ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22.01.2024м. ДніпроСправа № 904/5753/23

За позовом Акціонерного товариства "Криворізька теплоцентраль", м. Кривий Ріг, Дніпропетровська область

до ОСОБА_1 , м. Кривий Ріг, Дніпропетровська область

про стягнення заборгованості за договором купівлі-продажу теплової енергії

Суддя Красота О.І.

Без участі представників сторін

СУТЬ СПОРУ:

Акціонерне товариство "Криворізька теплоцентраль" звернулось до Господарського суду Дніпропетровської області з позовом до ОСОБА_1 і просить суд стягнути заборгованість за спожиту теплову енергію у розмірі 2 219,32 грн., пеню у розмірі 2 006,86 грн., 7% штрафу у розмірі 155,35 грн., 3% річних у розмірі 185,50 грн., інфляційні втрати у розмірі 902,04 грн.

Позовні вимоги обґрунтовані неналежним виконанням Відповідачем умов Договору купівлі-продажу теплової енергії № 1513 від 11.12.2013 в частині повної та своєчасної оплати поставленої теплової енергії.

У поданій позовній заяві викладене клопотання про розгляд справи за правилами спрощеного позовного провадження.

Із позовної заяви вбачається, що Позивачем у складі учасників провадження визначено Відповідачем фізичну особу, яка не є підприємцем.

Згідно з ч. 8 ст. 176 Господарського процесуального кодексу України суддя з метою визначення підсудності може також користуватися даними Єдиного державного демографічного реєстру.

06.11.2023 судом зроблено запит до Єдиного державного демографічного реєстру з метою надання інформації про зареєстроване місце проживання (перебування) ОСОБА_1 (реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1 ).

Однак у відповіді № 306905 від 06.11.2023 з Єдиного державного демографічного реєстру зазначено, що за вказаними параметрами особу не знайдено.

Ухвалою суду від 06.11.2023 зобов`язано Управління з питань реєстрації місця проживання фізичних осіб Департаменту адміністративних послуг виконкому Криворізької міської ради (50101, Дніпропетровська область, м. Кривий Ріг, площа Молодіжна, 1) у строк протягом 5 (п`яти) днів з моменту отримання цієї ухвали суду надіслати на адресу Господарського суду Дніпропетровської області (49027, м. Дніпро, вул. Володимира Винниченка, 1) у паперовій формі:

- інформацію про зареєстроване місце проживання (перебування) фізичної особи ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 (відома суду адреса проживання: АДРЕСА_1 ; реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1 ). За наявності кількох осіб з однаковим прізвищем, ім`ям та по батькові - надати відомості про усіх осіб.

22.11.2023 від Департаменту адміністративних послуг виконкому Криворізької міської ради надійшла відповідь на ухвалу суду від 06.11.2023, в якій він повідомив, що за відомостями з Реєстру Криворізької міської територіальної громади Бетєєв Євгеній Христофорович, ІНФОРМАЦІЯ_1 , з 17.02.2009 по теперішній час зареєстрований за адресою: АДРЕСА_2 .

Ухвалою суду від 27.11.2023 прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі; вирішено розглядати справу за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) учасників справи за наявними у справі матеріалами.

04.12.2023 від представника Відповідача надійшла заява (про повернення позовної заяви), в якій він просив суд повернути позовну заяву АТ КТЦ особі, яка її подала.

15.12.2023 від представника Відповідача надійшла заява про повернення позовної заяви особі, яка її подала, в якій він просив суд повернути подану АТ "Криворізька теплоцентраль" в паперовому вигляді позовну заяву особі, яка її подала.

Ухвалою суду від 18.12.2023 позовну заяву залишено без руху; встановлено Позивачу п`ятиденний строк з дня вручення цієї ухвали усунути недоліки позовної заяви, а саме надати відомості про наявність або відсутність електронного кабінету у Позивача.

21.12.2023 Позивач подав заяву про усунення недоліків позовної заяви.

Ухвалою суду від 22.12.2023 продовжено розгляд справи.

22.12.2023 від представника Відповідача надійшла заява, в якій він зазначає, що Відповідач припинив підприємницьку діяльність 21.12.2016, що підтверджується копією реєстраційної картки державної реєстрації припинення. Відтак, справа не є підсудною Господарському суду Дніпропетровської області. Представник Відповідача просив суд приєднати до матеріалів справи копію реєстраційної картки державної реєстрації припинення.

Відповідач відзив на позов, а також докази повної оплати до суду не надав, про розгляд справи був повідомлений належним чином, що підтверджується рекомендованими повідомленнями про вручення поштового відправлення № 690, № 673, № 873, довідками про доставку електронного листа, заявами представника Відповідача про ознайомлення з матеріалами справи в електронному вигляді від 03.12.2023, від 04.12.2023, а також вищепереліченими заявами останнього.

З урахуванням викладеного, господарський суд вважає можливим розглянути справу за наявними в ній матеріалами, відповідно до ч. 9 ст. 165 Господарського процесуального кодексу України.

Відповідно до ч. 5 ст. 252 Господарського процесуального кодексу України суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи за наявними у справі матеріалами, за відсутності клопотання будь-якої із сторін про інше.

Розглянувши матеріали справи, оцінивши надані докази в їх сукупності, господарський суд

ВСТАНОВИВ:

11.12.2013 між Державним підприємством "Криворізька теплоцентраль", правонаступником якого є Акціонерне товариство "Криворізька теплоцентраль", (далі Позивач, Теплопостачальна організація-Продавець) та Фізичною особою-підприємцем Бетєєвим Євгенієм Христофоровичем (далі Відповідач, Споживач-Покупець) укладено Договір купівлі-продажу теплової енергії № 1513 (далі Договір).

Згідно з п. 1.1 Договору за цим Договором Теплопостачальна організація-Продавець бере на себе зобов`язання постачати Споживачеві-Покупцю теплову енергію у потрібних йому обсягах, а Споживач-Покупець зобов`язується оплачувати одержану теплову енергію за встановленими згідно чинного законодавства тарифами (цінами) у терміни, передбачені цим Договором.

Відповідно до п. 1.2 Договору сторони зобов`язуються керуватись цим Договором, діючим законодавством України та, зокрема такими нормативно-правовими актами: Закон України "Про теплопостачання", Закон України "Про житлово-комунальні послуги", Правила технічної експлуатації електричних станцій і мереж ГКД 34-20.507-2003, Правила технічної експлуатації теплових установок і мереж № 71 від 14.02.2007, Правила користування тепловою енергією, затверджені постановою КМУ № 1198 від 03.10.2007, рішення виконавчого комітету Криворізької міської ради № 343 від 12.10.2011.

За умовами п. 2.1 Договору теплова енергія постачається Споживачу-Покупцю в обсягах, визначених у Додатку 1 до Договору, що є його невід`ємною частиною, на такі потреби: опалення та вентиляцію в період опалювального періоду; гаряче водопостачання - протягом року (за наявності виділеного об`єму природного газу).

Відповідно до пп. 3.2.5 п. 3.2 Договору Споживач-Покупець зобов`язується виконувати умови та порядок оплати спожитої теплової енергії в обсягах і в терміни, які визначені Договором.

Згідно з пп. 4.2.5 п. 4.2 Договору до обов`язків Теплопостачальної організації-Продавця належить, зокрема виписувати рахунки та акти передачі-прийняття теплової енергії Споживачеві-Покупцю для оплати спожитої ним теплової енергії у звітному періоді не пізніше 10 числа місяця, наступного за звітним, а також направляти акти передачі-прийняття теплової енергії, які підтверджують обсяг отриманої теплової енергії та які повинні бути повернуті Споживачем-Покупцем у підписаному, зі своєї сторони, вигляді Теплопостачальній організації-Продавцю до 20 числа місяця, наступного за розрахунковим.

За умовами п. 5.1 Договору облік споживання Споживачем-Покупцем теплової енергії проводиться за приладами комерційного обліку, у разі їх відсутності розрахунковим способом.

Відповідно до п. 6.1 Договору розрахунки за теплову енергію, що споживається Споживачем-Покупцем, проводяться в грошовій формі за розрахунковий період, відповідно до тарифів, встановлених згідно чинного законодавства України.

Розрахунковим періодом є календарний місяць (п. 6.2 Договору).

Згідно з п. 6.3 Договору оплата за теплову енергію здійснюється Споживачем-Покупцем виключно грошовими коштами відповідно до тарифів, встановлених згідно з чинним законодавством України, шляхом 30 відсоткової попередньої оплати вартості планових обсягів споживання теплової енергії за 5 днів до початку здійснення споживання. Решта 70 відсотків вартості планових обсягів споживання теплової енергії сплачується Споживачем-Покупцем протягом місяця споживання теплової енергії. Кошти, які надійшли при цьому від Споживача-Покупця, зараховуються як передплата за умови відсутності заборгованості Споживача-Покупця за Договором. Остаточний розрахунок за фактично спожиту Споживачем-Покупцем теплову енергію здійснюється до 20-го числа місяця, наступного за місяцем споживання теплової енергії.

Відповідно до п. 7.3 Договору за порушення строків сплати Споживачем-Покупцем за отриману теплову енергію у нього стягується пеня у розмірі не більше подвійної облікової ставки НБУ, за які допущено прострочення за кожний день прострочення, а за прострочення понад 30 днів додатково стягується штраф у розмірі 7% вказаної суми. Період, за який нараховуються штрафні санкції, становить 3 роки. Строк позовної давності щодо стягнення штрафних санкцій встановлено строком у 3 роки.

За умовами п. 10.1 Договору цей Договір набирає чинності з моменту фактичного надання послуг з теплопостачання та діє до 31.12.2014, з урахуванням частини 3 статті 631 Цивільного кодексу України.

Договір припиняє свою дію у випадках: закінчення строку, на який він був укладений; взаємної згоди сторін про його припинення; прийняття відповідного рішення Господарським судом; ліквідації однієї із сторін.

Відповідно до п. 10.2 Договору припинення дії Договору не звільняє Споживача-Покупця від обов`язку повної сплати за спожиту теплову енергію.

Договір вважається пролонгованим на кожний наступний рік, якщо за місяць до закінчення строку його дії про припинення дії Договору не буде письмово заявлено однією із сторін (п. 10.3 Договору).

Відповідно до Додатку № 3 до Договору Дислокація об`єктів - об`єктом теплопостачання є магазин, Кремлівська, 18/23.

Доказів визнання Договору недійсним у судовому порядку, його зміни або припинення до матеріалів справи сторонами не долучено. Отже, Договір був чинним протягом спірного періоду.

Згідно зі свідоцтвом про право власності на нерухоме майно від 18.06.2010 приміщення 23 за адресою: м. Кривий Ріг, вул. Кремлівська (нова назва Січеславська), 18, належить на праві приватної власності Відповідачу.

Позивач зазначає, що будинок № 18 по вул. Січеславська є багатоповерховим, опалення приміщення № 23 цього будинку здійснюється через внутрішньобудинкову систему опалення, система опалення нежитлового приміщення Відповідача є єдиною та невід`ємною частиною внутрішньобудинкових систем будинку, а отже, Відповідач фактично отримував (споживав) теплову енергію.

Згідно з актом від 26.06.2019 введено в експлуатацію вузол обліку теплової енергії за адресою: м. Кривий Ріг, вул. Січеславська, 18.

На виконання рішень Виконавчого комітету Криворізької міської ради "Про початок опалювального сезону 2019-2020 років" від 18.09.2019 № 448, "Про закінчення опалювального сезону 2019/2020 років" від 23.03.2020 № 168, "Про початок опалювального сезону 2020/2021 років" від 16.09.2020 № 466, "Про закінчення опалювального сезону 2020/2021 років" від 17.03.2021 № 119 Позивач розпочинав та закінчував опалювальні сезони 2019-2021 років у м. Кривому Розі.

Належне виконання зобов`язань Позивачем із надання послуги з теплопостачання Відповідачу за адресою: м. Кривий Ріг, вул. Січеславська, 18, прим. 23 підтверджується актами подачі та припинення подачі теплоносія від 04.11.2019, від 15.04.2020, від 30.10.2020, від 14.04.2021.

На виконання умов Договору Позивач за період з 01.01.2020 по 30.04.2021 поставив, а Відповідач спожив теплову енергію на загальну суму 2 416,58 грн., про що свідчать наявні в матеріалах справи акти передачі-прийняття теплової енергії (надання послуг):

- № 292 від 31.01.2020 на суму 240,12 грн.;

- № 1432 від 29.02.2020 на суму 240,12 грн.;

- № 2978 від 31.03.2020 на суму 154,37 грн.;

- № 3615 від 30.04.2020 на суму 120,06 грн.;

- № 5179 від 30.11.2020 на суму 186,67 грн.;

- № 6447 від 31.12.2020 на суму 373,36 грн.;

- № 323 від 31.01.2021 на суму 360,61 грн.;

- № 1475 від 28.02.2021 на суму 340,58 грн.;

- № 2683 від 31.03.2021 на суму 260,45 грн.;

- № 3818 від 30.04.2021 на суму 140,24 грн.

Вказані акти разом із рахунками на оплату були надіслані на адресу Відповідача супровідними листами і отримані останнім, окрім рахунків та актів за надані послуги з теплопостачання у січні 2020 року, січні 2021 року, лютому 2021 року, березні 2021 року, квітні 2021 року, які було повернуто Позивачу відділенням поштового зв`язку з відміткою "за закінченням терміну зберігання".

Проте Відповідачем акти передачі-прийняття теплової енергії (надання послуг) не підписані.

При цьому, в матеріалах справи відсутні докази наявності претензій Відповідача щодо обсягів, строку, вартості та якості наданих послуг. Відомості щодо їх наявності суду також не повідомлені.

Позивач зазначає, що оскільки Відповідач спожив теплову енергію для обігріву належного йому на праві приватної власності нежитлового приміщення, то ним при розрахунку наданих Відповідачу послуг застосовувались тарифи, передбачені для групи "інші споживачі".

На виконання рішення Адміністративної колегії Південно-східного міжобласного територіального відділення Антимонопольного комітету України від 16.08.2022 у справі № 54/50-21, з урахуванням постанови Центрального апеляційного господарського суду від 04.04.2023 у справі № 904/2888/22, Позивачем 31.05.2023 здійснено перерахунки розміру нарахувань за теплову енергію для категорії споживачів "Бюджетні установи" та "Інші споживачі" за період з грудня 2019 року по квітень 2020 року, у зв`язку зі зміною для Позивача ціни природного газу протягом опалювального періоду 2019-2020 р.р., а тому Відповідачу, котрий відноситься до категорії "інші споживачі", було здійснено перерахунок, відповідно до якого заборгованість за спожиту теплову енергію складає 2 219,32 грн., а саме за актами передачі-прийняття теплової енергії (надання послуг):

- № 292 від 31.01.2020 у розмірі 197,66 грн.;

- № 1432 від 29.02.2020 у розмірі 178,88 грн.;

- № 2978 від 31.03.2020 у розмірі 105,50 грн.;

- № 3615 від 30.04.2020 у розмірі 75,37 грн.;

- № 5179 від 30.11.2020 у розмірі 186,67 грн.;

- № 6447 від 31.12.2020 у розмірі 373,36 грн.;

- № 323 від 31.01.2021 у розмірі 360,61 грн.;

- № 1475 від 28.02.2021 у розмірі 340,58 грн.;

- № 2683 від 31.03.2021 у розмірі 260,45 грн.;

- № 3818 від 30.04.2021 у розмірі 140,24 грн.

У претензії за № 6607/30 від 23.08.2023, надісланій Відповідачу, Позивач просив сплатити заборгованість за спожиту теплову енергію у розмірі 2 219,32 грн. Однак вказана претензія була повернута Позивачу відділенням поштового зв`язку з відміткою "за закінченням терміну зберігання".

Відповідач не розрахувався з Позивачем за поставлену теплову енергію у розмірі 2 219,32 грн., що і є причиною виникнення спору.

Ухвалюючи рішення, господарський суд виходив з таких підстав.

Відповідно до ст. 714 Цивільного кодексу України за договором постачання енергетичними та іншими ресурсами через приєднану мережу одна сторона (постачальник) зобов`язується надавати другій стороні (споживачеві, абонентові) енергетичні та інші ресурси, передбачені договором, а споживач (абонент) зобов`язується оплачувати вартість прийнятих ресурсів та дотримуватись передбаченого договором режиму її використання, а також забезпечити безпечну експлуатацію енергетичного та іншого обладнання. До договору постачання енергетичними та іншими ресурсами через приєднану мережу застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, положення про договір поставки, якщо інше не встановлено законом або не випливає із суті відносин сторін. Законом можуть бути передбачені особливості укладення та виконання договору постачання енергетичними та іншими ресурсами.

Згідно з ч.ч. 1, 2 ст. 275 Господарського кодексу України за договором енергопостачання енергопостачальне підприємство (енергопостачальник) відпускає електричну енергію, пару, гарячу і перегріту воду (далі - енергію) споживачеві (абоненту), який зобов`язаний оплатити прийняту енергію та дотримуватися передбаченого договором режиму її використання, а також забезпечити безпечну експлуатацію енергетичного обладнання, що ним використовується. Відпуск енергії без оформлення договору енергопостачання не допускається.

За приписами ч. 7 ст. 276 Господарського кодексу України оплата енергії, що відпускається, здійснюється відповідно до умов договору. Договір може передбачати попередню оплату, планові платежі з наступним перерахунком або оплату, що проводиться за вартість прийнятих ресурсів.

Положеннями ст. 1 Закону України "Про теплопостачання" визначено, що теплова енергія - товарна продукція, що виробляється на об`єктах сфери теплопостачання для опалення, підігріву питної води, інших господарських і технологічних потреб споживачів, призначена для купівлі-продажу.

Частиною 6 статті 19 Закону України "Про теплопостачання" встановлено, що споживач повинен щомісячно здійснювати оплату теплопостачальній організації за фактично отриману теплову енергію.

Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 5 Закону України "Про житлово-комунальні послуги" від 09.11.2017 № 2189-VIII до житлово-комунальних послуг належать, зокрема комунальні послуги - послуги з постачання та розподілу природного газу, постачання та розподілу електричної енергії, постачання теплової енергії, постачання гарячої води, централізованого водопостачання, централізованого водовідведення, поводження з побутовими відходами.

Виконавець комунальної послуги - суб`єкт господарювання, що надає комунальну послугу споживачу відповідно до умов договору. Виконавцями комунальних послуг з постачання теплової енергії є теплопостачальна організація (п. 2 ч. 1 ст. 1, ч. 2 ст. 6 Закону України "Про житлово-комунальні послуги" від 09.11.2017 № 2189-VIII).

Відповідно до ст. 16 Закону України "Про житлово-комунальні послуги" від 09.11.2017 № 2189-VIII комунальні послуги надаються споживачу безперебійно, за винятком часу перерв на міжопалювальний період.

Згідно з ч.ч. 2, 3, 7 ст. 21 Закону України "Про житлово-комунальні послуги" від 09.11.2017 № 2189-VIII виконавець послуги з постачання теплової енергії повинен забезпечити постачання теплоносія безперервно, з гарантованим рівнем безпеки, обсягу, температури та величини тиску. Постачання теплової енергії для потреб опалення здійснюється в опалювальний період. Послуга з постачання теплової енергії надається згідно з умовами договору, що укладається з урахуванням особливостей, визначених цим Законом, та вимогами правил надання послуг з постачання теплової енергії, що затверджуються Кабінетом Міністрів України, якщо інше не передбачено законом.

Відповідно до ч. 1 ст. 193 Господарського кодексу України суб`єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов`язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов`язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться. До виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом.

Одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом (ст. 525 Цивільного кодексу України).

Відповідно до ст. 629 Цивільного кодексу України договір є обов`язковим до виконання.

За приписів ч. 1 ст. 625 Цивільного кодексу України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання.

Згідно зі ст. 610 Цивільного кодексу України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Відповідно до ч. 1 ст. 530 Цивільного кодексу України якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Частина 5 статті 254 Цивільного кодексу України встановлює, що якщо останній день строку припадає на вихідний, святковий або інший неробочий день, що визначений відповідно до закону у місці вчинення певної дії, днем закінчення строку є перший за ним робочий день.

Враховуючи умови п. 6.3 Договору та положення ч. 5 ст. 254 Цивільного кодексу України, строк оплати за поставлену теплову енергію за період з 01.01.2020 по 30.04.2021 є таким, що настав.

Як вбачається з матеріалів справи, Відповідач не розрахувався за поставлену теплову енергію у розмірі 2 219,32 грн.

З урахуванням викладеного, господарський суд дійшов висновку, що позовна вимога щодо стягнення з Відповідача заборгованості за спожиту теплову енергію у розмірі 2 219,32 грн. підлягає задоволенню.

У разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема сплата неустойки (ст. 611 Цивільного кодексу України).

Частиною 1 статті 612 Цивільного кодексу України передбачено, що боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Статтею 546 Цивільного кодексу України передбачено, що виконання зобов`язання може забезпечуватися, зокрема неустойкою.

Неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання (ст. 549 Цивільного кодексу України).

За приписами ч. 6 ст. 232 Господарського кодексу України нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання зобов`язання, якщо інше не встановлено законом або договором, припиняється через шість місяців від дня, коли зобов`язання мало бути виконано.

Як вказувалось вище, відповідно до п. 7.3 Договору за порушення строків сплати Споживачем-Покупцем за отриману теплову енергію, у нього стягується пеня у розмірі не більше подвійної облікової ставки НБУ, за які допущено прострочення за кожний день прострочення, а за прострочення понад 30 днів додатково стягується штраф у розмірі 7% вказаної суми. Період, за який нараховуються штрафні санкції, становить 3 роки. Строк позовної давності щодо стягнення штрафних санкцій встановлено строком у 3 роки.

Позивач просить суд стягнути з Відповідача пеню за загальний період з 21.03.2020 по 18.10.2023 у розмірі 2 006,86 грн. та 7% штрафу у розмірі 155,35 грн.

Згідно з ч.ч. 4, 6 ст. 231 Господарського кодексу України у разі якщо розмір штрафних санкцій законом не визначено, санкції застосовуються в розмірі, передбаченому договором. При цьому розмір санкцій може бути встановлено договором у відсотковому відношенні до суми невиконаної частини зобов`язання або у певній, визначеній грошовій сумі, або у відсотковому відношенні до суми зобов`язання незалежно від ступеня його виконання, або у кратному розмірі до вартості товарів (робіт, послуг). Штрафні санкції за порушення грошових зобов`язань встановлюються у відсотках, розмір яких визначається обліковою ставкою Національного банку України, за увесь час користування чужими коштами, якщо інший розмір відсотків не передбачено законом або договором.

Оскільки у даному випадку окремим Законом не передбачений розмір штрафних санкцій, то застосовуються санкції, передбачені Договором.

У пункті 7.3 Договору сторони не визначили конкретного розміру пені, а лише обмежили її розмір подвійною обліковою ставкою НБУ (не більше подвійної облікової ставки НБУ).

Таким чином, оскільки сторони не узгодили у Договорі конкретний розмір пені, то нарахування її Позивачем у розмірі подвійної облікової ставки НБУ є неправомірним, у зв`язку з чим позовна вимога про стягнення пені у розмірі 2 006,86 грн. задоволенню не підлягає.

Суд, перевіривши наданий Позивачем розрахунок штрафу, дійшов висновку, що розрахунок зроблено вірно, тому позовна вимога щодо стягнення з Відповідача штрафу у розмірі 155,35 грн. підлягає задоволенню.

Відповідно до ч. 2 ст. 625 Цивільного кодексу України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Позивач просить суд стягнути з Відповідача 3% річних за загальний період з 21.03.2020 по 18.10.2023 у розмірі 185,50 грн. та інфляційні втрати за загальний період з квітня 2020 року по жовтень 2023 року включно у розмірі 902,04 грн.

Суд, перевіривши наданий Позивачем розрахунок 3% річних та інфляційних втрат, дійшов висновку, що вказаний розрахунок зроблено вірно, тому позовні вимоги щодо стягнення з Відповідача 3% річних у розмірі 185,50 грн. та інфляційних втрат у розмірі 902,04 грн. підлягають задоволенню.

З урахуванням викладеного, господарський суд дійшов висновку, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню зі стягненням з Відповідача заборгованості за спожиту теплову енергію у розмірі 2 219,32 грн., 7% штрафу у розмірі 155,35 грн., 3% річних у розмірі 185,50 грн., інфляційних втрат у розмірі 902,04 грн.

В решті позову слід відмовити.

Щодо заяви (про повернення позовної заяви) представника Відповідача від 04.12.2023 суд зазначає таке.

Відповідно до ч. 2 ст. 162 Господарського процесуального кодексу України позовна заява подається до суду в письмовій формі і підписується позивачем або його представником або іншою особою, якій законом надано право звертатися до суду в інтересах іншої особи.

Згідно з ч. 5 ст. 164 Господарського процесуального кодексу України до позовної заяви, підписаної представником позивача, додається довіреність чи інший документ, що підтверджує повноваження представника позивача.

За змістом ч. 3 ст. 56 Господарського процесуального кодексу України юридична особа бере участь у справі через свого керівника або члена виконавчого органу, уповноваженого діяти від її імені відповідно до закону, статуту, положення (самопредставництво юридичної особи), або через представника.

Відповідно до ч. 1 ст. 56 Господарського процесуального кодексу України сторона, третя особа, а також особа, якій законом надано право звертатися до суду в інтересах іншої особи, може брати участь в судовому процесі особисто (самопредставництво) та (або) через представника.

Згідно з ч. 2 ст. 58 Господарського процесуального кодексу України при розгляді справ у малозначних спорах (малозначні справи) представником може бути особа, яка досягла вісімнадцяти років, має цивільну процесуальну дієздатність, за винятком осіб, визначених статтею 59 цього Кодексу.

За змістом п. 1 ч. 1 ст. 60 Господарського процесуального кодексу України повноваження представників сторін та інших учасників справи мають бути підтверджені такими документами, зокрема довіреністю фізичної або юридичної особи.

Відповідно до ч. 3 ст. 60 Господарського процесуального кодексу України довіреність від імені юридичної особи видається за підписом (кваліфікованим електронним підписом відповідно до вимог закону) посадової особи, уповноваженої на це законом, установчими документами.

Як вбачається з матеріалів справи, позовну заяву підписано юрисконсультом І категорії юридичного відділу Шульгою Д.В., яка діяла на підставі довіреності № 289/01 від 17.01.2023, виданої тимчасово виконуючим обов`язки голови правління АТ "Криворізька теплоцентраль" Угрюмовим А.Ю. Вказаною довіреністю Шульзі Д.В. надано право на підписання, у тому числі позовних заяв. Довіреність № 289/01 від 17.01.2023 була дійсна до 31.12.2023. Тобто, позовна заява підписана 23.10.2023 уповноваженою особою Акціонерного товариства "Криворізька теплоцентраль" Шульгою Д.В.

Доводи Відповідача стосовно непідсудності справи Господарському суду Дніпропетровської області, оскільки Відповідач припинив підприємницьку діяльність 21.12.2016, суд вважає безпідставними з огляду на таке.

За приписами ч. 1 ст. 45 Господарського процесуального кодексу України сторонами в судовому процесі - позивачами і відповідачами - можуть бути особи, зазначені у статті 4 цього Кодексу.

Відповідно до ч. 2 ст. 4 Господарського процесуального кодексу України юридичні особи та фізичні особи - підприємці, фізичні особи, які не є підприємцями, державні органи, органи місцевого самоврядування мають право на звернення до господарського суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав та законних інтересів у справах, віднесених законом до юрисдикції господарського суду, а також для вжиття передбачених законом заходів, спрямованих на запобігання правопорушенням.

Згідно з п. 1 ч. 1 ст. 20 Господарського процесуального кодексу України господарські суди розглядають справи у спорах, що виникають у зв`язку із здійсненням господарської діяльності (крім справ, передбачених частиною другою цієї статті), та інші справи у визначених законом випадках, зокрема справи у спорах, що виникають при укладанні, зміні, розірванні і виконанні правочинів у господарській діяльності, крім правочинів, стороною яких є фізична особа, яка не є підприємцем, а також у спорах щодо правочинів, укладених для забезпечення виконання зобов`язання, сторонами якого є юридичні особи та (або) фізичні особи - підприємці.

При цьому, господарські суди мають юрисдикцію щодо розгляду за п. 1 ч. 1 ст. 20 Господарського процесуального кодексу України спорів, у яких стороною є фізична особа, яка на дату подання позову втратила статус суб`єкта підприємницької діяльності, якщо ці спори пов`язані, зокрема з підприємницькою діяльністю, що раніше здійснювалась цією фізичною особою, зареєстрованою підприємцем.

Договір купівлі-продажу теплової енергії № 1513 від 11.12.2013 було укладено між юридичною особою (Позивачем) та фізичною особою підприємцем (Відповідачем), об`єктом теплопостачання є магазин, вул. Кремлівська, 18/23, м. Кривий Ріг.

Згідно з ч. 1 ст. 128 Господарського кодексу України громадянин визнається суб`єктом господарювання у разі здійснення ним підприємницької діяльності за умови державної реєстрації його як підприємця без статусу юридичної особи відповідно до статті 58 цього Кодексу.

Зазначена норма кореспондується зі ст. 50 Цивільного кодексу України.

Частиною 9 статті 4 Закону України "Про державну реєстрацію юридичних осіб та фізичних осіб підприємців" передбачено, що фізична особа - підприємець позбавляється статусу підприємця з дати внесення до Єдиного державного реєстру запису про державну реєстрацію припинення підприємницької діяльності цією фізичною особою.

Як вбачається з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань, до реєстру внесено запис про державну реєстрацію припинення підприємницької діяльності фізичної особи-підприємця Бетєєва Євгенія Христофоровича, дата запису: 21.12.2016; номер запису: 5026729; підстава: власне рішення.

Згідно з ч. 1 ст. 52 Цивільного кодексу України фізична особа - підприємець відповідає за зобов`язаннями, пов`язаними з підприємницькою діяльністю, усім своїм майном, крім майна, на яке згідно із законом не може бути звернено стягнення.

Отже, у разі припинення підприємницької діяльності фізичною особою як її права, так і обов`язки за укладеними договорами не припиняються, а залишаються за нею як за фізичною особою.

Критеріями розмежування судової юрисдикції є суб`єктний склад правовідносин, предмет спору та характер спірних матеріальних правовідносин. Крім того, таким критерієм може бути пряма вказівка в законі на вид судочинства, в якому розглядається визначена категорія справ.

За змістом ст.ст. 51, 52, 598-609 Цивільного кодексу України, ст.ст. 202-208 Господарського кодексу України однією з особливостей підстав припинення зобов`язань для фізичної особи підприємця є те, що у випадку припинення суб`єкта підприємницької діяльності - фізичної особи (виключення з реєстру суб`єктів підприємницької діяльності) її зобов`язання за укладеними договорами не припиняються, а залишаються за нею як фізичною особою, оскільки остання не перестає існувати. Фізична особа підприємець відповідає за своїми зобов`язаннями, пов`язаними з підприємницькою діяльністю, усім своїм майном.

Велика Палата Верховного Суду у постанові від 25.06.2019 у справі № 904/1083/18 роз`яснила таке: "З 15 грудня 2017 року господарський суд згідно з пунктом 6 частини першої статті 231 Господарського процесуального кодексу України у редакції Закону України від 3 жовтня 2017 року № 2147-VIII "Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів" не може закрити провадження у справі, якщо до подання позову припинено діяльність фізичної особи - підприємця, яка є однією зі сторін у справі.

Відтак з 15 грудня 2017 року господарські суди мають юрисдикцію щодо розгляду за пунктом 1 частини першої статті 20 Господарського процесуального кодексу України у вказаній редакції спорів, у яких стороною є фізична особа, яка на дату подання позову втратила статус суб`єкта підприємницької діяльності, якщо ці спори пов`язані, зокрема, з підприємницькою діяльністю, що раніше здійснювалася зазначеною фізичною особою, зареєстрованою підприємцем".

Аналогічний висновок викладено у постанові Великої Палати Верховного Суду від 05.06.2018 у справі № 338/180/17 (провадження №14-144цс18).

Отже, виходячи із суб`єктного складу та змісту правовідносин сторін як таких, що виникли з господарського договору, зобов`язання за яким Відповідача із втратою його статусу як фізичної особи-підприємця не припинились, суд дійшов висновку про належність спору до господарської юрисдикції.

У зв`язку із частковим задоволенням позову судовий збір за подання позовної заяви відповідно до ст. 129 Господарського процесуального кодексу України покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Керуючись ст.ст. 73, 74, 76-79, 86, 129, ч. 9 ст. 165, ст.ст. 232, 233, 236-238, 240, 241 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд

ВИРІШИВ:

Позов задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 ; реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1 ; ІНФОРМАЦІЯ_1 ) на користь Акціонерного товариства "Криворізька теплоцентраль" (50014, Дніпропетровська область, м. Кривий Ріг, вул. Електрична, 1, ідентифікаційний код в ) заборгованість за спожиту теплову енергію у розмірі 2 219,32 грн., 7% штрафу у розмірі 155,35 грн., 3% річних у розмірі 185,50 грн., інфляційні втрати у розмірі 902,04 грн., судовий збір у розмірі 1 699,11 грн.

В решті позову відмовити.

Наказ видати після набрання рішенням законної сили.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закритті апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного провадження.

Апеляційну скаргу на рішення суду може бути подано протягом двадцяти днів з дня складення повного судового рішення до Центрального апеляційного господарського суду.

Суддя О.І. Красота

Повне рішення складено

22.01.2024