ЗАХІДНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
_________________________________________________________________________________________________________
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"19" січня 2024 р. Справа №914/1092/23

Західний апеляційний господарський суд у складі колегії:

Головуючий суддя О.В. Зварич

судді В.М. Гриців

Г.В. Орищин,

розглянув у письмовому провадженні апеляційну скаргу Приватного акціонерного товариства Страхова компанія УНІКА за № СУ/033158/6 від 17.10.2023 року (вх. № 01-05/3273/23 від 23.10.2023 року)

на рішення господарського суду Львівської області від 20.09.2023 року (суддя Р.І. Матвіїв; повний текст рішення складено 25.09.2023 року)

у справі № 914/1092/23

за позовом: Приватного акціонерного товариства Страхова компанія УНІКА (ПрАТ СК УНІКА)

до відповідача: Військової частини НОМЕР_1

за участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, на стороні відповідача: ОСОБА_1 (надалі ОСОБА_1 )

про стягнення 117765,72 грн,

ВСТАНОВИВ:

Короткий зміст позовних вимог та відзиву на позовну заяву

04.04.2023 року Приватне акціонерне товариство «Страхова компанія «УНІКА» звернулось до господарського суду Львівської області з позовом до Військової частини НОМЕР_1 про стягнення 117765,72 грн.

Позовні вимоги мотивовані тим, що зважаючи на виникнення дорожньо-транспортної пригоди, що мало місце 05.11.2022 року та виплату страхового відшкодування страхувальнику згідно умов договору № 370016/4615/0000445 у позивача виникло право вимоги на отримання від особи, відповідальної за завдані збитки компенсації матеріальної шкоди, заподіяної власнику транспортного засобу, застрахованого у позивача, внаслідок дорожньо-транспортної пригоди в сумі 117765,72 грн.

Відповідач у відзиві та додаткових поясненнях на позовну заяву заперечив проти позову, посилаючись на те, що спеціальними нормами права визначено, що військова частина НОМЕР_1 переведена на воєнний стан і виконує заходи, необхідні для забезпечення оборони України, захисту безпеки населення та інтересів держави, а отже і видатки з Державного бюджету України спрямовуються саме на ці цілі. Окрім того, вказує, що відповідно до умов пункту 4.7.11 договору № 370016/4615/0000445 не підлягають відшкодуванню збитки, завдані автомобілю військовим транспортним засобом внаслідок дорожньо-транспортної пригоди. Просить суд відмовити у позові в повному обсязі.

Короткий зміст оскарженого рішення суду першої інстанції

Рішенням господарського суду Львівської області від 20.09.2023 року у справі №914/1092/23 у задоволенні позову відмовлено.

В ході розгляду справи суд першої інстанції встановив, що Приватне акціонерне товариство Страхова компанія УНІКА є страховиком для ОСОБА_2 (страхувальник) на підставі сертифіката добровільного страхування наземного транспорту КАСКО № 370016/4615/0000445/1 від 30.05.2022 щодо автомобіля KIA Ceed, реєстраційний номер НОМЕР_2 . Відповідно до інформації Національної поліції України учасниками ДТП, що відбулося 05.11.2022, були водій ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , автомобіль марки Богдан 3372, номерний знак НОМЕР_3 , та водій ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , автомобіль KIA Ceed, номерний знак НОМЕР_2 . Правопорушником п. 16.13 ПДР (порушення водієм нерейкового ТЗ при повороті ліворуч і розвороті) визначено Герасимчика В.М. Бориспільським міськрайонним судом Київської області 15.11.2022 у справі № 359/8327/22 встановлено, що 05.11.2022 року о 08 год. 50 хв. на 1 км. А/Д Н08 Бориспільського району Київської області, водій ОСОБА_1 керуючи транспортним засобом марки Богдан-3372, д.н.з. НОМЕР_4 , на блокпосту не надав переваги в русі транспортному засобу, який рухався в зустрічному напрямку прямо, внаслідок чого здійснив зіткнення з транспортним засобом марки KIA, д.н.з. НОМЕР_5 . Внаслідок ДТП транспортні засоби отримали механічні пошкодження з матеріальними збитками і визнано винною особу у скоєні правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП та про накладення на нього адміністративного стягнення у виді штрафу в розмірі 50 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 850 грн. 00 коп.

Також встановлено, що автомобіль Богдан 3372, номерний знак НОМЕР_3 , належить відповідачу. ПрАТ Страхова компанія УНІКА 30.11.2022 склало страховий акт № про виплату (доплату) страхувальнику ОСОБА_2 112 500,72 грн шляхом перерахування безготівкових коштів СТО партнер UNIQA ТОВ Корея Моторс на Подолі. Згідно платіжного доручення від 30.11.2022 позивачем сплачено ТОВ Корея Моторс на Подолі 112 500,72 грн. Надалі, ПрАТ Страхова компанія УНІКА 09.12.2022 склало страховий акт № про виплату страхувальнику ОСОБА_2 5 265,00 грн шляхом перерахування безготівкових коштів СТО партнер UNIQA ТОВ Корея Моторс на Подолі. Відповідно до платіжного доручення від 12.12.2022 позивачем сплачено ТОВ Корея Моторс на Подолі 5 265,00 грн.

За висновком суду першої інстанції, наведеним в оскарженому рішенні, відповідач не підтвердив, що транспортним засобом, винним у вчиненні ДТП, керував водій зі статусом учасника бойових дій (незважаючи на проходження ним військової служби), відповідного посвідчення не подано, тому суд констатував відсутність умов, передбачених законом, для здійснення відшкодування шкоди іншою особою (МТСБУ), ніж власником транспортного засобу.

Разом з тим, суд взяв до уваги те, що Умовами добровільного страхування наземного транспорту КАСКО (додаток № 1 до сертифікату добровільного страхування наземного транспортного засобу від 30.05.2022, відповідно до якого страхувальником є ОСОБА_2 , страховиком - Приватне акціонерне товариство Страхова компанія УНІКА) передбачено, що не підлягають відшкодуванню збитки в результаті пошкодження застрахованого ТЗ, якщо такі пошкодження відбулися внаслідок ДТП, що відбулися за участю будь-яких військових ТЗ (п. 4.7.11), а тому відмовив у задоволенні позовних вимог.

Короткий зміст вимог апеляційної скарги та узагальнені доводи особи, яка подала апеляційну скаргу

Позивач подав апеляційну скаргу, в якій не погоджується з рішенням суду першої інстанції. Вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню в повному обсязі. Зазначає, що обов`язок відповідача виник у зв`язку з настанням дорожньо-транспортної пригоди, тобто з настанням обставин, коли обов`язок відповідача виникає за фактом заподіяння шкоди та взагалі не залежить від того, чи було визнано страховим випадком вказану дорожньо-транспортну пригоду згідно з договором добровільного страхування, укладеним з потерпілим. Також вказує на те, що оскільки позивач відшкодував шкоду потерпілій особі, він набув право вимоги до відповідача у будь-якому випадку, регресу чи суброгації, а посилання суду на пункт 4.7.11 умов добровільного страхування, на переконання скаржника, є безпідставним, оскільки зазначена норма не є імперативною, а застосування даного пункту є правом страховика. Просить скасувати рішення господарського суду Львівської області від 20.09.2023 року у справі № 914/1092/23, прийняти нове рішення, яким задоволити позов Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «УНІКА» до Військової частини НОМЕР_1 про стягнення 117765,72 грн.

Узагальнені доводи та заперечення інших учасників справи

Відповідач у відзиві на апеляційну скаргу не погодився з доводами апелянта, наведеними в апеляційній скарзі. Вказав, що завдана шкода із дорожньо-транспортної пригоди за участі військового транспортного засобу не підлягала відшкодуванню страховиком, тому заявлене право вимоги позивача на відшкодування отриманої ним шкоди шляхом стягнення понесених витрат із відповідача не є безумовною і не може покладати тягар відповідальності на відповідача у випадку недоведеності необхідності здійснення виплат особою, що їх здійснила.

Апеляційне провадження у справі

Відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 23.10.2023 року головуючим-суддею (суддею-доповідачем) у справі №914/1092/23 визначено суддю О.В. Зварич, суддів: В.М. Гриців, Г.В. Орищин.

Згідно з ухвалою Західного апеляційного господарського суду від 20.11.2023 року відкрито апеляційне провадження за поданою апеляційною скаргою у справі №914/1092/23 та ухвалено здійснити перегляд рішення господарського суду Львівської області від 20.09.2023 року у порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи на підставі частини 10 статті 270 Господарського процесуального кодексу України, відповідно до якої апеляційні скарги на рішення господарського суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

За вимогами частини тринадцятої статті 8 Господарського процесуального кодексу України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

З`ясовуючи обставини стосовно ознайомлення позивача та відповідача з порядком розгляду даної справи, суд встановив таке.

21.11.2023 року ухвалу Західного апеляційного господарського суду від 20.11.2023 року про розгляд справи № 914/1092/23 у порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи доставлено до електронних кабінетів позивача та відповідача.

Також 21.11.2023 року ухвалу Західного апеляційного господарського суду від 20.11.2023 року надіслано третій особі ОСОБА_1 рекомендованим листом з повідомленням про вручення №670 на адресу, повідомлену в апеляційній скарзі ( АДРЕСА_1 ).

02.01.2024 року до суду повернулось рекомендоване поштове відправлення №670 з довідкою АТ «Укрпошта» із зазначенням причини повернення: «за закінченням терміну зберігання».

Факт неотримання третьою особою поштової кореспонденції, якою апеляційний суд з додержанням вимог процесуального закону надсилав ухвалу від 20.11.2023 за належною адресою, та яка повернулася до суду у зв`язку з її неотриманням адресатом, залежав від волевиявлення самого адресата, тобто мав суб`єктивний характер та є наслідком неотримання адресатом пошти під час доставки за вказаною адресою і незвернення самого одержувача кореспонденції до відділення пошти для отримання рекомендованого поштового відправлення.

Крім того, ухвала Західного апеляційного господарського суду від 20.11.2023 року оприлюднена в Єдиному державному реєстрі судових рішень України, тобто є загальнодоступною.

Учасники справи не позбавлені об`єктивної можливості дізнатися про рух справи завдяки відкритому безоплатному цілодобовому доступу до Єдиного державного реєстру судових рішень та скористатися наданими їм процесуальними правами та зобов`язані з розумним інтервалом часу самі цікавитись провадженням по їхній справі, добросовісно користуватись належними їм процесуальними правами та неухильно виконувати процесуальні обов`язки.

Вищенаведеним підтверджується те, що суд вчинив дії щодо належного повідомлення учасників справи про порядок розгляду справи №914/1092/23.

На час винесення даної постанови від учасників справи не надходило жодних заяв чи клопотань щодо порядку розгляду апеляційної скарги ПрАТ СК УНІКА на судове рішення у справі №914/1092/23, яке є предметом оскарження.

Обставини справи

Як видно із наявних у справі копій документів, Приватне акціонерне товариство Страхова компанія УНІКА є страховиком для ОСОБА_2 (страхувальник) на підставі сертифіката добровільного страхування наземного транспорту КАСКО №370016/4615/0000445/1 від 30.05.2022 року щодо автомобіля KIA Ceed, реєстраційний номер НОМЕР_2 , який посвідчує укладення електронного договору добровільного страхування наземного транспорту «КАСКО» у порядку, передбаченому Законом України «Про електронну комерцію». Договір складається цієї частини 1 та частини 2 Умови добровільного страхування наземного транспорту.

Розділом 7 Умов передбачено, що виплата страхового відшкодування здійснюється страховиком відповідно до умов договору та законодавства України. Страхове відшкодування може бути сплачене страхувальнику, його спадкоємцям/правонаступникам або іншій належним чином уповноваженій особі; вигодонабувачу у разі його призначення; шляхом безпосередньої оплати вартості послуг сторонніх підприємств (організацій), які надають ці послуги страхувальнику (вигодонабувачу).

Відповідно до п. 7.3 у разі виплати страхувальнику страхового відшкодування страховик набуває права регресу до осіб, відповідальних за заподіяний збиток.

Разом з тим, пунктом 4.7.11 Умов передбачено, що не підлягають відшкодуванню збитки в результаті пошкодження, знищення або незаконного заволодіння застрахованого ТЗ, складових частин, деталей або ДО, якщо такі пошкодження, знищення або незаконне заволодіння відбулися внаслідок ДТП, що відбулися внаслідок за участю будь-яких військових ТЗ, включаючи судна та літальні апарати (будь-які бойові броньовані машини, трактори, вантажівки тощо), ТЗ цивільної реєстрації, що передалися або використовуються офіційними та неофіційними збройними формуваннями для перевезення зброї, її частин та компонентів, боєприпасів, вибухових та інших речовин/товарів військового призначення або подвійного призначення.

Заявою № про подію з ознаками страхового випадку згідно з договором КАСКО № 370016/4615/0000445 страхувальник повідомив страховика про дорожньо-транспортну пригоду, яка сталася 05.11.2022 року о 09:00 (згідно із заяви) з військовою вантажівкою на виїзді з м. Бориспіль в напрямку Переяслава.

Згідно відповіді від Національної поліції України учасниками дорожньо-транспортної пригоди, яка відбулася 05.11.2022 року, були водій ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , автомобіль марки Богдан 3372, номерний знак НОМЕР_3 , та водій ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , автомобіль KIA Ceed, номерний знак НОМЕР_2 .

Правопорушником п. 16.13 ПДР - порушення водієм нерейкового ТЗ при повороті ліворуч і розвороті визначено винуватця дорожньо-траснпортної пригоди ОСОБА_1 .

Рішенням Бориспільським міськрайонним судом Київської області 15.11.2022 року у справі № 359/8327/22 встановлено, що « 05.11.2022 року о 08 год. 50 хв. на 1 км. А/Д Н08 Бориспільського району Київської області, водій ОСОБА_1 керуючи транспортним засобом марки Богдан-3372, д.н.з. НОМЕР_4 , на блокпосту не надав переваги в русі транспортному засобу, який рухався в зустрічному напрямку прямо, внаслідок чого здійснив зіткнення з транспортним засобом марки KIA, д.н.з. НОМЕР_5 . Внаслідок ДТП транспортні засоби отримали механічні пошкодження з матеріальними збитками» і визнано винною особу у скоєні правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП та про накладення на нього адміністративного стягнення у виді штрафу в розмірі 50 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 850 грн. 00 коп.

Відповідно до наявних у справі копій схеми місця дорожньо-транспортної пригоди та копії витягу з наказу №350-АГ від 05.04.2022 року вантажний автомобіль марки Богдан 3372, номерний знак НОМЕР_3 , належить відповідачу.

За замовленням ОСОБА_2 від 08.11.2022 року Товариство з обмеженою відповідальністю Корея Моторс на Подолі (КІА MOTORS) склало попереднє замовлення - наряд № КП021134 на суму 118 000,72 грн, а також виставлено рахунок на оплату на суму 118 000,72 грн роботи згідно з заказом нарядом № 21134.

17.11.2022 року експертом Мотричем С.Ю. складено протокол технічного огляду автомобіля KIA Ceed, номерний знак НОМЕР_2 .

30.11.2022 року Приватне акціонерне товариство Страхова компанія УНІКА склало страховий акт № на підставі акту та договору страхування №370016/4615/0000445/1 від 30.05.2022 року про виплату страхувальнику ОСОБА_3 112 500,72 грн шляхом перерахування безготівкових коштів СТО партнер UNIQA Товариства з обмеженою відповідальністю Корея Моторс на Подолі.

Позивачем сплачено Товариству з обмеженою відповідальністю Корея Моторс на Подолі 112 500,72 грн, що підтверджується платіжним дорученням від 30.11.2022 року.

08.12.2022 року Товариство з обмеженою відповідальністю Корея Моторс на Подолі (КІА MOTORS) склало попереднє замовлення - наряд № КП021596 на суму 5 265,00 грн, а також виставлено ОСОБА_2 рахунок на оплату на суму 5 265,00 грн роботи згідно з заказом нарядом № 21596.

09.12.2022 року Приватне акціонерне товариство Страхова компанія УНІКА склало страховий акт № на підставі акту та договору страхування №370016/4615/0000445/1 від 30.05.2022 року про виплату страхувальнику ОСОБА_3 5 265,00 грн шляхом перерахування безготівкових коштів СТО партнер UNIQA Товариства з обмеженою відповідальністю Корея Моторс на Подолі.

Позивачем сплачено Товариству з обмеженою відповідальністю Корея Моторс на Подолі 5265,00 грн, що підтверджується платіжним дорученням від 12.12.2022 року.

Норми права та мотиви, якими керується суд апеляційної інстанції при прийнятті постанови та висновки суду за результатами розгляду апеляційної скарги

Згідно статті 993 Цивільного кодексу України до страховика, який здійснив страхову виплату (відшкодування) за договором страхування майна, у межах фактичних витрат переходить право вимоги, яке страхувальник або інша особа, що одержала страхову виплату (відшкодування), має до особи, відповідальної за завдані збитки.

Відповідно до частини 1 статті 1191 Цивільного кодексу України особа, яка відшкодувала шкоду, завдану іншою особою, має право зворотної вимоги (регресу) до винної особи у розмірі виплаченого відшкодування, якщо інший розмір не встановлений законом.

Згідно частини 1 статті 1172 Цивільного кодексу України юридична або фізична особа відшкодовує шкоду, завдану їхнім працівником під час виконання ним своїх трудових (службових) обов`язків.

Стаття 38 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» визначає порядок подання регресного позов страховика та МТСБУ.

Зокрема, пункт 38.1 статті 38 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» передбачає, що страховик після виплати страхового відшкодування має право подати регресний позов: до страхувальника або водія забезпеченого транспортного засобу, який спричинив дорожньо-транспортну пригоду: а) якщо він керував транспортним засобом у стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції; б) якщо він керував транспортним засобом без права на керування транспортним засобом відповідної категорії; в) якщо він після дорожньо-транспортної пригоди за його участю самовільно залишив місце пригоди чи відмовився від проходження відповідно до встановленого порядку огляду щодо стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо вживання лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, або вжив алкоголь, наркотики чи лікарські препарати, виготовлені на їх основі (крім тих, що входять до офіційно затвердженого складу аптечки або призначені медичним працівником); г) якщо дорожньо-транспортна пригода визначена в установленому порядку безпосереднім наслідком невідповідності технічного стану та обладнання транспортного засобу існуючим вимогам Правил дорожнього руху; ґ) якщо він не повідомив страховика у строки і за умов, визначених у підпункті 33.1.2 пункту 33.1 статті 33 цього Закону; д) якщо страховий випадок настав з використанням забезпеченого транспортного засобу в період, не передбачений договором внутрішнього страхування (при укладенні договору страхування з умовою використання транспортного засобу в період, передбачений договором страхування); до підприємства, установи, організації, що відповідає за стан дороги, якщо заподіяна у результаті дорожньо-транспортної пригоди шкода виникла з їх вини;до особи, яка заподіяла шкоду навмисно.

Аналізуючи статтю 993 Цивільного кодексу України, апеляційний суд погоджується з позицією суду першої інстанції про те, що у разі виплати страховою компанією страхового відшкодування до неї у межах фактичних витрат від потерпілої особи переходить право вимоги до особи, відповідальної за завдані збитки. В таких правовідносинах відбувається передача (перехід) права вимоги від страхувальника (вигодонабувача) до страховика (суброгація). Нового зобов`язання з відшкодування збитків при цьому не виникає, оскільки відбувається заміна кредитора, а саме потерпілий (страхувальник) передає страховику своє право вимоги до особи, відповідальної за заподіяння шкоди.

Відповідно до частини 1-3 статті 1187 Цивільного кодексу України джерелом підвищеної небезпеки є діяльність, пов`язана з використанням, зберіганням або утриманням транспортних засобів, механізмів та обладнання, використанням, зберіганням хімічних, радіоактивних, вибухо- і вогненебезпечних та інших речовин, утриманням диких звірів, службових собак та собак бійцівських порід тощо, що створює підвищену небезпеку для особи, яка цю діяльність здійснює, та інших осіб. Шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку. Особа, яка неправомірно заволоділа транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, завдала шкоди діяльністю щодо його використання, зберігання або утримання, зобов`язана відшкодувати її на загальних підставах.

Згідно частини 1 статті 1188 Цивільного кодексу України шкода, завдана внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки, відшкодовується на загальних підставах, а саме: 1) шкода, завдана одній особі з вини іншої особи, відшкодовується винною особою; 2) за наявності вини лише особи, якій завдано шкоди, вона їй не відшкодовується; 3) за наявності вини всіх осіб, діяльністю яких було завдано шкоди, розмір відшкодування визначається у відповідній частці залежно від обставин, що мають істотне значення.

Згідно частини 4 статті 236 Господарського процесуального кодексу України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Верховний Суд в постанові від 01.11.2021 року у справі № 920/343/20 зазначив, що статті 1187, 1188 ЦК України відносяться до спеціальних деліктів, які передбачають особливості суб`єктного складу відповідальних осіб (коли обов`язок відшкодування шкоди покладається не на безпосереднього заподіювача, а на іншу вказану у законі особу - власника джерела підвищеної небезпеки) та встановлюють покладення відповідальності за завдання шкоди незалежно від вини заподіювача.

Так, стаття 1187 Цивільного кодексу України встановлює особливого суб`єкта, відповідального за завдання шкоди джерелом підвищеної небезпеки. Відповідно до частини другої цієї статті таким суб`єктом є особа, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.

Не є таким суб`єктом і не несе відповідальності перед потерпілим за шкоду, завдану джерелом підвищеної небезпеки, особа, яка керує транспортним засобом у зв`язку з виконанням своїх трудових (службових) обов`язків на підставі трудового договору (контракту) з особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом (частина перша статті 1172 Цивільного кодексу України).

Велика Палата Верховного Суду у справі № 426/16825/16-ц у постанові від 05.12.2018 року зазначає, що аналіз норм статей 1187 та 1172 Цивільного кодексу України дає підстави стверджувати, що особа, яка керує транспортним засобом у зв`язку з виконанням своїх трудових (службових) обов`язків на підставі трудового договору (контракту) з особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, не є суб`єктом, який несе відповідальність за шкоду, завдану джерелом підвищеної небезпеки. У цьому випадку таким суб`єктом є законний володілець джерела підвищеної небезпеки - роботодавець.

За встановленими судом першої інстанції обставинами, жоден з учасників справи не заперечує того факту, що водій (третя особа), який визнаний винним у дорожньо-транспортній пригоді згідно з постановою Бориспільського міськрайонного суду Київської області 15.11.2022 року, перебуває з відповідачем у службових відносинах. Відповідач також не заперечує виконання водієм своїх службових обов`язків при вчиненні дорожньо-транспортної пригоди і того, що згідно з наказом Державної прикордонної служби України Західного регіонального управління № 78-ос від 13.03.2022 року солдата ОСОБА_1 зараховано на військову службу за призовом під час мобілізації, на особливий період, до списку особового складу загону та на всі види забезпечення.

Відповідно до ч. 1 ст. 75 Господарського процесуального кодексу України обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованих підстав вважати їх недостовірними або визнаними у зв`язку з примусом. Обставини, які визнаються учасниками справи, можуть бути зазначені в заявах по суті справи, поясненнях учасників справи, їх представників.

Доказів неправомірного, незаконного чи без відома відповідача заволодіння третьою особою транспортним засобом судом не здобуто. Заперечень щодо виконання водієм службових обов`язків при вчиненні дорожньо-транспортної пригоди відповідач не висловлював. Тому суд вірно виснував, що водій володів автомобілем Богдан на законних підставах і за звичних обставин роботодавець відповідає за шкоду, спричинену його працівником.

Судом встановлено, що відповідно до технічного талону транспортного засобу Державної прикордонної служби України серії ЗХв № 000209 від 24.03.2022 року, що транспортний засіб Богдан-3372 СКС-HHD-72-01БП належить Військовій частині НОМЕР_1 .

З аналізу пункту 4.7.11 Умов добровільного страхування наземного транспорту КАСКО (додаток № 1 до сертифікату добровільного страхування наземного транспортного засобу від 30.05.2022 року) суд встановив, що не підлягають відшкодуванню збитки в результаті пошкодження, знищення або незаконного заволодіння ТЗ, складових частин, деталей або ДО, якщо такі пошкодження, знищення або незаконне заволодіння відбулися внаслідок ДТП, що відбулися за участю будь-яких військових ТЗ, включаючи судна та літальні апарати (будь-які бойові броньовані машини, трактори, вантажівки тощо), ТЗ цивільної реєстрації, що передалися або використовуються офіційними та неофіційними збройними формуваннями для перевезення зброї, її частин та компонентів, боєприпасів, вибухових та інших речовин/товарів військового призначення або подвійного призначення.

Розділом 7 Умов передбачено, що виплата страхового відшкодування здійснюється страховиком відповідно до умов договору та законодавства України. Страхове відшкодування може бути сплачене страхувальнику, його спадкоємцям/правонаступникам або іншій належним чином уповноваженій особі; вигодонабувачу у разі його призначення; шляхом безпосередньої оплати вартості послуг сторонніх підприємств (організацій), які надають ці послуги страхувальнику (вигодонабувачу).

Відповідно до п. 7.3 у разі виплати страхувальнику страхового відшкодування страховик набуває права регресу до осіб, відповідальних за заподіяний збиток.

Розділ 9 Умов передбачає випадки, коли у виплаті страхового відшкодування страховик відмовляє. Зокрема, передбачено, що підставою для відмови страховика у виплаті страхового відшкодування є інші випадки, передбачені законом або умовами договору (п.9.1.10).

Тобто вказаний пункт Умов робить відсилку до п. 4.7.11 Умов, і підстав вважати п.4.7.11 не імперативним немає. Більше того, Умови передбачають подальші дії страховика у разі виявлення після виплат страхового відшкодування обставин, вказаних в п. 9.1 Умов, а саме страховик має право вимагати від страхувальника повернення раніше виплачених сум, а страхувальник, на вимогу страховика, зобов`язаний їх повернути в 30-денний строк.

Враховуючи зазначене, суд апеляційної інстанції погоджується з позицією суду першої інстанції про те, позивач не мав обов`язку здійснювати страхувальнику виплати внаслідок дорожньо-транспортної пригоди за участю транспортного засобу Військової частини.

З огляду на встановлення відсутності обов`язку позивача здійснювати страхувальнику виплати колегія суддів вважає безпідставними та необгрунтованими доводи скаржника про набуття ним права вимоги щодо стягнення страхового відшкодування в будь-якому випадку: суброгації, чи регресу.

Таким чином, доводи апеляційної скарги не спростовують висновків, наведених в рішенні господарського суду Львівської області від 20.09.2023 року у справі №914/1092/23.

За приписами частин 2, 4 статті 269 Господарського процесуального кодексу України суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї. Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.

Відповідно до статті 76 Господарського процесуального кодексу України належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів (ч. 1 ст. 86 Господарського процесуального кодексу України).

Відповідно до ч.1-5 статті 236 Господарського процесуального кодексу України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню господарського судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.

Згідно з практикою Європейського Суду з прав людини, яка відображає принцип належного здійснення правосуддя, у рішеннях судів та органів, що вирішують спори, має бути належним чином викладено підстави, на яких вони ґрунтуються. Обсяг цього обов`язку щодо обґрунтовування рішення може бути різним залежно від характеру самого рішення і має визначатись з урахуванням обставин відповідної справи. Пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент.

Підсумовуючи вищевказане, колегія суддів приходить до висновку про те, що суд першої інстанції вірно встановив обставини, що мають значення для справи, надав належну оцінку дослідженим доказам, прийняв законне обґрунтоване рішення у відповідності з вимогами матеріального і процесуального права, тому його необхідно залишити без змін, апеляційну скаргу без задоволення.

Судові витрати

З огляду на те, що суд залишає апеляційну скаргу без задоволення, судові витрати, пов`язані з розглядом справи у суді апеляційної інстанції, покладаються на скаржника відповідно до статті 129 Господарського процесуального кодексу України.

Керуючись, ст.ст. 8, 86, 129, 269, 270, 275, 276, 282 Господарського процесуального кодексу України, Західний апеляційний господарський суд

ПОСТАНОВИВ :

Апеляційну скаргу Приватного акціонерного товариства Страхова компанія УНІКА за № СУ/033158/6 від 17.10.2023 року (вх. № 01-05/3273/23 від 23.10.2023 року) залишити без задоволення, рішення господарського суду Львівської області від 20.09.2023 року у справі №914/1092/23 без змін.

Судові витрати за розгляд апеляційних скарг покласти на скаржників.

Справу повернути в господарський суд Львівської області.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття.

Строки та порядок оскарження постанов (ухвал) апеляційного господарського суду визначені в § 1 глави 2 Розділу IV ГПК України.

Веб-адреса судового рішення в Єдиному державному реєстрі судових рішень: http//reyestr.court.gov.ua.

Головуючий суддя О.В. Зварич

Суддя В.М. Гриців

Суддя Г.В. Орищин