РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

м. Київ

11.01.2024Справа № 910/17130/21

За позовом Військової частини НОМЕР_1 ( АДРЕСА_1 )

до: 1. Гаражно-будівельного кооперативу "Захисник" Дарницького району м. Києва (м. Київ)

2. Київської міської ради (м. Київ)

про визнання договору недійсним,

за участю Дарницької спеціалізованої прокуратури у військовій та оборонній сфері Центрального регіону (м. Київ)

Суддя Ващенко Т.М.

Секретар судового засідання Шаповалов А.М.

Представники учасників справи:

Від позивача: не з`явився

Від відповідача-1: не з`явився

Від відповідача-2: Буханистий О.В.

Від прокуратури: не з`явився

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

Військова частина НОМЕР_1 звернулась до Господарського суду міста Києва з позовом до Гаражно-будівельного кооперативу "Захисник" Дарницького району м. Києва, Київської міської ради про визнання недійсним Договору про поновлення договору оренди земельної ділянки від 18.09.2018, укладеного між відповідачами, зареєстрованого в реєстрі за № 3873.

Позовні вимоги обґрунтовані невідповідністю оспорюваного правочину вимогам чинного законодавства України.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 09.11.2021 відкрито провадження у справі №910/17130/21, її розгляд вирішено здійснювати за правилами загального позовного провадження, підготовче засідання призначено на 30.11.2021.

19.11.2021 від відповідача-2 надійшов відзив на позовну заяву, в якому він заперечує проти позову з підстав його необґрунтованості.

23.11.2021 від відповідача-1 надійшов відзив на позовну заяву, в якому він заперечує проти позову з підстав його необґрунтованості.

30.11.2021 від Дарницької спеціалізованої прокуратури у військовій та оборонній сфері Центрального регіону надійшла заява про вступ у справу.

30.11.2021 суд без виходу до нарадчої кімнати постановив ухвалу про оголошення перерви в підготовчому засіданні до 21.12.2021.

17.12.2021 від позивача надійшла заява про зміну (доповнення) підстави позову, яка прийнята судом до розгляду.

21.12.2021 суд без виходу до нарадчої кімнати постановив ухвали про продовження строку підготовчого провадження на 30 днів та про оголошення перерви в підготовчому засіданні до 03.02.22.

22.12.2021 від відповідача-2 надійшло клопотання про долучення доказу до матеріалів справи.

28.12.2021 від відповідача-1 надійшли пояснення по справі.

03.02.2022 суд без виходу до нарадчої кімнати постановив ухвалу про закриття підготовчого провадження та призначення справи до судового розгляду по суті на 01.03.2022.

Судове засідання з розгляду справи по суті, призначене на 01.03.2022, не відбулось у зв`язку із веденням на території Київської області бойових дій та загрозою для життя і здоров`я громадян.

Ухвалою від 20.04.2022 судове засідання з розгляду справи по суті призначено на 14.06.2022.

14.06.2022 суд без виходу до нарадчої кімнати постановив ухвалу про оголошення перерви в судовому засіданні до 19.07.2022.

19.07.2022 від прокуратури надійшла письмова промова в судових дебатах.

19.07.2022 суд без виходу до нарадчої кімнати постановив ухвалу про оголошення перерви в судовому засіданні до 09.08.2022.

05.08.2022 від позивача надійшла заява про повернення справи на стадію підготовчого провадження, яка обґрунтована невиконанням завдань підготовчого провадження та неможливістю на даній стадій розгляду справи подати клопотання про зупинення провадження до вирішення пов`язаної справи Господарського суду міста Києва.

09.08.2022 суд без виходу до нарадчої кімнати постановив ухвалу про задоволення відповідного клопотання позивача та повернення до стадії підготовчого провадження.

09.08.2022 суд без виходу до нарадчої кімнати постановив ухвалу про оголошення перерви в підготовчому засіданні до 13.09.2022.

02.09.2022 від позивача надійшло клопотання про зупинення провадження у справі №910/17130/21 до вирішення пов`язаної справи Господарського суду міста Києва №910/7087/22.

У підготовчому засіданні 13.09.2022 представник позивача та прокурор підтримали клопотання про зупинення провадження у справі. Представник відповідача-1 проти задоволення вказаного клопотання заперечив. Представник відповідача-2 у підготовче засідання не з`явився, про причини неявки суд не повідомив.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 13.09.2022 зупинено провадження у справі №910/17130/21 за позовом Військової частини НОМЕР_1 до Гаражно-будівельного кооперативу "Захисник" Дарницького району м. Києва, Київської міської ради про визнання недійсним договору про поновлення договору оренди земельної ділянки від 18.09.2018, до вирішення справи Господарського суду міста Києва № 910/7087/22 та набрання рішенням у даній справі законної сили.

До Господарського суду міста Києва 16.10.2023 від відповідача-1 надійшло клопотання про поновлення провадження у справі №910/17130/21.

Постановою Північного апеляційного господарського суду від 28.09.2023 рішення Господарського суду міста Києва від 21.12.2022 у справі №910/7087/22 скасовано та прийнято нове рішення, яким у позові відмовлено.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 06.11.2023 поновлено провадження у справі №910/17130/21 та призначено підготовче судове засідання на 21.11.2023.

14.11.2023 до суду надійшли письмові пояснення відповідача-1.

21.11.2023 суд без виходу до нарадчої кімнати постановив ухвалу про оголошення перерви в підготовчому засіданні до 30.11.2023.

30.11.2023 суд без виходу до нарадчої кімнати постановив ухвалу про закриття підготовчого провадження та призначення справи до судового розгляду по суті на11.01.2024.

У судове засідання 11.01.2024 представники позивача, відповідача-1 та прокурор не з`явились. Від відповідача-1 10.01.2024 надійшло клопотання про розгляд справи за відсутності його представника, позивач та прокурор про причини неявки суд не повідомили. Представник відповідача-2 в судовому засіданні проти задоволення позовних вимог повністю заперечував.

11.01.2024 по виходу з нарадчої кімнати суд проголосив вступну та резолютивну частину рішення та повідомив, що повне рішення буде складено у термін, передбачений ч. 6 ст. 233 ГПК України.

Розглянувши подані документи і матеріали, заслухавши пояснення представника відповідача-2, всебічно і повно з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги та заперечення проти них, об`єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, Господарський суд міста Києва, -

ВСТАНОВИВ:

Рішенням Київської міської ради від 15.07.2004 №419-7/1829 вилучено із користування Київського КЕУ МОУ частину земельної ділянки, відведеної відповідно до рішення виконавчого комітету Київської міської Ради депутатів трудящих від 09.08.1948 №17-с "О возобновлении отвода второй КЕЧ Киевского района МВС СССР земельных участков в Дарницком районе", площею 5,33 га; передано ГБК "Захисник" Дарницького району м. Києва за умови виконання п. 1.1 цього рішення, в короткострокову оренду на 5 років земельну ділянку площею 5,33 га для будівництва, експлуатації та обслуговування багатоповерхових та одноповерхових гаражів на АДРЕСА_1 за рахунок вилучених земель; та зобов`язано ГБК "Захисник" Дарницького району м. Києва, зокрема, забезпечити під`їзд до військової частини НОМЕР_1 на АДРЕСА_2 .

У подальшому було укладено договір оренди земельної ділянки від 26.04.2005, за умовами якого Київська міська рада, на підставі рішення Київської міської ради від 15.07.2004 № 419-7/1829 передала, а Гаражно-будівельний кооператив «Захисник» - прийняв у строкове платне користування земельну ділянку на вулиці Поліській, 7 площею 5,3260 га, кадастровий номер - 8 000 000 000:63:389:0001, договір укладено на 5 років.

Відповідно до пункту 8.4 договору, Гаражно-будівельний кооператив «Захисник» зобов`язаний забезпечити під`їзд до Військової частини НОМЕР_1 .

Пунктом 11.7 договору передбачено, що після закінчення строку, на який було укладено договір, Гаражно-будівельний кооператив «Захисник», за умови належного виконання своїх обов`язків, має за інших рівних умов переважне право на поновлення договору. У цьому разі Гаражно-будівельний кооператив «Захисник» повинен не пізніше ніж за 3 місяці до закінчення строку дії договору повідомити письмово Київську міську раду про намір продовжити його дію. У разі поновлення договору на новий строк його умови можуть бути змінені за згодою сторін.

17.04.2018 Київською міською радою було прийнято рішення №468/4532 "Про поновлення договору оренди земельної ділянки Гаражно-будівельному кооперативу "Захисник" Дарницького району м. Києва для будівництва, експлуатації та обслуговування багатоповерхових та одноповерхових гаражів на вул. Поліській, 7 у Дарницькому районі м. Києва", яким вирішено поновити на 5 років договір оренди від 28.04.2005 (дата реєстрації Головним управлінням земельних ресурсів виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) договору від 26.04.2005).

На виконання рішення Київської міської ради від 17.04.2018, Київською міською радою та Гаражно-будівельним кооперативом «Захисник» 18.09.2018 укладено договір про поновлення договору оренди земельної ділянки від 26.04.2005, умови якого залишено без змін, за винятком строку дії договору та пунктів договору оренди, які змінились договором від 18.09.2018.

Військова частина НОМЕР_1 , вважаючи, що Договір про поновлення договору оренди земельної ділянки від 18.09.2018 суперечить діючому законодавству, у зв`язку з чим звернулась до суду з даною позовною заявою про визнання цього правочину недійсним.

Обґрунтовуючи заявлені вимоги, позивач посилається на наступне.

Відповідно до ст. 33 Закону України "Про оренду землі" (в редакції на момент укладення спірного правочину) по закінченню строку, на який було укладено договір оренди землі, орендар, який належно виконував обов`язки за умовами договору, має переважне право перед іншими особами на укладення договору оренди землі на новий строк (поновлення договору оренди землі).

Орендар, який має намір скористатися переважним правом на укладення договору оренди землі на новий строк, зобов`язаний повідомити про це орендодавця до спливу строку договору оренди землі у строк, встановлений цим договором, але не пізніше ніж за місяць до спливу строку договору оренди землі.

До листа-повідомлення про поновлення договору оренди землі орендар додає проект додаткової угоди.

При поновленні договору оренди землі його умови можуть бути змінені за згодою сторін. У разі недосягнення домовленості щодо орендної плати та інших істотних умов договору переважне право орендаря на укладення договору оренди землі припиняється.

Орендодавець у місячний термін розглядає надісланий орендарем лист - повідомлення з проектом додаткової угоди, перевіряє його на відповідність вимогам закону, узгоджує з орендарем (за необхідності) істотні умови договори і, за відсутності заперечень, приймає рішення про поновлення договору оренди землі (щодо земель державної та комунальної власності), укладає з орендарем додаткову угоду про поновлення договору оренди землі. За наявності заперечень орендодавця щодо поновлення договору оренди землі орендарю направляється лист- повідомлення про прийняте орендодавцем рішення.

У разі якщо орендар продовжує користуватися земельною ділянкою після закінчення строку договору оренди і за відсутності протягом одного місяця після закінчення строку договору листа-повідомлення орендодавця про заперечення у поновленні договору оренди землі такий договір вважається поновленим на той самий строк і на тих самих умовах, які були передбачені договором. У цьому випадку укладання додаткової угоди про поновлення договору оренди землі здійснюється із:

власником земельної ділянки (щодо земель приватної власності);

уповноваженим керівником органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування без прийняття рішення органом виконавчої влади або органом місцевого самоврядування про поновлення договору оренди землі (щодо земель державної або комунальної власності).

Керівник органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування, який уповноважений підписувати додаткову угоду до договору оренди землі щодо земельної ділянки державної або комунальної власності, визначається рішенням цього органу.

Додаткова угода по договору оренди землі про його поновлення має бути укладена сторонами у місячний строк в обов`язковому порядку.

Відмова, а також наявне зволікання в укладенні додаткової угоди по договору оренди землі може бути оскаржено в суді.

У разі зміни межі або цільового призначення земельної ділянки поновлення договору оренди землі здійснюється у порядку одержання земельної ділянки на праві оренди.

Підпунктом 11.7 Договору оренди земельної ділянки від 26.04.2005 року передбачено, що після закінчення строку, на який було укладено Договір, Орендар, за умови належного виконання своїх обов`язків, має за інших рівних умов переважне право на поновлення Договору. У цьому разі Орендар повинен не пізніше ніж за 3 (три) місяці до закінчення строку дії Договору повідомити письмово орендодавця про намір продовжити його дію. У разі поновлення Договору на новий строк його умови можуть бути змінені за згодою сторін.

Отже, за доводами позивача, поновлення договорів оренди землі, укладених до 16 липня 2020 року (дата набрання чинності Закону України "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо протидії рейдерству", здійснюється на умовах, визначених такими договорами, за правилами, чинними на момент їх укладення. Однак у разі їх продовження (укладення на новий строк) договори оренди земельних ділянок приватної власності, а також земельних ділянок державної або комунальної власності, на яких розташоване нерухоме майно, повинні містити положення про поновлення договору та про переважне право орендаря на укладення договору оренди землі на новий строк, визначені чинним законодавством.

До договорів оренди земельних ділянок, укладених до набрання чинності цим Законом застосовуються правила, що діяли на момент їх укладення.

Частинами 1-3 статті 33 Закону України "Про оренду землі" визначено, що по закінченню строку, на який було укладено договір оренди землі, орендар, який належно виконував обов`язки за умовами договору, має переважне право перед іншими особами на укладення договору оренди землі на новий строк (поновлення договору оренди землі). Орендар, який має намір скористатися переважним правом на укладення договору оренди землі на новий строк, зобов`язаний повідомити про це орендодавця до спливу строку договору оренди землі у строк, встановлений цим договором, але не пізніше ніж за місяць до спливу строку договору оренди землі. До листа- повідомлення про поновлення договору оренди землі орендар додає проект додаткової угоди.

Частиною 5 статті 33 Закону України "Про оренду землі" визначено, що орендодавець у місячний термін розглядає надісланий орендарем лист - повідомлення з проектом додаткової угоди, перевіряє його на відповідність вимогам закону, узгоджує з орендарем (за необхідності) істотні умови договори і, за відсутності заперечень, приймає рішення про поновлення договору оренди землі (щодо земель державної та комунальної власності), укладає з орендарем додаткову угоду про поновлення договору оренди землі.

За наявності заперечень орендодавця щодо поновлення договору оренди землі орендарю направляється лист-повідомлення про прийняте орендодавцем рішення, що дає орендареві підстави розраховувати на можливість поновлення Договору оренди землі в силу закону, а саме частини 5 статті 33 Закону України "Про оренду землі", але за умови виконання процедури, передбаченої статтею 33 Закону.

Військова частина НОМЕР_1 зазначає про відсутність документів, підтверджуючих виконання відповідачем-1 обов`язкових приписів частин 1-3 статті 33 Закону України "Про оренду землі" щодо свого переважного права на поновлення договору оренди земельної ділянки та умов підпункту 11.7 Договору оренди земельної ділянки від 26.04.2005 року, яким передбачено, що після закінчення строку, на який було укладено Договір, Орендар, за умови належного виконання своїх обов`язків, має за інших рівних умов переважне право на поновлення Договору. У цьому разі Орендар повинен не пізніше ніж за 3 (три) місяці до закінчення строку дії Договору повідомити письмово орендодавця про намір продовжити його дію.

Таким чином, позивач стверджує, що Договір про поновлення договору оренди земельної ділянки від 18.09.2018, зареєстрований в реєстрі 3873, укладений між Київською міською радою в особі Київського міського голови Кличка Віталія Володимировича та Гаражно-будівельним кооперативом "Захисник" на підставі статті 792 Цивільного кодексу України, статті 33 Закону України "Про оренду землі" та рішення Київської міської ради від 17.04.2018 №468/4532, яким поновлено на 15 (п`ятнадцять) років договір оренди земельної ділянки, укладений між Орендодавцем та Орендарем, строк дії якого закінчився 28.04.2010, укладено з порушенням обов`язкових процедур Закону, передбачених статтею 33 Закону України "Про оренду землі" та таким, що підлягає визнанню правочину недійсним.

Відповідно до ст. 4 ГПК України право на звернення до господарського суду в установленому цим Кодексом порядку гарантується. Ніхто не може бути позбавлений права на розгляд його справи у господарському суді, до юрисдикції якого вона віднесена законом. Юридичні особи та фізичні особи - підприємці, фізичні особи, які не є підприємцями, державні органи, органи місцевого самоврядування мають право на звернення до господарського суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав та законних інтересів у справах, віднесених законом до юрисдикції господарського суду, а також для вжиття передбачених законом заходів, спрямованих на запобігання правопорушенням.

Положення статей 15, 16 Цивільного кодексу України визначають, що кожна особа має право на захист, у тому числі судовий, свого цивільного права, а також цивільного інтересу, що загалом може розумітися як передумова для виникнення або обов`язковий елемент конкретного суб`єктивного права, як можливість задовольнити свої вимоги за допомогою суб`єктивного права та виражатися в тому, що особа має обґрунтовану юридичну заінтересованість щодо наявності/відсутності цивільних прав або майна в інших осіб.

Відповідно до ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом. Згідно з позицією Європейського суду з прав людини, процедурні гарантії, закріплені в ст. 6 Конвенції, гарантують кожному право подання скарги щодо його прав та обов`язків цивільного характеру до суду чи органу правосуддя. Таким чином втілюється право на звернення до суду, одним із аспектів якого є право доступу, тобто право розпочати провадження у судах з цивільних питань. Кожен має право на подання до суду скарги, пов`язаної з його або її правами та обов`язками; на це право, що є одним з аспектів права на доступ до суду, може посилатися кожен, хто небезпідставно вважає, що втручання у реалізацію його або її прав є неправомірним (рішення у справі "Голдер проти Сполученого Королівства" (Golder v. the United Kingdom), серія А №18, п. 28- 36).

Таким чином, законом встановлено, що до суду особа може звернутись виключно з позовом про захист свого порушеного, невизнаного чи оспорюваного права або охоронюваного законом інтересу.

Судом встановлено, що позивач не є стороною укладеного між відповідачами спірного договору про поновлення договору оренди земельної ділянки від 18.09.2018. Позивач зазначає, що порушення його прав та інтересів слідує з поданого відповідачем-1 позову про зобов`язання усунути перешкоди в користуванні земельною ділянкою та знести розташовану на цій земельній ділянці будівлю КПП.

Відповідності до статті 215 Цивільного кодексу України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п`ятою та шостою статті 203 Цивільного кодексу України. Недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин). У цьому разі визнання такого правочину недійсним судом не вимагається. У випадках, встановлених цим Кодексом, нікчемний правочин може бути визнаний судом дійсним.

Якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин).

Згідно зі статтею 203 Цивільного кодексу України визначено загальні вимоги, додержання яких є необхідним для чинності правочину, а саме: зміст правочину не може суперечити Цивільному кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також моральним засадам суспільства. Особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Правочин має вчинятися у формі, встановленій законом. Правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним. Правочин, що вчиняється батьками (усиновлювачами), не може суперечити правам та інтересам їхніх малолітніх, неповнолітніх чи непрацездатних дітей.

Загальні підстави і наслідки недійсності правочинів (господарських договорів) встановлені статтями 215, 216 Цивільного кодексу України, статтями 207, 208 Господарського кодексу України. Правила, встановлені цими нормами, повинні застосовуватися господарськими судами в усіх випадках, коли правочин вчинений з порушенням загальних вимог частин першої-третьої, п`ятої статті 203 Цивільного кодексу України і не підпадає під дію інших норм, які встановлюють підстави та наслідки недійсності правочинів, зокрема, статей 228, 229, 230, 232, 234, 235, 10571 Цивільного кодексу України, абзацу другого частини шостої статті 29 Закону України "Про приватизацію державного майна", частини другої статті 20 Закону України "Про приватизацію невеликих державних підприємств (малу приватизацію)", частини другої статті 15 Закону України "Про оренду землі", статті 12 Закону України "Про іпотеку", частини другої статті 29 Закону України "Про страхування", статті 78 Закону України "Про банки і банківську діяльність", статті 71 Закону України "Про передачу об`єктів права державної та комунальної власності" тощо.

Отже, вирішуючи спори про визнання правочинів (господарських договорів) недійсними, господарський суд повинен встановити наявність фактичних обставин, з якими закон пов`язує визнання таких правочинів (господарських договорів) недійсними на момент їх вчинення (укладення) і настання відповідних наслідків, та в разі задоволення позовних вимог зазначати в судовому рішенні, в чому конкретно полягає неправомірність дій сторони та яким нормам законодавства не відповідає оспорюваний правочин.

Судом встановлено, що спірний договір між відповідачами укладено на підставі рішення Київської міської ради від 17.04.2018, яким остання, як власник земельної ділянки, вирішила питання щодо поновлення договору оренди земельної ділянки, укладеного з відповідачем-1.

У той же час викладені позивачем обставини обґрунтовують порушення вимог ст. 33 Закону України "Про оренду землі" при прийнятті відповідного рішення Київською міською радою, яке, у свою чергу, являється підставою для укладення спірного договору відповідачами.

Дане рішення Київської міської ради являється чинним та у встановленому законом порядку не визнано незаконним і не скасовано.

Поряд із цим, Військова частина НОМЕР_1 зверталась до Господарського суду міста Києва із позовом до Київської міської ради про визнання незаконним та скасування рішення Київської міської ради від 17.04.2018 №468/4538 "Про поновлення договору оренди земельної ділянки Гаражно-будівельному кооперативу "Захисник" Дарницького району м. Києва для будівництва, експлуатації та обслуговування багатоповерхових та одноповерхових гаражів по вулиці Поліській, 7 у Дарницькому районі міста Києва".

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначав, що рішення Київської міської ради від 17.04.2018 № 468/4538 прийнято з порушенням вимог Закону України «Про оренду землі», та без врахування неналежного виконання Гаражно-будівельним кооперативом "Захисник" зобов`язань за договором оренди від 26.04.2005 в частині забезпечення під`їзду до Військової частини НОМЕР_1 .

Частиною 4 статті 75 ГПК України встановлено, що обставини, встановлені рішенням суду в господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, стосовно якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

Постановою Північного апеляційного господарського суду від 28.09.2023 у справі № 910/7087/22 в позові Військової частини НОМЕР_1 відмовлено.

При розгляді означеної справи Північним апеляційним господарським судом встановлено, що "…Відповідно до підпункту б) статті 99 Земельного кодексу України власники або землекористувачі земельних ділянок чи інші заінтересовані особи можуть вимагати встановлення таких земельних сервітутів, як, зокрема, право проїзду на транспортному засобі по наявному шляху.

Згідно зі статтею 401 Цивільного кодексу України право користування чужим майном (сервітут) може бути встановлене щодо земельної ділянки, інших природних ресурсів (земельний сервітут) або іншого нерухомого майна для задоволення потреб інших осіб, які не можуть бути задоволені іншим способом.

Відповідно до частини першої статті 100 Земельного кодексу України сервітут може бути встановлений договором, законом, заповітом або рішенням суду. Сервітут може належати власникові (володільцеві) сусідньої земельної ділянки, а також іншій конкретно визначеній особі (особистий сервітут).

За своїм змістом встановлення земельного сервітуту за рішенням суду полягає у задоволенні потреби позивача щодо ефективного використання його майна (яку неможливо задовольнити у будь-який інший спосіб) шляхом надання йому права користування саме чужою земельною ділянкою. Іншими словами, встановлення земельного сервітуту полягає в отриманні позивачем права користуватися чужим майном (земельною ділянкою) для задоволення власних потреб. При цьому сервітут може бути встановлений лише між особою, яка позбавлена можливості ефективно використовувати своє майно, та власником (володільцем) земельної ділянки (п. 6.20 постанови КГС ВС від 21.01.2021 у справі № 908/3359/19).

Потреба у встановленні сервітуту виникає у тих випадках, коли особа не може задовольнити свої потреби будь - яким іншим способом (постанова КГС ВС від 23.09.2020 у справі № 917/133/17; постанова КГС ВС від 21.02.2018 у справі № 905/3280/16).

Метою сервітуту є задоволення потреб власника, землекористувача земельної ділянки або іншої заінтересованої особи для ефективного використання земельної ділянки; умовою встановлення сервітуту є неможливість задовольнити такі потреби в інший спосіб. У рішенні суду має бути чітко визначено обсяг прав особи, що звертається відносно обмеженого користування чужим майном.

Способи захисту цивільного права чи інтересу - це визначені законом матеріально-правові заходи охоронного характеру, за допомогою яких проводиться поновлення (визнання) порушених (оспорюваних) прав, інтересів і вплив на правопорушника (постанова Великої Палати Верховного Суду від 22 серпня 2018 року у справі № 925/1265/16). Інакше кажучи, це дії, спрямовані на попередження порушення або на відновлення порушеного, невизнаного, оспорюваного цивільного права чи інтересу. Такі способи мають бути доступними й ефективними (постанова Великої Палати Верховного Суду від 29 травня 2019 року у справі № 310/11024/15-ц).

Застосування конкретного способу захисту цивільного права залежить як від змісту права чи інтересу, за захистом якого звернулася особа, так і від характеру його порушення, невизнання або оспорення. Це право чи інтерес суд має захистити у спосіб, який є ефективним, тобто таким, що відповідає змісту відповідного права чи інтересу, характеру його порушення, невизнання або оспорення та спричиненим цими діяннями наслідкам. Вимога захисту цивільного права чи інтересу має забезпечити їх поновлення, а у разі неможливості такого поновлення - гарантувати особі отримання відповідного відшкодування (постанова Великої Палати Верховного Суду від 05.06.2018 у справі № 338/180/17, від 11.09.2018 у справі № 905/1926/16, від 09.02.2021 у справі № 381/622/17).

Проте, всупереч викладеному позивач звернувся з позовною заявою про скасування рішення Київської міської ради про поновлення договору оренди земельної ділянки ГБК "Захисник", який є власником об`єктів нерухомості, розташованій на спірній земельній ділянці.

Колегія суддів вважає, що обраний позивачем спосіб захисту є неефективним, оскільки скасування рішення Київської міської ради від 17.04.2018 № 468/4532 «Про поновлення договору оренди земельної ділянки від 26.04.2005», в пункті 8.4 якого міститься обов`язок Гаражно-будівельного кооперативу «Захисник» на забезпечення під`їзду до Військової частини НОМЕР_1 на АДРЕСА_2 , не призведе до відновлення порушених прав Військової частини НОМЕР_1 на забезпечення під`їзду, а лише поглибить проблему та унеможливить її вирішення, адже із закінченням строку дії договору оренди від 26.04.2005, обов`язок Гаражно-будівельного кооперативу «Захисник» на забезпечення під`їзду взагалі перестане існувати".

Суд звертає увагу на те, що встановлені у наведеній постанові Північного апеляційного господарського суду від 28.09.2023 у справі № 910/7087/22 висновки про відсутність підстав для скасування рішення Київської міської ради від 17.04.2018 № 468/4532 «Про поновлення договору оренди земельної ділянки від 26.04.2005» за вимогами Військової частини НОМЕР_1 , відповідно, свідчать і про відсутність підстав для визнання недійсним укладеного на підставі цього рішення правочину між відповідачами.

Відповідно до ч. 1 ст. 73 ГПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Згідно з ч. 1 ст. 74 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Статтею 76 ГПК України визначено, що належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Відповідно до ч. 1 ст. 77 ГПК України обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Положеннями ст. 86 ГПК України унормовано, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також вірогідність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Враховуючи вищевикладене, суд дійшов висновку про відмову в позові.

Інші доводи і твердження учасників справи судом відхилено як такі, що не спростовують встановлених судом обставин та не можуть вплинути на результат вирішення даного спору.

Судові витрати відповідно до ст. 129 ГПК України покладаються на позивача.

Керуючись ст. ст. 73, 74, 76-80, 86, 129, 165, 219, 232, 233, 236-238, 240, 241 ГПК України, Господарський суд міста Києва, -

ВИРІШИВ:

В позові відмовити повністю.

Рішення господарського суду набирає законної сили у відповідності до приписів ст. 241 Господарського процесуального кодексу України. Рішення господарського суду може бути оскаржене в порядку та строки, передбачені ст. ст. 253, 254, 256-259 ГПК України.

Повний текст рішення складено 19.01.2024.

Суддя Т.М. Ващенко