., та ФОП Кухарем І.С., як кредитором, було підписано угоду про припинення зобов`язання передачею відступного (далі угода). Разом з тим, п. 1.2 угоди сторони погодили, що терміном підписання цієї угоди є 10 червня 2018 року.

В п. 2.1. угоди сторони домовилися про припинення зобов`язань боржника зі сплати штрафу в розмірі 75000 доларів США, який виник у зв`язку з непереданням кредитору складського приміщення, в термін, визначений п. 1.1. та 4.1. договору №27, внаслідок надання боржником замість виконання цих зобов`язань відступного відповідно до умов цієї угоди.

Відповідно до п. 4.1, 4.2 угоди МП «Надія» безоплатно передає ФОП Кухару І.С., як відступне, право користування (оренди) протягом двох років складським приміщенням площею 500 м2, яке розташоване за адресою: м. Тячів, вул. Пролетарська, 2, в рахунок погашення зобов`язання по сплаті штрафу в розмірі 75000 доларів США, який виник у зв`язку з невиконанням п. 1.1 та 4.1 договору від 31.12.2014 за № 27. Вартість відступного становить 75000 доларів США.

За змістом п. 5.1., 5.2. угоди відступне у вигляді права користування (оренди), яке визначене пунктом 4.1. цієї угоди надається боржником і приймається кредитором без підписання акта приймання-передачі, з моменту підписання цієї угоди, що свідчить про набуття нею (угодою) законної сили. Дворічний строк права кредитора на користування (оренду) складського приміщення площею 500 м2, яке розташоване за адресою: м. Тячів, вул. Пролетарська, 2, розпочинається з моменту підписання цієї угоди.

Варто зауважити, що умови пунктів вказаної угоди є взаємосуперечливими, а саме п.п. 1.2., 8.1.-8.5. очевидно суперечать пунктами 4.1., 4.2. щодо форми надання відступного (якими відповідно до п.п. 8.1.-8.5. є корпоративні права) та терміну підписання угоди (10.06.2018 відповідно до п. 1.2. угоди).

Разом з тим, доказів виконання сторонами угоди, зокрема, доказів документального оформлення факту користування складським приміщенням площею 500 м2, яке розташоване за адресою: м. Тячів, вул. Пролетарська, 2, повернення складського приміщення з безоплатного користування суду не надано.

Крім цього, між МП «Надія» та ФОП Кухарем І.С. 03.12.2018 було укладено договір про відступлення права вимоги (цесії) за №27А (далі договір №27А), за умовами п. 1.1. якого МП «Надія», як первісний кредитор в особі директора Сосули О.М., відступило на користь ФОП Кухара І.С.(новий кредитор) право вимоги первісного кредитора до ТОВ «Шкала-Енерджі» на стягнення в порядку ст. 1166 ЦК України збитків у розмірі 75000 доларів США штрафу, сплаченого МП «Надія» на користь ФОП Кухара І.С. внаслідок порушення умов договору оренди №27 від 31.12.2014, погашення за якими відбулося внаслідок укладення угоди від 01.06.2017 про припинення зобов`язання шляхом передачі відступного.

У пунктах 2.1., 2.2. договору №27А первісний кредитор та новий кредитор домовились, що загальна вартість відступлених прав вимоги за цим договором становить 75000,00 доларів США та повинна бути сплачена новим кредитором, відповідно до п. 2.2. цього договору, протягом трьох років з дня укладення цього договору.

Докази виконання сторонами договору №27А, такі як, докази оплати вартості новим кредитором отриманої від первісного кредитора грошової вимоги в матеріалах справи відсутні.

Вважаючи, що договір оренди №27, угода про передання відступного та договір №27А про відступлення права вимоги (далі разом оспорювані договори) є фіктивними, позаяк укладені особами, пов`язаними родинними зв`язками, «заднім числом» («про людське око»), без наміру настання правових наслідків, які притаманні таким договорам, «використовуючи право на зло», з метою обійти пропущений строк на стягнення коштів за укладеним між МП «Надія» та ТОВ «Шкала-Енерджі» 20.06.2014 договором оренди №25А, ТОВ «Шкала-Енерджі» звернулося до суду з даним позовом. Водночас, задля доведення фактичної дати укладення оспорюваних договорів, яка, за позицією позивача, не збігається з зазначеною на таких договорах датою, останній долучив до позовної заяви клопотання про призначення судової технічної експертизи документів та, з метою проведення експертизи, про витребування від відповідачів оригінальних примірників договору оренди №27, датованого 31.12.2014.

Розглянувши вказані клопотання, Господарський суд Закарпатської області в ухвалі від 16.08.2022 задоволив клопотання позивача та зобов`язав відповідачів в строк до 05.09.2022 подати суду оригінал договору №27 від 31.12.2014. Однак, відповідачі вимоги вказаної ухвали суду не виконали, оригінали договору №27 від 31.12.2014 не подали.

Натомість, як свідчать матеріали справи 08 серпня 2022 року МП «Надія» та ФОП Кухар І.С. звернулися до Закарпатського відділення Львівського науково-дослідного інституту судових експертиз з заявами про проведення технічного дослідження документів.

Відповідно до виготовленого на замовлення МП «Надія» висновку експерта за №8675 від 22.08.2022 та висновку експерта за №8674 від 19.08.2022 виконаного на замовлення ФОП Кухар І.С., відбиток печатки МП «Надія» та печатки ФОП Кухар І.С. у договорі оренди №27 від 31.12.2014 нанесені у той період, що і дата виготовлення документа у 2014 році; відбиток печатки МП «Надія» та печатки ФОП Кухар І.С. в угоді від 01.06.2017 про припинення зобов`язання шляхом передачі відступного, нанесені у той період, що і дата виготовлення документа у 2017 році; відбиток печатки МП «Надія» та печатки ФОП Кухар І.С. у договорі № 27А від 03.12.2018 про відступлення права вимоги, нанесені у той період, що і дата виготовлення документа у 2018 році.

Встановити час виконання підписів директора МП «Надія» Сосули О.М. та ФОП Кухара І.С. на оспорюваних договорах експертом не видалося за можливе, у зв`язку з їх виконанням кульковою ручкою із гелевим чорнилом, про що зазначено в дослідницькій частині висновків експерта №8675 від 22.08.2022 та №8674 від 19.08.2022.

З матеріалів справи вбачається, що для роз`яснення вказаних висновків, місцевим господарським судом 22.05.2023 було постановлено ухвалу про виклик в судове засідання судового експерта Кормош О.В. Матеріали справи свідчать, що викликаний експерт прибув в судове засідання 31.05.2023, надав пояснення та зазначив, що висновок про відповідність дати укладення оспорюваних договорів експертом здійснювався шляхом порівняння фрагментів відтиску печаток МП «Надія» та ФОП Кухара І.С. на оригіналах договору №27 від 31.12.2014, угоди від 01.06.2017, договору №27А від 03.12.2018 з відповідними відтисками печаток відповідачів (зразками) на первинних документах МП «Надія» та ФОП Кухара І.С., датованих протягом 2013-2019 років, які надавалися відповідачами для проведення експертного дослідження та були їм повернуті разом з висновками експерта та оригіналами оспорюваних договорів.

Разом з тим, експерт зазначив, що окрім безпосереднього дослідження відбитків печаток на предмет виявлення сукупності ознак тимчасового характеру (дефектів експлуатаційного походження) ним використовувалися частково руйнуючі методи дослідження, що полягали у зволоженні частин відтисків печаток відповідачів на оригіналах оспорюваних договорів з метою визначення, зокрема, способу нанесення печатки (безпосередній відтиск печатки чи кольоровий принт).

Водночас, незважаючи на повернення з експертної установи оригіналів оспорюваних договорів, зокрема, договору оренди №27 від 31.12.2014, вимоги ухвали від 16.08.2022 не виконано, оригінали витребуваного судом договору відповідачами суду не надано.

Обґрунтовуючи неможливість подання означених документів, відповідачі в своїх поясненнях покликалися на пошкодження на таких підписів і печаток внаслідок проведення експертних досліджень, що, в свою чергу, унеможливить виконання повторної експертизи. З наведених причин, відповідачі не вбачали об`єктивної необхідності у виконанні вимог ухвали суду від 16.08.2022 та відмовилися надавати оригінал договору №27 від 31.12.2014 для проведення повторної експертизи, про що зазначено в ухвалі Господарського суду Закарпатської області від 03.11.2022 у даній справі, що виключило можливість призначення експертизи через відсутність об`єкта дослідження.

Судом також встановлено, що за наслідками задоволеного ухвалою суду від 03.11.2022 клопотання позивача про витребування доказів стосовно родинних зв`язків, Західним міжрегіональним управлінням Міністерства юстиції відповідно до листа №2478/9.3-22/1863 від 15.11.2022 надано суду витяги з Державного реєстру актів цивільного стану громадян щодо актового запису про народження №7, №2 від 14.11.2022 та щодо актового запису про шлюб №0 від 14.11.2022, зі змісту яких вбачається, що рідна сестра відповідача-2 у справі ОСОБА_1 - Кухар Ольга Степанівна є дружиною керівника МП «Надія» на час укладення оспорюваних договорів ОСОБА_2 зі зміненим з дати державної реєстрації шлюбу (09.11.1991) прізвищем на прізвище чоловіка ОСОБА_3 (а.с. 17-22 т. 2).

Вказана обставина відповідачами у справі належними та допустимими доказами не спростована

Крім того, про фіктивність оспорюваних договорів, за позицією позивача, свідчать, в тому числі й долучені до позовної заяви роздруківки з декларацій Кухара І.С., як особи, уповноваженої на виконання функцій держави або місцевого самоврядування за 2016 та 2017, які подавалася відповідачем-2 як депутатом Буштинської селищної ради та, в яких Кухаром І.С. не зазначено ні про оренду складів МП «Надія», ні про отримання будь-яких активів від відповідача-1 у справі.

Відповідачі в свою чергу, як на підтвердження реальної необхідності та мети укладення договору оренди №27 від 31.12.2014, покликаються на укладений 10.09.2014 між ТОВ «Міськспецексперт» (товариство) та ФОП Кухар І.С. (дистриб`ютор) дистриб`юторського договору №376, за змістом якого Товариством надано дистриб`ютору та його дилерам право на поширення продукції товариства на території України в Закарпатській області та в країнах Європейського союзу (п. 1.2. дистриб`юторського договору). Відповідач-2 стверджує, що в межах цього договору, ФОП Кухар І.С. потребував значну кількість складських приміщень, на яких можна було б постійно зберігати товари, при умові наявності у власності або користуванні складських приміщень у м. Тячеві (за якої ТОВ «Міськспецексперт» погоджувалось укласти з ФОП Кухар І.С. згаданий договір). За твердженням відповідача-2 про факт підписання з відповідачем-1 договору №27 саме 31.12.2014 він (як дистриб`ютор) повідомив Товариство листом від 07.01.2015.

Відповідач-1, в свою чергу, посилається на листи за №72 від 30.09.2014 та за №84 від 11.11.2014, в яких МП «Надія» повідомляє ТОВ «Шкала-Енерджі» про неможливість пролонгації договору оренди №25А від 20.06.2014 (лист №72 від 30.09.2014) та про пропозицію оренди іншого приміщення після закінчення строку дії договору оренди №25А від 20.06.2014 (лист №84 від 11.11.2014). На підтвердження факту надіслання означених листів позивачу МП «Надія» надано суду копії описів вкладення в цінний лист від 30.09.2014 та від 11.11.2014.

Водночас, як вбачається з матеріалів справи, оригіналів описів вкладення в цінні листи від 30.09.2014 та від 11.11.2014 відповідачем-1 на вимогу суду не надано, тоді як позивач заперечує отримання у 2014 році від МП «Надія» означених листів.

Варто зауважити, що між сторонами у справі наявні судові спори щодо користування позивачем нерухомим майном в м. Тячів, по вул. Пролетарська, 2, в тому числі, об`єктом оренди за договором №25/А від 20.06.2014, зокрема:

- справа за №907/172/18 за позовом МП «Надія» до ТОВ «Шкала-Енерджі» про стягнення заборгованості за договорами оренди № 25 від 20.06.2014 року, № 1/2016 від 15.05.2016 року, № 2/2016 від 30.11.2016 року, № 26 від 01.01.2015 року, в якій Господарським судом Закарпатської області 24.10.2018 прийнято рішення про часткове задоволення позову. Вказане рішення набрало законної сили у встановленому порядку 17.12.2018, у зв`язку з відмовою МП «Надія» від апеляційної скарги та означеним рішенням встановлено факт укладення ТОВ «Шкала-Енерджі» та МП «Надія» наступних договорів оренди:

1) №25 від 20.06.2014, предметом якого була оренда позивачем у даній справі складського приміщення Хард, що розташоване за адресою: м. Тячів, вул. Пролетарська, 2, загальною корисною площею 1290 м2, дата повернення майна з оренди 31.12.2015;

2) №26 від 01.01.2015, предметом якого була оренда позивачем у даній справі складського приміщення (в т.ч. дві навантажувально-розвантажувальні естакади), що розташоване за адресою: м. Тячів, вул. Пролетарська, 2, загальною корисною площею 300 м2, дата повернення майна з оренди 31.12.2015;

3) №1/2016 від 15.05.2016, предметом якого була оренда позивачем у даній справі складського приміщення Хард, що розташоване за адресою: м. Тячів, вул. Пролетарська, 2, загальною корисною площею 1290 м2;

4) №2/2016 від 30.11.2016, предметом якого була оренда позивачем у даній справі складського приміщення Хард, що розташоване за адресою: м. Тячів, вул. Пролетарська, 2, загальною корисною площею 1290 м2.

- справа за №907/720/18 за позовом МП «Надія» до ТОВ «Шкала-Енерджі» про стягнення 381330,00 грн неустойки, нарахованої за період з 01.01.2015 до 31.12.2015 в розмірі подвійної плати за несвоєчасне повернення з оренди складського приміщення (в т.ч. дві навантажувально-розвантажувальні естакади), що розташоване за адресою: м. Тячів, вул. Пролетарська, 2, загальною корисною площею - 500,0 м2, в якій Господарським судом Закарпатської області 23.05.2019 прийнято рішення про задоволення позову. Постановою Західного апеляційного господарського суду від 10.12.2019 скасовано означене рішення суду першої інстанції та прийнято нове рішення, яким у задоволенні позову відмовлено з підстав пропуску позивачем строку позовної давності. У вказаній постанові Західним апеляційним господарським судом встановлено укладення 20.06.2014 між МП «Надія» та ТОВ «Шкала-Енерджі» договору оренди №25/А, передання об`єкта оренди за актом-приймання передачі в оренду та відсутність у матеріалах справи доказів виконання ТОВ «Шкала-Енерджі» положень п.п. 1.5., 3.5. договору №25А після закінчення дії договору 31.12.2014 в частині повернення об`єкту оренди орендодавцю;

- справа за №907/68/20 за позовом МП «Надія» до ТОВ «Шкала-Енерджі» про стягнення 199507,50 грн неустойки, нарахованої за період з 01.03.2017 до 31.12.2017 в розмірі подвійної плати за несвоєчасне повернення з оренди складського приміщення (в т.ч. дві навантажувально-розвантажувальні естакади), що розташоване за адресою: м. Тячів, вул. Пролетарська, 2, загальною корисною площею - 500,0 м2, в якій Господарським судом Закарпатської області 03.03.2021 прийнято рішення про відмову в задоволенні позову з підстав недоведеності факту неповернення майна з оренди ТОВ «Шкала-Енерджі». Вказане рішення суду першої інстанції визнано нечинним, у зв`язку з відмовою МП «Надія» від позову;

- справа за №907/848/20 за позовом МП «Надія» до ТОВ «Шкала-Енерджі» про стягнення 245475,00 грн неустойки, нарахованої за період з 01.01.2018 до 31.12.2018 в розмірі подвійної плати за несвоєчасне повернення з оренди складського приміщення (в т.ч. дві навантажувально-розвантажувальні естакади), що розташоване за адресою: м. Тячів, вул. Пролетарська, 2, загальною корисною площею - 500,0 м2, в якій Господарським судом Закарпатської області 11.08.2021 прийнято рішення про задоволення позовних вимог. Зазначене рішення суду першої інстанції скасоване постановою Західного апеляційного господарського суду від 16.02.2023 з прийняттям нового рішення про відмову в задоволенні позовних вимог з підстав недоведеності факту неповернення майна з оренди ТОВ «Шкала-Енерджі»;

- справа за №907/726/18 за позовом ФОП Кухара І.С. до ТОВ «Шкала-Енерджі», за участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, на стороні позивача МП «Надія» про стягнення 75000,00 доларів США збитків, посилаючись на умови оспорюваних в даній справі договорів оренди за №27 від 31.12.2014, угоди про припинення зобов`язання передачею відступного від 01.06.2017, договору про відступлення права вимоги за №27А від 03.12.2018. Рішенням Господарського суду Закарпатської області від 13.03.2020 у справі №907/726/18, залишеним без змін постановою Західного апеляційного господарського суду від 10.06.2021 позовні вимоги було задоволено та стягнуто з ТОВ «Шкала-Енерджі» на користь ФОП Кухара І.С. 75000,00 доларів США, що на момент подання позову еквівалентно 2082750,00 грн. Вказані судові рішення скасовані постановою Верховного суду від 06.10.2021 з направленням справи на новий розгляд та станом на час розгляду даної справи, судом першої інстанції позовну заяву ФОП Кухара І.С. до ТОВ «Шкала-Енерджі» про стягнення коштів в ухвалі від 03.11.2022 у справі № 907/726/18 залишено без розгляду.

Направляючи справу на новий розгляд, Верховний суд у постанові від 06.10.2021 не погодився із позицією судів попередніх інстанцій, що обставина пов`язаності керівника МП «Надія» та фізичної особи-підприємця Кухара І. С. родинними зв`язками не входить до предмета доказування у цій справі, оскільки надання оцінки цим та іншим аргументам відповідача (неспівмірність штрафу, завищений розмір орендної плати за договором від 31.12.2014 № 27) в свою чергу може підтвердити чи спростувати доводи відповідача щодо реальної мети укладення договору оренди від 31.12.2014 № 27.

Право кожного звернутися до суду, якщо його права порушені або порушуються, створено або створюються перешкоди для їх реалізації або мають місце інші ущемлення прав та свобод регламентовано ст. 55 Конституції України. Аналогічну норму містить і с. 1 ст. 15 Цивільного кодексу України, яка передбачає право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Право на звернення до господарського суду в установленому цим Кодексом порядку, у відповідності до ст. 4 ГПК України, гарантується. Ніхто не може бути позбавлений права на розгляд його справи у господарському суді, до юрисдикції якого вона віднесена законом. Юридичні особи та фізичні особи-підприємці, фізичні особи, які не є підприємцями, державні органи, органи місцевого самоврядування мають право на звернення до господарського суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав та законних інтересів у справах, віднесених законом до юрисдикції господарського суду, а також для вжиття передбачених законом заходів, спрямованих на запобігання правопорушенням.

Позовом у процесуальному сенсі є звернення до суду з вимогою про захист своїх прав та інтересів, який складається із двох елементів: предмета і підстави позову.

Предметом позову є певна матеріально-правова вимога позивача до відповідача, а підставою позову - факти, які обґрунтовують вимогу про захист права чи законного інтересу. При цьому особа, яка звертається до суду з позовом, самостійно визначає у позовній заяві, яке її право чи охоронюваний законом інтерес порушено особою, до якої пред`явлено позов, та зазначає, які саме дії необхідно вчинити суду для відновлення порушеного права. У свою чергу, суд має перевірити доводи, на яких ґрунтуються позовні вимоги, у тому числі щодо матеріально-правового інтересу у спірних відносинах, і у разі встановлення порушеного права з`ясувати, чи буде воно відновлено у заявлений спосіб.

Гарантоване статтею 55 Конституції України та конкретизоване в законах право на судовий захист передбачає можливість звернення до суду за захистом порушеного права, але вимагає, щоб порушення, про яке стверджує позивач, було обґрунтованим. Таке порушення прав має бути реальним, стосуватися індивідуально виражених прав або інтересів особи, яка стверджує про їх порушення.

Отже, захисту підлягає наявне законне порушене право (інтерес) особи, яка є суб`єктом (носієм) порушених прав чи інтересів та звернулася за таким захистом до суду. Тому для того, щоб особі було надано судовий захист, суд встановлює, чи особа дійсно має порушене право (інтерес), і чи це право (інтерес) порушено відповідачем. Відсутність порушеного права чи невідповідність обраного позивачем способу його захисту способам, визначеним законодавством, встановлюється при розгляді справи по суті і є підставами для прийняття судом рішення про відмову в позові (постанова Об`єднаної палати Верховного Суду у складі суддів Касаційного господарського суду від 16.10.2020 у справі № 910/12787/17).

Під час вирішення спору про визнання недійсним оспорюваного правочину необхідно застосовувати загальні положення статей 3, 15, 16 ЦК України, які передбачають право кожної особи на судовий захист саме порушеного цивільного права. За результатами розгляду такого спору вирішується питання про спростування презумпції правомірності правочину і має бути встановлено не лише наявність підстав недійсності правочину, що передбачені законом, але й визначено, чи було порушене цивільне право особи, за захистом якого позивач звернувся до суду, яке саме право порушено, в чому полягає його порушення, оскільки в залежності від цього визначається належний спосіб захисту порушеного права, якщо воно мало місце.

Обґрунтовуючи позовні вимоги у даній справі, позивач посилається на фіктивність укладених відповідачами договору оренди №27 від 31.12.2014, угоди про припинення зобов`язання передачею відступного від 01.06.2017, договору №27А про відступлення права вимоги (цесії) від 03.12.2018, які за позицією ТОВ «Шкала-Енерджі» укладені «заднім числом» («про людське око») та, внаслідок укладення яких, відповідач-2 набув право вимоги стягнення з позивача 75000,00 доларів США штрафу, про що підприємцем було подано до Господарського суду Закарпатської області позовну заяву у справі №907/726/18.

Зміст оспорюваних договорів свідчить про наступне:

- предметом договору №27 від 31.12.2014 його сторонами (відповідачами у даній справі) визначено передання ФОП Кухар І.С. в оренду складського приміщення, що розташоване за адресою: м. Тячів, вул. Пролетарська, 2, загальною корисною площею - 500,0 м2, яке за доводами відповідачів було несвоєчасно повернуте позивачем з оренди, внаслідок чого відповідач-2 набув право вимоги стягнення штрафу в розмірі 75000,00 доларів США з відповідача-1 у справі;

- предмет угоди про припинення зобов`язання передачею відступного від 01.06.2017 стосується надання відповідачем-1 в рахунок погашення нарахованого відповідачем-2 штрафу в сумі 75000,00 доларів США права безоплатного користування складським приміщенням площею 500 м2, яке розташоване за адресою: м. Тячів, вул. Пролетарська, 2;

- предметом договору №27А про відступлення права вимоги (цесії) від 03.12.2018 його сторонами визначено відступлення відповідачем-1 на користь відповідача-2 права стягнення збитків в розмірі 75000,00 доларів США, які понесені МП «Надія» внаслідок надання ФОП Кухар І.С. права безоплатного користування складським приміщенням площею 500 м2, яке розташоване за адресою: м. Тячів, вул. Пролетарська, 2.

З наведеного слідує, що внаслідок укладення відповідачами оспорюваних в даній справі договорів у відповідача-2 виникло право вимоги стягнення з позивача грошових коштів в сумі 75000,00 доларів США, правова природа та виникнення яких (штраф з договором №27 від 31.12.2014, який трансформувався в збитки відповідача-1 у вигляді надання права безоплатного користування нерухомим майном за угодою від 01.06.2017 та згодом був відступлений відповідачу-2 за договором №27А від 03.12.2018), безпосередньо пов`язані з укладенням відповідачами оспорюваних у даній справі договорів, а відтак, аргументи відповідачів щодо відсутності порушеного права ТОВ «Шкала-Енерджі» та, відповідно, безпідставність подання означеного позову ТОВ «Шкала-Енерджі» правомірно відхилені судом першої інстанції.

Суд, при цьому, погоджується з аргументами відповідача-2 з посиланням на постанови Верховного Суду від 24.01.2023 у справі №161/13862/19, від 10.05.2023 у справі №715/310/22, в яких викладено правовий висновок про те, що наявність підстав для визнання оспорюваного правочину недійсним, так і порушення суб`єктивного цивільного права або інтересу особи, яка звернулася до суду, має встановлюватися саме на момент вчинення оспорюваного правочину.

Водночас, з огляду на підстави заявленого позову у даній справі Товариством «Шкала-Енерджі», яке вважає, що оспорювані договори є фіктивними та укладеними «заднім числом», означений аргумент відповідача-2 не може братися судом до уваги. Разом з тим, в даному контексті помилковими є і посилання ФОП Кухар І.С. на те, що підставою нарахування штрафу був не договір оренди №27 від 31.12.2014, а факт несвоєчасного повернення ТОВ «Шкала-Енерджі» орендованого за договором №25А від 20.06.2014 нерухомого майна, оскільки з наведених позивачем у даній справі підстав позову встановленню підлягає обставина чи укладався взагалі договір оренди №27 в дату, яка на ньому зазначена - 31.12.2014 та, відповідно, чи переслідували сторони даного договору дійсну правомірну мету правочину відповідного виду надання орендодавцем в строкове платне користування орендарю майна.

Статтею 202 ЦК України визначено, що правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків.

Загальні вимоги, додержання яких є необхідним для чинності правочину, передбачені у статті 203 ЦК України. Підстави недійсності правочину визначені у статті 215 ЦК України.

За змістом частини п`ятої статті 203 ЦК України правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним.

Відповідно до змісту статті 234 ЦК України фіктивним є правочин, який вчинено без наміру створення правових наслідків, які обумовлювалися цим правочином. Фіктивний правочин визнається судом недійсним.

Для визнання правочину фіктивним суди повинні встановити наявність умислу в усіх сторін правочину. При цьому необхідно враховувати, що саме по собі невиконання правочину сторонами не означає, що укладено фіктивний правочин. Якщо сторонами не вчинено будь-яких дій на виконання такого правочину, суд ухвалює рішення про визнання правочину недійсним без застосування будь-яких наслідків.

У фіктивних правочинах внутрішня воля сторін не відповідає зовнішньому її прояву, тобто обидві сторони, вчиняючи фіктивний правочин, знають заздалегідь, що він не буде виконаний, тобто мають інші цілі, ніж передбачені правочином. Такий правочин завжди укладається умисно.

Основними ознаками фіктивного правочину є: введення в оману (до або в момент укладення угоди) третьої особи щодо фактичних обставин правочину або дійсних намірів учасників; свідомий намір невиконання зобов`язань договору; приховування справжніх намірів учасників правочину.

Укладення договору, який за своїм змістом суперечить вимогам закону, оскільки не спрямований на реальне настання обумовлених ним правових наслідків, є порушенням частин першої та п`ятої статті 203 ЦК України, що за правилами статті 215 цього Кодексу є підставою для визнання його недійсним відповідно до статті 234 ЦК України.

Відповідні правові висновки зроблені Верховним Судом України у постановах від 19 жовтня 2016 року (провадження № 6-1873цс16), від 23 серпня 2017 року у справі 306/2952/14-ц та від 09 вересня 2017 року у справі № 359/1654/15-ц, постанові Великої палати Верховного суду від 03.07.2019 у справі №36/11268/16-ц.

Для визнання правочину фіктивним ознака вчинення його лише для вигляду має бути властива діям обох сторін правочину. Якщо одна сторона діяла лише для вигляду, а інша - намагалася досягти правового результату, такий правочин не можна визнати фіктивним. Якщо сторони не вчиняють жодних дій для здійснення фіктивного правочину, суд тільки приймає рішення про визнання такого правочину недійсним, без застосування реституції. Якщо ж на виконання правочину було передано майно або майнові права, такий правочин не може бути кваліфікований як фіктивний.

Досліджуючи наявність підстав для визнання недійсними оспорюваних у даній справі договорів з підстав їх фіктивності, суд першої інстанції досліджував обставини виконання договору оренди №27 від 31.12.2014, угоди про припинення зобов`язання передачею відступного від 01.06.2017, договору №27А про відступлення права вимоги (цесії) від 03.12.2018, та наявність умислу в обох сторін даних правочинів, визначаючи чи знали сторони цих правочинів заздалегідь, що вони не будуть виконані чи фактичне укладення оспорюваних договорів обумовлювалося іншими цілями.

За змістом статті 3 ЦК України однією із основоположних засад цивільного законодавства є добросовісність і дії учасників цивільних правовідносин мають бути добросовісними. Тобто, відповідати певному стандарту поведінки, що характеризується чесністю, відкритістю і повагою інтересів іншої сторони договору або відповідного правовідношення.

При здійсненні своїх прав особа зобов`язана утримуватися від дій, які могли б порушити права інших осіб, завдати шкоди довкіллю або культурній спадщині. Не допускаються дії особи, що вчиняються з наміром завдати шкоди іншій особі, а також зловживання правом в інших формах(ч. 2-3 ст. 13 ЦК України).

Цивільно-правовий договір не може використовуватися учасниками цивільних відносин виключно для покладення на третю особу додаткового тягаря (зобов`язань), які не охоплюються волею такої третьої особи.

Стаття 11 Цивільного кодексу України передбачає, що цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а підставою виникнення цивільних прав та обов`язків є договори та інші правочини. Правочин, різновидом якого є договори - основний вид правомірних дій це волевиявлення осіб, безпосередньо спрямовані на виникнення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків. Водночас, ст.12 Цивільного кодексу України передбачає, що особа здійснює свої цивільні права вільно на власний розсуд.

За умовами ч. 1 ст. 626 Цивільного кодексу України, договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Отже, цивільні права та обов`язки виникають з договорів, тобто носять диспозитивний характер. Це полягає у обов`язку сторін договору виконувати взяті на себе зобов`язання, визначені умовами договору.

Відповідно до ст.ст. 509, 526, 530 Цивільного кодексу України, в силу зобов`язання одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться, і в установлений строк.

Укладений між відповідачами у справі договір №27 від 31.12.2014 за своєю правовою природою є договором найму (оренди), згідно якого та в силу ст. 759 Цивільного кодексу України наймодавець передає або зобов`язується передати наймачеві майно у користування за плату на певний строк. Аналогічні норми містяться також в положеннях п. 1 ст. 283 Господарського кодексу України.

Метою укладення договору оренди для сторін є надання орендодавцем орендарю в строкове платне користування визначеного договором майна, що відображено МП «Надія» та ФОП Кухар І.С. у змісті оспорюваного договору №27 від 31.12.2014.

Аналізом матеріалів справи суд встановив, що докази виконання сторонами договору №27, таких як передання майна в оренду/повернення з оренди, нарахування/сплата орендної плати, оплата користувачем страхування орендованого складського приміщення в матеріалах справи відсутні, а сторонами не надані.

З огляду на умови договору №27 від 31.12.2014, враховуючи відсутність доказів фактичного передання в оренду складських приміщень за адресою: м. Тячів, вул. Пролетарська, 2, площею 500 м2, сплати, у відповідності до п. 2.1. даного договору, орендарем авансового платежу, може пояснюватися несвоєчасним поверненням об`єкта оренди з оренди попереднім орендарем (ТОВ «Шкала-Енерджі»), проте наведена обставина не спростовує відсутності доказів:

- нарахування орендодавцем (МП «Надія») орендної плати;

- податкового обліку нарахованої орендної плати (податкові декларації з податку на прибуток/єдиного податку з відображенням нарахованих сум орендної плати за договором №27 за чинним станом на 31.12.2014 податковим законодавством);

- виконання орендарем інших визначених договором №27 від 31.12.2014 обов`язків, зокрема, відповідно до п. 3.4. даного договору здійснити оплату за страхування орендованого складського приміщення, що за умовами договору не пов`язується з фактичним початком користування об`єктом оренду.

Вважаючи, що договір оренди №27 укладений «заднім числом» («про людське око»), тобто не в ту дату, яка на ньому зазначена - 31.12.2014, позивач, при зверненні 13.01.2022 до суду з даним позовом, клопотав перед судом першої інстанції про витребування від відповідачів оригіналу договору №27 від 31.12.2014 та про призначення у даній справі судової технічної експертизи документів, на вирішення якої просив поставити, зокрема, питання: чи відповідає давність виконання договору №27, укладеного між МП «Надія» та ФОП Кухар І.С., вказаній на ньому даті 31.12.2014?

Як вбачається з матеріалів справи, Господарський суд Закарпатської області в ухвалі від 16.08.2022 у даній справі задоволив клопотання позивача та витребував від відповідачів оригінал договору №27 від 31.12.2014, який зобов`язав подати суду в строк до 05.09.2022.

Однак, вказана ухвала суду від 16.08.2022 залишилася невиконаною відповідачами, оригінал договору №27 від 31.12.2014 суду не надано з підстав пошкодження такого під час проведення експертизи за зверненням відповідачів, що слугувало підставою для відмови в задоволенні клопотання позивача про призначення у справі судової технічної експертизи документів відповідно до ухвали від 03.11.2022, де суд зазначив, зокрема, що відповідачі відмовляються надати оригінал договору № 27 від 31.12.2014 для дослідження.

За змістом ст. 81 ГПК України учасник справи у разі неможливості самостійно надати докази вправі подати клопотання про витребування доказів судом. Таке клопотання повинно бути подане в строк, зазначений в частинах другій та третій статті 80 цього Кодексу.

Отже, за змістом ч. 7 ст. 81 ГПК України на особу, в якої знаходиться витребуваний судом доказ (а тим більше на учасника справи, який прямо зацікавлений в прийнятті судом законного та обґрунтованого рішення на свою користь) покладено безумовний обов`язок надати його на вимогу суду або відповідно до ч. 8 ст. 81 ГПК України повідомити про об`єктивні причини, які перешкоджають виконанню відповідного безумовного обов`язку.

Судова колегія погоджується з висновком місцевого господарського суду про те, що не можуть вважатися такими об`єктивними причинами зазначені та вказані представниками відповідачів у своїх пояснення мотиви ненадання оригіналу договору №27 від 31.12.2014 з підстав їх часткового пошкодження за наслідками проведеної експертизи, позаяк наведені обставини не виключають можливості надання таких оригіналів договору суду, а лише свідчать про суб`єктивне небажання особи надавати оригінал витребуваного судом доказу.

Кожна сторона, у відповідності до ч. 4 ст. 13 ГПК України, несе ризик настання наслідків, пов`язаних з вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій. Згідно з ч. 2. ст. 14 ГПК України учасник справи розпоряджається своїми правами на власний розсуд.

Частина 10 ст. 81 ГПК України передбачає, що в разі неподання учасником справи витребуваних судом доказів без поважних причин або без повідомлення причин суд, залежно від того, яка особа ухиляється від їх подання та яке ці докази мають значення, може визнати обставину, для з`ясування якої витребовувався доказ, або відмовити у її визнанні, або розглянути справу за наявними в ній доказами.

Приймаючи до уваги, що витребування від відповідачів оригіналу договору №27 від 31.12.2014 позивачем обґрунтовувалося необхідністю призначення у справі судової технічної експертизи давності виготовлення договору №27 від 31.12.2014, який за позицією ТОВ «Шкала-Енерджі» виготовлений значно пізніше ніж дата, яка на ньому зазначена («заднім числом»), враховуючи ту обставину, що відповідачі вимог ухвали місцевого господарського суду від 16.08.2023 не виконали, що свідчить про їх свідоме ухилення від надання відповідних оригінальних примірників договору №27 від 31.12.2014 для проведення судової експертизи, відтак, з огляду на приписи ч. 10 ст. 81 ГПК України судова колегія вважає правомірним висновок суду першої інстанції про визнання встановленою обставини укладення МП «Надія» та ФОП Кухар І.С. договору №27 не в ту дату, яка на ньому зазначена, а значно пізніше.

Водночас, відповідачами було подано суду проведені на їх замовлення висновки експертиз за №8674 від 19.08.2022 та за №8675 від 22.08.2022, досліджуючи які, суд зазначив наступне:

З аналізу поданих суду висновків експерта за №8675 від 22.08.2022 та за №8674 від 19.08.2022, вбачається, що такі складені на замовлення учасників справи та за наслідками здійсненого експертом Кормош О.В. технічного дослідження документів встановлено, що відбиток печатки МП «Надія» та печатки ФОП Кухар І.С. у договорі оренди №27 від 31.12.2014 нанесені у той період, що і дата виготовлення документа у 2014 році; відбиток печатки МП «Надія» та печатки ФОП Кухар І.С. в угоді від 01.06.2017 про припинення зобов`язання шляхом передачі відступного нанесені у той період, що і дата виготовлення документа у 2017 році; відбиток печатки МП «Надія» та печатки ФОП Кухар І.С. у договорі №27А від 03.12.2018 про відступлення права вимоги нанесені у той період, що і дата виготовлення документа у 2018 році.

Встановити час виконання підписів директора МП «Надія» Сосули О.М. та ФОП Кухара І.С. в оспорюваних договорах експертом не видалося за можливе, у зв`язку з їх виконанням кульковою ручкою із гелевим чорнилом, про що зазначено в дослідницькій частині висновків експерта за №8675 від 22.08.2022 та за №8674 від 19.08.2022.

Як встановлено судом першої інстанції за результатами розгляду наданих в судовому засіданні пояснень судового експерта Кормош О.В., дослідження про відповідність дати укладення оспорюваних договорів експертом здійснювалося шляхом порівняння фрагментів відтиску печаток МП «Надія» та ФОП Кухара І.С. на оригіналах договору №27 від 31.12.2014, угоди від 01.06.2017, договору №27А від 03.12.2018 з відповідними відтисками печаток відповідачів (зразками) на первинних документах МП «Надія» та ФОП Кухар І.С., датованих протягом 2013-2019 років, які надавалися відповідачами для проведення експертного дослідження та були їм повернуті разом з висновками експерта та оригіналами оспорюваних договорів.

За поясненнями експерта, крім безпосереднього дослідження відбитків печаток на предмет виявлення сукупності ознак тимчасового характеру (дефектів експлуатаційного походження) ним використовувалися частково руйнуючі методи дослідження, що полягали у зволоженні частин відтисків печаток відповідачів на оригіналах оспорюваних договорів з метою визначення, зокрема, способу нанесення печатки (безпосередній відтиск печатки чи кольоровий принт).

Відповідно до ч. 1 ст. 104 ГПК України висновок експерта для суду не має заздалегідь встановленої сили і оцінюється судом разом із іншими доказами за правилами, встановленими статтею 86 цього Кодексу. Відхилення судом висновку експерта повинно бути мотивоване в судовому рішенні.

Частини 1-3 ст. 101 ГПК України презюмують право учасника справи на подання до суду висновку експерта, складеного на його замовлення.

Порядок проведення експертизи та складення висновків експерта за результатами проведеної експертизи визначається відповідно до чинного законодавства України про проведення судових експертиз.

Висновок експерта, складений за результатами експертизи, під час якої був повністю або частково знищений об`єкт експертизи, який є доказом у справі, або змінено його властивості, не замінює сам доказ та не є підставою для звільнення від обов`язку доказування.

Частина 4 ст. 101 ГПК України встановлює, що висновок експерта, складений за результатами експертизи, під час якої був повністю або частково знищений об`єкт експертизи або змінено його властивості, до розгляду судом не приймається, крім випадків, коли особа, яка його подає, доведе можливість проведення додаткової та повторної експертизи з питань, досліджених у висновку експерта.

Вказані норми ч. 4 ст. 101 ГПК України є імперативними та не передбачають можливості для суду альтернативної оцінки висновку експерта, поданого на замовлення учасника справи, під час якого був повністю або частково знищений об`єкт експертизи, крім випадку, коли особа, на замовлення якої складено такий висновок доведе можливість проведення додаткової та повторної експертизи з питань, досліджених у висновку експерта.

З наведеного слідує, що відповідачі, надаючи суду проведені на їх замовлення висновки експерта за №8675 від 22.08.2022 та за №8674 від 19.08.2022 та, водночас, відмовляючись надавати на вимогу суду оригінал договору №27 від 31.12.2014 з підстав його пошкодження (пошкодження підписів та печатки) та посилаючись на неможливість, у зв`язку з цим, провести повторне експертне дослідження, не тільки не доводять, можливість проведення додаткової та повторної експертизи з питань, досліджених у згаданих висновках експерта, а навпаки, заперечують таку можливість. За цих обставин, відхиляються і доводи скаржників про неможливість визначення давності нанесення підписів кульковою ручкою, у зв`язку із відсутністю відповідної методики.

Варто зауважити, що у висновках експерта №8675 від 22.08.2022 та №8674 від 19.08.2022, всупереч вимог ч. 5 ст. 101 ГПК України, не вказано, що такі виготовлені для подання до суду, експертом не надано відповідь на запитання щодо часу виконання підписів представників сторін (підписантів) договору оренди №27 від 31.12.2014, угоди від 01.06.2017 про припинення зобов`язання шляхом передачі відступного, договору №27А від 03.12.2018 про відступлення права вимоги, а висновки щодо відтисків печаток сторін даних договорів базуються на порівняльному дослідженні експертом із застосуванням лупи на первинних документах МП «Надія» та ФОП Кухар І.С., датованих протягом 2013-2019 років, які не надано суду для дослідження, що не дає суду можливості оцінити такі висновки експерта на предмет відповідності використаного порівняльного матеріалу згідно з абз. 3 п. 3.6. Науково-методичних рекомендацій з питань підготовки та призначення судових експертиз та експертних досліджень (затверджених наказом Міністерства юстиції України №535 від 08.10.1998).

Таким чином, з врахуванням приписів ч. 4 ст. 101 ГПК України в сукупності із встановленими вище обставинами, у суду першої інстанції не було підстав брати до уваги виготовлені на замовлення відповідачів висновки експерта №8675 від 22.08.2022 та №8674 від 19.08.2022.

Обґрунтовуючи реальність наміру сторін договору №27 та мети його укладення, відповідач-1 покликається на листи №72 від 30.09.2014 та №84 від 11.11.2014, в яких МП «Надія» повідомляло ТОВ «Шкала-Енерджі» про наявність заперечень проти пролонгації договору оренди №25А від 20.06.2014 та пропонувало надати інше приміщення в оренду після закінчення строку дії договору оренди №25А від 20.06.2014. На підтвердження надіслання таких листів на адресу позивача, відповідач-1 долучив копії описів вкладення в цінний лист від 30.09.2014, від 11.11.2014. Однак, позивач категорично заперечив отримання вказаних листів та ставив під сумнів їх реальне надіслання. З метою з`ясування реальності надіслання таких листів, як слідує з матеріалів справи, місцевим господарським судом було витребувало оригінали відповідних доказів для їх огляду. Проте, відповідачем вказаних вимог суду виконано не було, оригіналів описів вкладення в цінний лист від 30.09.2014, від 11.11.2014 суду не надано, відтак, вказані докази правомірно не взяті судом до уваги, у відповідності до вимог ч. 6 ст. 91 ГПК України.

Водночас, пунктом 61 Правил надання послуг поштового зв`язку, які затверджені Постановою КМ України №270 від 05.03.2009 (надалі Правила) передбачено, що в разі приймання внутрішніх поштових відправлень з оголошеною цінністю з описом вкладення бланк опису заповнюється відправником у двох примірниках. Працівник поштового зв`язку повинен перевірити відповідність вкладення опису, розписатися на обох його примірниках і проставити відбиток календарного штемпеля. Один примірник опису вкладається до поштового відправлення, другий видається відправникові. На примірнику опису, що видається відправникові, працівник поштового зв`язку повинен зазначити номер поштового відправлення. За бажанням відправника на примірнику опису, що вкладається до поштового відправлення, вартість предметів може не зазначатися.

Відповідно до приписів ч. 3 ст. 13 Закону України «Про поштовий зв`язок» (в редакції, яка діяла в 2014 році), п.п. 27 п. 2 Правил, підтвердженням надання послуг поштового зв`язку є документ (розрахунковий документ) встановленої відповідно до Закону України "Про застосування реєстраторів розрахункових операцій у сфері торгівлі, громадського харчування та послуг " форми та змісту (касовий чек, розрахункова квитанція тощо).

Отож, належним доказом відправлення цінної кореспонденції є опис вкладення в поштовий конверт (цінний лист) та документ, що підтверджує надання поштових послуг (фіскальний чек/поштова накладна/список згрупованих поштових відправлень).

Всупереч наведених приписів, відповідачем-1 не надано розрахункових документів, які б свідчили про відправку 30.09.2014, від 11.11.2014 на адресу позивача листів від 30.09.2014, від 11.11.2014, а долучені до відзиву на позов описи вкладення, всупереч п. 61 Правил не містять номеру цінного поштового відправлення, який підлягав зазначенню на них працівником поштового зв`язку.

Таким чином, МП «Надія» не надало суду доказів надіслання ним означених листів позивачу в 2014 році.

Разом з тим, в обґрунтування своєї позиції відповідачі покликалися на укладений 10.09.2014 між ТОВ «Міськспецексперт» та ФОП Кухар І.С. дистриб`юторський договір. Аналізом вказаного договору встановлено, що його умови не покладають на відповідача-2 зобов`язань щодо необхідності отримання у власність чи користування значних площ складських приміщень у м. Тячів з метою виконання зобов`язань ФОП Кухара І.С. як дистриб`ютора чим спростовується наявність причинно-наслідкового зв`язку між даним договором та оспорюваним договором оренди №27. Варто зауважити, що дистриб`юторський договір №376 між ТОВ «Міськспецексперт» та ФОП Кухарем І.С. було укладено 10.09.2014, тобто станом на цей час сторони договору вже досягли згоди щодо всіх його істотних умов, а відтак, безпідставними є аргументи відповідача-2, що умовою, за якої ТОВ «Міськспецексперт», погоджувалось укласти з ФОП Кухар І.С. згаданий договір, було наявність у власності або користуванні складських приміщень у м. Тячів.

Варто також вказати, що за твердженням відповідача-2 про факт підписання з відповідачем-1 договору за № 27 саме 31.12.2014 ФОП Кухар І.С. (як дистриб`ютор) повідомив ТОВ «Міськспецексперт» листом від 07.01.2015, однак, відповідачем-2 не подано суду належних (в розумінні Закону України «Про поштовий зв`язок») первинних доказів надіслання означеного листа адресату.

Щодо доводів відповідачів про преюдиційність обставин, встановлених в постанові Західного апеляційного господарського суду від 10.12.2019 у справі №907/720/18, суд зазначає наступне:

Преюдиціальність означає обов`язковість фактів, установлених судовим рішенням, що набрало законної сили, в одній справі, для суду при розгляді інших справ. Правила про преюдицію спрямовані не лише на заборону перегляду фактів і правовідносин, які встановлені в судовому акті, що вступив у законну силу, вони також сприяють додержанню процесуальної економії в новому процесі. У випадку преюдиціального встановлення певних обставин особам, які беруть участь у справі (за умови, що вони брали участь у справі при винесенні преюдиціального рішення), не доводиться витрачати час на збирання, витребування і подання доказів, а суду - на їх дослідження та оцінку. Усі ці дії вже здійснювалися у попередньому процесі, і їхнє повторення було б не лише недоцільним, але й неприпустимим з точки зору процесуальної економії і правової визначеності. Відповідні висновки викладені Верховним Судом у постановах від 26.11.2019 у справі № 922/643/19, від 10.12.2019 у справі № 910/6356/19, від 31.05.2022 у справі № 910/18584/20.

Відповідно до правового висновку, який міститься у постанові Верховного Суду від 15.07.2021 у справі № 910/19256/16 при застосовуванні частини 4 статті 75 ГПК України варто враховувати, що преюдиціальні факти слід відрізняти від оцінки іншим судом певних обставин.

Частина сьома статті 75 ГПК України передбачає, що правова оцінка, надана судом певному факту при розгляді іншої справи, не є обов`язковою для господарського суду.

Звільнення від доказування, навіть у разі наявності преюдиційних обставин встановлених у рішенні суду, не може мати абсолютного характеру і не може сприйматися судами як неможливість спростування під час судового розгляду обставин, які зазначені в іншому судовому рішенні. Господарські суди не повинні сприймати як обов`язкові висновки щодо фактичних обставин справи, наведені у чинних судових рішеннях у інших господарських справах. Для спростування преюдиційних обставин, передбачених статтею 75 ГПК України, учасник господарського процесу, який ці обставини заперечує, повинен подати суду належні та допустимі докази. Ці докази повинні бути оцінені судом, що розглядає справу, у загальному порядку за правилами встановленими ГПК України. Якщо суд дійде висновку про те, що обставини у справі, що розглядається, є інакшими, ніж установлені під час розгляду іншої господарської справи, то справу належить вирішити відповідно до тих обставин, які встановлені безпосередньо судом, який розглядає справу.

Отже, господарський суд під час розгляду конкретної справи на підставі встановлених ним обставин (у тому числі з урахуванням преюдиційних обставин) повинен самостійно оцінювати обставини (факти), які є предметом судового розгляду та ухвалити рішення з відповідним застосуванням необхідних матеріально-правових норм.

Якщо суд дійде висновку про те, що обставини у справі, що розглядається, є інакшими, ніж установлені під час розгляду іншої господарської справи, то справу належить вирішити відповідно до тих обставин, які встановлені безпосередньо судом, який розглядає справу (постанова Верховного суду від 30.08.2022 у справі №904/1427/21).

Аналізуючи зміст постанови Західного апеляційного господарського суду від 10.12.2019 у справі №907/720/18 на преюдиційність обставин на які покликаються відповідачі, суд встановив укладення 20.06.2014 між ТОВ «Шкала-Енерджі» та МП «Надія» договору оренди №25А, передачу складського приміщення площею 500 м2 в м. Тячів, вул. Пролетарська, 2 в оренду позивачу в даній справі та відсутність в матеріалах справи доказів виконання відповідачем положень п.п.1.5, 3.5 договору № 25А після закінчення дії договору 31.12.2014.

Саме ці обставини можуть вважатися преюдиційними для даної справи, а не правова оцінка, яка надана Західним апеляційним господарським судом таким обставинам, оскільки у них йдеться не про встановлення фактів, а про оцінку судом обставин конкретної справи.

Водночас, у постанові від 16.02.2023, прийнятій за результатами перегляду судового рішення у справі №907/848/20 за позовом МП «Надія» до ТОВ «Шкала-Енерджі» про стягнення 245 475,00 грн неустойки в розмірі подвійної плати за користування об`єктом оренди в період з 01.01.2018 по 31.12.2018, за тих же встановлених обставин, Західний апеляційний господарський суд дійшов іншого висновку що відсутність доказів оформлення повернення складського приміщення за договором №25/А від 20.06.2014 не доводить невиконання відповідачем обов`язку щодо повернення цього майна.

З врахуванням наведеного, не можуть вважатися для суду преюдиційними обставини, встановлені в постанові Західного апеляційного господарського суду від 10.12.2019 у справі №907/720/18 про порушення ТОВ «Шкала-Енерджі» умов договору оренди №25А від 20.06.2014 в частині своєчасного повернення складських приміщень з оренди, позаяк з іншого судового рішення суду апеляційної інстанції у справі №907/848/20, яке постановлено пізніше, вбачається, що в спірних правовідносинах між МП «Надія» та ТОВ «Шкала-Енерджі» мало місце неоформлення належним чином документально повернення складського приміщення за договором №25/А від 20.06.2014 з оренди, а не його неповернення з 2015 року взагалі.

Вказаним спростовуються аргументи відповідачів, що обов`язок для ТОВ «Шкала-Енерджі» зі сплати штрафу в розмірі 75000,00 доларів США пов`язується причинно-наслідковим зв`язком з неналежним виконанням товариством зобов`язання зі своєчасного повернення майна з оренди за договором №25А від 20.06.2014, а не з укладенням відповідачами у справі оспорюваних договорів, в яких така штрафна санкція як 75000,00 доларів США спершу і виникає для МП «Надія» та згодом, відповідно до угоди про припинення зобов`язання передачею відступного від 01.06.2017, трансформується у збитки МП «Надія», які за договором №27А від 03.12.2018 відступаються на користь ФОП Кухар І.С.

За загальними правилами розподілу обов`язку доказування кожна сторона повинна довести обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи (ч. 1, 3 ст. 74 ГПК України).

За змістом статті 73 ГПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків.

Частина друга статті 129 Конституції України визначено основні засади судочинства, однією з яких є змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості. Аналогічний принцип закріплено у ч. 2 ст. 2, ч. 1 ст. 13 ГПК України.

Важливим елементом змагальності процесу є стандарти доказування - спеціальні правила, яким суд має керуватися при вирішенні справи. Стандарт доказування - це та ступінь достовірності наданих стороною доказів, за яких суд має визнати тягар доведення знятим, а фактичну обставину - доведеною. Тобто в цьому разі мається на увазі достатній рівень допустимих сумнівів, при якому тягар доведення вважається виконаним.

Чинною нормою ст. 79 ГПК України впроваджено в господарський процес стандарт доказування "вірогідності доказів".

Стандарт доказування "вірогідності доказів" встановлює необхідність співставлення судом доказів, які надає позивач та відповідач та їх оцінки їх правдивості і переваги доводів протилежної сторони судового процесу.

Відповідно до статті 79 ГПК України наявність обставини, на яку сторона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, вважається доведеною, якщо докази, надані на підтвердження такої обставини, є більш вірогідними, ніж докази, надані на її спростування. Питання про вірогідність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Отже, відсутність будь-яких доказів реального виконання договору № 27 чи принаймні наміру сторін його виконувати у визначені таким договором строки (з 02.02.2015), а також укладення відповідачами договору №27 не в дату, яка на ньому зазначена (31.12.2014), а значно пізніше свідчать про спотворення дійсних намірів сторін даного договору та відсутність у МП «Надія» та ФОП Кухар І.С. наміру створення обумовлених договором №27 правових наслідків у вигляді передачі з 02.02.2015 складського приміщення за адресою: м. Тячів, вул. Пролетарська, 2, в строкове платне користування.

Варто також вказати, що директор МП «Надія», який від імені підприємства зазначений підписантом і договору оренди №27, і угоди про припинення зобов`язання передачею відступного від 01.06.2017, і договору №27А від 03.12.2018 про відступлення права вимоги, з 09.11.1991 року є чоловіком рідної сестри відповідача-2 у справі Кухара І.С., що підтверджується витягами з Державного реєстру актів цивільного стану громадян щодо актового запису про народження №7, №2 від 14.11.2022, витягом з Державного реєстру актів цивільного стану громадян щодо актового запису про шлюб №0 від 14.11.2022 та безумовно підтверджує пов`язаність відповідачів між собою (а.с. 17-22 т.2).

Разом з тим, Верховний Суд у постанові від 06.10.2021 у справі №907/726/18 наголосив, що обставина пов`язаності керівника МП «Надія» та фізичної особи-підприємця Кухара І.С. родинними зв`язками входить до предмета доказування, оскільки надання оцінки цим та іншим аргументам ТОВ «Шкала-Енерджі» (неспівмірність штрафу, завищений розмір орендної плати за договором від 31.12.2014 № 27) в свою чергу може підтвердити чи спростувати доводи відповідача щодо реальної мети укладення договору оренди від 31.12.2014 № 27.

Надаючи, при цьому, окремо оцінку доводам позивача щодо фіктивності угоди про припинення зобов`язання передачею відступного від 01.06.2017 та договору №27А від 03.12.2018 про відступлення права вимоги, суд вказує, що правомірною для сторін метою укладення означених правочинів, з огляду на їх зміст, мало б бути надання відповідачем-1 відповідачу-2 в безоплатне користування протягом двох років складського приміщення площею 500 м2, яке розташоване за адресою: м. Тячів, вул. Пролетарська, 2 та оплатне відчуження відповідачем-1 на користь відповідача-2 права вимоги до позивача, яке виникло, у зв`язку з цим. Однак, докази виконання сторонами угоди про припинення зобов`язання передачею відступного від 01.06.2017 і договору №27А від 03.12.2018 в матеріалах справи відсутні, а відповідачами суду не подані, як відсутні і будь-які докази документального оформлення факту користування складським приміщенням площею 500 м2, яке розташоване за адресою: м. Тячів, вул. Пролетарська, 2, повернення складського приміщення з безоплатного користування, а сам об`єкт безоплатного користування, виходячи з умов угоди, є тим самим об`єктом, який, за твердженням відповідачів, був несвоєчасно повернутий з оренди позивачем, вимоги про стягнення неустойки в 2017-2018 роках за яким МП «Надія» заявляла до ТОВ «Шкала-Енерджі» в межах справ №907/68/20 та №907/848/20, що підтверджує фактичну неможливість для відповідача-1 надати з 01.06.2017 в безоплатне користування відповідачу-2 дане складське приміщення, яке за позицією самого ж відповідача-1 в цей час не було йому повернуто з оренди позивачем.

Водночас, в матеріалах справи відсутні, а відповідачами не подані суду жодні докази, які б підтверджували виконання сторонами договору №27А від 03.12.2018 про відступлення права вимоги, зокрема, доказів оплати вартості новим кредитором отриманої від первісного кредитора грошової вимоги, строк сплати якої відповідно до змісту п. 2.2. договору настав 03.12.2021 та/або доказів вжиття МП «Надія» заходів претензійно-позовного характеру по стягненню з ФОП Кухара І.С. вартості переданої, але неоплаченої вимоги. Більше того, матеріалами справи, а саме: деклараціями Кухара І.С., як особи, уповноваженої на виконання функцій держави і місцевого самоврядування за 2016 та 2017, які подавалися відповідачем-2, як депутатом Буштинської селищної ради, спростовано наявність у нього в користуванні нерухомого майна (складських приміщень МП «Надія») та не підтверджено отримання будь-яких активів від відповідача-1 у справі. Не подано відповідачами також і доказів податкового декларування зобов`язань, які виникли з угоди про припинення зобов`язання передачею відступного від 01.06.2017 та договору №27А від 03.12.2018 про відступлення права вимоги.

Сукупність всіх встановлених судом обставин вказує, що укладення між відповідачами оспорюваних договорів призвело до покладення на позивача додаткової відповідальності у вигляді нарахування 75000,00 доларів США штрафу, при цьому жодних інших юридичних чи фактичних наслідків укладення договору №27 від 31.12.2014, угоди про припинення зобов`язання передачею відступного від 01.06.2017 та договору №27А від 03.12.2018 про відступлення права вимоги матеріали справи не містять.

Наведене свідчить, що укладення договору №27 від 31.12.2014, угоди про припинення зобов`язання передачею відступного від 01.06.2017 та договору №27А від 03.12.2018 про відступлення права вимоги пов`язаними особами відбулося без наміру настання реальних правових наслідків, які ними обумовлювалися, з метою покладення на третю особу (позивача в даній справі) додаткової відповідальності за порушення зобов`язання з повернення складських приміщень, площею 500 м2, за адресою: м. Тячів, вул. Пролетарська, 2 (в тому числі за відсутності доказів документального оформлення повернення об`єкта оренди), внаслідок чого між сторонами й виник спір у справі №907/726/18 (за позовом ФОП Кухара І.С. про стягнення з ТОВ «Шкала-Енерджі» 75000,00 доларів США збитків).

З огляду на вказане, судова колегія погоджується з висновком місцевого господарського суду щодо задоволення позовних вимог ТОВ «Шкала-Енерджі» про визнання недійсними оспорюваних договорів з підстав їх фіктивності, відповідно до ст. 234 ЦК України без застосування реституції, оскільки такі є обґрунтованими, доведеними належними, допустимими та більш вірогідними доказами.

Поруч з оскарженням рішення Господарського суду Закарпатської області від 16.06.2023 у даній справі, відповідачі оскаржили і ухвали Господарського суду Закарпатської області від 16.08.2022 (про витребування оригіналів документів), від 03.11.2022 (про відмову в призначенні повторної технічної експертизи), від 28.02.20203 (в частині висновків про сумнівність добросовісності відповідачів у використанні своїми процесуальними правами та виконанні обов`язків щодо надання доказів), як такі, що не підлягають оскарженню окремо від рішення суду з підстав, викладених у мотивувальній частині даної постанови.

Стаття 258 ГПК України визначає вимоги щодо форми і змісту апеляційної скарги, зокрема, п. 5 ч. 2 згаданої статті зобов`язує апелянта у тексті апеляційної скарги вказати у чому полягає незаконність і (або) необґрунтованість рішення або ухвали (неповнота встановлення обставин, які мають значення для справи, та (або) неправильність установлення обставин, які мають значення для справи, внаслідок необґрунтованої відмови у прийнятті доказів, неправильного їх дослідження чи оцінки, неподання доказів з поважних причин та (або) неправильне визначення відповідно до встановлених судом обставин правовідносин тощо).

Зі змісту апеляційної скарги відповідачів не вбачається жодних доводів чи аргументів щодо незаконності оскаржуваних ухвал, відтак вимоги апеляційної скарги щодо скасування оскаржуваних ухвал відхиляються судовою колегією.

Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів (ч. 1 ст. 86 Господарського процесуального кодексу України).

Відповідно до ч.1-5 статті 236 Господарського процесуального кодексу України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню господарського судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.

Згідно з практикою Європейського Суду з прав людини, яка відображає принцип належного здійснення правосуддя, у рішеннях судів та органів, що вирішують спори, має бути належним чином викладено підстави, на яких вони ґрунтуються. Обсяг цього обов`язку щодо обґрунтовування рішення може бути різним залежно від характеру самого рішення і має визначатись з урахуванням обставин відповідної справи. Пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент.

З врахуванням викладеного вище в сукупності, колегія суддів дійшла висновку про те, що оскаржуване рішення ухвалене відповідно до норм чинного законодавства, наведених правових позицій Верховного Суду та встановлених обставин справи.

Аргументи, наведені в апеляційній скарзі, не спростовують обґрунтованих та правомірних висновків суду першої інстанції, не доводять порушення або неправильного застосування судом під час розгляду справи норм матеріального та процесуального права, а тому не можуть бути підставою для зміни чи скасування ухваленого у цій справі рішення.

Судові витрати, у відповідності до ст. 129 ГПК України, покладаються на скаржників.

Керуючись ст. 129, 269, 273, 275, 277, 282, 284 ГПК України, Західний апеляційний господарський суд

ПОСТАНОВИВ:

В задоволенні апеляційної скарги Фізичної особи підприємця Кухара Івана Степановича та Малого підприємства «Надія» відмовити.

Рішення Господарського суду Закарпатської області від 16.06.2023 у справі № 907/37/22 залишити без змін.

Судові витрати покласти на скаржників.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена до Верховного Суду потягом двадцяти днів з дня її проголошення.

Справу повернути в місцевий господарський суд.

Повний текст постанови складено 19.01.2024

Головуючий суддя Г.В. Орищин

суддя Н.А. Галушко

суддя М.Б. Желік