ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ПОЛТАВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18.01.2024 Справа № 917/1924/23

Господарський суд Полтавської області у складі судді Безрук Т. М., розглянувши у порядку спрощеного позовного провадження справу

за позовною заявою Товариства з обмеженою відповідальністю "Бізнес позика", м. Київ

до Сидоренка Вячеслава Сергійовича , м. Гадяч

про стягнення 98 484,14 грн

без виклику представників сторін

встановив:

До Господарського суду Полтавської області звернулось Товариство з обмеженою відповідальністю "Бізнес Позика" з позовом до Сидоренка Вячеслава Сергійовича про стягнення 83 404,11 грн заборгованості за договором про надання кредиту № 135940-ПО1-002 від 06.12.2020, з якої 45 000,00 грн прострочених платежів по тілу кредиту, 38 404,11 грн прострочених платежів по процентах.

Позовні вимоги обґрунтовані неналежним виконанням відповідачем своїх зобов`язань за договором про надання кредиту № 135940-ПО1-002 від 06.12.2020 в частині повернення суми кредиту та сплати процентів у погоджені в такому договорі строки.

Ухвалою від 24.11.2023 суд встановив відповідачу строк у 15 днів з дня вручення цієї ухвали для подання відзиву на позов.

Ухвала від 24.11.2023 вручена відповідачу 30.11.2023 (а.с. 96). Отже, кінцевий строк для подачі відзиву 15.12.2023.

Відповідач відзив на позов не надав. Встановлені строки для його подання закінчилися.

Згідно із ст. 113 Господарського процесуального кодексу України (далі - ГПК України) строки, в межах яких вчиняються процесуальні дії, встановлюються законом, а якщо такі строки законом не визначені, - встановлюються судом. Згідно з ч. 8 ст. 165 ГПК України відзив подається в строк, встановлений судом, який не може бути меншим п`ятнадцяти днів з дня вручення ухвали про відкриття провадження у справі. Згідно із ст. 118 ГПК України право на вчинення процесуальних дій втрачається із закінченням встановленого законом або призначеного судом строку.

Відповідно до ч. 9 ст. 165 ГПК України у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин, суд вирішує справу за наявними матеріалами.

У цій справі були вчинені такі процесуальні дії.

Згідно з протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 24.10.2023 цей позов переданий на розгляд судді Безрук Т. М. (а.с. 68).

Суд встановив, що за даними Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань (а.с.74) Сидоренко Вячеслав Сергійович був зареєстрований як фізична особа - підприємець 11.08.2017 року.

28.01.2021 державний реєстратор вніс до вказаного Реєстру запис про припинення підприємницької діяльності Сидоренка Вячеслава Сергійовича .

Звертаючись із цим позовом, позивач просить стягнути з відповідача заборгованість за договором про надання кредиту № 135940-ПО1-002 від 06.12.2020, укладеним між ним та Фізичною особою - підприємцем Сидоренком Вячеславом Сергійовичем .

Згідно з ч. 4 ст. 8 Закону України "Про державну реєстрацію юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань" фізична особа - підприємець позбавляється статусу підприємця з дати внесення до Єдиного державного реєстру запису про державну реєстрацію припинення підприємницької діяльності цією фізичною особою.

При цьому, у разі припинення підприємницької діяльності фізичною особою її права й обов`язки за укладеними під час здійснення підприємницької діяльності договорами не припиняються, а залишаються за нею як за фізичною особою.

За приписами п. 1 ч. 1 ст. 20 ГПК України (в редакції Закону України від 03.10.2017 № 2147-VIII) господарські суди розглядають справи у спорах, що виникають у зв`язку із здійсненням господарської діяльності (крім справ, передбачених частиною другою цієї статті), та інші справи у визначених законом випадках, зокрема, справи у спорах, що виникають при укладанні, зміні, розірванні і виконанні правочинів у господарській діяльності, крім правочинів, стороною яких є фізична особа, яка не є підприємцем, а також у спорах щодо правочинів, укладених для забезпечення виконання зобов`язання, сторонами якого є юридичні особи та (або) фізичні особи - підприємці.

Відповідно до правової позиції Великої Палати Верховного Суду, викладеній у постанові від 05.06.2018 р. № 14-144цс18 у справі № 338/180/17, з 15 грудня 2017 року господарські суди мають юрисдикцію щодо розгляду за пунктом 1 частини першої статті 20 ГПК України спорів, в яких стороною є фізична особа, яка на дату подання позову втратила статус суб`єкта підприємницької діяльності, якщо ці спори пов`язані, зокрема, з підприємницькою діяльністю, що раніше здійснювалася зазначеною фізичною особою, зареєстрованою підприємцем.

Враховуючи, що договір про надання кредиту № 135940-ПО1-002 від 06.12.2020, на підставі якого заявлені позовні вимоги, укладений між позивачем та Сидоренком В.С. саме як фізичною особою-підприємцем, та пов`язані безпосередньо з підприємницькою діяльністю останнього, тому спір у даній справі підлягає розгляду в порядку господарського судочинства.

Ухвалою від 30.10.2023 суд залишив позовну заяву без руху та встановив строк для усунення недоліків (а.с. 76-77).

Позивач у встановлений судом строк у заяві від 06.11.2023 (а.с. 80-84) виправив вказані недоліки.

Суд ухвалою від 10.11.2023 (а.с. 85-87) робив запит до органу реєстрації щодо місця проживання відповідача у порядку, встановленому ст. 176 ГПК України.

22.11.2023 від Виконавчого комітету Гадяцької міської ради надійшла відповідь від 17.11.2023 із відомостями про місце реєстрації Сидоренка Вячеслава Сергійовича (а.с. 89).

Ухвалою від 24.11.2023 суд відкрив провадження у справі № 917/1924/23 та постановив розглядати справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи.

Вказана ухвала суду надсилалась сторонам, зокрема:

позивачу та його представнику в його електронний кабінет підсистеми "Електронний суд" (довідки про доставку електронного листа від 24.11.2023, а.с. 94-95);

відповідачу засобами поштового зв`язку на його адресу реєстрації, зазначену у відповіді Виконавчого комітету Гадяцької міської ради від 17.11.2023 (а.с. 89) та отримана відповідачем 30.11.2023, що підтверджується поштовим повідомленням про вручення поштового відправлення (а.с. 96).

Відповідно до ч. 6 статті 242 ГПК України днем вручення судового рішення є, зокрема, день отримання судом повідомлення про доставлення копії судового рішення до електронного кабінету особи (п. 2); день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про вручення судового рішення (п. 3).

Отже, ухвала від 24.11.2023 доставлена сторонам в установленому порядку.

Ухвалою від 24.11.2023 суд задовольнив клопотання позивача, викладене в позовній заяві, та витребував у Акціонерного товариства Комерційний банк «Приватбанк» інформацію, що місить банківську таємницю, а саме - чи випускалася банківська картка на ім`я Сидоренко Вячеслав Сергійович (РНОКПП НОМЕР_1 ) та інформацію про рух коштів (виписку) по банківській карті на ім`я Сидоренко Вячеслав Сергійович (РНОКПП НОМЕР_1 ) за період з 06.12.2020 по 08.08.2023.

АТ КБ «Приватбанк» виконав вимоги суду та за супровідним листом від 11.12.2023 (вхід. № 16348 від 19.12.2023; а.с. 98-102) надав запитувану судом інформацію.

Відповідно до частини п`ятої статті 252 ГПК України суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи за наявними у справі матеріалами, за відсутності клопотання будь-якої із сторін про інше.

За ч. 13 ст. 8 ГПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

За ч. 2 ст. 252 ГПК України розгляд справи по суті в порядку спрощеного провадження починається через тридцять днів з дня відкриття провадження у справі, якщо судове засідання не проводиться. За ст. 248 ГПК України суд розглядає справи у порядку спрощеного позовного провадження протягом розумного строку, але не більше шістдесяти днів з дня відкриття провадження у справі.

Під час розгляду справи по суті судом були досліджені всі письмові докази, що містяться в матеріалах справи.

Відповідно до ч. 2 ст. 233 ГПК України це рішення прийнято, складено та підписано в нарадчій кімнаті.

Розглянувши матеріали справи, суд встановив наступне.

Товариство з обмеженою відповідальністю "Бізнес Позика" є фінансовою установою відповідно до свідоцтва № ФК № 880 від 06.04.2017, виданого Національною комісією, що здійснює державне регулювання у сфері ринків фінансових послуг (а.с. 55).

06.12.2020 між Товариством з обмеженою відповідальністю "Бізнес Позика" (далі - кредитодавець) та Фізичною особою-підприємцем Сидоренком В`ячеславом Сергійовичем (далі - позичальник) укладено договір № 135940-ПО1-002 про надання кредиту (далі - Договір, а.с. 32-33), відповідно до умов якого кредитодавець надає позичальнику грошові кошти в розмірі 45 000,00 грн на засадах строковості, поворотності, платності (далі - кредит), а позичальник зобов`язується повернути кредит, сплатити проценти за користування кредитом у порядку та на умовах, визначених цим договором про надання кредиту та Правилами про надання грошових коштів у кредит фізичним особам-підприємцям. Строк кредиту: 24 тижні. Процентна ставка: в день 0,7515649, фіксована. Термін дії договору до 23.05.2021 (п. 1 договору).

Відповідно до п. 2 Договору протягом строку кредитування процентна ставка за кредитом (надалі - проценти за користування кредитом) нараховуються на залишок заборгованості по кредиту, наявну на початок календарного дня, за період фактичного користування кредитом, із урахуванням дня видачі кредиту та дня повернення кредиту згідно графіку платежів.

У п. 3 договору встановлений графік платежів, якого має дотримуватися позичальник для належного виконання умов кредитного договору.

Відповідно до вказаного графіку відповідач мав повертати кредитні кошти вказані у графіку дати: 20.12.2020, 03.01.2021, 17.01.2021, 31.01.2021, 14.02.2021, 28.02.2021, 14.03.2021, 28.03.2021, 11.04.2021, 25.04.2021, 09.05.2021, 23.05.2021.

Відповідно до п. 9 договору інші умови цього правочину регулюються правилами про надання грошових коштів у кредит фізичним особам-підприємцям, які є невід`ємною частиною договору. Усі неврегульовані договором правовідносини сторін регулюються законодавством України.

Відповідно до довідки позивача «Візуальна форма послідовності дій клієнта» (а.с.38-39) договір про надання кредиту № 135940-ПО1-002 від 06.12.2020 підписано відповідачем 06.12.2020 19:06:14 електронним підписом одноразовим ідентифікатором G-0673.

Відповідно до п. 5.1 правил про надання грошових коштів у кредит фізичним особам-підприємцям Товариством з обмеженою відповідальністю "Бізнес Позика" (а.с. 43-54), затверджених наказом директора ТОВ "Бізпозика" № 10-ОД від 22.06.2021 (а.с.84, далі - Правила), обчислення строку користування кредитом та нарахування процентів за користування кредитом за договором про надання кредиту здійснюється за фактичну кількість календарних днів користування кредитом з урахуванням умов договору. Таким чином, проценти за користування кредитом щоденно нараховуються на неповернену суму кредиту, з першого дня перерахування суми кредиту позичальнику до закінчення терміну дії договору про надання кредиту.

Згідно з п. 5.3 Правил заборгованість підлягає сплаті шляхом безготівкового перерахування коштів у розмірі суми заборгованості на поточний рахунок кредитодавця у строк відповідно до графіку платежів, встановленого договором про надання кредиту. Датою повернення (погашення) кредиту, так само як і датою сплати процентів за користування кредитом та інших платежів, передбачених умовами договору про надання кредиту (додатковою угодою), при безготівкових розрахунках вважається - дата зарахування коштів на рахунок кредитодавця.

Позивач свої зобов`язання за договором виконав у повному обсязі, надавши відповідачу кредитні кошти в розмірі 45 000,00 грн шляхом перерахування на банківську картку позичальника № НОМЕР_2 , що підтверджується платіжними документами № 319147864 від 06.12.2020 на суму 25 000,00 грн та № 319147513 від 06.12.2020 на суму 20000 грн (а.с. 41, 42)., а також банківською випискою про рух коштів по рахунку на період з 06.12.2020 по 08.08.2023 (а.с. 102).

Приналежність відповідачу банківської картки № НОМЕР_2 , на яку перераховувались кредитні кошти, підтверджується відомостями АТ КБ «Приватбанк» та банківською випискою про рух коштів по рахунку на період з 06.12.2020 по 08.08.2023 (а.с. 98-102).

Позивач у позові вказує, що відповідач зобов`язання щодо погашення кредиту, сплати процентів не виконав, внаслідок чого у нього виникла заборгованість за тілом кредиту в сумі 45 000,00 грн та заборгованість за процентами в сумі 38 404,11 грн, нараховані за період з 06.12.2020 по 23.05.2021.

При вирішенні спору суд зазначає наступне.

Згідно ст. 11 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України), цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки. Підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини.

За приписами статті 173 Господарського кодексу України (далі - ГК України) один суб`єкт господарського зобов`язання повинен вчинити певну дію на користь іншого суб`єкта (виконати роботу, передати майно, сплатити гроші, надати інформацію тощо), або утриматися від певних дій, а інший суб`єкт має право вимагати від зобов`язаної сторони виконання її обов`язку.

Як зазначено в статті 174 ГК України господарські зобов`язання можуть виникати, зокрема, із господарського договору та інших угод, передбачених законом, а також з угод, не передбачених законом, але таких, які йому не суперечать.

Відповідно до ст. 204 ЦК України, правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним.

Стаття 205 ЦК України визначає, що правочин може вчинятися усно або в письмовій формі. Сторони мають право обирати форму правочину, якщо інше не встановлено законом. Правочин, для якого законом не встановлена обов`язкова письмова форма, вважається вчиненим, якщо поведінка сторін засвідчує їхню волю до настання відповідних правових наслідків.

Відповідно до статті 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Договір є двостороннім, якщо правами та обов`язками наділені обидві сторони договору.

В частині 1 статті 638 ЦК України зазначено, що договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

Згідно зі статтею 629 ЦК України, договір є обов`язковим до виконання сторонами.

Як вбачається з матеріалів справи, правовідносини між сторонами виникли на підставі договору про надання кредиту № 135940-ПО1-002 від 06.12.2020, підписаним відповідачем 06.12.2020 19:06:14 електронним підписом одноразовим ідентифікатором G-0673, та регулюються положеннями чинного законодавства про кредитні зобов`язання.

За приписами ст. 1054 Цивільного кодексу України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. До відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору.

За змістом ст. 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Якщо договором не встановлений строк повернення позики або цей строк визначений моментом пред`явлення вимоги, позика має бути повернена позичальником протягом тридцяти днів від дня пред`явлення позикодавцем вимоги про це, якщо інше не встановлено договором. Позика, надана за договором безпроцентної позики, може бути повернена позичальником достроково, якщо інше не встановлено договором. Позика вважається повернутою в момент передання позикодавцеві речей, визначених родовими ознаками, або зарахування грошової суми, що позичалася, на його банківський рахунок.

Згідно з частиною 2 статті 345 ГК України кредитні відносини здійснюються на підставі кредитного договору, що укладається між кредитором і позичальником у письмовій формі. У кредитному договорі передбачаються мета, сума і строк кредиту, умови і порядок його видачі та погашення, види забезпечення зобов`язань позичальника, відсоткові ставки, порядок плати за кредит, обов`язки, права і відповідальність сторін щодо видачі та погашення кредиту.

У статті 3 Закону України «Про електрону комерцію» зазначено, що електронний договір - це домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків та оформлена в електронній формі.

Електронний договір укладається і виконується в порядку, передбаченому Цивільним та Господарським кодексами України, а також іншими актами законодавства. Електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному статтею 12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі. Кожний примірник електронного документа з накладеним на нього підписом, визначеним статтею 12 цього Закону, є оригіналом такого документа. Електронний договір вважається укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти такий договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції в порядку, визначеному частиною шостою цієї статті. Відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти електронний договір, про її прийняття (акцепт) може бути надана шляхом: надсилання електронного повідомлення особі, яка зробила пропозицію укласти електронний договір, підписаного в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; заповнення формуляра заяви (форми) про прийняття такої пропозиції в електронній формі, що підписується в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; вчинення дій, що вважаються прийняттям пропозиції укласти електронний договір, якщо зміст таких дій чітко роз`яснено в інформаційній системі, в якій розміщено таку пропозицію, і ці роз`яснення логічно пов`язані з нею (стаття 11 Закону України «Про електронну комерцію»).

Частиною п`ятою статті 11 Закону України «Про електронну комерцію» встановлено, що пропозиція укласти електронний договір (оферта) може включати умови, що містяться в іншому електронному документі, шляхом перенаправлення (відсилання) до нього. Особі, якій адресована пропозиція укласти електронний договір (оферта), має надаватися безперешкодний доступ до електронних документів, що включають умови договору, шляхом перенаправлення (відсилання) до них. Включення до електронного договору умов, що містяться в іншому електронному документі, шляхом перенаправлення (відсилання) до такого документа, якщо сторони електронного договору мали змогу ознайомитися з ним, не може бути підставою для визнання правочину нікчемним.

Положеннями статті 12 Закону України «Про електронну комерцію» визначено, що якщо відповідно до акта цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання: електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України «Про електронний цифровий підпис», за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами електронного правочину; електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом; аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів.

Згідно з частиною першою статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.

Абзац другий частини другої статті 639 ЦК України передбачає, що договір, укладений за допомогою інформаційно-телекомунікаційних систем за згодою обох сторін вважається укладеним в письмовій формі.

Стаття 652 ЦК України дає визначення, що договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

З урахуванням викладеного слід дійти висновку про те, що будь-який вид договору, який укладається на підставі Цивільного або Господарського кодексів України, може мати електронну форму. Договір, укладений в електронній формі, є таким, що укладений у письмовому вигляді (статті 205, 207 ЦК України).

Важливо, щоб електронний договір включав всі істотні умови для відповідного виду договору, інакше він може бути визнаний неукладеним або недійсним, у зв`язку з недодержанням письмової форми в силу прямої вказівки закону.

У силу частини першої статті 638 ЦК України договір вважається укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору.

Важливо розуміти в якому конкретному випадку потрібно створювати електронний договір у вигляді окремого електронного документа, а коли досить висловити свою волю за допомогою засобів електронної комунікації.

Метою підписання договору є необхідність ідентифікації підписанта, підтвердження згоди підписанта з умовами договору, а також підтвердження цілісності даних в електронній формі.

Якщо є електронна форма договору, то і підписувати його потрібно електронним підписом.

Відповідно до частини першої статті 12 Закону України «Про електронну комерцію» моментом підписання електронної правової угоди є використання:

- електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України «Про електронний цифровий підпис», за умови використання коштів електронного цифрового підпису всіма сторонами електронної правової угоди;

- електронний підпис одноразовим ідентифікатором, визначеними цим Законом; -

- аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) при письмовій згоді сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів.

Електронним підписом одноразовим ідентифікатором є дані в електронній формі у вигляді алфавітно-цифрової послідовності, що додаються до інших електронних даних особою, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір, і надсилаються іншій стороні цього договору (п. 6 ст. 3 Закону України «Про електронну комерцію»).

Це алфавітно-цифрова послідовність, що її отримує особа, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір шляхом реєстрації в інформаційно-комунікаційній системі суб`єкта електронної комерції, що надав таку пропозицію. Одноразовий ідентифікатор може передаватися суб`єктом електронної комерції, що пропонує укласти договір, іншій стороні електронного правочину засобом зв`язку, вказаним під час реєстрації у його системі, та додається (приєднується) до електронного повідомлення від особи, яка прийняла пропозицію укласти договір (п. 12 ст. 3 Закону України «Про електронну комерцію»).

Як свідчать надані докази, відповідач заповнив у інформаційно-телекомунікаційній системі позивача Анкету клієнта (а.с.40), де вказав свої персональні дані, суму кредиту та бажану дату його отримання, номер банківської картки. Позивач сформував Пропозицію укласти договір (оферта) про надання кредиту (а.с.34-35), відповідач прийняв вказану пропозицію (а.с.36-37). Після цього сторони уклали договір про надання кредиту №135940-ПО1-002 від 06.12.2020.

Суд встановив, що кредитний договір про надання фінансового кредиту підписаний відповідачем за допомогою одноразового паролю-ідентифікатора, тобто належними та допустимими доказами підтверджено укладання між сторонами спірного правочину. Без отримання листа на адресу електронної пошти та/або смс-повідомлення, без здійснення входу на сайт товариства за допомогою логіна особистого кабінету і пароля особистого кабінету кредитний договір між позивачем та відповідачем не був би укладений. Сторони досягли згоди щодо усіх істотних умов правочину.

Доказів протилежного матеріали справи не містять, відповідач таких не надав, що в силу положень статей 12, 81 ЦПК України є його процесуальним обов`язком.

До аналогічних висновків дійшов Верховний Суд у постановах: від 23.03 2020 у справі № 404/502/18; від 09.09.2020 у справі № 732/670/19, від 12.01.2021 у справі № 524/5556/19. Тобто судова практика у цій категорії справ є незмінною.

На виконання умов договору про надання кредиту № 135940-ПО1-002 від 06.12.2020 позивач платіжними документами № 319147864 від 06.12.2020 на суму 25 000,00 грн та № 319147513 від 06.12.2020 на суму 20000,00 грн (а.с. 41-42) перерахував грошову суму в розмірі 45 000,00 грн на рахунок банківської карти № НОМЕР_2 на ім`я Сидоренка Вячеслава Сергійовича , що відображено у виписці АТ «Приватбанк» по банківській карті № НОМЕР_3 , виданій на ім`я Сидоренка Вячеслава Сергійовича (РНОКПП НОМЕР_1 ), за період з 06.12.2020 по 08.08.2023 (а.с. 102).

Частиною 1 статті 1049 ЦК України передбачено, що позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.

Матеріали справи свідчать, що відповідач порушив узгоджений з позивачем графік проведення платежів по договору про надання кредиту № 135940-ПО1-002 від 06.12.2020 та не повернув позивачу кредитні кошти в повному обсязі.

Статтями 525, 526 ЦК України, що кореспондуються за змістом з положеннями статті 193 ГК України, передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Згідно з частиною 1 статті 530 ЦК України якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Відповідно до статті 610, 611 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання), а у разі порушення зобов`язання, настають правові наслідки, встановлені договором або законом.

Згідно з частиною 1 статті 612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Відповідно до статті 73 ГПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків.

Згідно із статтею 77 ГПК України допустимість доказів полягає у тому, що обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Докази, одержані з порушенням закону, судом не приймаються.

Відповідно до статті 79 ГПК України наявність обставини, на яку сторона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, вважається доведеною, якщо докази, надані на підтвердження такої обставини, є більш вірогідними, ніж докази, надані на її спростування. Питання про вірогідність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Вказані вище норми процесуального закону спрямовані на реалізацію статті 13 ГПК України. Згідно з положеннями цієї статті судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом.

Доказів в спростування вищевикладеного чи заперечень проти позові відповідач суду не надав.

Судом надано оцінку щодо належності, допустимості, достовірності кожного доказу окремо, а також вірогідність і взаємний зв`язок зазначених вище судом доказів у їх сукупності.

Враховуючи встановлені обставини справи, наявні в матеріалах справи докази, а також беручи до уваги, що відповідачем всупереч наведених вимог законодавства та погоджених умов договору, не здійснено на користь позивача сплати заборгованості за тілом кредиту, строк виконання цих зобов`язань за договору є таким, що настав, суд дійшов висновку, що позовна вимога про стягнення заборгованості за тілом кредиту у розмірі 45 000,00 грн є обґрунтованою, доведеною позивачем, а тому підлягає задоволенню.

Щодо позовної вимоги про стягнення заборгованості за процентами у розмірі 38 404,11 грн, суд зазначає наступне.

Положеннями частини 1 статті 1048 ЦК України унормовано, що позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором.

Відповідно до частини 1 статті 1050 ЦК України якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу, згідно з частиною 2 якої боржник, що прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Частиною 2 статті 1056-1 ЦК України встановлено, що розмір процентів, тип процентної ставки (фіксована або змінювана) та порядок їх сплати за кредитним договором визначаються в договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозицій, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів на дату укладення договору.

Відповідно до частини 2 статті 1050 ЦК України якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу.

Відтак, надання кредиту наділяє позичальника благом, яке полягає в тому, що позичальник, одержавши від кредитора грошові кошти, не повинен повертати їх негайно, а отримує можливість правомірно не сплачувати кредитору борг протягом певного часу (строку кредитування, у межах якого сторони можуть встановити періоди повернення частини суми кредиту), а кредитор, відповідно, за загальним правилом не вправі вимагати повернення боргу протягом відповідного строку. Саме за це благо - можливість правомірно не повертати кредитору борг протягом певного часу - позичальник сплачує кредитору плату, якою є проценти за договором кредиту відповідно до статті 1048 ЦК України.

Тобто, уклавши кредитний договір, сторони мають легітимні очікування щодо належного його виконання. Зокрема, позичальник розраховує, що протягом певного часу він може правомірно користуватися кредитом, натомість кредитор розраховує, що він отримає плату (проценти за користування кредитом).

Позивачем заявлено до стягнення 38 404,11 грн боргу по відсоткам, нарахованим за період з 06.12.2020 по 23.05.2021.

Відповідач сплату (погашення) основного кредиту не проводив.

Згідно з п. 2 договору протягом строку кредитування процентна ставка за кредитом (надалі - проценти за користування кредитом) нараховуються на залишок заборгованості по кредиту, наявну на початок календарного дня, за період фактичного користування кредитом, із урахуванням дня видачі кредиту та дня повернення кредиту згідно графіку платежів, тобто на суму заборгованості 45 000,00 грн.

За період дії договору відповідач мав сплатити відсотки, нараховані відповідно до п. 2 договору з 06.12.2020 по 23.05.2021, в загальній сумі 57 153,58 грн.

Згідно з наданим позивачем розрахунком (а.с. 18-31) відповідач сплатив 18 750,00 грн процентів.

Отже, залишок заборгованості за відсотками становить 38 403,58 грн і підлягає задоволенню в цій сумі.

В іншій частині позовні вимоги про стягнення процентів суд відхиляє як безпідставні.

Таким чином, суд прийшов до висновку про задоволення позовних вимог в частині 45 000,00 грн основного боргу з повернення кредиту та 38 403,58 грн боргу по процентам за користування кредитом.

Позивач у позові прохає також покласти на відповідача судові витрати, понесені ним у цій справі.

За подачу цього позову позивач сплатив 2 147,20 грн судового збору за платіжною інструкцією № 3858 від 09.09.2023 на суму 1 932,48 грн (а.с. 15) та за платіжною інструкцією № 2821 від 16.08.2023 на суму 214,72 грн (а.с. 14). Надходження судового збору до спеціального фонду Державного бюджету України підтверджено виписками від 10.10.2023 та від 18.08.2023 (а.с. 69-70).

Із позовних вимог, які задоволені судом, судовий збір сплачується у розмірі 2147,20 грн. Отже, відповідно до ч. 1 ст. 129 ГПК України судовий збір покладається на відповідача в сумі 2147,20 грн.

Суд роз`яснює, що в разі добровільного виконання рішення суду до відкриття виконавчого провадження відповідач не позбавлений права звернутися до суду з заявою про визнання наказу таким, що не підлягає виконанню повністю або частково. Сторони також мають право укласти мирову угоду у процесі виконання судового рішення.

Керуючись статтями 252, 232, 233, 236-241 Господарського процесуального кодексу України, суд

вирішив:

1. Позов задовольнити частково.

2. Стягнути з Сидоренка Вячеслава Сергійовича ( АДРЕСА_1 ; реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1 ) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Бізнес Позика» (бульвар Лесі Українки, буд. 26, офіс 411, м. Київ, 01133; ідентифікаційний код 41084239) 45000 грн 00 коп. основного боргу з повернення кредиту, 38403 грн 58 коп. боргу по процентам за користування кредитом, 2147 грн 20 коп. відшкодування витрат з оплати судового збору.

Видати наказ після набрання цим рішенням законної сили.

3. В іншій частині - у позові відмовити.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду. Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом двадцяти днів з дня складення повного судового рішення до Східного апеляційного господарського суду.

Дата складення повного судового рішення: 18.01.2024.

Суддя Т. М. Безрук