ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД КИЇВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"23" січня 2024 р. м. Київ Справа №911/996/23

Господарський суд Київської області у складі головуючої судді Третьякової О.О., розглянувши у порядку спрощеного позовного провадження справу №911/996/23

За позовом Державного підприємства «Міжнародний аеропорт «Бориспіль» (08300, Київська обл., Бориспільський р-н, с. Гора, вул. Бориспіль-7)

до Державного авіаційного підприємства «Україна» (08302, Київська область, м. Бориспіль, вул. Київський шлях, 2)

про стягнення 9214,44 грн

без повідомлення (виклику) сторін

обставини справи:

Державне підприємство «Міжнародний аеропорт «Бориспіль» (далі позивач) звернулося до Господарського суду Київської області із позовною заявою до Державного авіаційного підприємства «Україна» (далі відповідач) про стягнення 9214,44 грн.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що позивач надав відповідачу телекомунікаційні послуги у періоді січень-березень 2022 на загальну суму 8445,54 грн, які відповідач позивачу не оплатив. Позивач посилається на те, що надання вказаних послуг було узгоджено між позивачем та відповідачем на умовах договорів про надання телекомунікаційних послуг від 26.04.2021 №02.5.14/2-181 та від 27.05.2021 №02.5.14/2-182, що діяли до 31.12.2021 і залишились незмінними з огляду на умови договорів про надання телекомунікаційних послуг від 15.04.2022 №02.5.14/2-194 та від 15.04.2022 №02.5.14/2-193, які діяли з 15.04.2022 по 31.12.2022.

З наведених підстав позивач просить суд стягнути з відповідача 8445,54 грн основного боргу, 134,67 грн 3% річних та 634,23 грн інфляційних втрат, що сукупно становить 9214,44 грн.

Ухвалою Господарського суду Київської області від 10.04.2023 у справі №911/996/23 зазначений позов залишено без руху в порядку ст.174 Господарського процесуального кодексу України для усунення у десятиденний строк недоліків позовної заяви.

В установлений строк позивач подав до Господарського суду Київської області заяву про усунення недоліків позовної заяви, якою усунув недоліки позовної заяви. .

Ухвалою Господарського суду Київської області від 28.04.2023 відкрито провадження у справі №911/996/23, постановлено здійснювати розгляд справи за правилами спрощеного позовного провадження без виклику сторін у зв`язку з малозначністю справи в порядку п.1 ч.5 ст.12, ч.1 ст.247, ч.1 ст.250 Господарського процесуального кодексу України, відповідачу визначено строк для подання відзиву на позов та заперечень на відповідь на відзив, позивачу - строк для подання відповіді на відзив та ін.

До Господарського суду Київської області від відповідача надійшов відзив на позовну заяву, в якому відповідач зазначив, що між позивачем та відповідачем були укладені договори про надання телекомунікаційних послуг від 26.04.2021 №02.5.14/2-181 та від 27.05.2021 №02.5.14/2-182, що діяли до 31.12.2021. Так, відповідач зазначив, що не заважаючи на закінчення строку дії вказаних договорів позивачем у період з січня по березень 2022 надавались послуги, які було визначено у перелічених договорах. В той же час, відповідач зазначає, що оскільки фінансування відповідача здійснюється за рахунок бюджетних коштів, він не міг у добровільному порядку сплатити заборгованість за відсутності зареєстрованих у період з січня з січня по березень 2022 бюджетних зобов`язань на оплату електронних комунальних послуг, тобто відсутність укладеного та зареєстрованого договору на надання таких послуг. Відповідач у відзиві не заперечує надання йому у вказаний період та у зазначеному розмірі послуг, та просить суд ухвалити рішення відповідно до чинного законодавства.

Позивач своїм процесуальним правом на подачу відповіді на відзив у строк встановлений ухвалою суду від 28.04.2023, не скористався, відповідь на відзив до суду не надіслав.

Розглянувши подані документи і матеріали, проаналізувавши позовні вимоги та заперечення проти них, з`ясувавши всі фактичні обставини справи, на яких ґрунтується позов та відзив, оцінивши наявні докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтуються на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому їх дослідженні, суд

встановив:

Між Державним підприємством «Міжнародний аеропорт «Бориспіль» (далі виконавець) та Державним авіаційним підприємством «Україна» (далі абонент) укладено договір про надання телекомунікаційних послуг від 26.04.2021 №02.5-14/2-181 (далі договір 1), відповідно до умов якого виконавець надає, а абонент отримує та оплачує телекомунікаційні послуги (код ДК 021:20-1 «Послуги телефонного зв`язку та передачі даних» (послуги телефонного зв`язку та передачі даних)), що перелічені у п.4.1 договору, далі послуги (п.1.1 договору 1).

Відповідно до п.3.1.10 договору 1 виконавець має право на своєчасне та в повному обсязі отримання плати за надані послуги.

Згідно з п.3.2.1 договору 1 виконавець зобов`язаний надавати замовлені абонентом послуги цілодобового відповідно до Цивільного кодексу України, законодавства України «Про телекомунікацію», правил та інших нормативно-правових актів і нормативних документів у сфері телекомунікацій України.

Відповідно до п.3.2.15 договору 1 виконавець зобов`язаний стягувати плату за фактичний час отриманих абонентом послуг. Скорочення переліку послуг оплачується відповідно до вимог правил.

Згідно з п.3.3.4 договору 1 абонент має право на своєчасне отримання замовлених послуг встановленої якості.

Абонент зобов`язаний виконувати умови договору, своєчасно оплачувати отримані послуги в розмірах і строки, встановлені договором (п.3.4.2 договору 1).

Відповідно до п.4.1 договору 1 сплата за договором здійснюється згідно з граничними тарифами на загальнодоступні телекомунікаційні послуги (далі граничні тарифи), затвердженими рішенням Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сфері зв`язку та інформатизації та/або за вартостями на телекомунікаційні послуги, розробленими та затвердженими виконавцем самостійно. Державному регулюванню у сфері телекомунікацій шляхом встановлення граничних або фіксованих тарифів підлягають тарифи на загальнодоступні телекомунікаційні послуги. Сторони погоджуються, що у разі зміни регульованих державою тарифів на телекомунікаційні послуги, нові тарифи застосовуються при розрахунках по договору з дня набрання ними чинності.

Згідно з п.4.5 договору 1 виконавець щомісячно виставляє абоненту рахунок-фактуру за надані послуги за розрахунковий період (далі рахунок) та складає акт приймання-здачі наданих послуг (далі акт). Розрахунковий період період надання послуг, що дорівнює одному календарному місяцю. Розрахунковий період починається з першого календарного дня місяця та закінчується останнім календарним днем того ж місяця. Якщо перший та останній розрахунковий період надання послуг не збігається з повним календарним місяцем або в звітний календарний місяць надання послуг відбулось припинення деяких послуг (дата припинення фіксується в акті наданих послуг), то в такому випадку оплата нараховується пропорційно кількості днів користування послугами.

Договір є чинним з дати його укладання сторонами та діє до 31.12.2021 включно, але в будь-якому випадку до повного виконання сторонами своїх зобов`язань за договором. Датою укладання договору вважається пізніша дата, якщо договір підписувався сторонами окремо (п.7.1 договору 1).

Крім того, між Державним підприємством «Міжнародний аеропорт «Бориспіль» (далі виконавець) та Державним авіаційним підприємством «Україна» (далі замовник) укладено договір про надання електронних комунікаційних послуг від 15.04.2022 № 02.5-14/2-193 з відповідними умовами.

Звертаючись до суду з даним позовом позивач зазначає, що ним було надано відповідачу у період січня 2022 по березень 2022 включно телекомунікаційні послуги на загальну суму 8445,54 грн, на оплату яких було виставлено відповідні рахунки-фактури від 14.09.2022 №905/22 на суму 2182,30 грн за послуги надані у січні 2022, від 14.09.2022 №905/29 на суму 632,88 грн за послуги надані у січні 2022, від 14.09.2022 №905/23 на суму 2182,30 грн за послуги надані у лютому 2022, від 14.09.2022 №905/30 на суму 632,88 грн за послуги надані у лютому 2022, від 14.09.2022 №905/24 на суму 2182,30 грн за послуги надані у березні 2022, від 14.09.2022 №905/31 на суму 632,88 грн за послуги надані у березні 2022. Зазначені рахунки фактури отримано відповідачем 17.09.2022, про що міститься підпис його працівника в реєстрі наданих/отриманих оригіналів документів за період надання послуг з 14.09.2022 по 19.09.2022.

Позивач звернувся до відповідача з листами від 22.08.2022 №03-22-294 та від 22.08.2022 №03-22-295, в яких просив здійснити оплату отриманих послуг за період з січня по березень 2022.

Відповідач листом від 15.09.2022 №01-21/746 повідомив позивача, що основним його джерелом отримання коштів є бюджетні кошти, котрі отримуються з державного бюджету України. Оскільки у спірний період між позивачем та відповідачем не було укладено письмового договору, відповідач не має змоги здійснити оплату без зареєстрованого у встановленому порядку бюджетного зобов`язання щодо такої оплати.

Водночас, у відзиві на позовну заяву відповідач підтвердив, що йому у спірному періоді позивачем надавались такі телекомунікаційні послуги. Крім того, відповідач не заперечував і щодо розміру (вартості) наданих послуг у спірному періоді.

Згідно з ст.11 Цивільного кодексу України цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки. Підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є: договори та інші правочини.

Нормами ст.173 Господарського кодексу України встановлено, що господарським визначається зобов`язання, що виникає між суб`єктом господарювання та іншими учасником (учасниками) відносин у сфері господарювання з підстав, передбачених цим Кодексом, в силу якого один суб`єкт (зобов`язана сторона, у тому числі боржник) зобов`язаний вчинити певну дію господарського чи управлінсько-господарського характеру на користь іншого суб`єкта (виконати роботу, передати майно, сплатити гроші, надати інформацію тощо), або утриматися від певних дій, а інший суб`єкт (управнена сторона, у тому числі кредитор) має право вимагати від зобов`язаної сторони виконання її обов`язку.

Згідно з ст. 174 Господарського кодексу України господарські зобов`язання можуть виникати, зокрема, з господарського договору та інших угод, передбачених законом, а також з угод, не передбачених законом, але таких, які йому не суперечать.

Приписами ч.1 ст.175 Господарського кодексу України встановлено, що майнові зобов`язання, які виникають між учасниками господарських відносин, регулюються Цивільним кодексом України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом.

Відповідно до ч.1 ст.193 Господарського кодексу України, суб`єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов`язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов`язання відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться. До виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом.

Статтею 525 Цивільного кодексу України встановлено, що одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Так, в силу ст.526 Цивільного кодексу України, зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Згідно з ч.1 ст.530 Цивільного кодексу України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Відповідно до ч.2 ст.530 Цивільного кодексу України якщо строк (термін) виконання боржником обов`язку не встановлений або визначений моментом пред`явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання у будь-який час. Боржник повинен виконати такий обов`язок у семиденний строк від дня пред`явлення вимоги, якщо обов`язок негайного виконання не випливає із договору або актів цивільного законодавства.

Статтею 599 Цивільного кодексу України встановлено, що зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.

Враховуючи, що відповідач свої грошові зобов`язання щодо здійснення розрахунку за надані позивачем телекомунікаційні послуги не виконав, сума боргу відповідачем не сплачена, доказів протилежного матеріали справи не містять, суд дійшов висновку про те, що позовні вимоги про стягнення 8445,54 грн основного боргу підлягають задоволенню, як такі, що є обґрунтованими, доведеними, відповідачем не запереченими та належним чином не спростованими.

У зв`язку з простроченням виконання грошового зобов`язання позивачем нараховано відповідачу 134,67 грн 3% річних за загальний період прострочки з 07.09.2022 по 20.03.2023 та 634,23 грн інфляційних втрат за загальний період прострочки з 07.09.2022 по 20.03.2023.

Відповідно до ч.2 ст.625 Цивільного кодексу України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Здійснений позивачем розрахунок 3% річних та інфляційних втрат відповідає вказаним нормам законодавства та обставинам справи, а тому вимога в цій частині позову є доведеною, обґрунтованою та такою, що підлягає задоволенню.

Відповідно до ст.13 Господарського процесуального кодексу України судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності.

Відповідно до ст.73 Господарського процесуального кодексу України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень (ст.74 Господарського процесуального кодексу України).

Належними у розумінні ч.1 ст.76 Господарського процесуального кодексу України є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування.

Згідно з ч.2 ст.76 Господарського процесуального кодексу України предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

За приписами ч. 1 ст.77 Господарського процесуального кодексу України обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Наявність обставини, на яку сторона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, вважається доведеною, якщо докази, надані на підтвердження такої обставини, є більш вірогідними, ніж докази, надані на її спростування (ч.1 ст.79 Господарського процесуального кодексу України).

Обов`язок із доказування слід розуміти як закріплену в процесуальному та матеріальному законодавстві міру належної поведінки особи, що бере участь у судовому процесі, із збирання та надання доказів для підтвердження свого суб`єктивного права, що має за мету усунення невизначеності, яка виникає в правовідносинах у разі неможливості достовірно з`ясувати обставини, які мають значення для справи.

За таких обставин суд вважає, що вимоги позивача про стягнення з відповідача 8445,54 грн основного боргу, 134,67 грн 3% річних та 634,23 грн інфляційних втрат є правомірними, обґрунтованими, документально підтвердженими, відповідачем не запереченими та належним чином не спростованими, отже такими, що підлягають задоволенню в повному обсязі.

Витрати по сплаті судового збору відповідно до ст.129 Господарського процесуального кодексу України покладаються на відповідача.

Керуючись ст. 2, 7, 8, 11, 14, 18, 20, 73-80, 129, 233, 236-238, 240, 241, 252 Господарського процесуального кодексу України, суд

вирішив:

1. Позов Державного підприємства «Міжнародний аеропорт «Бориспіль» до Державного авіаційного підприємства «Україна» про стягнення 8445,54 грн основного боргу, 134,67 грн 3% річних та 634,23 грн інфляційних втрат задовольнити повністю.

2. Стягнути з Державного авіаційного підприємства «Україна» (08302, Київська область, м. Бориспіль, вул. Київський шлях, 2, ідентифікаційний код 25196197) на користь Державного підприємства «Міжнародний аеропорт «Бориспіль» (08300, Київська обл., Бориспільський р-н, с. Гора, вул. Бориспіль-7, ідентифікаційний код 20572069) 8445 (вісім тисяч чотириста сорок п`ять) грн 54 коп. основного боргу, 134 (сто тридцять чотири) грн 67 коп. 3% річних, 634 (шістсот тридцять чотири) грн 23 коп. інфляційних втрат та 2684 (дві тисячі шістсот вісімдесят чотири) грн 00 коп. витрат по сплаті судового збору.

3. Наказ видати після набрання судовим рішенням законної сили.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом двадцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Апеляційна скарга на рішення суду подається до Північного апеляційного господарського суду в порядку, передбаченому ст.257 Господарського процесуального кодексу України.

Повний текст рішення складено та підписано 23.01.2024.

Суддя О.О. Третьякова