ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
_______________________________________________________________________________________________________________________________________________________________
РІШЕННЯ

"22" січня 2024 р.м. Одеса Справа № 916/3903/23

Господарський суд Одеської області у складі:

судді С.В. Літвінова

при секретарі Т.О. Липі

розглянувши справу за позовом Товариство з обмеженою відповідальністю "НАФТА ЮКРЕЙН" (вул. Балківська, буд. 52, Одеса, 65006) до відповідача: Акціонерне товариство "Одеський припортовий завод" (вул. Заводська, 3, Южне, Одеська область, 65481) про стягнення 2247557,99 грн.;

за участю представників:

від позивача: не з`явився

від відповідача: не з`явився

ВСТАНОВИВ: Товариство з обмеженою відповідальністю "НАФТА ЮКРЕЙН" звернулось до господарського суду Одеської області з позовом до Акціонерного товариства "Одеський припортовий завод" про стягнення 2247557,99грн.

Обгрунтовуючи позовні вимоги позивач посилається на неналежне виконання відповідачем договору №20/СН-4 від 14.01.2022

Ухвалою господарського суду Одеської області від 11.09.2023 року було відкрито позовне провадження у справі № 916/3903/23 за правилами загального позовного провадження.

05.10.2023 від відповідача надійшов відзив на позов відповідно якому останній просить суд зменшити розмір нарахованих пені, 3% річних та інфляційних витрат на 90%

06.10.2023 від позивача надійшла відповідь на відзив відповідно якої позивач вважає наведені у відзиві аргументи відповідача не спростовують доводів викладених в позовній заяві.

Ухвалою суду від 20.11.2023 закрито підготовче провадження та призначено справу до розгляду по суті.

Представник відповідача в судові засідання призначене на 22.01.2024 не з`являвся, але надав клопотання про відкладення розгляду справи.

Обгрунтовуючи клопотання відповідач зазначає, що не зможе забезпечити явку представника, тому що він знаходиться на лікарняному. Федоренко Таісія Анатоліївна заступник начальника відділу судового захисту - єдиний представник акціонерного товариства «Одеський припортовий завод», документи підтверджуючі його повноваження є в матеріалах справи.

Відповідачем не надано належних доказів в підтвердження клопотання тому судом відмовлено у задоволенні клопотання.

У судовому засіданні 22.01.2024 було проголошено вступну та резолютивну частини рішення суду.

Розглянувши матеріали справи, суд встановив.

Між ТОВ «НАФТА ЮКРЕЙН» (Постачальник) та АТ «Одеський Припортовий Завод» (Покупець) укладено договір №20/СН-4 від 14.01.2022 (надалі Договір), за умовами якого постачальник передає у власність покупця, а покупець приймає та оплачує товари на умовах викладених цим договором, кількість, якість, асортимент і технічні умови якого зазначені у специфікації, згідно з додатком 1, що складає невід`ємну частину цього договору.

Згідно додатку 1 до Договору Специфікація №1 сторони погодили найменування, кількість та ціну товару, що є предметом Договору, а саме дизельне паливо.

Відповідно до п. 3.1. наведеного Договору загальна сума даного Договору на дату його складання становить 24 854 400,00 гривень, в т.ч. ПДВ 20%- 4 142 400,00 гривень.

Оплата Товару або його партії за цим договором здійснюється по факту поставки Товару протягом 20 банківських днів, на підставі рахунку-фактури, виставленого Постачальником згідно видаткової накладної, підписаної Сторонами договору. Разом з Товаром у момент поставки Постачальник передає Покупцеві видаткову й транспортну накладні (п. 3.2. Договору).

Пунктами 4.1, 4.3., 4.4., 4.5. Договору передбачено, що ПОСТАЧАЛЬНИК зобов? язаний забезпечити своєчасне постачання Товару ПОКУПЦЕВІ в установлений погоджений термін. ПОСТАЧАЛЬНИК передає, а ПОКУПЕЦЬ приймає Товар на умовах DDP (склад АТ «ОПЗ», Одеська обл.). Товар повинен бути доставлений не пізніше 5 (п`яти) робочих днів після отримання письмової заявки ПОКУПЦЯ. Днем виконання ПОСТАЧАЛЬНИКОМ зобов`язань по постачанню Товару вважається дата, що вказана ПОКУПЦЕМ в видатковій накладній (або товарно- транспортній накладній) при одержанні товару.

Термін дії договору було подовжено відповідно до додаткової угоди №11 від 08.12.2022 до 31.12.2023.

Окрім того, п.3.4. Договору ціна за одиницю Товару за цим Договором може бути змінена у випадку зміни ринкової ціни на товар, зміни ціни у зв`язку зі зміною ставок податків і зборів пропорційно до змін таких ставок, зміни встановленого згідно із законодавством органами державної статистики індексу інфляції, зміни курсу іноземної валюти у разі встановлення в договорі про закупівлю порядку зміни ціни залежно від зміни такого курсу, зміни біржових котирувань, регульованих цін (тарифів) і нормативів, які застосовуються в договорі про закупівлю. Така зміна ціни проводиться при наявності відповідних підтверджуючих документів (листи виробника товарів, офіційного валютний (гривні до євро або долара США) курс НБУ, довідки ТПП, Держзовнішінформа, інспекції по цінам, Державного комітету статистики, державні та відомчі нормативні документи, тощо), та оформлюється Додатковою уголою.

На виконання наведених умов, сторонами Договору неодноразово протягом терміну його дії змінювалась ціна товару, зокрема, укладеними додатковими угодами №№1-14 до договору №20/СН-4 від 14.01.2022.

Позивач зазначає, що на виконання наведеного договору ТОВ «НАФТА ЮКРЕЙН» належним чином поставляло товар, про що також свідчить лист-відгук АТ «Одеський Припортовий Завод» вих. №5/5 від 15.02.2023, а останній сплачував вартість товару.

Зокрема, належним чином виконані позивачем поставки товару від 10.02.2023 та 18.02.2023, а саме відповідно до видаткових накладних та товарно-транспортних накладних за вказані дати ТОВ «НАФТА ЮКРЕЙН» поставило АТ «Одеський Припортовий Завод» дизельне паливо у кількості 41 600 л загальною вартістю 1 774 400,00 гривень.

Проте протягом терміну визначеного п. 3.2. Договору оплата за такий поставлений товар не надійшла, натомість, АТ «Одеський Припортовий Завод» листом вих. №704/1050 від 22.03.2023 повідомило, що відповідно до п. 3.3. Договору оплата за поставлений товар буде відтерміновано на 90 календарних днів у зв`язку з важким фінансовим станом.

За умовами п. 3.3. Договору залежно від реального фінансового стану ПОКУПЦЯ, умови оплати Товару або партії Товару можуть бути змінені ПОКУПЦЕМ в односторонньому порядку на оплату по факту постачання з відтермінуванням платежу на 90 календарних днів. Про це ПОКУПЕЦЬ повідомляє ПОСТАЧАЛЬНИКА шляхом надіслання відповідного повідомлення за підписом уповноваженої особи на адресу електронної пошти ПОСТАЧАЛЬНИКА, з подальшим направленням ПОСТАЧАЛЬНИКУ оригіналу повідомлення. Датою зміни умов оплати вважається дата направлення повідомлення на адресу електронної пошти ПОСТАЧАЛЬНИКА.

Проте, в порушення умов наведеного договору, навіть з урахуванням відтермінування оплати, АТ «Одеський Припортовий Завод» до теперішнього часу не сплатило за поставлений товар, тобто заборгованість Покупця складає 1 774 400,00 гривень, про що також свідчить підписаний між сторонами акт звірки взаєморозрахунків станом на 10.07.2023.

Приймаючи до уваги, що відповідачем не була погашена заборгованість за вищевказаним договором, позивач звернувся за захистом своїх порушених прав до суду з відповідним позовом, що розглядається судом в межах цієї справи. Водночас, окрім основного боргу в сумі 1 774 400грн, позивач нарахував та заявив до стягнення з відповідача 412048,88грн. пені, 35686,14грн. інфляційні витрати, 25422,97грн. 3% річних.

Дослідивши матеріали справи, суд дійшов наступних висновків.

У відповідності до ст.11 ЦК України цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а підставою виникнення цивільних прав та обов`язків є договори та інші правочини. Правочин, різновидом якого є договори - основний вид правомірних дій це волевиявлення осіб, безпосередньо спрямовані на виникнення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків. При цьому, ст.12 ЦК України передбачає, що особа здійснює свої цивільні права вільно на власний розсуд.

Згідно зі ст. 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства.

Відповідно до ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути, зокрема: припинення правовідношення.

Суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом. Суд може відмовити у захисті цивільного права та інтересу особи в разі порушення нею положень частин другої - п`ятої статті 13 цього Кодексу.

Правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Він може вчинятися усно або в письмовій формі. Сторони мають право обирати форму правочину, якщо інше не встановлено законом. Правочин, для якого законом не встановлена обов`язкова письмова форма, вважається вчиненим, якщо поведінка сторін засвідчує їхню волю до настання відповідних правових наслідків (ст.ст.202, 205 Цивільного кодексу України).

За положеннями ч.ч.1, 2 ст.11 ЦК України, цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки. Підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини.

За приписами ст. 174 Господарського кодексу України, однією з підстав виникнення господарського зобов`язання є укладання господарського договору та іншої угоди, що передбачені законом, а також угод, не передбачених законом, але таких, які йому не суперечать.

Згідно ч.1 ст.509 ЦК України, зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію: передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо, або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Частиною 2 зазначеної статті встановлено, що зобов`язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу.

За правилами ст.526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Частиною 1 ст.530 ЦК України встановлено, що якщо у зобов`язанні встановлений строк його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк.

Статтею 610 ЦК України передбачено, що порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Згідно ч.1 ст.612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Відповідно до ст.626 ЦК України договором є домовленість сторін, спрямована на встановлення , зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Згідно ст.627 ЦК України, відповідно до ст.6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Стаття 628 ЦК України передбачає, що зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Відповідно до ст.629 ЦК України договір є обов`язковим для виконання сторонами.

Аналогічні положення містяться в ч.ч.1,7 ст.193 ГК України, в яких визначено, що суб`єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов`язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов`язання відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться; до виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення ЦК України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом; не допускаються одностороння відмова від виконання зобов`язань, крім випадків, передбачених законом, а також відмова від виконання або відстрочка виконання з мотиву, що зобов`язання другої сторони за іншим договором не було виконано належним чином.

Згідно з частиною першою статті 712 Цивільного кодексу України, за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов`язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов`язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов`язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму.

Відповідно до частини другої статті 712 Цивільного кодексу України, до договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін.

У відповідності до ч.1 ст.510 ЦК України визначено, що сторонами у зобов`язанні є боржник і кредитор.

До виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, передбачених Господарським Кодексом України.

Як встановлено судом, між ТОВ «НАФТА ЮКРЕЙН» та АТ «Одеський Припортовий Завод» укладено договір №20/СН-4 від 14.01.2022, за умовами якого постачальник передає у власність покупця, а покупець приймає та оплачує товари на умовах викладених цим договором, кількість, якість, асортимент і технічні умови якого зазначені у специфікації, згідно з додатком 1, що складає невід`ємну частину цього договору.

На виконання наведених умов, сторонами Договору неодноразово протягом терміну його дії змінювалась ціна товару, зокрема, укладеними додатковими угодами №№1-14 до договору №20/СН-4 від 14.01.2022.

На виконання наведеного договору ТОВ «НАФТА ЮКРЕЙН» належним чином поставляло товар, про що також свідчить лист-відгук АТ «Одеський Припортовий Завод» вих. №5/5 від 15.02.2023, а останній сплачував вартість товару.

Зокрема, належним чином виконані позивачем поставки товару від 10.02.2023 та 18.02.2023, а саме відповідно до видаткових накладних та товарно-транспортних накладних за вказані дати ТОВ «НАФТА ЮКРЕЙН» поставило АТ «Одеський Припортовий Завод» дизельне паливо у кількості 41 600 л загальною вартістю 1 774 400,00 гривень.

Однак, в порушення умов Договору (з урахуванням відтермінуванням платежу на 90 календарних днів) Відповідач свої зобов`язання за договором належним чином не виконав, кошти за переданий товар у повному обсязі не сплатив, внаслідок чого у відповідача виникала заборгованість перед Позивачем в сумі 1 774 400 грн.

Так, судом встановлено наявність заборгованості відповідача за поставку товару у розмірі 1774 400грн., у зв`язку з чим позовна вимога позивача підлягає судом задоволенню повністю.

Крім того, позивачем заявлено позовні вимоги щодо стягнення з відповідача 412048,88грн пені.

Згідно з ч.2 ст.218 Господарського кодексу України, учасник господарських відносин відповідає за невиконання або неналежне виконання господарського зобов`язання чи порушення правил здійснення господарської діяльності, якщо не доведе, що ним вжито усіх залежних від нього заходів для недопущення господарського правопорушення. У разі якщо інше не передбачено законом або договором, суб`єкт господарювання за порушення господарського зобов`язання несе господарсько-правову відповідальність, якщо не доведе, що належне виконання зобов`язання виявилося неможливим внаслідок дії непереборної сили, тобто надзвичайних і невідворотних обставин за даних умов здійснення господарської діяльності.

Відповідно до ч.1 ст.230 Господарського кодексу України, штрафними санкціями в цьому Кодексі визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов`язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання зобов`язання. Водночас вимогами п.3 ч.1 ст.611 Цивільного кодексу України передбачено, що одним із наслідків порушення зобов`язання є сплата неустойки (штрафу, пені), а відповідно до вимог ч.2 ст.551 Цивільного кодексу України, якщо предметом неустойки є грошова сума, її розмір встановлюються договором або актом цивільного законодавства.

За правилами ч. 1 ст. 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання.

Відповідно до ч. 1 ст. 546 ЦК України виконання зобов`язання може забезпечуватися неустойкою, порукою, гарантією, заставою, притриманням, завдатком.

Відповідно до ст. 547 ЦК України правочин щодо забезпечення виконання зобов`язання вчиняється у письмовій формі. Правочин щодо забезпечення виконання зобов`язання, вчинений із недодержанням письмової форми, є нікчемним.

Відповідно до приписів ст.1 Закону України Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов`язань від 22.11.1996р. платники грошових коштів сплачують на користь одержувачів цих коштів за прострочку платежу пеню в розмірі, що встановлюється за згодою сторін.

Відповідно до п. 6.2. наведеного договору ПОКУПЕЦЬ за порушення обов`язку, визначеного у п. 3.2. цього Договору, за вимогою ПОСТАЧАЛЬНИКА зобов`язаний сплатити останньому пеню у розмірі подвійної облікової ставки НБУ від простроченої суми за кожен день прострочення встановленої Законом України від 22.11.96 р. «Щодо відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов`язань»

В зв`язку з порушенням відповідачем умов договору щодо оплати товару, відповідачу позивачем нарахована пеня в розмірі 412048,88грн.

Наданий позивачем розрахунок пені, на думку суду, здійснений належним чином, тому судом пеня у розмірі 412048,88грн. підлягають задоволенню у повному обсязі.

Крім того, позивачем заявлено позовні вимоги щодо стягнення з відповідача 35686,14грн. інфляційні витрати, 25422,97грн. 3% річних.

Згідно ст.625 зазначеного кодексу боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Враховуючи приписи законодавства, встановлення судом заборгованості відповідача та несвоєчасне погашення заборгованості, заявлені позивачем позовні вимоги щодо стягнення з відповідача 35686,14грн. інфляційні витрати та 25422,97грн. 3% річних, за неналежне виконання умов договору підлягають судом задоволенню в повній мірі.

Враховуючи приписи законодавства, встановлення судом заборгованості відповідача та несвоєчасне погашення заборгованості, заявлені позивачем позовні вимоги підлягають судом задоволенню в повній мірі.

При цьому суд дійшов висновку про відсутність підстав для зменшення пені, 3% річних та інфляційних втрат, оскільки пеня передбачена договором та не є завищеною, ставка процентів річних (3%) передбачена законом (ч.2 ст.625 ЦК України) та також не є завищеною, а інфляційна складова боргу не підлягає зменшенню на підставі ст.233 ГК України та ст.551 ЦК України, оскільки інфляційні нарахування на суму боргу, сплата яких передбачена ч.2 ст.625 ЦК України, не є штрафною санкцією, а виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення коштів внаслідок інфляційних процесів за весь час прострочення в їх сплаті.

Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 7.09.22 у справі №910/9911/21.

Станом на день розгляду справи, відповідач борг не сплатив, документів спростовуючих позовні вимоги не надав.

Відповідно до вимог ч.1 ст.73 ГПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Згідно ч.1 ст.74 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

У відповідності до ст.76 ГПК України належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Зі змісту ст.77 ГПК України вбачається, що обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Докази, одержані з порушенням закону, судом не приймаються.

Статтею 86 ГПК України встановлено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Частинами ч.ч.1, 2, 3 ст.13 ГПК України встановлено, що судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених цим Кодексом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом.

Принцип рівності сторін у процесі вимагає, щоб кожній стороні надавалася розумна можливість представляти справу в таких умовах, які не ставлять цю сторону у суттєво невигідне становище відносно другої сторони (п.87 Рішення Європейського суду з прав людини у справі "Салов проти України" від 06.09.2005р.).

У Рішенні Європейського суду з прав людини у справі "Надточий проти України" від 15.05.2008р. зазначено, що принцип рівності сторін передбачає, що кожна сторона повинна мати розумну можливість представляти свою сторону в умовах, які не ставлять її в суттєво менш сприятливе становище в порівнянні з опонентом.

Змагальність означає таку побудову судового процесу, яка дозволяє всім особам - учасникам певної справи відстоювати свої права та законні інтереси, свою позицію у справі.

Принцип змагальності є процесуальною гарантією всебічного, повного та об`єктивного з`ясування судом обставин справи, ухвалення законного, обґрунтованого і справедливого рішення у справі.

Враховуючи вищевикладене, суд задовольняє позовні вимоги позивача повністю.

Відповідно до приписів ст.129 ГПК України витрати по сплаті судового збору, за подання позову покладаються на відповідача.

Керуючись ст. ст. 73, 74, 79, 86, 129, 232, 233, 236-238, 240, 241 Господарського процесуального кодексу України, суд, -

В И Р І Ш И В:

1. Позовні вимоги задовольнити.

2. Стягнути з Акціонерного товариства «ОДЕСЬКИЙ ПРИПОРТОВИЙ ЗАВОД» (65481, Одеська обл., м. Южне, вул. Заводська, 3, ідентифікаційний код 00206539) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «НАФТА ЮКРЕЙН» (65006, м. Одеса, вул. Балківська, буд. 52, ідентифікаційний код 43506209), суму боргу за поставлений товар по договору у розмірі 1 774 400,00 гривень, пеню у розмірі 412 048,88 грн, 3% річних за користування чужими грошовими коштами у розмірі 25422,97 грн та інфляційні нарахування у розмірі 35 686,14 грн. та витрати по сплаті судового збору у розмірі 26970,70грн.

Відповідно до ст. 241 Господарського процесуального кодексу України рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя С.В. Літвінов