РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

м. Київ

19.01.2024Справа № 910/16855/23

Суддя Господарського суду міста Києва Спичак О.М., розглянувши за правилами спрощеного позовного провадження матеріали справи

За позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Семар Поділля» (21001, Вінницька обл., м. Вінниця, пр. Коцюбинського, буд. 26, кв. 1; ідентифікаційний код: 36995664)

до Товариства з обмеженою відповідальністю «МВП Лізинг» (02100, м. Київ, бульвар Верховної Ради, буд. 7; ідентифікаційний код: 39930898)

про стягнення 14753,92 євро

Без повідомлення (виклику) учасників справи.

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

31.10.2023 до Господарського суду міста Києва надійшла позовна заява Товариства з обмеженою відповідальністю «Семар Поділля» з вимогами до Товариства з обмеженою відповідальністю «МВП Лізинг» про стягнення 14120,81 євро, з яких 7878,83 євро суми основного боргу, 5793,21 євро пені та 448,77 євро 3% річних.

Обгрунтовуючи позовні вимоги, позивач вказує на те, що відповідач в порушення умом укладеного між сторонами Договору поставки №08/12/20 від 08.12.2020 не поставив позивачу товар, вартість якого була оплачена позивачем шляхом попередньої оплати, у зв`язку з чим позивач просить суд стягнути з відповідача попередню плату у розмірі 7878,83 євро. Крім того, позивачем нараховано та заявлено до стягнення з відповідача 5793,21 євро пені та 448,77 євро 3% річних.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 06.11.2023 позовну заяву Товариства з обмеженою відповідальністю «Семар Поділля» залишено без руху, встановлено позивачу строк ат спосіб усунення недоліків позовної заяви.

У встановлений судом строк позивачем були усунуті недоліки позовної заяви, вказані судом в ухвалі від 06.1.12023. При цьому, позивачем були збільшені позовні вимоги.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 20.11.2023 відкрито провадження у справі №910/16855/23, постановлено здійснювати розгляд справи за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) учасників справи (без проведення судового засідання); встановлено учасникам справи строки для подання заяв по суті справи.

Відповідач своїм правом на подання відзиву на позовну заяву у визначений судом у відповідності до господарського процесуального закону строк не скористався.

При цьому, про розгляд Господарським судом міста Києва справи №910/16855/23 відповідач повідомлявся належним чином за адресою, яка вказана у Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань (02100, м. Київ, бульвар Верховної Ради, буд. 7), що підтверджується інформацією з офіційного сайту АТ «Укрпошта» щодо відстеження пересилання поштової кореспонденції, відповідно до якої ухвала суду 24.11.2023 не була вручена відповідачу у зв`язку з тим, що адреса відсутній за вказаною адресою (за ідентифікатором пошуку 397).

Відповідно до п. 5 ч. 6 ст. 242 Господарського процесуального кодексу України днем вручення судового рішення є день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про відмову отримати копію судового рішення чи відмітки про відсутність особи за адресою місцезнаходження, місця проживання чи перебування особи, яка зареєстрована у встановленому законом порядку, якщо ця особа не повідомила суду іншої адреси.

За таких обставин, відповідач вважається належним чином повідомлений про розгляд Господарським судом міста Києва справи №910/16855/23.

Відповідно до ч. 4 ст. 13 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних з вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

Відповідно до ч. 9 ст. 165 Господарського процесуального кодексу України у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин, суд вирішує справу за наявними матеріалами.

Згідно з ч. 2 ст. 178 Господарського процесуального кодексу України у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин суд має право вирішити спір за наявними матеріалами справи.

У частині 8 статті 252 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що при розгляді справи у порядку спрощеного провадження суд досліджує докази і письмові пояснення, викладені у заявах по суті справи, а у випадку розгляду справи з повідомленням (викликом) учасників справи - також заслуховує їх усні пояснення. Судові дебати не проводяться.

Розглянувши подані документи і матеріали, всебічно і повно з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд

ВСТАНОВИВ:

08.12.2020 між Товариством з обмеженою відповідальністю «Семар Поділля» (покупець) та Товариством з обмеженою відповідальністю «МВП Лізинг» (постачальник) укладено Договір поставки №08/12/20, відповідно до умов якого постачальник зобов`язується передати у власність покупця, а покупець зобов`язується прийняти у власність стрілу до екскаватора, модель САТ320 САТ323DL та сплатити постачальнику загальну ціну, зазначену у п. 2.1 договору, в порядку та на умовах, встановлених цим договором.

У п. 2.1 Договору поставки №08/12/20 від 08.12.2020 визначено, що вартість товару на момент укладення договору становить 350880,00 грн (з ПДВ), що є еквівалентом 10185,20 євро.

Відповідно до п. 2.2 Договору поставки №08/12/20 від 08.12.2020 ціна договору формується виходячи з вартості товару в євро і встановлюється в українських гривнях.

Відповідно до п. 2.4 Договору поставки №08/12/20 від 08.12.2020 100% вартості товару оплачується покупцем протягом 3-х робочих днів з дати виставлення рахунку шляхом безготівкового перерахунку грошових коштів на розрахунковий рахунок постачальника або будь-ким іншим чином, не забороненим діючим законодавством України з повідомленням постачальника про оплату.

Відповідно до п. 3.1 Договору поставки №08/12/20 від 08.12.2020 після виконання покупцем своїх зобов`язань по оплаті товару постачальник зобов`язується не пізніше в 20 денний термін поставити товар до передачі покупцеві і повідомити про це покупця.

Обгрунтовуючи позовні вимоги, позивач вказує на те, що відповідач в порушення умом укладеного між сторонами Договору поставки №08/12/20 від 08.12.2020 не поставив позивачу товар, вартість якого була оплачена позивачем шляхом попередньої оплати, у зв`язку з чим позивач просить суд стягнути з відповідача попередню плату у розмірі 7878,83 євро. Крім того, позивачем нараховано та заявлено до стягнення з відповідача 6382,93 євро пені та 492,16 євро 3% річних (з урахуванням редакції позовної заяви, долученої до заяви про усунення недоліків).

Оцінюючи подані позивачем докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному розгляді всіх обставин справи в їх сукупності, та враховуючи, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, суд вважає, що вимоги позивача не підлягають задоволенню з наступних підстав.

Статтею 99 Конституції України встановлено, що грошовою одиницею України є гривня.

При цьому Основний Закон не встановлює заборони щодо можливості використання в Україні грошових одиниць іноземних держав.

Відповідно до статті 192 Цивільного кодексу України іноземна валюта може використовуватися в Україні у випадках і в порядку, встановлених законом.

Тобто відповідно до чинного законодавства гривня має статус універсального платіжного засобу, який без обмежень приймається на всій території України, однак обіг іноземної валюти обумовлений вимогами спеціального законодавства України.

Статтею 524 Цивільного кодексу України визначено, що зобов`язання має бути виражене у грошовій одиниці України - гривні. Сторони можуть визначити грошовий еквівалент зобов`язання в іноземній валюті.

Статтею 533 Цивільного кодексу України встановлено, що грошове зобов`язання має бути виконане у гривнях.

Якщо у зобов`язанні визначено грошовий еквівалент в іноземній валюті, сума, що підлягає сплаті у гривнях, визначається за офіційним курсом відповідної валюти на день платежу, якщо інший порядок її визначення не встановлений договором або законом чи іншим нормативно-правовим актом.

Заборони на виконання грошового зобов`язання у іноземній валюті, у якій воно зазначено у договорі, чинне законодавство не містить.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 23.10.2019 у справі №723/304/16-ц зазначено, що із аналізу наведених правових норм можна зробити висновок, що гривня як національна валюта є єдиним законним платіжним засобом на території України. Сторони, якими можуть бути як резиденти, так і нерезиденти - фізичні особи, які перебувають на території України, у разі укладення цивільно-правових угод, які виконуються на території України, можуть визначити в грошовому зобов`язанні грошовий еквівалент в іноземній валюті.

Відсутня заборона на укладення цивільних правочинів, предметом яких є іноземна валюта, крім використання іноземної валюти на території України як засобу платежу або як застави, за винятком оплати в іноземній валюті за товари, роботи, послуги, а також оплати праці, на тимчасово окупованій території України.

Відповідно до ч.1 ст. 5 Закону України «Про валюту та валютні операції» гривня є єдиним законним платіжним засобом в Україні з урахуванням особливостей, встановлених частиною другою цієї статті, і приймається без обмежень на всій території України для проведення розрахунків.

Відповідно до ч. 2 ст. 5 Закону України «Про валюту та валютні операції» усі розрахунки на території України проводяться виключно у гривні, крім розрахунків за:

1) операціями зі здійснення іноземних інвестицій та повернення іноземному інвестору прибутків, доходів (у тому числі дивідендів) та інших коштів, одержаних на законних підставах у результаті здійснення іноземних інвестицій; 2) операціями банків з надання банківських та інших фінансових послуг на підставі банківської ліцензії; 3) операціями з надання фінансових послуг, визначених пунктами 1-5 частини другої та частиною третьою статті 9 цього Закону, що надаються небанківськими фінансовими установами та операторами поштового зв`язку, які мають ліцензію Національного банку України на здійснення валютних операцій; 4) операціями з розміщення, виплати грошового доходу та погашення облігацій, казначейських зобов`язань України, номінованих в іноземній валюті, якщо це передбачено проспектом цінних паперів (умовами їх розміщення); 5) операціями з купівлі-продажу державних цінних паперів, номінованих в іноземній валюті, якщо ініціатором або отримувачем за такою валютною операцією є банк; 6) іншими операціями, визначеними Митним кодексом України та (або) нормативно-правовими актами Національного банку України. Розрахунки за операціями, визначеними цією частиною, можуть проводитися в іноземній валюті, у гривні, а також у банківських металах.

Правовідносини між сторонами, які виникли у зв`язку з укладенням та виконанням Договору поставки №08/12/20 від 08.12.2020, не входять до категорій правовідносин, перелік яких наведений у ч. 2 ст. 5 Закону України «Про валюту та валютні операції» та розрахунки за якими можуть проводитись в іноземній валюті.

Наведене свідчить про безпідставність позовних вимог Товариства з обмеженою відповідальністю «Семар Поділля» про стягнення з Товариства з обмеженою відповідальністю «МВП Лізинг» заборгованості за Договором поставки №08/12/20 від 08.12.2020 в іноземній валюті - євро.

Більш того, як вбачається з матеріалів справи, ціну у Договорі поставки №08/12/20 від 08.12.2020 було встановлено у національній валюті (гривні), а не в євро, а вказівка, що вартість товару обраховується в еквіваленті до євро, не свідчить про встановлення ціни товару в євро.

При цьому, відповідачем було виставлено рахунок на оплату в гривні, та позивач сплатив його шляхом перерахування грошових коштів на рахунок відповідача у національній валюті (гривні), а не в євро.

Зважаючи на викладені обставини, оскільки у правовідносинах, які виникли між сторонами, не допускається розрахунків в іноземній валюті, а позивач (покупець) оплачував вартість товару, який повинен був бути поставлений відповідачем, у національній валюті, суд вважає необгрунтованими позовні вимоги Товариства з обмеженою відповідальністю «Семар Поділля» про стягнення з Товариства з обмеженою відповідальністю «МВП Лізинг» попередньої оплати сума в іноземній валюті - євро.

При цьому, у прохальній частині позовної заяви позивач не заявляє про стягнення з відповідача заборгованості за Договором поставки №08/12/20 від 08.12.2020 в національній валюті.

Таким чином, суд дійшов висновку відмовити у задоволенні позову Товариства з обмеженою відповідальністю «Семар Поділля» до Товариства з обмеженою відповідальністю «МВП Лізинг» про стягнення 14753,92 євро.

Суд звертає увагу позивача на те, що позивач не позбавлений права повторно звернутись до суду з даним позовом, врахувавши вищевикладені судом обставини та визначивши заборгованість в національній валюті України - гривні.

Судовий збір покладається на позивача у зв`язку з відмовою у задоволенні позову (відповідно до ст. 129 Господарського процесуального кодексу України).

Керуючись статтями 74, 76-80, 129, 236-242 Господарського процесуального кодексу України,

ВИРІШИВ:

1. Відмовити у позові.

2. Судові витрати покласти на позивача.

Рішення господарського суду набирає законної сили відповідно до ст. 241 Господарського процесуального кодексу України. Згідно з ч. 1 ст. 256 та ст. 257 Господарського процесуального кодексу України апеляційна скарга подається безпосередньо до суду апеляційної інстанції протягом двадцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Суддя О.М. Спичак