ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ЗАКАРПАТСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"18" січня 2024 р. м. Ужгород Справа № 907/914/22

Суддя Господарського суду Закарпатської області Андрейчук Л.В., розглянувши матеріали справи

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «ФЕРМЕНТ ПЛЮС», с. Розівка, Ужгородський район

до відповідача 1 Товариства з обмеженою відповідальністю «АЛІАДО», м. Одеса

до відповідача 2 Товариства з обмеженою відповідальністю «МЕРСК Україна ЛТД», м. Київ

до відповідача 3 MaerskA/S (50, Esplanaden DK-10-98 Coprngagen K. Denmark)

про стягнення 7 293 039,33 грн,

Секретар судового засідання - Райніш М.І.

За участі представників сторін:

від позивача - адвокат Білак Н.І. (свідоцтво про право на зайняття адвокатською діяльністю №004308 від 23 листопада 2020 року), адвокат Компанієць А.В. (свідоцтво про право на зайняття адвокатською діяльністю № 21/2953 від 20 січня 2022 року);

від відповідача 1 - не з`явився;

від відповідача 2 - Мальцева І.В. (свідоцтво про право на зайняття адвокатською діяльністю № 004396 від 23 березня 2021 року, в режимі ВКЗ);

від відповідача 3 - не з`явився;

СУДОВІ ПРОЦЕДУРИ:

Позивач звернувся до суду з позовом, згідно якого просив стягнути солідарно з відповідачів - товариства з обмеженою відповідальністю «АЛІАДО» та товариства з обмеженою відповідальністю «МЕРСК Україна ЛТД», завдані збитки у розмірі 6 098 089,47 грн. Позов заявлено з посиланням на статті 526, 532, 909, 924 Цивільного кодексу України, та статті 224, 225 ГК України.

Ухвалою суду від 05.12.2022 позовну заяву залишено без руху та встановлено строк для усунення виявлених у ній недоліків.

Ухвалою суду від 23.12.2022 відкрито провадження у справі, постановлено здійснювати розгляд справи за правилами загального позовного провадження та призначено підготовче засідання.

Ухвалою суду від 31.01.2023 відмовлено у задоволені клопотання представника Відповідача-2 за вх. № 02.3.1-02/218/23 про продовження процесуального строку на подання відзиву.

25.01.2023 від представника Відповідача-2 надійшов відзив на позов.

Ухвалою суду від 31.01.2023 задоволено клопотання Відповідача-2 адвоката Мальцевої І.В. вх. № 02.3.1-02/579/23 про поновлення строку на подання відзиву та поновлено Відповідачу-2 процесуальний строк для подання відзиву, а також задоволено клопотання Відповідача-1 від 31.01.2023 вх. № 02.3.1-02/656/23 про відкладення розгляду справи.

07.02.2023 на адресу суду від представника Відповідача - 2 Мальцевої І.В. надійшло клопотання вх. № 02.3.1-02/885/23 про передачу справи за підсудністю, обґрунтоване тим, що процесуальний кодекс України не передбачає можливість резидентів однієї країни визначати місцем розгляду спору конкретний суд.

Ухвалою суду від 21.02.2023 відмовлено у задоволені клопотання представника Відповідача-2 - адвоката Мальцевої І.В. від 07.02.2023 року вх. № 02.3.1-02/885/23 про передачу справи за підсудністю.

21.02.2023 від представника Позивача до суду надійшло клопотання про залучення співвідповідача - компанію MaerskA/S (50, Esplanaden DK-10-98 Coprngagen K. Denmark).

23.02.2023 представник Відповідача-2 надала до суду заяву про виконання вимог суду з доказами.

02.03.2023 представник Позивача надала до суду заяву про виконання вимог суду з доказами.

14.03.2023 року представник Відповідача-2 надала до суду клопотання про долучення доказів.

Ухвалою суду від 13.04.2023 року задоволено клопотання представника позивача, залучено до участі у справі №907/914/22 в якості співвідповідача компанію MaerskA/S (50, Esplanaden DK-10-98 Coprngagen K. Denmark) (Відповідач 3), відкладено підготовче засідання.

30.05.2023 представник Позивача надала суду клопотання про уточнення позовних вимог, де з урахуванням залучення у справу в якості співвідповідача компанію MaerskA/S (50, Esplanaden DK-10-98 Coprngagen K. Denmark), просила прийняти позовні вимоги у наступній редакції: « 1. Стягнути солідарно з Товариства з обмеженою відповідальністю «Мерск Україна ЛТД» () та Товариства з обмеженою відповідальністю «АЛІАДО» (), MaerskA/S (50,Esplanaden, DK-10-98 Copengagen K, Denmark) завдані збитки в розмірі 6 098 089, 47 (шість мільйонів дев`яносто вісім тисяч вісімдесят дев`ять) грн. 47 коп., де: - 2 938 755, 09 (два мільйона дев`ятсот тридцять вісім тисяч сімсот п`ятдесят п`ять) грн. 09 коп. - вартість зіпсованого товару в двох контейнерах; - 935 135,77 (дев`ятсот тридцять п`ять тисяч сто тридцять п`ять) гривень 77 копійок - розмір сплаченого демереджу за простій контейнерів MSKU1679782 та MRKU6483620; - 846 485, 27 (вісімсот сорок шість тисяч чотириста вісімдесят п`ять) грн.00 коп. - недоотриманий прибуток (упущена вигода), без ПДВ. - 16 320,00 (шістнадцять тисяч триста двадцять) грн. 00 коп. - витрати на проведення експертизи Торгово-промисловою палатою; - 35 111, 22 (тридцять п`ять тисяч сто одинадцять) грн. 22 коп. - витрати на проведення товарознавчої експертизи Одеським науково-дослідним інститутом судових експертиз; - 456 560, 51 (чотириста п`ятдесят шість тисяч п`ятсот шістдесят ) грн.51 коп.- витрати на зберігання товару, який переміщувався в контейнерах MSKU1679782 та MRKU6483620 на митному ліцензійному складі ТОВ «ЕЛІТ БІЗНЕС БРОК» - 781 800,50 грн.(сімсот вісімдесят одна тисяча вісімсот) грн. 50 коп. - інфляційне збільшення, розраховане відповідно до ст. 625 ЦКУ; - 87 921,11 грн. (вісімдесят сім тисяч дев`ятсот двадцять одна) грн. 11 коп. - штрафні санкції (3 % річних), розраховані відповідно до ст. 625 ЦКУ; 2. Судові витрати покласти на Відповідачів.»

09.06.2023 представник Позивача надала суду клопотання про долучення доказів.

26.06.2023 представник Відповідача-2 надала до суду заперечення щодо клопотання представника Позивача про уточнення позовних вимог.

26.06.2023 представник Відповідача-2 надала до суду заяву про зловживання процесуальними правами адвокатом Білак Н.І.

26.06.2023 на адресу суду надійшло заперечення представника Відповідача-2 щодо клопотання про долучення доказів.

Ухвалою суду від 20.07.2023 клопотання представника Позивача про уточнення позовних вимог та про долучення доказів задоволено.

10.10.2023 року представник Позивача надала до суду заяву про зміну предмету позову, в якій просить, з урахуванням заяви про зміну предмету позову від 10.10.2023, стягнути солідарно з Відповідачів завдані збитки в розмірі 7 293 039.33 грн., де: 2 938 755.09 - вартість зіпсованого товару в 2 контейнерах; 935 135.77 грн. - розмір сплаченого демереджу за простій контейнерів MSKU1679782 та MRKU6483620; 3) 660 480.79 грн. - недоотриманий прибуток (втрачена вигода), без ПДВ; 4) 577 853.08 грн. - витрати на зберігання товару, який переміщувався в контейнерах MSKU1679782 та MRKU6483620 на митному ліцензійному складі ТОВ "ЕЛІТ БІЗНЕС БРОК"; 5) 576 494.19 грн. - інфляційне збільшення, розраховане відповідно до ст. 625 ЦКУ; 6) 110 848.38 грн. - штрафні санкції (3% річних), розраховані відповідно до ст. 625 ЦКУ; 7) 1 493 472.03 грн. - штрафні санкції (подвійна облікова ставка НБУ).

10.10.2023 представник Позивача надала до суду заяву про долучення доказів до матеріалів справи.

Ухвалою суду від 12.10.2023 заяву про зміну предмету позову (вх. №02.3.1 - 02/7094/23) задоволено, постановлено подальший розгляд справи здійснювати з урахуванням заяви про зміну предмету позову.

13.11.2023 представник Позивача надала до суду клопотання про долучення доказів.

Ухвалою суду від 07.12.2023 закрито підготовче провадження у справі та призначено судовий розгляд справи по суті на 18 січня 2024 р. на 14:30 год.

Відповідно до ст. 233 Господарського процесуального кодексу України рішення у справі прийнято у нарадчій кімнаті за результатами дослідження та оцінки доказів, поданих сторонами у спорі.

АРГУМЕНТИ СТОРІН.

Правова позиція позивача

Позивач просить суд задоволити позов в повному обсязі, обґрунтовуючи позовні вимоги доданими до матеріалів справи документальними доказами, зокрема, Позивач стверджує, що 10 лютого 2021 року між ним та фірмою TABAK IMPORTER (SMC-PRIVATE) LIMITED (Пакистан) укладено контракт № TFU-03 на поставку необробленого, неферментованого з частково відділеною середньою жилкою тютюну, сорт Вірджінія. Вартість товару згідно п. 3.1 контракту визначається в доларах США за кг нетто та складає 2,8 дол. США за 1 кг Відповідно до контракту №TFU-03 від 10.02.2021 року, оплата за товар здійснюється у вигляді 100 % передоплати, згідно виставленого продавцем інвойсу.

Організація надання транспортно-експедиторських послуг, пов`язаних із забезпеченням перевезень придбаного Позивачем вантажу було доручено Відповідачу-1, в межах укладеного між ними 28 січня 2020 року Договору № 20/А019-TR «Про надання транспортно-експедиційних послуг». Транспортно-експедиційні послуги, які надаються ТОВ «АЛІАДО», як Експедитором в межах Договору № 20/А019-TR «Про надання транспортно-експедиційних послуг» від 28 січня 2020 року, складаються з комплексу послуг, пов`язаних з підготовкою та відправленням вантажів повітряним, автомобільним та морським транспортом, контролем за проходженням вантажів (пункт 2.1), а також декларування товарів та транспортних засобів, консультації з митних питань та інші види послуг, пов`язані із митним оформленням товарів (пункт 2.2).

В свою чергу, Відповідач-1 на підставі укладеного 01 січня 2021 року Договору транспортного експедирування № UA00205879 з Відповідачем-2, як агентом компанії Відповідача-3, яка діє під торгівельною маркою Sealand-a Maersk Company та є одночасно перевізником, виступило замовником послуг на організацію та забезпечення зберігання та перевезення вантажу в контейнерах, отримувачем якого є Позивач; укладення від імені Замовника або власного імені договорів перевезення вантажів з перевізниками, іншими підприємствами, організаціями; організацію та забезпечення відправлення та/або отримання вантажу в пунктах відправлення та/або призначення.

На умовах, укладеного Договору транспортного експедирування № UA00205879 від 01 січня 2021 року, в травні-червні 2021 року ТОВ «Мерск Україна ЛТД» здійснено переміщення вантажу в семи контейнерах: MSKU1679782, MRKU6483620, SUDU6591424, MRSU3702795, TCNU2431260, MRKU5864160, CAAU6104378, отримувачем якого виступав Позивач.

Водночас, 12 листопада 2021 року під час контролю розвантаження товару, здійсненого за дорученням Відповідача-2, сертифікованим незалежним експертом - сюрвеєром ТОВ «NAVI MAR» встановлено, що у двох із семи контейнерів, а саме в контейнерах №MSKU1679782, MRKU6483620 наявний сильний гнилий запах, запахи вогкості та цвілі. Упаковки тютюну (тканина) мають сліди вологи (білий та чорний наліти). З огляду на зазначене, Позивач стверджує, що через неналежне транспортування та виконання обов`язків Відповідачами, товар у двох контейнерах №MSKU1679782, MRKU6483620 прийшов у стан повної непридатності внаслідок потрапляння води (в тому числі, морської, про що свідчить білий наліт на товарі), що призвело до заподіяння позивачу збитків у значних розмірах.

Відтак, позивач просить стягнути солідарно з Відповідачів 2 938 755.09 - вартість зіпсованого товару в 2 контейнерах; 935 135.77 грн. - розмір сплаченого демереджу за простій контейнерів MSKU1679782 та MRKU6483620; 660 480.79 грн. - недоотриманий прибуток (втрачена вигода), без ПДВ; 577 853.08 грн. - витрати на зберігання товару, який переміщувався в контейнерах MSKU1679782 та MRKU6483620 на митному ліцензійному складі ТОВ "ЕЛІТ БІЗНЕС БРОК"; 576 494.19 грн. - інфляційне збільшення, розраховане відповідно до ст. 625 ЦКУ; 110 848.38 грн. - штрафні санкції (3% річних), розраховані відповідно до ст. 625 ЦКУ; 1 493 472.03 грн. - штрафні санкції (подвійна облікова ставка НБУ). Таким чином, Позивач просить стягнути з Відповідачів завдані збитки у загальному розмірі 7 293 039.33 грн (з урахуванням заяви про зміну предмету позову від 10.10.2023 р.).

Правова позиція відповідача-1

Відповідач-1 не подав відзиву на позовну заяву.

Правова позиція відповідача-2

Відповідач-2 проти задоволення позовних вимог заперечив, вважаючи їх безпідставними і необґрунтованими, просив у їх задоволенні відмовити повністю з огляду на наступне.

Позивач уклав з Відповідачем-1 Договір про надання транспортно-експедиторських послуг № 20/А019-ТR від 28 січня 2020 року, відповідно до якого останній взяв на себе зобов`язання щодо надання Позивачу комплексу послуг, пов`язаних з підготовкою та відправленням вантажів повітряним, автомобільним та морським транспортом.

Відповідач-1 та Відповідач-2 уклали Договір транспортного експедирування № UA00205879 від 01 січня 2021 року, який є рамочним та укладався в загальному для надання послуг, але не є договором під конкретне перевезення. Договором від 01 січня 2021 року № UA00205879 визначено, зокрема статуси осіб та обсяг повноважень, зокрема вказаний договір визначає, що Відповідач-2 виступає агентом Відповідача-3. Відповідно до наявних в матеріалах справи коносаментів № 210001847 та № 209952385 перевізником вантажу, відносно якого виник спір, виступав Відповідач-3.

Відповідач-2 звертає увагу на той факт, що останній не є перевізником, а ні в даному конкретному випадку, а ні за своїми функціями та обов`язками взагалі, натомість є агентом перевізника вантажу - Відповідача-3, що підтверджується агентським договором від 01 січня 2014 року. Тому, Відповідач-2 у відзиві зазначає, що останній є неналежним відповідачем.

Крім того, Відповідач-2 зазначає, що Позивач обрав неправильний спосіб захисту свого права та в позовній заяві Позивач не довів наявність усіх елементів складу правопорушення, що може виступати підставою відповідальності Відповідача-2. Позивач на підтвердження протиправної поведінки Відповідача-2 зазначає, що останній не виконав належним чином умови Договору від 01 січня 2021 року, а саме здійснив неналежне транспортування вантажу, не дотримався вимог до використання тари належної якості. При цьому, Договір від 01 січня 2021 року № UA00205879 укладений між Відповідачем-2, як екпедитором/виконавцем, та Відповідачем-1, як замовником, регулює правовідносини саме цих суб`єктів господарювання, і не надає жодного права Позивачу звертатися з позовом до Відповідача-2.

Таким чином, на переконання Відповідача-2, Позивач жодним чином не обґрунтував свої претензії щодо неналежного виконання Відповідачем-2 своїх зобов`язань як і за Договором від 01 січня 2021 року, та і за коносаментами, не надав суду жодного доказу, який би підтверджував протиправну поведінку Відповідача-2, а отже не довів наявність цього елементу правопорушення.

Щодо пошкодження товару та його вартості Відповідач-2 зазначає, що Позивачем не надано до суду докази, які б підтверджували, що вантаж повністю зіпсовано, а тому Позивач не має підстав просити суд відшкодування повної вартості вантажу на загальну суму 80 362.80 дол. США.

Щодо демереджу за понаднормове використання контейнерів Відповідач-2, з посиланням на ст. 225 ГК України, вказує, що Позивач не довів, що демередж за понаднормове використання контейнерів пов`язаний з порушенням Відповідачем-2 зобов`язання, що спричинило пошкодження вантажу.

Аналогічно у відзиві Відповідач-2 зазначає, що Позивачем не надано належних доказів понесення ним витрат на зберігання зіпсованого вантажу у розмірі 344 355,00 грн та не довів, що зазначені витрати пов`язані з порушенням Відповідачем-2 зобов`язання, що спричинило пошкодження вантажу.

Щодо розміру упущеної вигоди Відповідач-2 вказує на відсутність доказів, які б свідчили про реальну можливість отримання Позивачем прибутку, неодержання доходів не є наслідком протиправної поведінки Відповідача-2, вантаж було отримано тільки 12 листопада 2021 року, а не тоді, коли він прибув у порт призначення, що свідчить про недбалу поведінку самого Позивача.

Щодо інфляційних втрат за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, Відповідач-2 з посиланням на ст. 625 ЦУ України зазначає, що спір в даному випадку виник у зв`язку із завданням збитків Позивачу, а не виконання Відповідачем-2 грошового зобов`язання. У відповідності до розрахунку Позивача три відсотки річних та інфляційні втрати нараховані ним на суму збитків, яка є мірою відповідальності, а не грошовим зобов`язанням. Нарахування трьох відсотків річних та інфляційних втрат на суму збитків є фактично подвійною мірою відповідальності.

Крім того, у відзиві на позов Відповідачем-2 виокремлено попередній (орієнтовний) розрахунок суми судових витрат, який складається з: 800.00 грн. - кур`єрські послуги, 300.00 грн. - витрати на нотаріальне посвідчення перекладу документів, 159 100.00 грн. - витрати на правову допомогу.

Правова позиція відповідача-3

Відповідач-3 не подав відзиву на позовну заяву.

ФАКТИЧНІ ОБСТАВИНИ СПРАВИ.

Як встановлено з матеріалів справи, 10 лютого 2021 року між Позивачем та фірмою TABAK IMPORTER (SMC-PRIVATE) LIMITED (Пакистан) укладено контракт № TFU-03 на поставку необробленого, неферментованого з частково відділеною середньою жилкою тютюну, сорт Вірджінія.

Згідно пункту 3.1 контракту вартість товару визначається в доларах США за кг нетто та складає 2,8 дол. США за 1 кг. Оплата за товар здійснюється у вигляді 100 % передоплати, згідно виставленого продавцем інвойсу.

28 січня 2020 року між Позивачем та Відповідачем-1, як експедитором укладено Договір № 20/А019-TR «Про надання транспортно-експедиційних послуг». Відповідно до пункту 9.1 Договору № 20/А019-TR від 28 січня 2020 р. вказано, що договір набуває чинності з моменту його підписання Сторонами та діє до 31 грудня 2020 року, з можливістю пролонгації на рік у разі не надходження за 30 днів до закінчення терміну дії Договору від 28 січня 2020 року письмового повідомлення однієї із сторін про намір його розірвати. Зазначений Договір пролонговано сторонами на 2021 рік, тобто до 31 грудня 2021 року, що не заперечується сторонами.

Пунктами 2.1, 2.2. Договору № 20/А019-TR від 28 січня 2020 р. транспортно-експедиційні послуги, які надаються Відповідачем-1, як Експедитором складаються з комплексу послуг, пов`язаних з підготовкою та відправленням вантажів повітряним, автомобільним та морським транспортом, контролем за проходженням вантажів, а також декларування товарів та транспортних засобів, консультації з митних питань та інші види послуг, пов`язані із митним оформленням товарів.

Пунктом 2.3 Договору № 20/А019-TR від 28 січня 2020 р. для виконання договірних зобов`язань Експедитор уповноважений укладати договори з транспортними та іншими організаціями на декларування товарів та транспортних засобів, договори з портами на перевалку, зберігання вантажів та додаткові роботи і послуги, в тому числі перепакування, перемаркування, ремонт тари, завантаження та вивантаження контейнерів, відбір зразків та проб, зважування, фумігація, дезактивація, визначення кількості та якості, сертифікація, страхування вантажу;

Пунктом 3.1.3 Договору № 20/А019-TR від 28 січня 2020 р. експедитор має право залучати до виконання своїх обов`язків по Договору інші організації та осіб.

Пунктом 3.2 Договору визначено, що експедитор зобов`язаний: надавати клієнту послуги відповідно до умов даного договору, додатків до договору (за наявності) та Заявок до нього, за умови виконання Клієнтом взятих на себе зобов`язань (підпункт 3.2.1); залучати транспортні засоби та забезпечувати їх подачу в порти, на залізничні станції, склади, термінали або інші об`єкти для вчасного відвантаження/доставки вантажу (підпункт 3.2.2.); надавати послуги, пов`язані з прийняттям, накопиченням, сортуванням, складуванням, завантаженням, відвантаженням, зберіганням, перевезенням вантажу (підпункт 3.2.3); за письмовим замовленням (Заявкою) Клієнта здійснювати транспортно-експедиційні послуги (підпункт 3.2.5).

Згідно умов Договору № 20/А019-TR від 28 січня 2020 р. на Позивача, як Клієнта покладено обов`язки, зокрема: щодо відшкодування Експедитору витрат з оплати вантажних операцій, зберігання контейнера, простою транспортних засобів, а також демередж/детеншн (штраф за понаднормоване використання контейнерного обладнання) судноплавної контейнерної лінії -власника контейнерного обладнання згідно рахунків організації, що здійснювала вантажні операції, порту, терміналів. Перевізників, тарифів лінії, інших організацій, у разі огляду вантажу в контейнері та/або транспортному засобі або затримки вантажу в контейнері та/або транспортному засобі в портах відвантаження, перевалки, прибуття, на прикордонних переходах за вимогою митних, інших офіційних контролюючих, наглядових та правоохоронних органів (підпункт 3.4.7); при затримці вантажу у відповідності з підпунктом 3.1.8 договору, сплатити Експедитору усі витрати (в тому числі ті, що пов`язані зберіганням вантажу, використанням та/або простоєм контейнерного обладнання та/або транспортних засобів) (підпункт 3.4.12); сплатити Експедитору вартість зберігання вантажу в портах відвантаження, перевалки, прибуття, а також демередж/детеншн у відповідності з рахунками портів, морських перевізників, їх агентів (підпункт 3.4.13); на протязі 48 год здійснити митне оформлення вантажу (підпункт 3.4.14).

Пунктом 5.1.4 Договору № 20/А019-TR від 28 січня 2020 р. визначено, що відповідальність за вантаж під час його морського перевезення несе морський перевізник згідно правил та умов даного перевізника, що викладені в його коносаменті та інших його правилах/умовах.

Пунктом 5.2 Договору № 20/А019-TR від 28 січня 2020 р. визначено відповідальність Експедитора за виконання зобов`язань згідно цього договору, зокрема: експедитор несе відповідальність за втрату або пошкодження вантажу та/або його пакування, що були спричинені діями або бездіяльністю залучених ним перевізників за умови належного виконання Клієнтом зобов`язань, що передбачені підпунктами 3.4.4 - 3.4.6; експедитор не несе відповідальність за псування, втрату, пошкодження вантажу та/або його пакування та інші збитки Клієнта, що були спричинені невчасним отриманням від Клієнта Заявки, інформації та документів, а також у разі відсутності у них повної та достовірної інформації про найменування, кількість, якість та інших характеристик вантажу, його особливостей та властивостей, умовах його обробки, перевалки, зберігання та перевезення; у разі невиконання або неналежного виконання Клієнтом зобов`язань, що були вказані в ппідпунктах 3.4.4. - 3.4.6. договору, Експедитор не несе відповідальність за пошкодження вантажу та/або його пакування; експедитор не несе відповідальність за кількість та/або якість вантажу та/або його пакування, шо був доставлений до місця призначення вантажу при наявності непошкоджених пломб, якими був опломбований контейнер та/або транспортний засіб на місці завантаження/митного оформлення вантажу; експедитор не несе відповідальність за збереження вантажу за умови, що перевізник був наданий Клієнтом.

01 січня 2021 р. між Відповідачем-1 та Відповідачем-2, як Експедитором та одночасно агентом компанії Відповідача-3 (Данія), яка діє під торгівельними марками: Maersk, Safmarine, Sealand Americans, та агент компанії Sealand Europe A/S, яка діє під торгівельною маркою Sealand-a Maersk Company укладено Договір транспортного експедирування №, за умовами якого Відповідач-2 зобов`язувався за плату та за рахунок Відповідача-1 організувати виконання наступних послуг стосовно вантажів Замовника, які постачаються в контейнерах: організація та забезпечення зберігання та перевезення вантажів; укладення від імені Замовника або від власного імені договорів перевезення вантажів з перевізниками, іншими підприємствами, організаціями; організація та забезпечення відправлення та/або отримання вантажів в пунктах відправлення та/або призначення; організація митного оформлення вантажів.

Пунктами 2.1 - 2.5 Договору №від 01 січня 2021 р. визначені обов`язки Відповідача-2, як експедитора, серед яких: укладати договори з транспортними та іншими організаціями на перевезення, проводити з ними розрахунки за надані послуги; вживати заходів щодо своєчасного отримання від перевізників, портів, інших організацій документів, пов`язаних з пересуванням вантажу (накладні, специфікації, акти, сертифікати тощо); повідомляти Замовника, за його вимогою, про усі відомості щодо процесу виконання цього Договору, у тому числі надсилати кур`єрською поштою товарно-транспортні, товаросупровідні та інші необхідні документи; інформувати Замовника про вимушені затримки на шляху прямування, аварії та інші форс-мажорні обставини, які перешкоджають своєчасній доставці вантажу; за прибуттям вантажу до кінцевого пункту призначення, своєчасно передати уповноваженому представнику вантажоодержувача вантаж та усі необхідні супровідні документи, що стосуються виконаного перевезення.

Пунктами 5.1, 5.2 Договору №від 01 січня 2021 р. визначено, що сторони несуть матеріальну відповідальність за невиконання або неналежне виконання своїх зобов`язань за Договором в розмірі фактичного матеріального збитку, визначеного та доведеного відповідно до застосовних правил та/або чинного законодавства. Експедитор несе відповідальність за пошкодження або втрату вантажу під час його транспортування відповідно до Гаазьких правил для морського транспорту та умов коносаменту морського перевізника всьому шляху транспортування вантажу, на який поширюється дія коносаменту.

Відповідно до пунктів 5.4 Договору № UA002058 від 01 січня 2021 р. у разі простою контейнера з провини Замовника, останній сплачує демередж/детеншен (додаткову плату за простій та/або наднормативне використання контейнерів) відповідно до тарифів Лінії.

Пунктом 5.6 Договору № UA002058 від 01 січня 2021 р. встановлено, що Сторони не несуть відповідальність за порушення зобов`язань за Договором, якщо таке порушення відбулось не з їх провини, у тому числі у разі настання форс-мажорних обставин.

На умовах, укладеного Договору № UA002058 від 01 січня 2021 р. протягом травня-червня 2021 року Відповідачем-2 здійснено переміщення вантажу в семи контейнерах: MSKU1679782, MRKU6483620, SUDU6591424, MRSU3702795, TCNU2431260, MRKU5864160, CAAU6104378, отримувачем якого був Позивач, що підтверджено матеріалами справи.

У позовній заяві Позивач вказує, що через неналежне транспортування товар у двох контейнерах №№MSKU1679782, MRKU6483620 прийшов у стан повної непридатності внаслідок потрапляння води (в тому числі, морської, про що свідчить білий наліт на товарі), а тому Позивачу завдано матеріальні збитку у визначеній у заявах по суті справи сумі.

На підтвердження факту та розміру завданих Позивачу збитків надано: Тальманська розписка від 11 листопада 2021 р.; копія листа ТОВ «ФЕРМЕНТ ПЛЮС» від 15 листопада 2021 р. до ТОВ «МЕРСК Україна ЛТД», згідно якого повідомлено про зафіксований факт пошкодження товару; звіт про перевірку експерта ТОВ «NAVI MAR» від 16 листопада 2021 р.; експертні висновки ТПП України № УТЕ-2238/1 від 30 серпня 2022 року та № УТЕ-223/2 від 30 серпня 2022 р; Висновок товарознавчої експертизи № 44-64 від 25.10.2022 р.; висновок Одеського науково-дослідного інституту судових експертиз № 22-4464 від 25 жовтня 2022 р.; нотаріально засвідчені покази свідків; фото та відео матеріали про пошкодження товару; бухгалтерські документи (зокрема, акти, платіжні доручення) та інші документи.

06 жовтня 2022 року за вих. № 06-10/22 ТОВ «Фермент-Плюс» на адресу ТОВ «Меркс Україна ЛТД» було спрямовано претензію на суму 2 140 895.28 грн.

Листом від 14 вересня 2022 року за вих. № 617 ТОВ «Меркс Україна ЛТД» повідомило адвоката Білак Н.І., що вказані у зазначеному вище листі контейнери перевозились перевізником Maersk A/S згідно з умовами коносаментів Maersk A/S. У вказаному листі також зазначено, що ТОВ «Меркс Україна ЛТД» як агент перевізника Maersk A/S не уповноважений Перевізником проводити розслідування щодо можливого пошкодження вантажу. Усі претензії щодо можливого пошкодження вантажу протягом перевезення розглядаються Перевізником Maersk A/S згідно з умовами коносаменту та правил розгляду претензій по кожному коносаменту окремо.

Аналогічну за змістом претензію ТОВ «Фермент-Плюс» спрямувало на адресу компанії Maersk A/S. Згідно наданої Позивачем роздруківки компанія Maersk A/S отримала претензію 14.02.2022 за № 2210-196953650, а також 28.02.2023 за № 2302-210183112. Доказів розгляду претензії матеріали справи не містять та Відповідачем-3 суду не надано.

У зв`язку із наведеним, товариство з обмеженою відповідальністю «ФЕРМЕНТ ПЛЮС» звернулося до Господарського суду Закарпатської області з позовною заявою про стягнення 7 293 039,33 грн.

ПРАВОВЕ ОБГРУНТУВАННЯ І ОЦІНКА СУДУ.

Пунктом 1 частини 2 статті 11 Цивільного кодексу України передбачено, що однією із підстав виникнення цивільних прав та обов`язків є договори та інші правочини.

Згідно ст. 629 Цивільного кодексу України, договір є обов`язковим для виконання сторонами.

Нормою ст. 193 Господарського кодексу України передбачено, що суб`єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов`язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов`язання відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться.

Розглянувши матеріали справи, оцінивши пояснення представників сторін, їх мотивовану оцінку кожного аргументу щодо наявності підстав для задоволення або відмови у позові, проаналізувавши норми чинного законодавства, суд дійшов наступних висновків.

Завданням господарського судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів, пов`язаних із здійсненням господарської діяльності, та розгляд інших справ, віднесених до юрисдикції господарського суду, з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав і законних інтересів фізичних та юридичних осіб, держави.

Відповідно до ст. 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства.

Згідно з ч. ч. 1,2 ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути: 1) визнання права; 2) визнання правочину недійсним; 3) припинення дії, яка порушує право; 4) відновлення становища, яке існувало до порушення; 5) примусове виконання обов`язку в натурі; 6) зміна правовідношення; 7) припинення правовідношення; 8) відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди; 9) відшкодування моральної (немайнової) шкоди; 10) визнання незаконними рішення, дій чи бездіяльності органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб.

Статтею 4 ГПК України передбачено, що право на звернення до господарського суду в установленому цим Кодексом порядку гарантується. Ніхто не може бути позбавлений права на розгляд його справи у господарському суді, до юрисдикції якого вона віднесена законом. Юридичні особи та фізичні особи-підприємці, фізичні особи, які не є підприємцями, державні органи, органи місцевого самоврядування мають право на звернення до господарського суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав та законних інтересів у справах, віднесених законом до юрисдикції господарського суду, а також для вжиття передбачених законом заходів, спрямованих на запобігання правопорушенням.

За змістом ст.509 Цивільного кодексу України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

Частиною 1 ст.173 Господарського кодексу України визначено, що господарським визнається зобов`язання, що виникає між суб`єктом господарювання та іншим учасником (учасниками) відносин у сфері господарювання з підстав, передбачених цим Кодексом, в силу якого один суб`єкт (зобов`язана сторона, у тому числі боржник) зобов`язаний вчинити певну дію господарського чи управлінсько-господарського характеру на користь іншого суб`єкта (виконати роботу, передати майно, сплатити гроші, надати інформацію тощо), або утриматися від певних дій, а інший суб`єкт (управнена сторона, у тому числі кредитор) має право вимагати від зобов`язаної сторони виконання її обов`язку.

Відповідно до ст. 175 Господарського кодексу України, майново-господарськими визнаються цивільно-правові зобов`язання, що виникають між учасниками господарських відносин при здійсненні господарської діяльності, в силу яких зобов`язана сторона повинна вчинити певну господарську дію на користь другої сторони або утриматися від певної дії, а управлена сторона має право вимагати від зобов`язаної сторони виконання її обов`язку. Майнові зобов`язання, які виникають між учасниками господарських відносин, регулюються Цивільним кодексом України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом.

Пунктом 1 частини 2 статті 11 ЦК України передбачено, що однією з підстав виникнення цивільних прав та обов`язків є договори та інші правочини.

З наведених у справі обставин ввбачається, що спірні правовідносини є за своїм змістом майновими, договірними та стосуються надання послуг з організації перевезення вантажів.

Відповідно до частини 1 статті 193 Господарського кодексу України (далі - ГК України), суб`єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов`язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов`язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться. До виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом.

Окреслені у статті 193 ГК України правила та принципи господарювання, які корелюються із загальними засадами цивільного законодавства, вказаними у пункті 6 статті 3 ЦК України (справедливість та добросовісність) та засадами зобов`язань, визначеними у частині 3 статті 509 ЦК України (добросовісність, розумність, справедливість), означають, що цивільні права мають здійснюватися, а обов`язки виконуватися не тільки відповідно до їх призначення, а й справедливо та добросовісно, з урахуванням правил господарювання, з метою досягнення загальногосподарського інтересу.

У даному контексті суд також зазначає, що безпосередньо сутність справедливості виражається у ментальних уявленнях, що є добро і зло, правда і неправда, а добросовісність означає необхідність сумлінної, чесної поведінки суб`єктів при виконанні своїх юридичних обов`язків і здійсненні своїх суб`єктивних прав, а також дотримання належної турботливості і ставлення до процесу виконання зобов`язання з урахуванням захищених законодавством прав та інтересів іншої сторони.

Отже, зобов`язання, які виникли між сторонами, мають ґрунтуватися на засадах добросовісності та справедливості; кожна сторона повинна вжити усіх заходів, необхідних для належного виконання нею зобов`язання, з урахуванням інтересів другої сторони та забезпечення загальногосподарського інтересу. І напроти, відсутність потрібної турботливості може вказувати на вину Відповідача, котра відіграє роль суб`єктивної умови відповідальності.

Статтею 629 ЦК України визначено, що договір є обов`язковим для виконання сторонами.

Згідно зі статтями 525, 526 ЦК України, зобов`язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Відповідно до статті 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Враховуючи характер спору та правовідносини, що склалися між сторонами, суд вважає за необхідне застосувати норми, що регулюють діяльність з перевезення вантажів та транспортно-експедиторську діяльність.

Згідно з нормами статті 908 ЦК України, перевезення вантажу, пасажирів, багажу, пошти здійснюється за договором перевезення. Загальні умови перевезення визначаються цим Кодексом, іншими законами, транспортними кодексами (статутами), іншими нормативно-правовими актами та правилами, що видаються відповідно до них. Умови перевезення вантажу, пасажирів і багажу окремими видами транспорту, а також відповідальність сторін щодо цих перевезень встановлюються договором, якщо інше не встановлено цим Кодексом, іншими законами, транспортними кодексами (статутами), іншими нормативно-правовими актами та правилами, що видаються відповідно до них.

Відповідно до положень статті 909 ЦК України за договором перевезення вантажу одна сторона (перевізник) зобов`язується доставити довірений їй другою стороною (відправником) вантаж до пункту призначення та видати його особі, яка має право на одержання вантажу (одержувачеві), а відправник зобов`язується сплатити за перевезення вантажу встановлену плату. Договір перевезення вантажу укладається у письмовій формі. Укладення договору перевезення вантажу підтверджується складенням транспортної накладної (коносамента або іншого документа, встановленого транспортними кодексами (статутами).

Як визначено нормами статті 920 ЦК України, у разі порушення зобов`язань, що випливають із договору перевезення, сторони несуть відповідальність, встановлену за домовленістю сторін, якщо інше не встановлено цим Кодексом, іншими законами, транспортними кодексами (статутами).

Згідно з положеннями статті 929 ЦК України, за договором транспортного експедирування одна сторона (експедитор) зобов`язується за плату і за рахунок другої сторони (клієнта) виконати або організувати виконання визначених договором послуг, пов`язаних з перевезенням вантажу. Договором транспортного експедирування може бути встановлено обов`язок експедитора організувати перевезення вантажу транспортом і за маршрутом, вибраним експедитором або клієнтом, зобов`язання експедитора укласти від свого імені або від імені клієнта договір перевезення вантажу, забезпечити відправку і одержання вантажу, а також інші зобов`язання, пов`язані з перевезенням. Договором транспортного експедирування може бути передбачено надання додаткових послуг, необхідних для доставки вантажу (перевірка кількості та стану вантажу, його завантаження та вивантаження, сплата мита, зборів і витрат, покладених на клієнта, зберігання вантажу до його одержання у пункті призначення, одержання необхідних для експорту та імпорту документів, виконання митних формальностей тощо). Положення цієї глави (Глава 65 ЦК України) поширюються також на випадки, коли обов`язки експедитора виконуються перевізником. Умови договору транспортного експедирування визначаються за домовленістю сторін, якщо інше на встановлено законом, іншими нормативно-правовими актами.

Слід також врахувати, що правові та організаційні засади транспортно-експедиторської діяльності в Україні визначаються також нормами Закону України "Про транспортно-експедиторську діяльність".

Так, згідно з положеннями статті 1 Закону України "Про транспортно-експедиторську діяльність", експедитор (транспортний експедитор) - суб`єкт господарювання, який за дорученням клієнта та за його рахунок виконує або організовує виконання транспортно-експедиторських послуг, визначених договором транспортного експедирування; перевізник - юридична або фізична особа, яка взяла на себе зобов`язання і відповідальність за договором перевезення вантажу за доставку до місця призначення довіреного їй вантажу, перевезення вантажів та їх видачу (передачу) вантажоодержувачу або іншій особі, зазначеній у документі, що регулює відносини між експедитором та перевізником.

Відповідно до норм статті 8 Закону України "Про транспортно-експедиторську діяльність" експедитори надають клієнтам послуги відповідно до вимог законодавства України та держав, територією яких транспортуються вантажі, згідно з переліком послуг, визначеним у правилах здійснення транспортно-експедиторської діяльності, а також інші послуги, визначені за домовленістю сторін у договорі транспортного експедирування. Транспортно-експедиторські послуги надаються клієнту при експорті з України, імпорті в Україну, транзиті територією України чи іншими державами, внутрішніх перевезеннях територією України. Експедитори за дорученням клієнтів, серед іншого, забезпечують оптимальне транспортне обслуговування, а також організовують перевезення вантажів різними видами транспорту територією України та іноземних держав відповідно до договорів (контрактів), згідно з якими сторони мають право використовувати відомі міжнародні звичаї, рекомендації, правила міжнародних органів та організацій, якщо це не заборонено прямо або у виключній формі цим та іншими законами України; здійснюють оформлення товарно-транспортної документації та її розсилання за належністю; надають в установленому законодавством порядку учасникам транспортно-експедиторської діяльності заявки на відправлення вантажів та наряди на відвантаження.

Відповідно до ст. 9 Закону України "Про транспортно-експедиторську діяльність" за договором транспортного експедирування одна сторона (експедитор) зобов`язується за плату і за рахунок другої сторони (клієнта) виконати або організувати виконання визначених договором послуг, пов`язаних з перевезенням вантажу.

Перелік документів, що підтверджують приймання вантажу до транспортування, зазначені в статті 9 Закону України "Про транспортно-експедиторську діяльність".

За змістом ст. 932 Цивільного кодексу України, експедитор має право залучити до виконання своїх обов`язків інших осіб. У разі залучення експедитором до виконання своїх обов`язків за договором транспортного експедирування інших осіб експедитор відповідає перед клієнтом за порушення договору.

Частиною 3 ст. 14 Закону України "Про транспортно-експедиторську діяльність" встановлено, що експедитор несе відповідальність за дії та недогляд третіх осіб, залучених ним до виконання договору транспортного експедирування, у тому ж порядку, як і за власні дії.

Аналогічне положення погоджено сторонами у підпунктах 3.1.3 та 5.2.1 Договору № 20/А019-TR від 28 січня 2020 р. В свою чергу пунктами 5.1, 5.2 Договору №від 01 січня 2021 р. визначено, що сторони несуть матеріальну відповідальність за невиконання або неналежне виконання своїх зобов`язань за Договором в розмірі фактичного матеріального збитку, визначеного та доведеного відповідно до застосовних правил та/або чинного законодавства. Експедитор несе відповідальність за пошкодження або втрату вантажу під час його транспортування відповідно до Гаазьких правил для морського транспорту та умов коносаменту морського перевізника всьому шляху транспортування вантажу, на який поширюється дія коносаменту.

Відповідно до пункту 5.4 Договору №від 01 січня 2021 р. у разі простою контейнера з провини Замовника, останній сплачує демередж/детеншен (додаткову плату за простій та/або наднормативне використання контейнерів) відповідно до тарифів Лінії.

За наслідками розгляду справи та перевірки наданих доказів (зокрема коносаментів на морські перевезення), судом встановлено, що вантажовідправником «TABAK IMPORTER (SMC-PRIVATE) LIMITED» за умовами контракту №TFU-03 від 10 лютого 2021 р. судном Маерськ Бруклін відправлено у контейнерах вантаж «необроблений сирий тютюн «Вірджинія», з частково відокремленою середньою жилкою» на адресу вантажоодержувача ТОВ «ФЕРМЕНТ ПЛЮС» із повідомленням про прибуття Вантажу - ТОВ «АЛІАДО».

Факт прийняття вантажу ТОВ «Мерск Україна ЛТД» до перевезення підтверджується Договором від 01 січня 2021 року та вказується в коносаментах, які наявні в матеріалах справи.

Факт пошкодження підтверджуються наданій Позивачем Тальманській розписці від 11.11.2021 р., в якій зазначено, що «..при вивантаженні виявлено пошкодження упаковки, наявні ознаки плісняви..».

Окрім цього, 12 листопада 2021 р. під час контролю розвантаження товару, здійсненого за дорученням Відповідача-1, сертифікованим незалежним експертом - сюрвеєром ТОВ «NAVI MAR» встановлено, що у двох із семи контейнерів, а саме в контейнерах № MSKU1679782 та № MRKU6483620 наявний сильний гнилий запах, запахи вогкості та цвілі. Упаковки тютюну (тканина) мають сліди вологи (білий та чорний наліти). Зазначене могло статись через потрапляння вологи через великі тріщини в контейнері, в якому перевозився вантаж, оскільки навіть за зовнішніми ознаками видно, що контейнер має високий ступінь зносу, є застарілим і непридатним для перевезення даного виду вантажу. Дані факти відображено у звіті про перевірку експерта ТОВ «NAVI MAR» від 16 листопада 2021 р., який міститься у матеріалах справи.

З урахуванням цього, листом ТОВ «ФЕРМЕНТ ПЛЮС» від 15 листопада 2021 р. ТОВ «МЕРСК Україна ЛТД» письмово повідомлено про те, що 12 листопада 2021 р. під час контролю за розвантажуванням товару, при відкритті контейнерів №МSKU1679782 та №МSKU64836, які транспортувались ТОВ «МЕРСК Україна ЛТД», в присутності експерта LLC «NAVI MAR» було зафіксовано пошкодження товару - тютюнової сировини, а саме, необробленого, неферментованого з частково відділеною середньою жилкою тютюну сорт Вірджинія.

На підтвердження факту завдання збитків Позивачем також надано висновки експертів.

Так, згідно висновків Одеської регіональної торгово-промислової палати №УТЕ- 223/1 від 30 серпня 2022 року та №УТЕ-223/2 від 30 серпня 2022 року зі змісту яких вбачається, що кожний тюк є спресованою тютюновою сировиною, який обтягнутий мішковиною, зашитою вручну. Тюки з тютюновою сировиною зі слідами висохлої підмочки та плісняви білого та чорного кольору, присутній різкій запах цвілі. Для проведення ідентифікаційного огляду товару експертом, випадковим методом було відібрано 30 тюків з товаром. При відкритті 30 тюків з товаром встановлено, що тютюнова сировина в оглянутих тюках пріла з ярко вираженим різкім запахом цвілі. Згідно із Законом України розділ I стаття 1 «Про вилучення з обігу, переробки, утилізації, знищення або подальшого використання неякісної та небезпечної продукції» від 14 січня 2000 року № 1393-XIV, фактично оглянутий товар (необроблена тютюнова сировина типу «Вірджинія» з частково відокремленим стеблом) у кількості 30 тюків, відноситься до неякісної та небезпечної продукції, продукція не відповідає вимогам споживчих властивостей.

Відповідно до висновку Одеського науково-дослідного інституту судових експертиз № 22-4464 від 25.10.2022 року експертом відповідно до Методичних рекомендацій «Щодо відбору проб тютюнової сировини та зразків тютюнових виробів» органолептичним методом був проведений зовнішній огляд об`єкта дослідження (тютюнова неферментована сировина за кодом згідно УКТЗЕД 2401 20 85 00 (Контракт №TFU-03 від 10 лютого 2021 року, згідно з коносаментом № МAEU 209952385 від 30 квітня 2021 року на т/х «MAERSK BROOKLYN» у контейнері № MRKU6483620 та згідно з коносаментом № МАЕU 210001847 від 30 квітня 2021 року на т/х «MAERSK BROOKLYN» у контейнері № MSKU1679782), в результаті якого встановлено: тютюнову сировину упаковано в тюки прямокутної форми, пакувальний матеріал схожий з джутовою тканиною. На деяких тюках маються маркувальні данні зі слідами плісняви. Тюки з тютюновою сировиною мають сліди вогкості та плісняви (білий та чорний наліт на тканині), підмочки. Присутній різкий запах цвілі.

При розтині пакування встановлено, що в ньому знаходиться сировина рослинного походження, яка на вигляд має ознаки фрагментів листя тютюну та сильний запах тухлості, що не є характерним даному виду товару. Колір сировини варіюється від жовтого до темно-коричневого і з відтінками місцями темно-зелених цяток точкового характеру. За зовнішніми ознаками частина сировини пріле та гниле листя зі стороннім запахом, також маються механічні ушкодження тютюнового листя у вигляді відірваної частини аркуша, тріщин тканини.

За результатами експертного висновку вбачається, що досліджувані об`єкти, які надійшли в контейнерах №№ MSKU 1679782, MSKU 6483620 - не відповідають вимогам стандартів передбачених Законом України «Про державне регулювання виробництва і обігу спирту етилового, коньячного і плодового, алкогольних напоїв, тютюнових виробів, рідин, використовуються в електронних сигаретах та пального». Якісний стан об`єктів дослідження, які надійшли в контейнерах №№MSKU 1679782, MSKU 6483620, за органолептичними показниками, так і за зовнішніми ознаками - сировина є прілою та гниле листя із різким запахом цвілі, також маються механічні ушкодження тютюнового листя у вигляді відірваної частини аркуша, тріщин тканини. Досліджувані об`єкти, які надійшли в контейнерах №№ MSKU 1679782 , MSKU 6483620 , не відповідають стандартам та нормативним документам за органолептичними показниками.

При цьому, в даному випадку Відповідачем-2 заперечувався факт завдання ним збитків Позивачу, що вбачається із відзиву на позовну заяву. Окрім цього під сумнів ставились експертні висновки. Відповідач-1 та Відповідач-3 свої заперечення з даного приводу не викладали та до суду не надали.

Водночас суд звертає увагу, що Відповідачами не спростовано факт того, що вантаж було прийнято цілісним та в установленому законом порядку не спростовані експертні висновки, що підтверджується наявними в матеріалах справи доказами та з огляду на позицію сторін, які визнають вказаний факт, не підлягає додатковому дослідженню судом та відповідно доказуванню.

Відповідно до приписів ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. (частини перша, третя статті 74).

За змістом статті 101 ГПК України учасник справи має право подати до суду висновок експерта, складений на його замовлення. Порядок проведення експертизи та складення висновків експерта за результатами проведеної експертизи визначається відповідно до чинного законодавства України про проведення судових експертиз. У висновку експерта зазначається, що висновок підготовлено для подання до суду та що експерт обізнаний про кримінальну відповідальність за завідомо неправдивий висновок. Експерт, який склав висновок за зверненням учасника справи, має ті самі права та обов`язки, що і експерт, який здійснює експертизу на підставі ухвали суду.

Відповідно до ст. ст. 76, 77, 78, 79 ГПК України належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Докази, одержані з порушенням закону, судом не приймаються. Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи.

Крім того, суд враховує правові позиції Верховного Суду стосовно вірогідності доказів та стандарту доказування. Зокрема, ст. 79 ГПК України викладено у новій редакції: поняття "Достатність доказів" змінено на "Вірогідність доказів", фактично впровадивши в господарський процес стандарт доказування "вірогідності доказів".

Стандарт доказування "вірогідності доказів", на відміну від "достатності доказів", підкреслює необхідність співставлення судом доказів, які надає позивач та відповідач. Тобто, з введенням в дію нового стандарту доказування необхідним є не надати достатньо доказів для підтвердження певної обставини, а надати їх саме ту кількість, яка зможе переважити доводи протилежної сторони судового процесу.

Відповідно до статті 79 ГПК України наявність обставини, на яку сторона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, вважається доведеною, якщо докази, надані на підтвердження такої обставини, є більш вірогідними, ніж докази, надані на її спростування. Питання про вірогідність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Тлумачення змісту цієї статті свідчить, що нею покладено на суд обов`язок оцінювати докази, обставини справи з огляду на їх вірогідність, яка дозволяє дійти висновку, що факти, які розглядаються скоріше були (мали місце), аніж не були.

Окрім цього, статтею 86 ГПК України передбачено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також вірогідність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Отже, з наданих суду доказів, з урахуванням експертних висновків ТПП України №УТЕ-2238/1 від 30 серпня 2022 року, № УТЕ-223/2 від 30 серпня 2022 року, Висновку товарознавчої експертизи № 44-64 від 25.10.2022 року, товар /вантаж «тютюнова неферментована сировина», яка надійшла т/х «MAERSK BROOKLYN» на адресу ТОВ «ФЕРМЕНТ ПЛЮС» за умовами Контракту №TFU-03 від 10 лютого 2021 року, згідно з Коносаментами від 30 квітня 2021 року №MAEU 209952385, №MAEU №210001847, у контейнерах №МSKU6483620, № МSKU1679782, відноситься до неякісної та небезпечної продукції, оскільки не відповідає вимогам споживчих властивостей, який не можливо реалізувати як підакцизний товар на внутрішньому ринку України.

Судом також досліджено надані у вигляді доказів нотаріально засвідчені показання свідків - ОСОБА_1 та ОСОБА_2 .. Як вбачається із заяви свідка ОСОБА_1 , директора ТОВ «Тесей» який був присутній при розвантаженні із контейнерів MSKU1679782 та MRKU6483620 товару, а саме необробленого, неферментованого з частково відділеною середньою жилкою тютюну на території ТОВ «ЧОРНОМОРСЬКИЙ РИБНИЙ ПОРТ», відкриття контейнерів здійснювалося у присутності співробітників ТОВ «ЧОРНОМОРСЬКИЙ РИБНИЙ ПОРТ», тальманів та незалежного експерта - сюрвеєра, інспектора митниці та інших уповноважених осіб. В їх присутності було знято пломби перевізника.

Свідок зазначає, що при відкритті контейнерів MSKU1679782 та MRKU6483620 відразу був присутній різкий запах прілості. Було видно, що мішки, в яких перевозився товар - табак, були пошкоджені, прогнилі. Взявши табак в руку, було відчутно що він вологий, злипнувся, втратив належний товарний вигляд та можливість переробки. Причинами такого могло бути використання для перевезення контейнерів не придатними до перевезення такого виду товару, оскільки він «не любить» попадання води або надмірної вологи. А на самих контейнерах було помітно в окремих місцях іржу та корозію. Дані факти зафіксовано у тальманській розписці від 11.11.2021 р. та звіті незалежного експерта - сюрвеєра. Товар було вивантажено для огляду з подальшим завантаженням для його переміщення на склад ТОВ «ЕЛІТ БІЗНЕС БРОК». На території митного складу ТОВ «ЕЛІТ БІЗНЕС БРОК» було складено акт від 13.11.2021 р., яким зафіксовано порушення цілісності упаковки (тюків із мішковини) товару під час відкриття та розвантаження товару з контейнерів MSKU1679782 та MRKU6483620.

Як вбачається із заяви свідка ОСОБА_2 , засновника ТОВ «Тесей», який 11.11.2021 р. був присутній при відкритті та розвантаженні товару - необробленого, неферментованого з частково відділеною середньою жилкою тютюну (далі - товар) з контейнерів MSKU1679782 та MRKU6483620. Відкриття зазначених контейнерів відбувалось на території ТОВ «ЧОРНОМОРСЬКИЙ РИБНИЙ ПОРТ» в присутності уповноважених осіб, зокрема представників ТОВ «ЧОРНОМОРСЬКИЙ РИБНИЙ ПОРТ» (тальманів), директора ТОВ «Тесей» ОСОБА_1 та ін.

Свідок зазначає, що неозброєним оком було відразу помітно, що контейнери є доволі старими, з високим ступенем зношенння. При візуальному окладі контейнерів можна було помітити в окремих місцях на контейнерах корозію металу, прогресуючу іржу, яка в окремих місцях навіть призвела до утворення дірок. При відкритті контейнера, я побачив, що товар мав ознаки псування. Тканині мішки, в які був упакований товар, легко рвались, створюючи труху, через що важко було розвантажити товар. Спецтехніка не могла вивантажити товар, через те що він розсипався. Відчувався запах прілості, на мішках та товарі було видно цвіль. Очевидним було те, що товар втратив свої споживчі властивості та скоріш всього є вже непридатним для подальшого використання за своїм цільовим призначенням. Причинами такого могло бути попадання води через шпари, наявні в контейнерах. Факти порушення цілісності було зафіксовані у тальманській розписці від 11.11.2021 р. та звіті незалежного експерта - сюрвеєра.

Надаючи оцінку свідченням свідків, суд вважає за необхідне звернути увагу на наступне.

Так, відповідно до ч.1 ст.66 ГПК України, свідком може бути будь-яка дієздатна фізична особа, якій відомі будь-які обставини, що стосуються справи. Статтею 87 ГПК України встановлено, що показання свідка - це повідомлення про відомі йому обставини, які мають значення для справи. Статтею 88 ГПК України визначено, що показання свідка викладаються ним письмово у заяві свідка. У заяві свідка зазначаються ім`я (прізвище, ім`я та по батькові), місце проживання (перебування) та місце роботи свідка, поштовий індекс, реєстраційний номер облікової картки платника податків свідка за його наявності або номер і серія паспорта, номери засобів зв`язку та адреси електронної пошти (за наявності), обставини, про які відомо свідку, джерела обізнаності свідка щодо цих обставин, а також підтвердження свідка про обізнаність із змістом закону щодо кримінальної відповідальності за надання неправдивих показань та про готовність з`явитися до суду за його викликом для підтвердження своїх свідчень. Підпис свідка на заяві посвідчується нотаріусом. Заява свідка має бути подана до суду у строк, встановлений для подання доказів. Стаття 89 ГПК України встановлює процесуальний механізм виклику свідка.

Так, процесуальний закон встановлює в якості передумови виклику свідка наявність його заяви, оформленої у відповідності до вимог ст. 88 ГПК України. Відсутність такої заяви унеможливлює здійснення судом процесуальних дії з виклику осіб у відповідному процесуальному статусі, визначеному ст.66 ГПК України.

Для здійснення процесуальної дії з виклику свідка законом також встановлені певні умови, а саме: встановлення в ході здійснення господарським судом судочинства суперечливості обставин, викладених свідком у заяві іншим доказам; виникнення у суду сумнівів щодо змісту обставин, викладених свідком у заяві; виникнення у суду сумнівів щодо достовірності чи повноти, викладених свідком у заяві обставин. За відсутності зазначених умов у суду відсутні повноваження для здійснення процесуальних дій з виклику свідків.

Судом встановлено, що нотаріально засвідчені показання ОСОБА_1 та ОСОБА_2 оформлені з дотримання вимог ст. 88 ГПК України. В ході їх оцінки, судом не виявлено суперечливостей обставин, викладених свідками у заяві іншим доказам; сумнівів щодо змісту обставин, або інших обставин, що зумовлють потребу у виклику свідків.

Також з огляду на відкликання представником Позивача раніше поданого клоптання про виклик свідків, суд приймає заяви зазначених свідків як докази та не вбачає необхідності для здійснення процесуальних дій з виклику свідків.

За вищевказаних в сукупності обставин суд приходить до висновків, що факт наявності збитків у Позивача, що стали наслідком недотримання або неналежного виконання взятих на себе зобов`язань за Договором транспортного експедирування № UA00205879 від 01 січня 2021 року саме Відповідачем-2 та Відповідачем-3 належним чином доведений, документально підтверджений і Відповідачем-2 та Відповідачем -3 не спростований, тому позовні вимоги щодо солідарного стягнення в цій частині визнаються судом обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню.

Щодо позовних вимог до Відповідача-1 суд бере до уваги п. 5.1.4. Договору №20/А019TR від 28 січня 2020 року, де сторонами визначено, що відповідальність за вантаж під час його морського перевезення несе морський перевізник, згідно правил та умов даного перевізника, що викладені в його коносаменті або інших його правилах/умовах, а також п. 5.2 Договору транспортного експедирування № UA00205879 від 01 січня 2021 року згідно якого на Відповідача-2, як Виконавця покладено додаткову відповідальність за пошкодження або втрату вантажу під час його транспортування відповідно до Гаазьких Правил для морського транспорту та умов коносаменту морського перевізника на всьому шляху транспортування вантажу, на який поширюється дія коносаменту.

Водночас, доводи Відповідача-2, наведені у відзиві на позов та запереченнях на клопотання, спростовуються наявними в матеріалах справи документами, а отже відхиляються судом як необґрунтовані.

Щодо розміру збитків.

Позивач, згідно із заяви про зміну предмету позову просить, стягнути солідарно із Відповідачів завдані збитки в розмірі 7 293 039.33 грн., де: 2 938 755.09 - вартість зіпсованого товару в 2 контейнерах; 935 135.77 грн. - розмір сплаченого демереджу за простій контейнерів MSKU1679782 та MRKU6483620; 660 480.79 грн. - недоотриманий прибуток (втрачена вигода), без ПДВ; 577 853.08 грн. - витрати на зберігання товару, який переміщувався в контейнерах MSKU1679782 та MRKU6483620 на митному ліцензійному складі ТОВ "ЕЛІТ БІЗНЕС БРОК"; 576 494.19 грн. - інфляційне збільшення, розраховане відповідно до ст. 625 ЦКУ; 110 848.38 грн. - штрафні санкції (3% річних), розраховані відповідно до ст. 625 ЦКУ; 1 493 472.03 грн. - штрафні санкції (подвійна облікова ставка НБУ).

У статті 22 ЦК України визначено, що збитками є втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки).

Для застосування такої міри відповідальності, як відшкодування збитків, потрібна наявність наступного юридичного складу: протиправна поведінка, дія чи бездіяльність особи; шкідливий результат такої поведінки (збитки); причинний зв`язок між протиправною поведінкою та збитками; вина правопорушника. При цьому, необхідно встановити, що протиправна дія чи бездіяльність заподіювача є причиною, а збитки, які виникли у потерпілої особи, - наслідком такої протиправної поведінки. Тобто, протиправна дія є причиною, а шкода - наслідком протиправної дії. Відсутність будь-якої з зазначених ознак виключає настання цивільно-правової відповідальності відповідача у вигляді покладення на нього обов`язку з відшкодування збитків (постанова Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного господарського суду від 26.03.2019 у справі №904/1081/18).

Саме на Позивача покладається обов`язок довести наявність збитків, протиправність поведінки заподіювача збитків та причинний зв`язок такої поведінки із заподіяними збитками. Слід довести, що протиправна дія чи бездіяльність заподіювача є причиною, а збитки, які завдано особі, - наслідком такої протиправної поведінки. Натомість Відповідачу потрібно довести відсутність його вини у завданні збитків Позивачу. Протиправна поведінка особи може виявлятися у прийнятті нею неправомірного рішення або у неправомірній поведінці (діях або бездіяльності). Протиправною у цивільному праві вважається поведінка, яка порушує імперативні норми права або санкціоновані законом умови договору, внаслідок чого порушуються права іншої особи. Під шкодою (збитками) розуміється матеріальна шкода, що виражається у зменшенні майна потерпілого в результаті порушення належного йому майнового права, та (або) применшенні немайнового блага (життя, здоров`я тощо). Причинний зв`язок між протиправною поведінкою особи та завданою шкодою є обов`язковою умовою відповідальності, яка передбачає, що шкода стала об`єктивним наслідком поведінки заподіювача шкоди.

Статтею 225 ГК України визначено, що до складу збитків, що підлягають відшкодуванню особою, яка допустила господарське правопорушення, включаються: вартість втраченого, пошкодженого або знищеного майна, визначена відповідно до вимог законодавства; додаткові витрати (штрафні санкції, сплачені іншим суб`єктам, вартість додаткових робіт, додатково витрачених матеріалів тощо), понесені стороною, яка зазнала збитків внаслідок порушення зобов`язання другою стороною; неодержаний прибуток (втрачена вигода), на який сторона, яка зазнала збитків, мала право розраховувати у разі належного виконання зобов`язання другою стороною; матеріальна компенсація моральної шкоди у випадках, передбачених законом.

При цьому, реальні збитки - це втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також втрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права, та - доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушене (упущена вигода).

Упущена вигода - це доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушене.

Збитки відшкодовуються у повному обсязі, якщо договором або законом не передбачено відшкодування у меншому або більшому розмірі. Крім того, законодавець встановлює, що при визначенні неодержаних доходів (упущеної вигоди) враховуються заходи, вжиті кредитором щодо їх одержання.

Так, надаючи оцінку визначенню правильності вартості пошкодженого товару, який переміщувався в контейнерах MSKU1679782 та MRKU6483620 суд вказує на наступне.

Згідно висновку судово-економічної експертизи Одеського науково-дослідного інституту судових експертиз № 23-215 від 23.03.2023 року дослідженням записів у регістрі бухгалтерського обліку ТОВ «ФЕРМЕНТ ПЛЮС» «Оборотно-сальдова відомість по рахунку 3712» за період січень 2021р. - грудень 2022р. щодо взаємовідносин з контрагентом «TABAK IMPORTER (SMC-PRIVATE) LIMITED» за Договором №3 встановлено, що станом на грудень 2022 р. рахується сальдо (дебетове) у вигляді сплаченого авансу на загальну суму 80 362,80 дол. США. Слід зазначити, що регістр бухгалтерського обліку ТОВ «ФЕРМЕНТ ПЛЮС» «Оборотно-сальдова відомість по рахунку 3712» за період січень 2021р. - грудень 2022 р. надано у розрізі іноземної валюти (долар США) без відображення суми заборгованості у національній валюті.

У результаті дослідження даних копій платіжних доручень в іноземній валюті та копії «Виписки з особового рахунку» ТОВ «ФЕРМЕНТ ПЛЮС» у АТ «ОТП банк» за НОМЕР_1 (у доларах США) від 13 серпня 2021 року встановлено, що у серпні 2021 року Позивачем у безготівковому порядку з валютного рахунку перераховані грошові кошти на адресу постачальник «TABAK IMPORTER (SMC-PRIVATE) LIMITED» за умовами Контракту №TFU-03 від 10 лютого 2021 року на загальну суму 80 362,80 дол.США, що і відображено у регістрі бухгалтерського обліку ТОВ «ФЕРМЕНТ ПЛЮС» («Оборотно-сальдова відомість по рахунку 3712» за період січень 2021р. - грудень 2022р.), у еквіваленті складає 2 151 199,64грн., у тому числі за даними платіжних доручень: №75 від 13 серпня 2021 року на суму 44 872,80 дол. США, що у еквіваленті складає 1 201 182,03грн.; №76 від 13 серпня 2021 року на суму 35 490,0 дол. США, що у еквіваленті складає 950 017,61грн.

Таким чином, з даних первинних документів (платіжні доручення в іноземній валюті від 13 серпня 2021 року № 75, № 76 та банківської виписки від 13 серпня 2021 року) та записів у регістрах бухгалтерського обліку ТОВ «ФЕРМЕНТ ПЛЮС» за період січень 2021р. - грудень 2022р. підтверджується сальдо розрахунків у вигляді авансу «TABAK IMPORTER (SMC-PRIVATE) LIMITED» за умовами Контракту №TFU-03 від 10 лютого 2021 року, яке сформувалось за результатом господарських операцій по безготівковій сплаті Товариством «Інвойсів» №TFU-03/07-11/21 від 13 квітня 2021 року та №TFU-03/08-12/21 від 14 квітня 2021 року на загальну суму 80 362,80 дол. США.

З урахуванням зазначеного та наданих первинних документів суд дійшов висновку про підтверджені витрати, які Позивач сплатив за товар постачальнику «TABAK IMPORTER (SMC-PRIVATE) LIMITED» згідно до умов Контракту №TFU-03 від 10 лютого 2021 року за «Інвойсами» №TFU-03/07-11/21 від 13 квітня 2021 року та №TFU-03/08-12/21 від 14 квітня 2021 року у загальній сумі 80 362,80 дол. США, що на день сплати 13 серпня 2021 року у національній валюті складає 2 151 199,64 грн.

Крім цього, у результаті дослідження копій первинних документів («Рахунків на оплату» та «Актів надання послуг») виписаних від імені Відповідача-1 відносно контейнерів №МSKU6483620, №МSKU1679782 на адресу Позивача за умовами Договору №20/А019TR від 28.01.2020 встановлено, що Позивачем отримано послуги від Відповідача-1 на загальну суму 1 1 630 449,29грн., у тому числі ПДВ 218 391,33грн. (кол.5-6,11-12 Додатку № 1 до висновку), у тому числі: морський фрахт на суму 206 000,0грн. (без ПДВ); понаднормове використання контейнерів на суму 1 310 347,89грн. (у т.ч. ПДВ 218 391,33грн.); демередж (господарська санкція за простій контейнерів) на суму 114 102,0грн. (без ПДВ).

Надані первинні документи («Рахунки на оплату» та «Акти надання послуг») виписані від імені Відповідача-1 відносно контейнерів №МSKU6483620, №МSKU1679782 на адресу Позивача за умовами Договору №20/А019TR від 28 січня 2020 року, та «Акти надання послуг» містять підписи у двосторонньому порядку від імені осіб, які їх уклали і засвідчено печатками сторін та оформлені згідно вимог ст.9 Закону України «Про бухгалтерський облiк та фiнансову звiтнiсть в України» від 16 липня 1999 року № 996.

Проведеними дослідженнями наданих Позивачем документів встановлено, що фактичні витрати Позивача щодо сплати постачальнику «TABAK IMPORTER (SMC-PRIVATE) LIMITED» за умовами Контракту №TFU-03 від 10 лютого 2021 року товару (вантажу) «необроблений, неферментований, з частково відокремленою середньою жилкою, листовий тютюн сорту «Вірджинія»» за даними Коносаментів від 30 квітня 2021 року №MAEU209952385, №MAEU210001847, у контейнерах №МSKU6483620, МSKU1679782 та отримання транспортно-експедиційних послуг Відповідачем-1 за умовами Договору №20/А019TR від 28 січня 2020 року, підтверджуються на загальну суму 3 563 258,20грн. (без ПДВ), без врахуванням ввізного мита, розцінок щодо витрат на переробку сировини (тари, електроенергії, тирси, заробітної плати) та витрат (адміністративні, збутові, інші), у тому числі: загальна вартість товару 80 362,80 дол.США, яка на день сплати 13 серпня 2021 року у національній валюті складає 2 151 199,64 грн., що підтверджується даними наданих первинних документів (платіжні доручення в іноземній валюті від 13 серпня 2021 року №75, №76 та банківської виписки від 13 серпня 2021 року) та записами у регістрах бухгалтерського обліку ТОВ «ФЕРМЕНТ ПЛЮС» щодо сплати за товар постачальнику «TABAK IMPORTER (SMC-PRIVATE) LIMITED» за умовами Контракту №TFU-03 від 10 лютого 2021 року за «Інвойсами» №TFU-03/07-11/21 від 13 квітня 2021 року та №TFU-03/08-12/21 від 14 квітня 2021 року; загальна вартість послуг щодо перевезення та зберігання товару у вищезазначених контейнерах становить 1 630 449,29грн. (у т.ч. ПДВ -218 391,33грн.), що підтверджується даними первинних документів («Рахунків на сплату» та «Актів надання послуг») ТОВ «ФЕРМЕНТ ПЛЮС» по взаємовідносинам з постачальником ТОВ «АЛІАДО» за умовами Договору №20/А019TR від 28 січня 2020 року.

Верховний суд у постанові від 11 червня 2019 року по справі № 907/603/17 вказав, що вина перевізника за втрату, нестачу, псування та ушкодження вантажу, який є загальним для всіх видів транспорту, презюмується.

Перевізник несе відповідальність, якщо не доведе, що втрата, псування й ушкодження вантажу відбулися внаслідок обставин, яким він не міг запобігти чи усунення яких від нього не залежало, зокрема внаслідок вини відправника вантажу; особливих природних властивостей перевезеного вантажу; недоліків тари й пакування, яких не можна було встановити шляхом зовнішнього огляду при прийманні вантажу до перевезення й інших обставин, передбачених законом.

Втрата, нестача, псування або пошкодження вантажу внаслідок випадку, що не охоплюється визначенням обставин непереборної сили, відповідно до частини 1 статті 924 ЦК України не звільняють перевізника від відповідальності за незбереження вантажу.

Таким чином, законодавець покладає на перевізника обов`язок доводити наявність обставин, що звільняють його від відповідальності за незбереження вантажу.

У зв`язку з чим посилання представника Відповідача-2 на відсутність вини, відхиляються судом, оскільки саме на нього у даному випадку покладено процесуальний обов`язок доведення відсутності вини у спричиненні збитків Позивачу або обставин, які звільняють від відповідальності за спричинені збитки.

В даному ж випадку Відповідач-2 та Відповідач-3 не надали суду належних, достатніх та допустимих доказів на підтвердження факту відсутності вини у настанні негативних наслідків у вигляді завданих збитків Позивачу.

Проаналізувавши наявні матеріали справи, оцінюючи надані сторонами докази в їх сукупності, суд дійшов висновку про наявність складу господарського правопорушення та підстав для стягнення з Відповідача-2, Відповідача-3 збитків у підтвердженому документами розмірі.

Позивачем належними доказами доведено факт завдання Позивачу Відповідачем-2, Відповідачем-3 збитків. Натомість Відповідачем-2, Відповідачем-3 не надано належних доказів на спростування обставин завдання збитків Позивачу. В той час надані Позивачем докази є більш вірогідними, ніж докази, надані Відповідачем-2 на підтвердження обставин завдання йому збитків. Таким чином доведеність Позивачем факту вчинення Відповідачем-2 та Відповідачем 3 правопорушення у сфері господарювання та завдання таким правопорушенням Позивачу збитків створює підстави для притягнення їх до цивільно-правової відповідальності та застосуванням господарської санкції у вигляді відшкодування (стягнення) збитків.

Враховуючи вищенаведене та оцінюючи наявні у справі докази в сукупності, суд дійшов висновку, що наявними в матеріалах справи доказами доведено збитки Позивача в частині вартості зіпсованого товару у сумі 2 151 199,64 грн. (80 362,80 дол.США в еквіваленті станом на 13 серпня 2021 року), 935 135.77 грн - сума сплаченого демереджу за простій контейнерів № МSKU6483620, №МSKU1679782 та 456 560.51 грн. - витрати на зберігання товару на митному складі.

Щодо суми неотриманого прибутку.

Суд враховує висновки судової експертизи Одеського науково-дослідного інституту судових експертиз № 23-215 від 23.03.2023 року, згідно якого визначаючи розмір упущеної вигоди експерт виходив з того, що відповідно умов «Специфікації» №4 від 01 червня 2021 року до Договору поставки №04/1-2021 від 10 лютого 2021 року ТОВ «ФЕРМЕНТ ПЛЮС» зобов`язується відвантажити покупцю ТОВ «Потестас» товар «тютюн «Вірджинія» з частково відділенною середньою жилкою» у кількості 17 220,0кг за ціною 190грн./кг на загальну суму 3 271 800,0грн. (без ПДВ).

На дослідження експерту було надано копію «Планової калькуляції» ТОВ «ФЕРМЕНТ ПЛЮС» за червень 2021р., яка затверджена 31 травня 2021 року від імені директора в особі Гасайнієва Г.Р., відповідно якої Позивач здійснює переробку товару «тютюн ферментований з віддаленою жилкою» та зазначені дані щодо собівартості сировини, понесених витрат на 1кг сировини у розрізі статей та сум, визначено дистрибуційна ціна оптової реалізації.

У Висновку ТОВ «Центру судових експертиз «Альтернатива» №21/21 технологічного дослідження норм втрат тютюнової сировини від 22 лютого 2021 року (далі- Висновок №21/21 від 22 лютого 2021 року) яким проведено дослідження норм втрат тютюнової сировини під час її переробки у ТОВ «ФЕРМЕНТ ПЛЮС», визначено, що фактичні витрати на виробництві Товариства складають 40%, у тому числі: втрати при стрипсуванні - 30,9%; втрати при сортуванні сировини - 2,70%; втрати при ферментації- 6,40%, а норми втрат, які затверджені на підприємстві складають 42,4% (32,0+3,5+6,9) та «відповідь експерта така: Діюча норма втрат, затверджених на підприємстві не є збільшеними згідно ТУ. Відсотки втрат на всіх етапах переробки не заходять за межі вказані в ТУ. Фактичні витрати відповідають затвердженим нормам на даному підприємстві».

На дослідження експерту також було надано копії документів ТОВ «ФЕРМЕНТ ПЛЮС»: Договорів підряду від 04 січня 2021 року укладених між ТОВ «ФЕРМЕНТ ПЛЮС» (Замовник) та фізичними особами (Підрядники) (№2/01, №3/01, №5/01, №7/01, №9/01, №10/01, №11/01) та «Акти прийому - передачі виконаних робіт» від 31 грудня 2021 року до цих Договорів, щодо виконання підрядних робіт по переробці тютюнової сировини, а саме сортуванню, механічної очисти, відділення середньої жилки з тютюнового листа із зазначенням загального обсягу переробленої сировини за весь 2021 рік; копії «Видаткових накладних», виписаних від імені ТОВ «Легалвуд» (постачальник) щодо постачання матеріалу (тирса) на адресу ТОВ «ФЕРМЕНТ ПЛЮС» (покупець) у період з січня до травня 2021 року; копія «Відомості нарахування заробітної плати № 4» за квітень 2021р.; копія «Вантажно-митної декларації» №UA500080/2022/003770 від 30 травня 2022 року щодо отримання Товариством аналогічного товару (вантажу) від «TABAK IMPORTER (SMC-PRIVATE) LIMITED» за умовами Контракту №TFU-03.

Дані вищевказаних Договорів (№2/01, №3/01, №5/01, №7/01, №9/01, №10/01, №11/01) та первинних документів («Акти прийому - передачі виконаних робіт» від 31 грудня 2021 року до Договорів від 04 січня 2021 року №2/01, №3/01, №5/01, №7/01, №9/01, №10/01, №11/01; «Видаткових накладних», «Відомість нарахування заробітної плати № 4» за квітень 2021р., «Вантажно-митної декларації» №UA500080/2022/003770 від 30 травня 2022 року) ТОВ «ФЕРМЕНТ ПЛЮС» на дослідження питання щодо документального підтвердження Розрахунку упущеної вигоди не приймаються, у зв`язку з тим, що за даними регістрів бухгалтерського обліку Товариства товар (вантаж - тютюнова неферментована сировина), який надійшов у контейнерах №МSKU6483620, №МSKU1679782 не оприбутковано, тому він не може бути переробленим, та вищевказані документи містять загальні суми витрат за різні періоди (в цілому за 2021р., з січня до травня 2021р., травень 2022р.).

У результаті дослідження наданих документів ТОВ «ФЕРМЕНТ ПЛЮС» з урахуванням Висновку №21/21 від 22 лютого 2021 року, у межах компетенції експерта економіста, у розрахунку «Планової калькуляції» за червень 2021р., підтверджується розмір технологічних витрат - 40%, проте, статті витрат (електроенергія, тирса, заробітна плата, адміністративні витрати, збутові витрати, інші), пов`язаних з переробкою неотриманого товару у контейнерах №МSKU6483620, №МSKU1679782, документально підтвердити не надається за можливе.

Наведені у Розрахунку недоотриманого прибутку (упущеної вигоди) ТОВ «ФЕРМЕНТ ПЛЮС» статті та норми витрат частково відповідають зазначеним у «Плановій калькуляції» за червень 2021р. статтям та нормам витрат, а саме: технологічні витрати у розмірі 40%, що підтверджується Висновком №21/21від 22 лютого 2021 року; державне мито у розмірі 1%, відповідно даним «Вантажно-митної декларації» №UA500080/2022/003770 від 30 травня 2022 року; витрати на переробку сировини складають :електроенергія - розцінка 0,8грн./кг; тирса для виробництва пару -розцінка 0,27грн./кг; зарплата виробничого персоналу - розцінка 0,7грн./кг., проте, наведені розцінки розрахунково та документально за наданими документами підтвердити не надається за можливе.

Умовами «Специфікації» № 4 від 01 червня 2021 року до Договору поставки №04/1-2021 від 10 лютого 2021 року ТОВ «ФЕРМЕНТ ПЛЮС» зобов`язання щодо відвантаження покупцю ТОВ «Потестас» товару «тютюн «Вірджинія» з частково відділенною середньою жилкою» у кількості 17 220,0кг за ціною 190,0грн./кг на загальну суму 3 271 800,0грн. (без ПДВ), у межах компетенції експерта економіста, підтверджуються та відповідає розміру оптовій ціні у «Плановій калькуляції» за червень 2021р. - за 1 кг 190грн. (без ПДВ).

У зв`язку з тим, що за даними наданих документів та записів у регістрах бухгалтерського обліку ТОВ «ФЕРМЕНТ ПЛЮС» господарські операції щодо оприбуткування товарів у контейнерах №МSKU6483620, МSKU1679782, його подальша реалізація та фактично понесені витрати на переробку товару не відображені, тому документально Розрахунок Позивача недоотриманого прибутку (упущеної вигоди) у розмірі 846 485,27грн. підтвердити не надається за можливе.

Розрахунково, на підставі даних статей та норм витрат «Плановій калькуляції» за червень 2021р., у межах компетенції експерта економіста, за даними наданих документів ТОВ «ФЕРМЕНТ ПЛЮС» відносно товару «необроблений, неферментований, з частково відокремленою середньою жилкою, листовий тютюн сорту «Вірджинія»» у контейнерах №МSKU6483620, МSKU1679782, Розрахунок недоотриманого прибутку (упущеної вигоди) складатиме 660 480,79 грн, а не розмірі 846 485,27грн., як наведено у Розрахунку ТОВ «ФЕРМЕНТ ПЛЮС».

Різниця у розмірі 186 003,47грн. (6640480,79-846485,27) виникла у результаті не врахування у Розрахунку недоотриманого прибутку (упущеної вигоди) всіх статей витрат, визначених за даними «Планової калькуляції» за червень 2021р., а саме: зберігання товарів в порту, тара, адміністративні витрати, витрати на збут та інші витрати.

Детальний розрахунок, у межах компетенції експерта економіста, на підставі даних статей та норм витрат «Плановій калькуляції» за червень 2021р. та даних наданих документів ТОВ «ФЕРМЕНТ ПЛЮС» та зіставлення його з Розрахунком недоотриманого прибутку (упущеної вигоди) наведено у кол.1-8 Додатку № 2 до висновку.

Отже, суд дійшов висновку про необхідність стягнення на користь Позивача також недоотриманого прибутку у сумі 660 480,79 грн., який є документально підтвердженим.

Щодо 3 % річних.

Статтею 610 Цивільного кодексу України передбачено, що порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Згідно зі статтею 625 Цивільного кодексу України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Сплата трьох відсотків річних від простроченої суми (якщо інший їх розмір не встановлений договором або законом) не має характеру штрафних санкцій і є способом захисту майнового права та інтересу кредитора шляхом отримання від боржника компенсації (плати) за користування ним коштами, належними до сплати кредиторові.

Водночас ст.625 ЦК, яка міститься в главі «Правові наслідки порушення зобов`язання. Відповідальність за порушення зобов`язання», передбачає відповідальність за порушення грошового зобов`язання, в тому числі у вигляді сплати 3% річних. Це свідчить про можливість її застосування до всіх випадків порушення зобов`язання незалежно від підстав його виникнення, що спростовує доводи представника відповідача-2 про неможливість застосування до спірної ситуації положень вказаної статті.

З огляду на це, суд перевірив здійснені Позивачем розрахунки і виявив що розрахунки правильні, в зв`язку з чим задоволенню підлягають три відсотки річних в межах суми 110 848,38 грн. (сто десять тисяч вісімсот сорок вісім гривень) 38 коп.

Щодо інфляційних втрат.

Інфляційні нарахування на суму боргу, сплата яких передбачена частиною другою статті 625 Цивільного кодексу України, також не є штрафною санкцією, а виступає способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення коштів внаслідок інфляційних процесів за весь час прострочення в їх сплаті. Зазначені нарахування здійснюються окремо за кожен період часу, протягом якого діяв відповідний індекс інфляції, а одержані таким чином результати підсумовуються за весь час прострочення виконання грошового зобов`язання.

Однак, відповідно до пункту 3.2 Постанови Пленуму Вищого Господарського суду України «Про деякі питання практики застосування законодавства про відповідальність за порушення грошових зобов`язань» від 17 грудня 2013 року №14 інфляційні нарахування здійснюються на суму боргу, прострочення якого тривало не менше повного місяця і з застосуванням індексу інфляції такого місяця. Отже, рекомендовано з розрахунку виключати періоди, менші за місяць.

З огляду на це, суд перевірив здійснені Позивачем розрахунки, в зв`язку з чим вимога про стягнення в межах заявленої в позовних вимогах суми інфляційних втрат 576 494,19 грн.(п`ятсот сімдесят шість тисяч чотириста дев`яносто чотири) грн. 19 коп. підлягає задоволенню в повному обсязі.

Щодо подвійної облікової ставки НБУ.

Статтею 216 Господарського кодексу України встановлено, що учасники господарських відносин несуть господарсько-правову відповідальність за правопорушення у сфері господарювання шляхом застосування до правопорушників господарських санкцій на підставах і в порядку, передбачених цим Кодексом, іншими законами та договором.

Відповідно до ст. 230 Господарського кодексу України штрафними санкціями визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов`язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов`язання.

За змістом положень частин четвертої і шостої статті 231 ГК у разі якщо розмір штрафних санкцій законом не визначено, санкції застосовуються в розмірі, передбаченому договором. Розмір санкцій може бути встановлено договором у відсотковому відношенні до суми невиконаної частини зобов`язання або у певній, визначеній грошовій сумі, або у відсотковому відношенні до суми зобов`язання незалежно від ступеня його виконання, або у кратному розмірі до вартості товарів (робіт, послуг). Штрафні санкції за порушення грошових зобов`язань встановлюються у відсотках, розмір яких визначається обліковою ставкою Національного банку України, за увесь час користування чужими коштами, якщо інший розмір відсотків не передбачено законом або договором.

Приписами частини 6 статті 232 Господарського кодексу України встановлено, що нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання зобов`язання, якщо інше не встановлено законом або договором, припиняється через шість місяців від дня, коли зобов`язання мало бути виконано.

Зазначеною нормою права передбачено період часу, за який нараховується пеня, і який не повинен перевищувати шести місяців від дня, коли відповідне зобов`язання мало бути виконано; законом або укладеним сторонами договором може бути передбачено більшу або меншу тривалість цього періоду. Його перебіг починається із дня, наступного за останнім днем, у який зобов`язання мало бути виконано, і початок такого перебігу не може бути змінений за згодою сторін.

Умови договору про сплату пені за кожний день прострочення, не може розцінюватися як установлення цим договором іншого, ніж передбачений частиною шостою статті 232 Господарського кодексу України строку, за який нараховуються штрафні санкції.

Аналогічна правова позиція викладена у постановах Верховного Суду від 16.12.2021 у справі №925/1386/19, від 12.03.2020 у справі №907/65/18, від 22.08.2019 у справі №914/508/17 та від 07.06.2019 у справі №910/23911/16.

У даному випадку, іншого строку нарахування пені, ніж передбачений частиною 6 статті 232 Господарського кодексу України, сторонами в договорі не визначено, а умова за кожен день прострочення, не може розцінюватися як установлення іншого строку, відтак правомірним є нарахування пені за порушення строків сплати вартості отриманих послуг протягом шести місяців від дня, коли зобов`язання мало бути виконано.

На підставі перевірки судом наданих розрахунків, суд приходить до висновку про не правильно надані розрахунку, з огляду на що, вимога про стягнення подвійної облікової ставки НБУ у розмірі 1 493 472,03 (один мільйон чотириста дев`яносто три тисячі чотириста сімдесят дві) грн 03 коп. є неправомірною. В той же час, суд задовольняє вказану вимогу в межах шестимісячного строку від дня коли, зобов`язання мало бути виконано, а саме в сумі 254 443, 32 (двісті п`ятдесят чотири тисячі чотириста сорок три грн) 32 коп.

При цьому, судом не беруться до уваги доводи Відповідача-2 щодо притягнення останнього до подвійного виду відповідальності у вигляді штрафу та пені, оскільки одночасне стягнення з учасника господарських відносин, який порушив господарське зобов`язання за договором, штрафу та пені не суперечить статті 61 Конституції України, оскільки згідно зі статтею 549 ЦК України пеня та штраф є формами неустойки, а відповідно до статті 230 ГК України - видами штрафних санкцій, тобто не є окремими та самостійними видами юридичної відповідальності. У межах одного виду відповідальності може застосовуватися різний набір санкцій.

Аналогічна позиція викладене у постанові Великої Палати Верховного Суду від 01.06.2021 у справі № 910/12876/19.

Крім того, згідно правової позиції КГС ВС від 17.10.2019 у справі № 912/3237/18 застосування до боржника, який порушив господарське зобов`язання, штрафних санкцій у вигляді пені або штрафу, передбачених частиною четвертою статті 231 ГК України, можливо, оскільки суб`єкти господарських відносин при укладанні договору наділені законодавцем правом забезпечення виконання господарських зобов`язань встановленням договірної санкції за невиконання або неналежне виконання договірних зобов`язань і пеня застосовується за порушення будь-яких господарських зобов`язань, а не тільки невиконання грошового зобов`язання.

Щодо заяви представника Відповідача-2 про зловживання процесуальними правами адвокатом Білак Н.І.

За матеріалами справи вбачається, що 26.06.2023 представником Відповідача-2 було подано заяву про зловживання процесуальними правами, у якій остання просить суд: 1) визнати зловживанням процесуальними правами дії представника ТОВ «ФЕРМЕНТ ПЛЮС» - адвоката Білак Наталії Ігорівни, які виявились у необґрунтованості об`єднання позовних вимог та завідомо безпідставному залученні співвідповідача з метою зміни підсудності справи №907/914/22; 2) застосувати до представника ТОВ «ФЕРМЕНТ ПЛЮС» - адвоката Білак Наталії Ігорівни за зловживання процесуальними правами заходи процесуального примусу у вигляді штрафу в розмірі трьох розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Обґрунтовуючи зазначену заяву представник Відповідача-2 зазначає, що до подачі позову, що розглядається в рамках даного судового провадження, Позивач звертався до Господарського суду Одеської області з позовною заявою до ТОВ «Меркс Україна ЛТД» з тими ж позовними вимогами. Ухвалою Господарського суду одеської області від 21 вересня 2022 року постановлено передати позовну заяву за територіальною підсудністю до Господарського суду міста Києва, який було повернуто 25 жовтня 2023 року. Уже у грудні 2022 року Позивач звернувся з позовом до співвідповідачів ТОВ «Аліадо» та ТОВ «Мерск Україна ЛТД» до Господарського суду Закарпатської області, обґрунтовуючи, що підсудність спору між Позивачем та Відповідачем-1 встановлена в договірному порядку та при зверненні до двох Відповідачів Позивач має право обирати підсудність. В подальшому, Позивач залучив до участі у справі третього співвідповідача.

Відповідач-2 зазначає, що пред`явивши позов до трьох Відповідачів, Позивач змінив підсудність розгляду спору з відповідачем-2 та Відповідачем-3 на Господарський суд Закарпатської області, що свідчить про зловживання процесуальними правами.

Надаючи оцінку встановленим обставинам, суд зазначає, що відповідно до статті 2 ГПК України завданням господарського судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів, пов`язаних із здійсненням господарської діяльності, та розгляд інших справ, віднесених до юрисдикції господарського суду, з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав і законних інтересів фізичних та юридичних осіб, держави. Суд та учасники судового процесу зобов`язані керуватися завданням господарського судочинства, яке превалює над будь-якими іншими міркуваннями в судовому процесі.

Частина 2 ст. 42 ГПК України зобов`язує учасників справи, виявляти повагу до суду та до інших учасників судового процесу; сприяти своєчасному, всебічному, повному та об`єктивному встановленню всіх обставин справи; з`являтися в судове засідання за викликом суду, якщо їх явка визнана судом обов`язковою; подавати усі наявні у них докази в порядку та строки, встановлені законом або судом, не приховувати докази; надавати суду повні і достовірні пояснення з питань, які ставляться судом, а також учасниками справи в судовому засіданні; виконувати процесуальні дії у встановлені законом або судом строки; виконувати інші процесуальні обов`язки, визначені законом або судом.

Також приписи частини 1 статті 43 ГПК України встановлюють, що учасники процесу та їх представники повинні добросовісно користуватись процесуальними правами; зловживання процесуальними правами не допускається. Зміст та характер дій, які суд може кваліфікувати як зловживання процесуальними правами , наведений у частині 2 статті 43 ГПК України, зокрема необґрунтоване або штучне об`єднання позовних вимог з метою зміни підсудності справи, або завідомо безпідставне залучення особи як відповідача (співвідповідача) з тією самою метою.

Заходами процесуального примусу є процесуальні дії, що вчиняються судом у визначених ГПК України випадках з метою спонукання відповідних осіб до виконання встановлених в суді правил, добросовісного виконання процесуальних обов`язків, припинення зловживання правами та запобігання створенню протиправних перешкод у здійсненні судочинства (ч. 1 ст. 131 ГПК України).

Згідно ч.1 ст.132 ГПК України заходами процесуального примусу є: попередження; видалення із залу судового засідання; тимчасове вилучення доказів для дослідження судом; штраф.

Якщо подання скарги, заяви, клопотання визнається зловживанням процесуальними правами, суд з урахуванням обставин справи має право, зокрема, залишити її без розгляду (ч. 3 ст. 43 ГПК України).

Аналізуючи зазначені норми, можна дійти висновку, що обставинами, які доводять наявність зловживання процесуальними правами учасником справи є: наявність відповідного процесуального права в учасника справи; використання такого права завідомо без наявності як фактичних, так і юридичних підстав; реалізація процесуального права переслідує мету штучного маніпулювання процесуальним порядком розгляду справи.

При цьому, правовідносини суду з кожним учасником процесу підпорядковані досягненню головної мети - ухваленню законного та обґрунтованого рішення, а також створенню особам, що беруть участь у справі, процесуальних умов для забезпечення захисту їх прав і так само прав та інтересів інших осіб.

Господарський процесуальний обов`язок сторони - це належна поведінка сторони в господарському судочинстві, що вимагається та забезпечується процесуальним законом.

Встановивши обставини, необхідні для вирішення процесуального питання, суд зазначає наступне.

З Єдиного Державного реєстру судових рішень вбачається, що Товариство з обмеженою відповідальністю «Фермент Плюс» у вересні 2022 року звернулось до Господарського суду Одеської області з позовною заявою до Товариства з обмеженою відповідальністю «Мерск Україна ЛТД», в якій просило суд стягнути з відповідача на користь позивача збитки в загальному розмірі 4720376,13грн, з яких: 2938755,09 грн вартість зіпсованого товару в двох контейнерах, 935135,77 грн розмір сплаченого демереджу за простій контейнерів MSKU1679782 та MRKU6483620, 846485,27 грн недоотриманого прибутку.

Ухвалою Господарського суду Одеської області від 21 вересня 2022 року передано позовну заяву Товариства з обмеженою відповідальністю Фермент Плюс до Товариства з обмеженою відповідальністю Мерск Україна ЛТД про стягнення 4720376,13 грн за територіальною підсудністю до Господарського суду міста Києва.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 25 жовтня 2022 року позовну заяву і додані до неї документи повернуто позивачеві, у зв`язку із підписанням позовної заяви Товариства з обмеженою відповідальністю "Фермент Плюс" особою, яка не має права її підписувати - О.М.Каранфіл.

Доказів підписання вказаної позовної заяви в рамках справи № 916/2351/22 адвокатом Білак Н.І. до суду не надано та з відкритих джерел не вбачається.

При цьому, у грудні 2022 року Позивач звернувся до суду з позовом, яким просить стягнути солідарно з відповідачів товариства з обмеженою відповідальністю «АЛІАДО» та товариства з обмеженою відповідальністю «МЕРСК Україна ЛТД» завдані збитки у розмірі 6 098 089,47 грн. Ухвалою Господарського суду Закарпатської області від 05 грудня 2022 року позовну заяву товариства з обмеженою відповідальністю «ФЕРМЕНТ ПЛЮС» залишено без руху. Ухвалою Господарського суду Закарпатської області від 23 грудня 2022 року відкрито провадження у справі, постановлено здійснювати розгляд справи за правилами загального позовного провадження та призначено підготовче засідання.

Частиною 1 ст. 4 ГПК України передбачено, що право на звернення до господарського суду в установленому цим кодексом порядку гарантується. Ніхто не може бути позбавлений права на розгляд його справи у господарському суді, до юрисдикції якого вона віднесена законом.

Сторони вільні розпоряджатися своїми правами на власний розсуд. Таке право гарантоване позивачу процесуальним законом і не залежить від волі інших учасників процесу.

Здатність особи безперешкодно отримати судовий захист є змістом поняття доступу до правосуддя.

Тобто, станом на день звернення Позивача до Господарського суду Закарпатської області в судах України не було інших судових проваджень до цього самого Відповідача (Відповідачів) з тим самим предметом та з тих самих підстав, що не перешкоджало суду у відкритті провадження у даній справі.

Суд зазначає, що норми Господарського процесуального кодексу України не містять критеріїв визначення безпідставного або штучного позову, а тому, однозначно встановити, що позов є штучним або завідомо безпідставним, без дослідження всіх обставин справи в їх сукупності, не вбачається за можливе. Висновок про штучний характер позову або про те, що він є завідомо (для позивача) безпідставним, не повинен ґрунтуватися на припущеннях. В іншому разі висновок про те, що подання такого позову є зловживанням процесуальними правами, не буде переконливим і, відповідно, залишення позовної заяви без розгляду може бути розцінене як порушення права позивача на судовий захист.

Дана правова позиція зазначена в постановах Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного господарського суду від 12.07.2019 у справі №910/16436/18, від 22.07.2019 у справі №910/16407/18, від 05.09.2019 у справі №910/16404/18, від 24.10.2019 у справі №910/16413/18, від 18.11.2021 у справі №910/4650/21, від 14.06.2022 у справі №910/10680/21.

Суд враховує, що представником Відповідача-2 адвокатом Мальцевою І.В. в рамках даного судового провадження 07.02.2023 (Вх. № 02.3.1-02/885/23) вже заявлялось клопотання про передачу справи за підсудністю, обґрунтоване тим, що процесуальний кодекс України не передбачає можливість резидентів однієї країни визначати місцем розгляду спору конкретний суд; в заявці № 7 та 8 від 05.05.2021 р. прямо не визначене та не вказане місце виконання Договору; виходячи з того, що Відповідач 2 є неналежним відповідачем за цією справою, а місцезнаходження Відповідача 1 визначено за адресою: Україна, 65005, Одеська обл., місто Одеса, вулиця Прохоровська, будинок 8, Відповідач 2 вважає, що справа № 907/914/22 підсудна Господарському суду Одеської області.

Ухвалою Господарського суду Закарпатської області від 21 лютого 2023 року у задоволенні клопотання представника Відповідача 2 - Мальцевої І.В. від 07.02.2023 (вх. № 02.3.1-02/885/23) про передачу справи за підсудністю відмовлено.

В мотивувальній частині ухвали суду від 21 лютого 2023 року суд надав оцінку всім доводам представника Відповідача-2 щодо непідсудності даного спору Господарському суду Закарпатської області та відмовляючи у задоволенні клопотання виходив з того, що спір підсудний Господарському суду Закарпатської області, як спір, що розглядається за місцем виконання договору.

Тобто, залучення співвідповідачів, у тому числі MaerskA/S, що мало місце після постановлення ухвали від 21 лютого 2023 року, жодним чином не впливало на визначення підсудності за загальними правилами, оскільки як вже зазначив суд вище, даний спір розглядається, з урахуванням ч. 5 ст. 29 ГПК України та розглядається за місцем виконання договору.

Додатково суд зазначає, що подання позивачем позову є реалізацією передбаченого статтею 4 Господарського процесуального кодексу України права на звернення до господарського суду та бути почутим судом, а подання будь-яких заяв процесуального характеру є реалізацією процесуальних прав учасників провадження, визначених ст. 43 ГПК України, і саме по собі звернення до суду з позовом або іншими заявами за недоведеності обставин, зазначених у частині другій статті 43 Господарського процесуального кодексу України, не свідчить про процесуальне зловживання своїми правами Позивачем.

Отже, суд дійшов висновку про відсутність підстав для задоволення заяви представника Товариства з обмеженою відповідальністю «Мерск Україна ЛТД» адвоката Мальцевої І.В. про визнання зловживанням процесуальними правами представником Товариства з обмеженою відповідальністю «ФЕРМЕНТ ПЛЮС» адвокатом Білак Н.І.

Положеннями статей 13-14 ГПК України визначено, що судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом.

Суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Збирання доказів у господарських справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

В той же час, кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних з вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

Відповідно до статей 73, 74, 76-80 Господарського процесуального кодексу України, доказами у справі є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність чи відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Європейський суд з прав людини у рішенні в справі "Серявін та інші проти України" вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях, зокрема, судів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожний аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною залежно від характеру рішення.

Таким чином, розглянувши спір на підставі поданих суду доказів, суд дійшов висновку про його часткове задоволення в розмірі 5 266 455,17, з яких: 2 151 199.64 - вартість зіпсованого товару в контейнерах MSKU1679782 та MRKU6483620; 935 135,77 - розмір сплаченого демереджу за простій контейнерів MSKU1679782 та MRKU6483620; 660 480,79 - недоотриманий прибуток (втрачена вигода); 577 853,08 - витрати на зберігання товару, який переміщувався в контейнерах MSKU1679782 та MRKU6483620 на митному ліцензійному складі ТОВ «ЕЛІТ БІЗНЕС БРОК»; 576 494,19 грн - інфляційне збільшення; 110 848,38 грн. - штрафні санкції у вигляді 3 % річних; 254 443,32 - штрафні санкції у вигляді подвійної облікової ставки НБУ.

Розподіл судових витрат.

Судові витрати на підставі статті 129 Господарського процесуального кодексу України покладаються на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Позивач подав попередній (орієнтовний) розрахунок суми судових витрат, які складаються із витрат на правничу допомогу у сумі 120 000 грн, витрат, що пов`язані із залученням перекладачів - 4100 грн та судового збору - 91 471,34 грн. Додатково, разом із заявою про зміну предмету позову, було здійснено доплату судового збору у розмірі 17 924,25 грн та вказано про помилкове внесення до обрахунку ціни позову витрат, пов`язаних з проведенням експертиз (16 320,00 грн - витрати на проведення експертизи Торгово-промисловою палатою, 35 111,22 грн - витрати на проведення товарознавчої експертизи Одеським науково-дослідним інститутом судових експертиз).

Відповідно до ч.8 ст. 129 ГПК України, розмір судових витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду, за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву.

Питання про розподіл судових витрат, понесених Позивачем на професійну правничу допомогу у даній справі у суді першої інстанції, буде вирішено в додатковому рішенні після ухвалення рішення по суті позовних вимог.

Відтак, з Товариства з обмеженою відповідальністю «Мерск Україна ЛТД» та Maersk A/S підлягає до стягнення судовий збір у розмірі 78 994,56 грн (по 39 497,28 грн з кожного).

Враховуючи наведене та керуючись статтями 11, 13, 14, 73 - 79, 86, 129, 210, 220, 233, 236, 237, 238, 240 Господарського процесуального кодексу України, суд

УХВАЛИВ:

1. Позовні вимоги - задоволити частково.

2. Стягнути солідарно з Товариства з обмеженою відповідальністю «Мерск Україна ЛТД» ЛТД» (, Україна, м. Київ, вул. Шовковична, буд. 42-44, оф. 315) та Maersk A/S (50, Esplanaden, DK-10-98 Coprngagen K, Denmark) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «ФЕРМЕНТ ПЛЮС» (, Україна, Закарпатська область, Ужгородський район, с. Розівка, вул. Трудова, буд. 2-А) завдані збитки в розмірі 5 266 455,17 грн (п`ять мільйонів двісті шістдесят шість тисяч чотириста п`ятдесят п`ять гривень 17 коп.), з яких: 2 151 199,64 грн - вартість зіпсованого товару в контейнерах MSKU1679782 та MRKU6483620; 935 135,77 грн - розмір сплаченого демереджу за простій контейнерів MSKU1679782 та MRKU6483620; 660 480,79 грн - недоотриманий прибуток (втрачена вигода), без ПДВ; 577 853,08 грн - витрати на зберігання товару, який переміщувався в контейнерах MSKU1679782 та MRKU6483620 на митному ліцензійному складі ТОВ «ЕЛІТ БІЗНЕС БРОК»; 576 494,19 грн - інфляційне збільшення; 110 848,38 грн - штрафні санкції у вигляді 3 % річних; 254 443,32 грн - штрафні санкції у вигляді подвійної облікової ставки НБУ.

3. Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «Мерск Україна ЛТД» ЛТД» (, Україна, м. Київ, вул. Шовковична, буд. 42-44, оф. 315) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «ФЕРМЕНТ ПЛЮС» (, Україна, Закарпатська область, Ужгородський район, с. Розівка, вул. Трудова, буд. 2-А) 39 497,28 грн (тридцять дев`ять тисяч чотириста дев`яносто сім гривень 28 коп.) судового збору.

4. Стягнути з Maersk A/S (50, Esplanaden, DK-10-98 Coprngagen K, Denmark) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «ФЕРМЕНТ ПЛЮС» (, Україна, Закарпатська область, Ужгородський район, с. Розівка, вул. Трудова, буд. 2-А) 39 497,28 грн (тридцять дев`ять тисяч чотириста дев`яносто сім гривень 28 коп.) судового збору.

5. В решті позовних вимог - відмовити.

Рішення набирає законної сили відповідно до статті 241 Господарського процесуального кодексу України та може бути оскаржене в Західному апеляційному господарському суді в порядку, визначеному розділом IV Господарського процесуального кодексу України.

Вебадреса сторінки на офіційному вебпорталі судової влади України в мережі Інтернет, за якою учасники справи можуть отримати інформацію по справі, що розглядається - http://court.gov.ua/fair/sud5008/ або http://www.reyestr.court.gov.ua.

Повний текст судового рішення складено 18.01.2024

Суддя Андрейчук Л. В.