СХІДНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 січня 2024 року м. Харків Справа № 922/3071/23

Східний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів: головуючий суддя Стойка О.В., суддя Істоміна О.А. , суддя Радіонова О.О.

розглянувши розглянувши в порядку письмового провадження без виклику учасників справи апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "РЕЙН" (вх.№2365 Х) на рішення Господарського суду Харківської області від 15.09.2023 та на додаткове рішення Господарського суду Харківської області від 02.10.2023 у справі №922/3071/23

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "ЕНЕРГО Х", м. Харків,

до Товариства з обмеженою відповідальністю "РЕЙН", м. Харків,

про стягнення коштів,

ВСТАНОВИВ:

У липні 2023 року Товариство з обмеженою відповідальністю "Енерго Х" (далі - Позивач) звернулося до Господарського суду Харківської області з позовом звернулося до Господарського суду Харківської області з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю "РЕЙН" (далі - Відповідач) про стягнення грошових коштів у загальній сумі 145039,01 грн., з яких сума основної заборгованості 104387,02 грн., пені - 17731,50 грн., 3% річних 3654,97 грн., інфляційні втрати 19265,52 грн.

Рішенням господарського суду Харківської області від 15.09.2023 у справі №922/3071/23 позов задоволено частково, стягнуто з Відповідача на користь Позивача суму основної заборгованості у розмірі 79 387,02 грн., 3% річних у розмірі 3654,97 грн., інфляційні втрати у розмірі 19265,52 грн., витрати зі сплати судового збору у розмірі 1893,24 грн. В частині позовних вимог щодо стягнення пені у розмірі 17 731,50 грн. відмовлено, провадження у справі в частині стягнення заборгованості у розмірі 25 000,00 грн. - закрито на підставі п. 2 ч. 1 ст. 231 ГПК України через відсутність предмету спору.

Додатковим рішенням господарського суду Харківської області від 02.10.2023р. з Відповідача на користь Позивача стягнуто витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 21943,67грн.

Не погодившись із зазначеними судовими рішеннями та вважаючи їх такими, що постановлені з порушенням норм матеріального та процесуального права, Відповідач звернувся з апеляційною скаргою, відповідно до доводів якої зазначив, що:

- наявні підстави для звільнення Відповідача від відповідальності не тільки у вигляді пені, а і у стягненні 3% річних та інфляційних збитків за невиконання зобов`язань за Договором у зв`язку з настанням обставин непереборної сили (форс-мажору) з 24.02.2022, що підтверджується листом ТПП України №2024/02.0-7.1 від 28.02.2022р. та прямо передбачено умовами п. 7.1. Договору;

- Відповідач фактично з 23.05.22р. не використовував спірне приміщення через його передання іншій особі на підставі договору безоплатного користування;

- судом першої інстанції було необґрунтовано відмовлено у задоволенні клопотання про розстрочення виконання рішення суду, оскільки суду було надано докази часткової оплати суми заборгованості, що свідчить про наявність реальної можливості виконання рішення суду у справі протягом 6 місяців.

Висловлюючи незгоду з додатковим рішенням суду першої інстанції, Відповідач стверджував про відсутність відповідного розрахунку, зазначав, що витрати Позивача на професійну правничу допомогу є неспівмірними зі складністю справи; обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт, ціною позову та значенням справи для сторони, в тому числі, впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. Вважав, що витрати на професійну правничу допомогу мали бути розподілені пропорційно розміру задоволених позовних вимог, у зв`язку з чим належною до стягнення сумою витрат на професійну правничу допомогу вважав 2 000,00 грн.

Ухвалою Східного апеляційного господарського суду у справі №922/3071/23 від 21.11.2023 відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою Відповідача на означене судове рішення та встановлено строк учасникам справи для надання відзиву на апеляційну скаргу з доказами його (доданих до нього документів) надсилання іншим учасникам справи у строк до 06.12.2023р. (включно). Вказаною ухвалою повідомлено учасників справи про розгляд апеляційної скарги без повідомлення учасників справи (в порядку письмового провадження) в світлі частини 10 статті 270 ГПК України, оскільки ціна позову в означеній справі менша ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Позивач не скористався правом на подання відзиву на апеляційну скаргу.

Враховуючи положення ч. ч. 13, 14 ст. 8 ГПК України, фіксація розгляду апеляційної скарги у порядку письмового провадження (без повідомлення учасників справи) не здійснюється.

Відповідно до ч.ч. 1, 3 ст. 269 ГПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього.

Дослідивши матеріали справи, обговоривши доводи апеляційної скарги, дослідивши правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, виходячи із наступного.

Рішенням господарського суду в межах даної справи встановлені наступні обставини:

укладення 23.10.2017 року між сторонами Договору № 238 купівлі-продажу електричної енергії (з додатковими угодами №1 від 23.10.17 та №2 від 23.10.2017р.) за умовами п. 1.1 якого Позивач зобов`язався поставити Відповідачу електричну енергію в межах встановленої (дозволеною) потужності, а Відповідач зобов`язався прийняти поставлену Позивачем електричну енергію та оплатити її на умовах цього Договору;

- передання Позивачем та отримання Відповідачем електричної енергії на загальну суму 120 787,02 грн., що підтверджується Актом звіряння за період з 01.01.2022 року по 25.06.2023 року, актами здачі-прийняття робіт (надання послуг) за січень, лютий, березень, квітень 2022 року, довідкою про фактичні обсяги купівлі електричної енергії АК "Харківобленерго" та копією листа АК "Харківобленерго" від 27.02.2023 року;

- часткової оплати Відповідачем вартості поставленої електричної енергії на загальну суму 59 057,08грн. за платіжними інструкціями №18 від 09.08.2022р. на суму 4 400,00грн., №737 від 20.01.2022р. на суму 20 000,00грн., №738 від 21.01.2022р. на суму 22657,08грн., №759 від 01.03.2022р. на суму 10 000.00грн., №118 від 19.01.2022р. на суму 2 000. 00грн.;

Зазначені обставини сторонами не оспорюються.

Вищезазначений факт неналежного виконання Відповідачем умов спірного Договору щодо своєчасної оплати поставленого Позивачем товару став підставою звернення останнього до господарського суду з позовною заявою про стягнення заборгованості, нарахування пені, 3% річних та інфляційних втрат, що пов`язані із простроченням виконання вищенаведеного грошового зобов`язання.

Відповідач у суді першої інстанції визнавав факт наявності простроченої заборгованості, однак заперечував обґрунтованість нарахування 3% річних, інфляційних втрат та пені за її прострочення. Зокрема, вважав, що відповідно до Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України, спрямованих на запобігання виникненню і поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19)» від 17.03.2020 року №530-IX, на період дії карантину або обмежувальних заходів, пов`язаних із поширенням корона вірусної хвороби (COVID19) та протягом 30 днів з дня його відміни забороняється, зокрема, нарахування та стягнення неустойки (штрафів, пені) за несвоєчасне здійснення платежів за житлово-комунальні послуги. Також посилався на настання обставин непереборної сили (форс-мажору), оскільки з 24.02.2022 р. у зв`язку з військовою агресією Російської Федерації проти України, початком бойових дій у м. Харкові та введенням військового стану в Україні, ТОВ «РЕЙН» тривалий час не могло у повній мірі відновити свою господарську діяльність, як наслідок, доходи підприємства значно зменшилися, фінансовий стан підприємства наразі гірший порівняно з тим, яким він був у попередні роки. Крім того, з 23.05.2022 р. приміщення за відповідною адресою, яке належить Відповідачу на праві власності, зайняла військова частина відповідно до Договору безоплатного користування нерухомого майна № 1 (далі Договір), який було укладено 23.05.2022 р. Оскільки Харківське квартирно-експлуатаційне управління відшкодовує вартість спожитих комунальних послуг несвоєчасно, зі значними затримками, станом на сьогоднішній день має перед Відповідачем заборгованість за спожиту електричну енергію за період з 01.10.2022 р. до 31.12.2022 р. у розмірі 158003,48 грн. та спожите водопостачання та водовідведення за період з 01.11.2022 р. до 31.12.2022 р. у розмірі 3525,23 грн., а всього 161528,71 грн. Наведені обставини істотно ускладнюють можливість виконання Відповідачем судового рішення у цій справі, тому Відповідач просив суд розстрочити виконання рішення суду на 6 (шість) місяців з оплатою суми боргу щомісячно рівними частинами.

Задовольняючи частково позовні вимоги, суд першої інстанції дійшов висновку про доведеність Позивачем факту невиконання Відповідачем своїх зобов`язань зі сплати заборгованості за поставлену електричну енергію, а також відсутності об`єктивних перешкод до виконання Відповідачем свого зобов`язання. Вимоги про стягнення пені у розмірі 17 731,50грн., суд першої інстанції визнав необґрунтованими та відмовив у їх задоволенні через дію карантину у період з 04.07.2022р. по 04.11.2022р.

Також суд першої інстанції вважав відсутніми підстави до задоволення клопотання про розстрочення виконання рішення суду через ненадання Відповідачем належних доказів на підтвердження скрутного фінансового становища та обставин, що істотно ускладнюють виконання судового рішення.

Додатковим рішенням від 02.10.2023р. суд першої інстанції визнав належними до стягнення витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 21 943,67грн. через часткове задоволення позовних вимог.

Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 269 ГПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Колегія суддів вважає висновки суду першої інстанції щодо вирішення справи по суті обґрунтованими, а доводи апеляційної скарги щодо додаткового рішення такими, що знайшли часткове підтвердження, виходячи з наступного.

Згідно зі ст.509 Цивільного кодексу України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від вчинення певної дії (негативне зобов`язання), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

Згідно з ст.ст.526, 530 Цивільного кодексу України та ст.193 Господарського кодексу України, зобов`язання повинні виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог цього кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту та інших вимог, що звичайно ставляться. Якщо у зобов`язанні встановлений строк його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк.

Статтею 712 ЦК передбачено, що за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов`язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов`язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов`язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму. До договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю- продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін. Законом можуть бути передбачені особливості регулювання укладення та виконання договорів поставки, у тому числі договору поставки товару для державних потреб.

Матеріалами справи підтверджується, що між сторонами укладено Договір купівлі проджу електричної енергії №238 від 23.10.2017р., пунктом 3 додаткової угоди №2 від 23.10.2017 року, Відповідач здійснює 100% сплату за електричну енергію до 30-го числа (включно) місяця наступного за місяцем постачання.

Як встановлено судом першої інстанції та не заперечеються сторонами, на виконання умов Договору Позивачем передано, а Відповідачем отримано електричної енергії на загальну суму 120 787,02 грн., даний факт підтверджується Актом звіряння за період з 01.01.2022 року по 25.06.2023 року, актами здачі-прийняття робіт (надання послуг) за січень, лютий, березень, квітень 2022 року, довідкою про фактичні обсяги купівлі електричної енергії АК "Харківобленерго" та копією листа АК "Харківобленерго" від 27.02.2023 року.

Вказана заборгованість сплачена Відповідачем частково, у зв`язку з чим несплаченою залишилась сума боргу у розмірі 104 387,02 грн.

Під час розгляду справи у суді першої інстанції Відповідачем сплачено суму боргу у розмірі 25 000,00грн., у зв`язку з чим суд першої інстанції обґрунтовано закрив провадження у справі на підставі п.2 ч. 1 ст. 231 ГПК України та стягнув залишок суми несплаченого боргу у розмірі 79 387,02грн.

Також колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про відмову у стягненні пені у розмірі 17 731,50грн. за період 04.07.2022 по 04.11.2022 через встановлення заборони на її нарахування на підставі Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України, спрямованих на запобігання виникненню і поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19)» від 17.03.2020 року №530-IX.

В цій частині висновки суду першої інстанції не оспорюються.

Судова колегія погоджується з висновком суду першої інстанції, що обґрунтованою належним чином та вірною є сума 3% річних у розмірі 3 654,97грн. та інфляційної складової у розмірі 19 265,52грн.

Заперечень проти розміру суми заборгованості, розміру нарахованої пені та 3% річних, а також інфляційних втрат Відповідач не висловлював, ані в суд першої, ані в суді апеляційної інстанції.

Відповідач за доводами апеляційної скарги зазначав про неможливість своєчасного виконання свого зобов`язання через наявність форс-мажорних обставин, які полягали у введенні на території України воєнного стану з 24.02.22 у зв`язку з військовою агресією російської федерації проти України. Відповідач вважав, що суд першої інстанції безпідставно не звільнив Відповідача від сплати 3% річних та інфляційних втрат.

Однак, такі доводи колегія суддів вважає безпідставними з огляду на наступне.

Вимогами ст, 551 ЦК України, ст. 233 ГК України, передбачена можливість зменшення розміру лише штрафних санкцій, натомість, враховуючи положення частини 2 статті 625 ЦК України, нарахування інфляційних втрат на суму боргу та 3% річних інфляційні втрати не є штрафними санкціями, а входять до складу грошового зобов`язання і є особливою мірою відповідальності боржника (спеціальний вид цивільно-правової відповідальності) за прострочення грошового зобов`язання, оскільки виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат (збитків) кредитора від знецінення грошових коштів внаслідок інфляційних процесів та отримання компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові.

Аналогічна правова позиція щодо застосування частини 2 статті 625 ЦК України викладена і у постанові Великої Палати Верховного Суду від 04.06.2019 у справі №916/190/18, у постанові Об`єднаної палати Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 05.07.2019 у справі № 905/600/18.

Таким чином, стягнення боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь період прострочення та 3% річних від простроченої суми не є неустойкою (штрафною санкцією), а стаття 625 ЦК України не передбачає можливості зменшення судом її розміру, як і не встановляє заборони на її нарахування у зв`язку з форс- мажорними обставинами.

За змістом частини 2 статті 625 ЦК України нарахування інфляційних втрат на суму боргу та трьох процентів річних, як складова грошового зобов`язання та особлива міра відповідальності боржника за прострочення грошового зобов`язання, виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації від боржника за неналежне виконання зобов`язання, а тому ці кошти нараховуються незалежно від вини боржника та незалежно від підстав виникнення грошового зобов`язання.

Аналогічна правова позиція викладена у постановах Великої Палати Верховного Суду: від 19.06.2019 у справах № 703/2718/16-ц (провадження № 14-241цс19) та №646/14523/15-ц (провадження № 14-591цс18), від 13.11.2019 у справі №922/3095/18 (провадження №12-105гс19), від 18.03.2020 у справі №902/417/18 (провадження №12-79гс19).

З огляду на встановлені обставини справи та наявні в матеріалах справи докази, колегія суддів погоджується з рішенням суду першої інстанції щодо стягнення 3% річних та інфляційних втрат.

Також, колегія суддів зазначає, що згідно з ч. 2 ст. 3 Господарського кодексу України господарська діяльність, що здійснюється для досягнення економічних і соціальних результатів та з метою одержання прибутку, є підприємництвом, а суб`єкти підприємництва - підприємцями. Господарська діяльність може здійснюватися і без мети одержання прибутку (некомерційна господарська діяльність).

Таким чином, нарахування Позивачем на суму заборгованості 3% річних та інфляційних втрат, певною мірою компенсує Позивачу несвоєчасне отримання від Відповідача належної до сплати суми заборгованості за поставлену електричну енергію.

Колегія суддів також відхиляє посилання Відповідач на обставини неможливості використання спірного приміщення через несплату комунальних послуг особі, якій це приміщення передане, оскільки в силу умов п.5.2. Договору, сторони зобов`язані повідомляти про всі зміни технічного або організаційного характеру, що мають наслідки, не пізніше ніж через п`ять днів після їх виникнення. Однак доказів направлення відповідного повідомлення Позивачу матеріали справи не містять.

Щодо доводів Відповідача про необґрунтовану відмову суду першої інстанції у задоволенні клопотання про розстрочення виконання рішення суду на 6 місяців, судова колегія зазначає наступне.

Відповідно до положень статті 331 ГПК України за заявою сторони суд, який розглядав справу як суд першої інстанції, може відстрочити або розстрочити виконання рішення, а за заявою стягувача чи виконавця (у випадках, встановлених законом), - встановити чи змінити спосіб або порядок його виконання. Підставою для встановлення або зміни способу або порядку виконання, відстрочки або розстрочки виконання судового рішення є обставини, що істотно ускладнюють виконання рішення або роблять його неможливим. Вирішуючи питання про відстрочення чи розстрочення виконання судового рішення, суд також враховує: 1) ступінь вини відповідача у виникненні спору; 2) стосовно фізичної особи - тяжке захворювання її самої або членів її сім`ї, її матеріальний стан; 3) стихійне лихо, інші надзвичайні події тощо. Розстрочення та відстрочення виконання судового рішення не може перевищувати одного року з дня ухвалення такого рішення, ухвали, постанови.

Господарський процесуальний кодекс України не визначає переліку обставин, які свідчать про неможливість виконання рішення чи ускладнюють його виконання. Тому суд оцінює докази, що підтверджують зазначені обставини, за правилами статті 86 Господарського процесуального кодексу України.

Вирішуючи питання про відстрочку чи розстрочку виконання рішення, зміну способу і порядку виконання рішення, господарський суд повинен враховувати матеріальні інтереси сторін, їх фінансовий стан, ступінь вини відповідача у виникненні спору, наявність інфляційних процесів у економіці держави та інші обставини справи, зокрема, щодо фізичної особи (громадянина) - тяжке захворювання її самої або членів її сім`ї, скрутний матеріальний стан, стосовно юридичної особи - наявну загрозу банкрутства, відсутність коштів на банківських рахунках і майна, на яке можливо було б звернути стягнення, щодо як фізичних, так і юридичних осіб - стихійне лихо, інші надзвичайні події тощо.

Необхідною умовою задоволення заяви про розстрочення виконання рішення суду є з`ясування питання щодо дотримання балансу інтересів сторін, господарські суди повинні досліджувати та оцінювати доводи та заперечення як позивача, так і відповідача, а також дотримуватися розумного строку розстрочення.

Враховуючи неподання Відповідачем доказів існування тяжкого фінансового стану, судова колегія вважає, що у вказаному клопотанні Відповідача не наведено жодних доводів та не підтверджено доказами наявність виняткових обставин у розумінні статті 331 ГПК України, які б ускладнювали чи робили неможливим своєчасне виконання судового рішення та які б могли бути підставою для розстрочки його виконання. При цьому, сам факт введення військового стану не може вважатись достатньою підставою для розстрочення виконання рішення у справі.

За таких обставин, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що Відповідачем не доведено, як реальної неможливості виконання рішення, так і реальної можливості виконати рішення суду у справі за умови надання розстрочення виконання на 6 місяців.

При цьому, факт часткової оплати суми заборгованості відповідно до платіжних інструкції № 237 від 29.09.2023р. та №242 від 24.10.2023, на який Відповідач посилається у апеляційній скарзі, не може вважатись безумовною підставою для надання розстрочення виконання рішення суду, оскільки така сплата відбувалась вже після прийняття судом першої інстанції рішення по суті.

На підставі вищевикладеного, рішення господарського суду Харківської області від 15.09.2023 року у справі №922/3071/23 підлягає залишенню без змін, а апеляційна скарга

без задоволення.

Відповідно до вимог ст. 129 ГПК України судові витрати по розгляду апеляційної скарги відносяться на заявника апеляційної скарги.

Щодо додаткового рішення господарського суду Харківської області від 02.10.2023р., судова колегія зазначає наступне.

Відповідно до статті 123 ГПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати: 1) на професійну правничу допомогу; 2) пов`язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів, експертів та проведенням експертизи; 3) пов`язані з витребуванням доказів, проведенням огляду доказів за їх місцезнаходженням, забезпеченням доказів; 4) пов`язані з вчиненням інших процесуальних дій, необхідних для розгляду справи або підготовки до її розгляду.

За змістом частин 1, 3 статті 124 ГПК України разом з першою заявою по суті спору кожна сторона подає до суду попередній (орієнтовний) розрахунок суми судових витрат, які вона понесла і які очікує понести у зв`язку із розглядом справи. Попередній розрахунок розміру судових витрат не обмежує сторону у доведенні іншої фактичної суми судових витрат, які підлягають розподілу між сторонами за результатами розгляду справи.

За змістом ч.2 ст.126 ГПК України, за результатами розгляду справи витрати на професійну правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами.

Для визначення розміру витрат на професійну правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

З матеріалів справи вбачається, що у позовній заяві представником Позивача було зазначено, що він очікує понести 25000,00 грн. судових витрат на правничу допомогу у суді першої інстанції інстанції, проте, самого розрахунку зазначеної сум не надано.

На електронну адресу суду першої інстанції 20.09.2023 Позивачем подано заяву про ухвалення додаткового рішення за вх. № 25521, в якій останній просив стягнути з Відповідача судові витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 25000,00грн.

Так, у підтвердження заявленої до стягнення суми, Позивачем надано (у копіях): ордер АХ № 1126653 від 19.04.2023; копію свідоцтва адвоката про право зайняття адвокатською діяльністю; копію Договору від 13.04.2023 №21/04-2023, укладеного між Адвокатським бюро ОЛЕКСІЯ РОМАНЧЕНКО та ТОВ ЕНЕРГО Х; копію Додаткової угоди від 13.04.2023 № 9 до вказаного Договору; акт виконаних робіт від 19.09.2023 №9 на суму 25 000,00 грн.

Умовами Додаткової угоди від 13.04.2023 №9 до Договору від 13.04.2023 №21/04-2023 сторони погодили, що гонорар за ведення справи про стягнення з ТОВ РЕЙН заборгованості за договором купівлі-продажу електричної енергії № 238 від 23.10.2017 в суді першої інстанції становить 25 000,00 грн.

Вирішуючи питання щодо стягнення на користь Позивача заявленої суми витрат на правничу допомогу, суд першої інстанції зазначив, що враховуючи часткове задоволення позову, зокрема, відмову в частині стягнення пені у розмірі 17 731,50 грн. та сплату Відповідачем частини боргу у розмірі 25 000,00 грн. після подання позову до суду, суд першої інстанції вважав, що стягненню з Відповідача підлягають витрати на правничу допомогу у розмірі 21 943,67 грн.

У суді першої інстанції, представником Відповідача заявлено клопотання про зменшення витрат на правничу допомогу до 2000,00грн. з відповідним обґрунтуванням.

За змістом статті 1 Закону України "Про адвокатуру та адвокатську діяльність" договір про надання правової допомоги - це домовленість, за якою одна сторона (адвокат, адвокатське бюро, адвокатське об`єднання) зобов`язується здійснити захист, представництво або надати інші види правової допомоги другій стороні (клієнту) на умовах і в порядку, що визначені договором, а клієнт зобов`язується оплатити надання правової допомоги та фактичні витрати, необхідні для виконання договору.

Гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення представництва на надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок його обчислення, зміни та умови повернення визначаються у договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховується складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час (стаття 30 Закону № 5076-VI).

Відповідно до висновків, викладених Великою Палатою Верховного Суду в додатковій постанові від 19.02.21 у справі № 755/9215/15ц, розмір гонорару визначається лише за погодженням адвоката з клієнтом, а суд не вправі втручатися у ці правовідносини.

Вирішуючи питання про розподіл судових витрат, господарський суд має враховувати, що розмір відшкодування судових витрат, не пов`язаних зі сплатою судового збору, не повинен бути неспіврозмірним, тобто явно завищеним порівняно з ціною позову. У зв`язку з цим суд з урахуванням конкретних обставин, зокрема ціни позову, може обмежити даний розмір з огляду на розумну необхідність судових витрат для даної справи.

Критерії співмірності визначені у частині четвертій статті 126 ГПК України суд застосовує за наявності наданих стороною, яка вказує на неспівмірність витрат, доказів та обґрунтування невідповідності заявлених витрат цим критеріям.

Судова колегія приймає до уваги, що в межах розгляду даної справи адвокатом Позивача було підготовлено тільки позовну заяву без зазначення розрахунку витрат на правову допомогу, а обсяг документації, який необхідно було вивчити та проаналізувати адвокату, є незначним. Матеріали справи не містять великої кількості документів, на дослідження яких адвокат мав витратити значний час, спірні правовідносини регулюються звичайними нормами цивільного та господарського законодавства та не вимагають дослідження додаткових нормативних актів.

Позивач, звертаючись з заявою про ухвалення додаткового рішення, не надав детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

В позовні заяві, Позивач повідомляв, що попередній (орієнтовний) розрахунок суми судових витрат, які він поніс і які очікує понести в зв`язку із розглядом справи у суді першої інстанції складається із суми витрат на професійну правничу допомогу у розмірі попередньо (орієнтовно) - 25000,00 грн.

Судова колегія зазначає, що наведені відомості не можуть бути розглянуті у якості попереднього розрахунку наведених витрат, а також переліку - опису робіт (наданих послуг), що виконані адвокатом та здійснених витрат, необхідних для надання правничої допомоги в розумінні вищенаведених вимог ст.ст. 123,126 ГПК України, вони не подані з позовною заявою.

Оскільки справа розглядалася у письмовому порядку без виклику та повідомлення сторін на підставі матеріалів позовної заяви та відзиву на неї, понесення Позивачем будь-яких інших витрат на правову допомогу після направлення позовної заяви - не вбачається.

Заявлення клопотання Позивача про можливість надати докази розміру судових витрат після ухвалення судового рішення не звільняє його від обов`язку вчасно надати попередній розрахунок наведених витрат з описом робіт (наданих послуг), які він поніс або очікує понести у зв`язку з розглядом справи.

В свою чергу не зазначення конкретного розрахунку попередньої (орієнтовної) суми судових витрат позбавляє можливості суд в порядку, передбаченому п. 6 ч. 5 ст. 129 ГПК України, перевірити чи сума судових витрат, заявлена до відшкодування, істотно перевищує суму, заявлену в попередньому (орієнтовному) розрахунку.

Враховуючи, відсутність надання Позивачем під час звернення до суду першої інстанції попереднього розрахунку витрат на правничу допомогу та не дослідження заперечень Відповідача стосовно зменшення таких витрат, додаткове рішення господарського суду Харківської області у справі №922/3071/23 від 02.10.2023 року підлягає зміні в частині розміру стягнутої суми витрат на правничу допомогу.

Проаналізувавши вище викладене в сукупності з матеріалами справи, за наявності клопотання Відповідача про зменшення таких витрат, судова колегія погоджується з доводами Відповідача та вважає обґрунтованою суму витрат на правничу допомогу в розмірі 2000,00 грн., що відповідає критерію "розумності їх розміру", а стягнення цих витрат є співрозмірним з наданими адвокатом послугами у суді першої інстанції є обґрунтованими, відповідають критерії "необхідності і обґрунтованості".

Отже, додаткове рішення Господарського суду Харківської області від 02.10.2023 року в даній справі слід змінити в частині стягнення суми витрат на правову допомогу на підставі п.1ч.1ст.277 ГПК України, визнавши обґрунтованою сумудо відшкодування в 2000,00 грн.

Враховуючи викладене, керуючись ст. ст. 129, 269, 270, 271, 275, 276, 277, 281-284 Господарського процесуального кодексу України, Східний апеляційний господарський

суд,

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "РЕЙН" на рішення Господарського суду Харківської області від 15.09.2023 та на додаткове рішення Господарського суду Харківської області від 02.10.2023 у справі №922/3071/23 задовольнити частково.

Рішення господарського суду Харківської області від 15.09.2023 року у справі №922/3071/23 залишити без змін.

Судові витрати, понесені у зв`язку з переглядом справи в суді апеляційної інстанції, віднести на Товариство з обмеженою відповідальністю "РЕЙН".

Додаткове рішення господарського суду Харківської області у справі №922/3071/23 від 02.10.2023 року змінити, виклавши пункт другий його резолютивної частини в наступній редакції:

«Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю РЕЙН (61036, м. Харків, вул. Мухачова, 1 А, ) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю ЕНЕРГО Х (61023, м. Харків, вул. Мироносицька, буд. 95, ) витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 2000,00 грн»

Доручити Господарському суду Харківської області видати відповідний наказ.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та не підлягає касаційному оскарженню, крім випадків, визначених п. 2 ч. 3 ст. 287 ГПК України.

Головуючий суддя О.В. Стойка

Суддя О.А. Істоміна

Суддя О.О. Радіонова