ПІВНІЧНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"22" січня 2024 р. Справа№ 910/14878/22

Північний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Андрієнка В.В.

суддів: Шапрана В.В.

Буравльова С.І.

розглянувши у порядку письмового провадження, без виклику учасників справи, апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "КолТекс"

на рішення Господарського суду міста Києва від 11.09.2023

у справі №910/14878/22 (суддя Мандриченко О.В.)

за позовом Військової частини НОМЕР_1 Національної гвардії України

до Товариства з обмеженою відповідальністю "КолТекс"

про стягнення 180 793,08 грн

УСТАНОВИВ:

Рішенням Господарського суду міста Києва від 11.09.2023 у справі №910/14878/22 позов задоволено повністю. Стягнуто з Товариства з обмеженою відповідальністю "КолТекс" (39800, Полтавська обл., м. Горішні Плавні, вул. Молодіжна, буд. 21/6, ідентифікаційний код 41016609) на користь Військової частини НОМЕР_1 Національної гвардії України ( АДРЕСА_1 , ідентифікаційний код НОМЕР_2 ) 96 244 (дев`яносто шість тисяч двісті сорок чотири) грн 98 коп. пені, 84 548 (вісімдесят чотири тисячі п`ятсот сорок вісім) грн 10 коп. штрафу та 2 711 (дві тисячі сімсот одинадцять) грн 91 коп. судового збору.

Рішення суду першої інстанції обґрунтоване тим, що в порушення умов договору, відповідач здійснив поставку товару з порушенням визначених у заявці строків

Не погодившись з прийнятим рішення, Товариство з обмеженою відповідальністю "КолТекс" подало апеляційну скаргу, в якій просить скасувати рішення Господарського суду міста Києва від 11.09.2023 у справі №910/14878/22; відмовити повністю Військовій частині НОМЕР_1 Національної гвардії України у задоволенні позовної заяви до Товариства з обмеженою відповідальністю "КолТех" про стягнення 180 793,08 грн.

В обґрунтування своєї скарги відповідач зазначав, що при винесені рішення суд першої інстанції не з`ясував усі обставини, що мають значення для справи, не доведені обставини, що мають значення для справи, які суд визнав установленими, та висновки викладені у рішенні суду першої інстанції не відповідають установленим обставинам справи.

Відповідач зазначав, що заперечував факт отримання заявки директором, також відповідач зазнавав, що поставка відбувалася не на підставі заявки, а на підставі специфікації від 16.03.2022.

Згідно витягу з протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 05.10.2023 апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "КолТекс" у справі №910/14878/22 передано на розгляд колегії суддів у складі: Андрієнко В.В. (головуючий суддя), судді Буравльов С.І., Шапран В.В.

Апеляційна скарга Товариства з обмеженою відповідальністю "КолТекс" подана безпосередньо до Північного апеляційного господарського суду.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 09.10.2023 витребувано з Господарського суду міста Києва матеріали справи №910/14878/22. Відкладено вирішення питання щодо подальшого руху апеляційної скарги Товариства з обмеженою відповідальністю "КолТекс" на рішення Господарського суду міста Києва від 11.09.2023 до надходження до Північного апеляційного господарського суду матеріалів справи №910/14878/22.

16.10.23 на адресу суду надійшли матеріали справи №910/14878/22.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 17.10.2023 апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "КолТекс" на рішення Господарського суду міста Києва від 11.09.2023 у справі №910/14878/22 залишено без руху, надано скаржнику строк не більше десяти днів з дня отримання копії даної ухвали для усунення недоліків апеляційної скарги, зазначених у її мотивувальній частині, а саме сплату судового збору у розмірі 4 067,84 грн.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 07.11.2023 відкрито апеляційне провадження у справі №910/14878/22 за апеляційною скаргою Товариства з обмеженою відповідальністю "КолТекс" на рішення Господарського суду міста Києва від 11.09.2023 у справі №910/14878/22. Розгляд справи ухвалено здійснювати за правилами спрощеного позовного провадження та без повідомлення учасників справи (без проведення судового засідання). Установлено позивачу строк для подання відзиву на апеляційну скаргу упродовж 15 днів з дня отримання копії ухвали про відкриття апеляційного провадження у справі.

16.11.2023 на адресу суду від позивача надійшов відзив на апеляційну скаргу, у якому просив суд апеляційну скаргу відповідача залишити без задоволення, рішення суду першої інстанції залишити без змін, з підстав обґрунтованості та законності. В обґрунтування свого відзиву позивач зазначав, що заявка від 07.04.2022 №78/8/2-120/1 була отримана нарочно особисто відповідачем, про що свідчить зроблений ним підпис.

У відповідності до вимог ч.ч. 1, 2, 5 ст. 269 ГПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї. В суді апеляційної інстанції не приймаються і не розглядаються позовні вимоги та підстави позову, що не були предметом розгляду в суді першої інстанції.

У відповідності з п. 3 ч. 2 ст. 129 Конституції України та ч. 1 ст. 74 ГПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів (ч. 1 ст. 86 ГПК України).

Належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення (ст. 76 ГПК України).

Докази, не подані у встановлений законом або судом строк, до розгляду судом не приймаються, крім випадку, коли особа, що їх подає, обґрунтувала неможливість їх подання у вказаний строк з причин, що не залежали від неї (ч. 8 ст. 80 ГПК України).

Відповідно до ч. 1 ст. 270 ГПК України, у суді апеляційної інстанції справи переглядаються за правилами розгляду справ у порядку спрощеного позовного провадження з урахуванням особливостей, передбачених у цій главі.

Як убачається із матеріалів справи, 16.03.2022 між Військовою частиною НОМЕР_1 Національної гвардії України (далі також - замовник, позивач) та Товариством з обмеженою відповідальністю "КолТекс" (далі також - учасник, відповідач) укладено договір № 64/ВЗЗ-2022 (далі - договір), за змістом п. 1.1. якого, учасник зобов`язується поставити замовникові якісні товари, зазначені у специфікації, яка є невід`ємною частиною цього договору (додаток № 1), а замовник - прийняти і оплатити такі товари.

Відповідно до п. 1.2. договору, найменування (номенклатура, асортимент, кількість) товару зазначена в додатку № 1 до цього договору. Код ДК 021:20-5 - Спідня білизна.

Згідно з п. 3.1. договору, ціна договору складає 4 890 000 (чотири мільйони вісімсот дев`яносто тисяч гривень) 00 коп., у т.ч. податок на додану вартість (далі ПДВ) 20 %: - 815 000,00 грн.

Як визначено у п. 5.1. договору, дата та місце поставки товару зазначається у письмовій заявці замовника, сканкопія якої надсилається замовником з його офіційної електронної пошти ІНФОРМАЦІЯ_2 на електронну пошту учасника ІНФОРМАЦІЯ_1, вказану у розділі 13 цього договору. Учасник зобов`язаний засобами телефонного зв`язку підтвердити замовнику (його уповноваженій особі) отримання заявки. У заявці зазначається найменування товару, місце поставку товару, кількість товару та інша необхідна інформація для поставки товару.

У п. 5.2. договору сторони визначили, що (приймання - здача) товару здійснюється у пункті відвантаження за адресою: АДРЕСА_1.

Договір набирає чинності з дня його підписання сторонами і діє до 31.12.2022, а в частині взаєморозрахунків - до їх повного виконання (п. 10.1. договору).

Звертаючись із позовом Військова частина зазначала, що відповідачем здійснено поставку товару з порушенням строку, встановленим договором та заявкою від 01.04.2022.

Як зазначав відповідач, заперечуючи проти позову, що від позивача до нього на електронну пошту 27.06.2022 надійшла заявка від 27.04.2022 № 78/8/2-230/1, у якій було визначено наступні строки поставки: до 15.04.2022 - 16 000 шт.; до 22.04.2022 - 46 000 шт.; до 30.04.2022 - 38 000 шт., а відтак, на думку відповідача, у нього не було можливості поставити товар у вказані строки.

Суд зазначає, що унаслідок укладення договору між сторонами згідно з пунктом 1 частини 2 статті 11 Цивільного кодексу України, виникли цивільні права та обов`язки.

Оскільки між сторонами по справі склалися господарські правовідносини, то до них слід застосовувати положення Господарського кодексу України як спеціального акту законодавства, що регулює правовідносини у господарській сфері.

Відповідно до абзацу 2 пункту 1 статті 193 Господарського кодексу України, до виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, передбачених цим кодексом.

Згідно зі статтею 173 Господарського кодексу України, господарським визнається зобов`язання, що виникає між суб`єктом господарювання та іншим учасником (учасниками) відносин у сфері господарювання з підстав, передбачених цим Кодексом, в силу якого один суб`єкт (зобов`язана сторона, у тому числі боржник) зобов`язаний вчинити певну дію господарського чи управлінсько-господарського характеру на користь іншого суб`єкта (виконати роботу, передати майно, сплатити гроші, надати інформацію тощо), або утриматися від певних дій, а інший суб`єкт (управнена сторона, у тому числі кредитор) має право вимагати від зобов`язаної сторони виконання її обов`язку.

Відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості (частина 1 статті 627 Цивільного кодексу України).

Частиною 1 статті 628 Цивільного кодексу України визначено, що зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства

Відповідно до статті 629 Цивільного кодексу України, договір є обов`язковим для виконання сторонами.

Одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не установлено договором або законом (стаття 525 Цивільного кодексу України).

Згідно зі статтею 526 Цивільного кодексу України, зобов`язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог Цивільного кодексу України, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до статті 530 Цивільного кодексу України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Частиною першою статті 193 Господарського кодексу України установлено, що суб`єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов`язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов`язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться.

Не допускаються одностороння відмова від виконання зобов`язань, крім випадків, передбачених законом, а також відмова від виконання або відстрочка виконання з мотиву, що зобов`язання другої сторони за іншим договором не було виконано належним чином (частина 7 статті 193 Господарського кодексу України).

Згідно з приписами ст. 265 Господарського кодексу України, за договором поставки одна сторона - постачальник зобов`язується передати (поставити) у зумовлені строки (строк) другій стороні - покупцеві товар (товари), а покупець зобов`язується прийняти вказаний товар (товари) і сплатити за нього певну грошову суму.

Згідно зі ст. 712 Цивільного кодексу України, за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов`язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов`язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов`язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму. До договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не установлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін.

Статтею 655 Цивільного кодексу України визначено, що за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов`язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов`язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму.

Згідно зі статтями 73, 74 Господарського процесуального кодексу України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Обов`язок із доказування слід розуміти як закріплену в процесуальному та матеріальному законодавстві міру належної поведінки особи, що бере участь у судовому процесі, із збирання та надання доказів для підтвердження свого суб`єктивного права, що має за мету усунення невизначеності, яка виникає в правовідносинах у разі неможливості достовірно з`ясувати обставини, які мають значення для справи.

Як убачається з матеріалів справи та установлено судом, позивач надав відповідачу заявку від 01.04.2022 на поставлення товару у якій було визначено наступні строки поставки: до 15.04.2022 - 16 000 шт.; до 22.04.2022 - 46 000 шт.; до 30.04.2022 - 38 000 шт.

З указаної заявки убачається, що вона отримана нарочно директором Товариства з обмеженою відповідальністю "КолТекс", про що свідчить напис: "Отримано ОСОБА_1" та відповідний підпис.

Як визначено у п. 5.1. договору, дата та місце поставки товару зазначається у письмовій заявці замовника, сканкопія якої надсилається замовником з його офіційної електронної пошти ІНФОРМАЦІЯ_2 на електронну пошту учасника ІНФОРМАЦІЯ_1 , вказану у розділі 13 цього договору. Учасник зобов`язаний засобами телефонного зв`язку підтвердити замовнику (його уповноваженій особі) отримання заявки. У заявці зазначається найменування товару, місце поставку товару, кількість товару та інша необхідна інформація для поставки товару.

Таким чином без надання відповідної заявки з зазначенням конкретного товару, його кількості, місця поставки та строку поставки у відповідача відсутня правова підстава для здійснення поставки.

Також суд зазначає, що без отримання заявки на поставку товару, передбаченої у п. 5.1. договору, відповідач не міг та не може знати, який товар та яка кількість товару має бути поставлена позивачу.

Однак, як убачається з матеріалів справи та установлено судом, відповідачем у період з 18.04.2022 по 10.06.2022 поставлено позивачеві товар, а саме труси з трикотажного бавовняного кулірного полотна, вид 2, який вказаний у заявці від 01.04.2022, у кількості 100 000 шт. загальною вартістю 4 713 960,00 грн, що підтверджується наявними в матеріалах справи видатковими накладними, які підписані уповноваженими представниками сторін та скріплені їх печатками.

судом першої інстанції було утсановлено, що зазначений факт також на заперечується відповідачем.

Так відповідач зазначав, що ним було отримано 27.06.2022 електронною поштою заявку від 27.04.2022, при тому, що остання поставка товару була здійснена 10.06.2022.

Проте, на переконання суду, зазначені доводи відповідача спростовуються матеріалами справи та узагалі є не логічними, ураховуючи його дії та умови договору.

Згідно з положеннями статті 662 Цивільного кодексу України, продавець зобов`язаний передати покупцеві товар, визначений договором купівлі-продажу.

За змістом статті 663 Цивільного кодексу України, продавець зобов`язаний передати товар покупцеві у строк, встановлений договором купівлі-продажу, а якщо зміст договору не дає змоги визначити цей строк, - відповідно до положень статті 530 цього Кодексу.

Момент виконання обов`язку продавця передати товар визначено статтею 664 Цивільного кодексу України, згідно з якою обов`язок продавця передати товар покупцеві вважається виконаним у момент: вручення товару покупцеві, якщо договором встановлений обов`язок продавця доставити товар; надання товару в розпорядження покупця, якщо товар має бути переданий покупцеві за місцезнаходженням товару. Товар вважається наданим у розпорядження покупця, якщо у строк, встановлений договором, він готовий до передання покупцеві у належному місці і покупець поінформований про це. Готовий до передання товар повинен бути відповідним чином ідентифікований для цілей цього договору, зокрема шляхом маркування.

У розумінні положень частини 2 статті 664 Цивільного кодексу України, товар вважається наданим у розпорядження покупця якщо: у строк, встановлений договором, він готовий до передання покупцеві у належному місці; покупець поінформований про те, що товар готовий до передання. При цьому, товар повинен бути відповідним чином ідентифікований.

Відповідно до ст. 253 Цивільного кодексу України, перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов`язано його початок.

Відповідно до ч. 1 ст. 530 Цивільного кодексу України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Отже, із заявки убачається, що установлені строки поставки та кількість товару, а саме: до 15.04.2022 - 16 000 шт.; до 22.04.2022 - 46 000 шт.; до 30.04.2022 - 38 000 шт.

Порушенням зобов`язання, відповідно до ст. 610 Цивільного кодексу України, є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Статтею 611 Цивільного кодексу України передбачено, що у разі порушення зобов`язання, настають наслідки, передбачені договором або законом, в тому числі, сплата неустойки. Приписами ст. 230 Господарського кодексу України також установлено, що у разі порушення учасником господарських відносин правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежне виконання господарського зобов`язання, він зобов`язаний сплатити штрафні санкції у вигляді грошової суми (неустойка, пеня, штраф).

При цьому, за приписами частини 1 статті 612 Цивільного кодексу України, боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Проте, на переконання суду відповідач в порушення умов договору, здійснив поставку товару з порушенням визначених у заявці строків.

З огляду на те, що відповідач своїми діями порушив зобов`язання за договором (стаття 610 Цивільного кодексу України), він вважається таким, що прострочив виконання (стаття 612 Цивільного кодексу України).

Також, зі змісту позовної заяви убачається, що позивач просив стягнути з відповідача на його користь та пеню у розмірі 96 244,98 грн та штраф у розмірі 84 548,10 грн.

Частиною 1 ст. 216 Господарського кодексу України установлено що, учасники господарських відносин несуть господарсько-правову відповідальність за правопорушення у сфері господарювання шляхом застосування до правопорушників господарських санкцій на підставах і в порядку, передбачених цим Кодексом, іншими законами та договором.

Відповідно до ч. 1 ст. 230 Господарського кодексу України, штрафними санкціями у цьому Кодексі визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов`язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов`язання.

Відповідно до ч. 1 ст. 611 Цивільного кодексу України, у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема, сплата неустойки.

Відповідно до статті 549 Цивільного кодексу України, неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання.

Як передбачено п. 7.3. договору, за порушення строку поставки товару, зазначеного у письмовій заявці замовника, учасник сплачує замовнику пеню у розмірі 0,1 % вартості товару, з яких допущено прострочення виконання за кожний день прострочення. За прострочення поставки понад 30 календарних днів додатково стягується штраф у розмірі 7% вартості непоставленого товару. У випадку порушення строку поставки понад 30 календарних днів чи не надання товарно-супровідних документів у термін, визначений у пункті 5.7. договору, замовник залишає за собою право на одностороннє розірвання цього договору.

Згідно з ч. 2 ст. 343 Господарського кодексу України, платник грошових коштів сплачує на користь одержувача цих коштів за прострочку платежу пеню в розмірі, що встановлюється за згодою сторін, але не може перевищувати подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період, за який сплачується пеня.

Відповідно до ст. 1 Закону України "Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов`язань", платники грошових коштів сплачують на користь одержувачів цих коштів за прострочку платежу пеню в розмірі, що встановлюється за згодою сторін.

Стаття 3 Закону України "Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов`язань" встановлює, що розмір пені, передбачений статтею 1 цього Закону, обчислюється від суми простроченого платежу та не може перевищувати подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період, за який сплачується пеня.

При укладанні договору сторони визначили відповідальність за порушення зобов`язання в частині строку поставки товару.

Суд дослідивши та перевіривши надані позивачем розрахунки суми пені та штрафу, господарський дійшов висновку, що вони є обґрунтованими, а тому вимоги позивача про стягнення з відповідача пені у розмірі 96 244,98 грн та штрафу у розмірі 84 548,10 грн підлягають задоволенню.

Щодо доводів Товариства з обмеженою відповідальністю "КолТекс", наведених у апеляційній скарзі, про невмотивованість оскаржуваного рішення суду першої інстанції, слід зазначити наступне.

Європейський суд з прав людини у справах "Руїс Торіха проти Іспанії", "Суомінен проти Фінляндії", "Гірвісаарі проти Фінляндії" неодноразово наголошував на тому, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний із належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною залежно від характеру рішення. Хоча національний суд має певну свободу розсуду щодо вибору аргументів у тій чи іншій справі та прийняття доказів на підтвердження позицій сторін, орган влади зобов`язаний виправдати свої дії, навівши обґрунтування своїх рішень. Ще одне призначення обґрунтованого рішення полягає в тому, щоб продемонструвати сторонам, що вони були почуті.

Зміст оскаржуваного судового рішення містить підстави та нормативне обґрунтування, з яких виходив суд, дійшовши висновків про задоволення позову, тому твердження скаржника про їх невмотивованість є безпідставними.

Висновки за результатами розгляду апеляційної скарги.

Ураховуючи наведене, рішення Господарського суду міста Києва від 11.09.2023 у справі №910/14878/22 відповідає матеріалам справи, є законним та обґрунтованим, підстави, передбачені ст.ст. 277-278 ГПК України для його скасування, відсутні.

Керуючись ст. 129, 267-285 Господарського процесуального кодексу України, Північний апеляційний господарський суд, -

ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "КолТекс" на рішення Господарського суду міста Києва від 11.09.2023 у справі №910/14878/22 залишити без задоволення.

2. Рішення Господарського суду міста Києва від 11.09.2023 у справі №910/14878/22 залишити без змін.

3. Витрати по сплаті судового збору покласти на Товариство з обмеженою відповідальністю "КолТекс".

4. Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та не підлягає касаційному оскарженню, крім випадків, передбачених п. 2 ч. 3 ст. 287 ГПК України.

Головуючий суддя В.В. Андрієнко

Судді В.В. Шапран

С.І. Буравльов