ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД СУМСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

22.01.2024м. СумиСправа № 5021/2509/2011(920/1245/23)
Господарський суд Сумської області у складі судді Яковенка В.В., за участю секретаря судового засідання Балицького В.В., розглянувши матеріали справи №5021/2509/2011 (920/1245/23)

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю Сумитеплоенерго (40030, м. Суми, вул. Друга Залізнична, буд. 10, )

до відповідача Публічного акціонерного товариства Сумихімпром (40003, м. Суми, вул. Харківська, п/в 12, ),

про стягнення 288480 грн 49 коп.

представники сторін:

позивача Приходько Д.В.;

відповідача не з`явився

ВСТАНОВИВ:

30.10.2023 позивач подав позовну заяву, в якій просить суд стягнути з відповідача на свою користь заборгованість за договором про надання послуг з постачання теплової енергії № 1294-ТЕ від 10.10.2022 на загальну суму 288480 грн 49 коп., в тому числі: 278118 грн 39 коп. борг, 3443 грн 66 коп. 3% річних, 2728 грн 66 коп. інфляційні втрати, 4189 грн 78 коп. пеня.

Відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 30.10.2023 справу призначено до розгляду судді Жерьобкіній Є.А.

Ухвалою від 31.10.2023 матеріали позовної заяви (вх. № 4176 від 30.10.2023) (справа № 920/1245/23) передано на розгляд Господарського суду Сумської області в межах справи № 5021/2509/2011 про банкрутство Публічного акціонерного товариства Сумихімпром.

На підставі протоколу передачі судової справи раніше визначеному складу суду від 01.11.2023 матеріали позовної заяви передано судді Яковенку В.В.

Ухвалою від 03.11.2023 суд постановив прийняти позовну заяву Товариства з обмеженою відповідальністю Сумитеплоенерго до розгляду у відокремленому провадженні в межах провадження у справі № 5021/2509/2011 про банкрутство ПАТ Сумихімпром; здійснювати розгляд справи № 5021/2509/2011(920/1245/23) у порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням сторін; розгляд справи по суті призначити у судове засідання на 30.11.2023.

21.11.2023 до суду надійшов відзив представника відповідача, в якому просить суд відмовити у задоволенні позовних вимог у повному обсязі, оскільки вважає їх необгрунтованими, зазначивши про те, що строк на оплату послуг наданих у вересні 2023 року станом на 30.10.2023 не закінчився, а отже позовні вимоги в цій частині є передчасними. Крім того відповідач вважає незаконним нарахування позивачем штрафних санкцій у зв`язку з порушенням справи про банкрутство ПАТ Сумихімпром та прямою забороною протягом дії мораторію застосовувати до боржника штраф і пеню.

Ухвалою від 30.11.2023 суд постановив відкласти розгляд справи по суті на 14.12.2023.

Через загрозу безпеці учасників справи, у зв`язку з тим, що у Сумській області була оголошена повітряна тривога (повідомлення Telegram каналу, що інформує про повітряну тривогу Тривога. Сумська область), судове засідання у справі № 5021/2509/2011(920/1245/23) не відбулось, про що складено акт суду від 14.12.2023.

Ухвалою від 14.12.2023 суд призначив розгляд справи по суті на 09.01.2024.

26.12.2023 до суду надійшла відповідь представника позивача на відзив, в якій зазначив, що доводи відповідача вважає необгрунтованими та такими, що не спростовують позовні вимоги.

У відповіді на відзив, позивач вказує про те, що не погоджується з твердженням відповідача про те, що окремі рахунки на оплату за надані позивачем послуги отримані неналежними представниками ПАТ «Сумихімпром», звертаючи увагу суду на те, що відповідачем отримано разом з рахунками акти прийому-передачі теплової енергії та/або гарячої води, які повернуті з підписами та засвідчені печатками без зауважень і заперечень.

Ухвалою від 09.01.2024 розгляд справи по суті призначено на 22.01.2024.

Розгляд справи по суті в порядку спрощеного провадження починається з відкриття першого судового засідання або через тридцять днів з дня відкриття провадження у справі, якщо судове засідання не проводиться (частини 1-2 ст. 252 ГПК України).

Суд розглядає справи у порядку спрощеного позовного провадження протягом розумного строку, але не більше шістдесяти днів з дня відкриття провадження у справі (ст. 248 ГПК України).

У ч. 8 ст. 252 ГПК України передбачено, що при розгляді справи у порядку спрощеного провадження суд досліджує докази і письмові пояснення, викладені у заявах по суті справи, а у випадку розгляду справи з повідомленням (викликом) учасників справи - також заслуховує їх усні пояснення. Судові дебати не проводяться.

Ураховуючи достатність часу, наданого сторонам для подачі доказів в обґрунтування своїх позиції по справі, приймаючи до уваги принципи змагальності та диспозитивності господарського процесу, господарським судом, в межах наданих йому повноважень, створені належні умови для реалізації учасниками процесу своїх прав.

Оцінюючи подані докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному розгляді всіх обставин справи в їх сукупності, суд приходить до наступних висновків.

Відносини у сфері житлово-комунальних послуг регулюються Цивільним кодексом України, Господарським кодексом України, Законом України «Про теплопостачання», Законом про України «Про житлово-комунальні послуги» (далі Закон ЖКП), Правилами надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення, затвердженими постановою Кабінету Міністрів України від 21.07.2005 № 630 (далі Правила 630) та іншими нормативно-правовими актами, що регулюють відносини у цій сфері.

Відповідно до статті 19 Закону України про ЖКП відносини між учасниками договірних відносин у сфері житлово-комунальних послуг здійснюються виключно на договірних засадах. Учасниками відносин у сфері житлово-комунальних послуг є: власник, споживач, виконавець, виробник.

Згідно з пунктом 2 частини 1 статті 1 Закону України про ЖКП визначено поняття виконавець комунальної послуги це суб`єкт господарювання, що надає комунальну послугу споживачу відповідно до умов договору.

Рішенням виконавчого комітету Сумської міської ради від 20.05.2011 за № 322 визначено Товариство з обмеженою відповідальністю «Сумитеплоенерго» виробником та виконавцем послуг в місті Суми з централізованого оплалення та постачання гарячої води в межах території обслуговування.

Рішенням виконавчого комітету Сумської міської ради від 18.06.2019 за № 322 позивача визначено виробником та виконавцем послуг в місті Суми з постачання теплової енергії та гарячої вожи в межах території обслуговування.

Згідно зі ст. 2 Закону України «Про державне регулювання у сфері комунальних послуг» органом державного регулювання у сфері комунальних послуг є Національна комісія, що здійснює державне регулювання у сфері комунальних послуг (далі НКРЕКП).

У відповідності до ст. 5 Закону України «Про державне регулювання у сфері комунальних послуг», НКРЕКП застосовує такі засоби регуляторного впливу на суб`єктів природних монополій та суб`єктів господарювання на суміжних ринках, зокрема:

1) ліцензування господарської діяльності та контроль за дотриманням ліцензійних умов;

2) встановлення тарифів на комунальні послуги для суб`єктів природних монополій та суб`єктів господарювання на суміжних ринках.

Зі змісту ст. 20 Закону України «Про теплопостачання» вбачається, що тарифи на теплову енергію, реалізація якої здійснюється суб`єктами господарювання, що займають монопольне становище на ринку, є регульованими.

Відповідно до Постанови НКРЕКП від 25.07.2017 за № 930 ТОВ «Сумитеплоенерго» є ліцензіатом господарської діяльності з виробництва, транспортування та постачання теплової енергії.

Згідно з підп. 9 п.3.2. Ліцензійних умов провадження господарської діяльності з постачання теплової енергії, затверджених Постановою НКРЕКП «Про затвердження Ліцензійних умов провадження господарської діяльності у сфері теплопостачання» від 22.03.2017 № 308 позивач повинен здійснювати постачання теплової енергії за тарифами, що встановлюються уповноваженим законом державним колегіальним органом.

Рішенням виконавчого комітету Сумської міської ради від 12.10.2021 за № 623 зі змінами від 06.11.2021 № 637, № 277 від 29.06.2022 встановлено тарифи на постачання теплової енергії та постачання гарячої води для позивача.

Між Товариством з обмеженою відповідальністю «Сумитеплоенерго» (позивач, виконавець) та Публічним акціонерним товариством «Сумихімпром» (відповідач, споживач) укладено договір про надання послуг з централізованого опалення та постачання гарячої води від 10.10.2022 р. за № 1294-ТЕ, відповідно до умов якого виконавець зобов`язується надавати споживачу послугу відповідної якості та в обсязі відповідно до теплового навантаження будинку, а споживач зобов`язується своєчасно та в повному обсязі оплачувати надану послугу в строки і на умовах, що визначені цим договором.

Згідно з п. 5 договору виконавець зобов`язується надавати споживачу послугу відповідної якості та в обсязі відповідно до теплового навантаження будинку, а Споживач зобов`язується своєчасно та в повному обсязі оплачувати надану послугу в строки та на умовах, що визначені цим договором.

Пунктом 5.1 договору визначено, що договір укладається строком на один рік і набирає чинності з дня його укладення і вважається щорічно пролонгованим з дня збігу попереднього строку його дії на наступний річний строк, якщо протягом останнього місяця строку дії Договору від жодної зі Сторін не надійшло заяви про відмову від нього, але в будь-якому випадку до повного виконання договірних зобов`язань.

За ч.3 ст. 631 ЦК України умови договору застосовуються до відносин між сторонами по Договору, які виникли до його укладення, а саме з 01.10.2022.

Отже на момент подання цього позову договір є діючим.

На підставі п.32 договору розрахунковим періодом для оплати обсягу спожитої послуги є календарний місяць.

Плата за абонентське обслуговування нароаховується щомісяця. У разі застосування двоставкових тарифів умовно-постійна частина тарифу, нараховується щомісяця.

Початок і закінчення розрахункового періоду для розрахунку за платою за абонентське обслуговування завжди збігаються з початком і закінченням календарного місяця відповідно.

Пунктом 34 договору визначено, що Споживач здійснює оплату за Договором щомісяця не пізніше останнього дня місяця, що настає за розрахунковим періодом, що є граничним строком внесення плати за спожиту послугу.

Відповідно до п. 41 договору обов`язок споживача оплачувати надану послугу за ціною/ тарифом, встановленими відповідно до законодавства, а також вносити плату за абонентське обслуговування, у строки, встановлені цим договором.

В обгрунтування своїх вимог позивач посилається на те, що протягом жовтня 2022 року - вересня 2023 року відповідачу були надані послуги з постачання теплової енергії, що підтверджується актами прийому-передачі теплової енергії та/або гарячої води, виставленими рахунками, які були отримані відповідачем та підписані ним без зауважень та заперечень, а також відомостями зняття показників комерційного лічильника теплової енергії за вказаний період, проте відповідач своїх зобов`язань за договором щодо своєчасної оплати за надані послуги не виконав.

Згідно з частиною 1 ст.1 ЗУ «Про житлово-комунальні послуги» та п. 33 Правил надання послуг з постачання теплової енергії відповідачу нараховано плату за абонентське обслуговування, яка визначається виконавцем послуг згідно прямих фактичних витрат у розрахунку на 1 абонента/міс. та затверджується внутрішнім наказом по підприємству (накази від 30.09.2021 р. № 461, від 28.12.2021 р.№ 611).

У зв`язку з неповним виконанням відповідачем своїх зобов`язань за договором щодо своєчасної оплати за надані послуги утворилась заборгованість на суму 278 118 грн 39 коп.

У відповідності до статті 11 Цивільного кодексу України цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки. Підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є: договори та інші правочини.

Відповідно до частини першої стаття 509 Цивільного кодексу України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

За статтею 193 Господарського кодексу України суб`єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов`язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутністю конкретних вимог щодо виконання зобов`язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться. Не допускається одностороння відмова від виконання зобов`язань. Аналогічні норми містяться в статтях 525, 526 Цивільного кодексу України.

Згідно зі статтею 655 Цивільного кодексу України за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов`язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов`язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму.

У відповідності до загальних умов виконання зобов`язань, встановлених статтею 526 Цивільного кодексу України, зобов`язання повинно виконуватися належним чином згідно з умовами договору.

Частиною першою статті 530 Цивільного кодексу України визначено, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Зобов`язання, строк (термін) виконання якого визначений вказівкою на подію, яка неминуче має настати, підлягає виконанню з настанням цієї події.

Статтею 610 ЦК України передбачено, що порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом (частина перша статті 612 ЦК України).

Відповідно до статті 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Договори, укладені сторонами з дотримання вимог, необхідних для чинності правочину, у тому числі відповідно до чинних нормативно-правових актів, має обов`язкову силу для сторін. Будучи пов`язаними взаємними правами та обов`язками (зобов`язаннями), сторони не можуть в односторонньому порядку відмовлятись від виконання зобов`язання.

Розмір заборгованості відповідача підтверджується розрахунком суми позовної заяви.

Перевіривши наданий позивачем розрахунок заборгованості за договором № 1294-ТЕ від 10.10.2022 про надання послуги з централізованого опалення та постачання гарячої води, суд вважає його правильним у зв`язку з чим вимога щодо стягнення суми основного боргу в розмірі 278118,39 грн заявлена правомірно.

Заперечення відповідача стосовно того, що строк на оплату послуг, наданих у вересні 2023 року, станом на 30.10.2023 не закінчився, відхиляються судом, оскільки з наявних у матеріалах справи доказів вбачається, що за вересень 2023 року позивачем нараховано відповідачу плату за абонентське обслуговування, початок і закінчення розрахункового періоду для розрахунку за платою за абонентське обслуговування завжди збігаються з початком і закінченням календарного місяця відповідно.

Цей платіж відповідачем не сплачено.

Крім того позивач просить стягнути з відповідача 4189,78 грн пені за період з 01.01.2023 до 08.01.2023, з 01.02.2023 до 27.10.2023, 2728,66 грн інфляційного збільшення за період лютий-вересень 2023 року, та 3443,66 грн 3 % річних за період з 01.01.2023 до 08.01.2023, з 01.02.2023 до 27.10.2023.

Відповідач проти стягнення з нього вищезазначених сум заперечує, посилаючись на норми Закону України Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом, якими прямо заборонено протягом часу дії мораторію нараховувати до боржника штраф та пеню.

Однак суд не може погодитись з такою позицією відповідача з огляду на наступне.

Статтею 11 ЦК України передбачено, що цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки. У випадках, встановлених актами цивільного законодавства, цивільні права та обов`язки можуть виникати з рішення суду.

Згідно з ч. 2 ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три відсотки річних з простроченої суми, якщо законом або договором не встановлений інший розмір відсотків.

Передбачені статтею 625 ЦК України наслідки прострочення боржником грошового зобов`язання у вигляді сплати 3% річних, від простроченої суми не є неустойкою (пенею), зазначені відсотки є не мірою відповідальності, а платою за безпідставний, не погоджений сторонами строк користування чужими грошовими коштами, а тому ці кошти стягуються незалежно від вини боржника та незалежно від сплати ним неустойки (пені) за порушення виконання зобов`язання.

Не є неустойкою (штрафом, пенею) й застосуванням до простроченої суми грошового зобов`язання встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, стягувані у зв`язку з таким застосуванням суми, оскільки вони є відшкодуванням збитків, завданих кредитору, внаслідок зменшення його грошових коштів, через зростання загального рівня цін на товари і послуги протягом певного періоду часу.

За змістом ч. 2 ст. 625 ЦК України нарахування інфляційних втрат на суму боргу та 3% річних входять до складу грошового зобов`язання і є особливою мірою відповідальності боржника (спеціальний вид цивільно-правової відповідальності) за прострочення грошового зобов`язання, оскільки виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат (збитків) кредитора від знецінення грошових коштів внаслідок інфляційних процесів та отримання компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові.

Неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання (ст. 549 ЦК України).

Згідно з п. 45 договору у разі несвоєчасного здійснення платежів споживач зобов`язаний сплатити пеню в розмірі 0,01 відсотка суми боргу за кожен день прострочення. Загальний розмір сплаченої пені не може перевищувати 100 відсотків загальної суми боргу. Нарахування пені починається з першого робочого дня, що настає за останнім днем граничного строку внесення плати за послугу.

Судом установлено, що ухвалою Господарського суду Сумської області від 24.10.2011 у справі № 5021/2509/2011 було порушено провадження у справі про банкрутство ПАТ Сумихімпром відповідно до вимог Закону України Про відновлення платоспроможності боржника або визнанння його банкрутом в редакції чинній до 19.01.2013, введено мораторій на задоволення вимог кредиторів боржника. Ухвалою Господарського суду Сумської області від 30.10.2012 у справі №5021/2509/2011 введено процедуру санації. На даний час процедура санації триває.

Згідно з п. 1-1 Прикінцевих та перехідних положень Закону України Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом в редакції чинній з 19.01.2013, положення цього Закону застосовуються господарськими судами під час розгляду справ про банкрутство, провадження в яких відкрито після набрання чинності цим Законом. Положення цього Закону, що регулюють продаж майна в провадженні у справі про банкрутство, застосовуються господарськими судами під час розгляду справ про банкрутство, провадження в яких відкрито до набрання чинності цим Законом. Положення цього Закону, що регулюють ліквідаційну процедуру, застосовуються господарськими судами під час розгляду справ про банкрутство, провадження в яких відкрито до набрання чинності цим Законом, якщо на момент набрання ним чинності господарським судом не було прийнято постанову про визнання боржника банкрутом і відкриття ліквідаційної процедури.

21.10.19 набув чинності Кодексу України з процедур банкрутства № 2597-VIII.

Відповідно до ч.4 Прикінцевих та Перехідних положень України з процедур банкрутства встановлено, що з дня введення в дію цього Кодексу подальший розгляд справ про банкрутство здійснюється відповідно до положень цього Кодексу незалежно від дати відкриття провадження у справі про банкрутство, крім справ про банкрутство, які на день введення в дію цього Кодексу перебувають на стадії санації, провадження в яких продовжується відповідно до Закону України Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом. Перехід до наступної судової процедури та подальше провадження у таких справах здійснюється відповідно до цього Кодексу.

З наведеного вбачається, що для розгляду справи щодо боржника в даному конкретному випадку необхідно застосовувати норми Закону України Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом в редакції чинній до 19.01.2013, оскільки він є спеціальним законом та є пріоритетним для застосування.

Відповідно до абзацу 6 ст. 1 Закону України Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом в редакції чинній до 19.01.2013 грошові зобов`язання, які виникають після порушення справи про банкрутство, є поточними вимогами.

Провадження в справі № 5021/2509/2011 про банкрутство ПАТ Сумихімпром було порушено ухвалою Господарського суду Сумської області від 24.10.2011, а оскільки позивач звернувся до суду про стягнення пені, інфляційних нарахувань на суму боргу та процентів річних за договором № 1294-ТЕ від 10.10.2022 за період жовтень 2022 року вересень 2023 року, така заборгованість є поточною.

Статтею 12 Закону України Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом в редакції чинній до 19.01.2013 встановлено, що протягом дії мораторію на задоволення вимог кредиторів не нараховуються неустойка (штраф, пеня), не застосовуються інші санкції за невиконання чи неналежне виконання грошових зобов`язань і зобов`язань щодо сплати податків і зборів (обов`язкових платежів).

Згідно з абзацом 24 ст. 1 Закону України Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом в редакції чинній до 19.01.2013 мораторій на задоволення вимог кредиторів являє собою зупинення виконання боржником грошових зобов`язань і зобов`язань щодо сплати податків і зборів (обов`язкових платежів), термін виконання яких настав до дня введення мораторію.

Тобто мораторій поширює свою дію на конкурсну заборгованість та не поширює на поточну. Поточні вимоги кредиторів боржника знаходяться у вільному правовому режимі до визнання боржника банкрутом.

Перевіривши розрахунок позивача пені, інфляційних втрат та 3 % річних суд встановив, що вищезазначений розрахунок виконано позивачем арифметично вірно.

Крім того, суд звертає увагу сторін, що згідно з положеннями абзацу 3 п. 4-3 Прикінцевих та перехідних положень вказаного вищезазначеного Закону дії щодо не застосування індексу інфляції та не нарахування трьох процентів річних на суму прострочення грошового зобов`язання боржника не поширюються, зокрема, на задоволення вимог поточних кредиторів, на виплату заробітної плати та нарахованих на ці суми страхових внесків на загальнообов`язкове державне пенсійне та інше соціальне страхування, на відшкодування шкоди, заподіяної здоров`ю та життю громадян, на виплату авторської винагороди, аліментів, а також на вимоги за виконавчими документами немайнового характеру, що зобов`язують боржника вчинити певні дії чи утриматися від їх вчинення.

З огляду на зазначене позовні вимоги щодо стягнення з відповідача інфляційних втрат в сумі 2728,66 грн, 3 % річних в сумі 3443,66 грн та пені в сумі 4189,78 грн є правомірними, обгрунтованими та такими, що підлягають задоволенню.

Відповідно до ст. 129 ГПК України витрати по сплаті судового збору покладаються на відповідача.

Керуючись статтями 73, 74, 76-79, 129, 231, 233, 238, 241, 252 Господарського процесуального кодексу України, суд,

ВИРІШИВ:

1. Позов задовольнити повністю.

2. Стягнути з Публічного акціонерного товариства Сумихімпром (40003, м. Суми, вул. Харківська, п/в 12, ) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю Сумитеплоенерго (40030, м. Суми, вул. Друга Залізнична, буд. 10, ) 278118 грн 39 коп. (двісті сімдесят вісім тисяч сто вісімнадцять гривень 39 копійок) заборгованості за надані послуги з постачання теплової енергії, 4189 грн 78 коп. (чотири тисячі сто вісімдесят дев`ять гривень 78 копійок) пені, 3443 грн 66 коп. (три тисячі чотириста сорок три гривні 66 копійок) 3% річних, 2728 грн 66 коп. (дві тисячі сімсот двадцять вісім гривень 66 копійок) інфляційного збільшення, 4327 грн 21 коп. (чотири тисячі триста двадцять сім гривень 21 копійка) судового збору.

3. Видати наказ після набрання рішенням законної сили.

Повний текст рішення складено 23.01.2024.

Згідно зі статтею 241 Господарського процесуального кодексу України рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Відповідно до статті 256 Господарського процесуального кодексу України апеляційна скарга на рішення суду подається протягом двадцяти днів, а на ухвалу суду - протягом десяти днів з дня його (її) проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення. Учасник справи, якому повне рішення або ухвала суду не були вручені у день його (її) проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження: 1) рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду; 2) ухвали суду - якщо апеляційна скарга подана протягом десяти днів з дня вручення йому відповідної ухвали суду. Строк на апеляційне оскарження може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин, крім випадків, зазначених у частині другій статті 261 цього Кодексу.

Суддя В.В. Яковенко