УХВАЛА

м. Київ

11.01.2024Справа № 910/14113/23
За позовом Приватного акціонерного товариства "ПРОСТО" до Приватного акціонерного товариства "Страхова компанія "УСГ" про стягнення 7908,64 грн.

Суддя Сташків Р.Б.

Без повідомлення (виклику) представників сторін

ВСТАНОВИВ:

На розгляд Господарського суду міста Києва передано указаний позов про стягнення з відповідача заборгованості з відшкодування матеріальної шкоди, заподіяної внаслідок ДТП, оскільки відповідач, як страховик винної в ДТП особи, всупереч вимогам Закону України "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" не відшкодував позивачу шкоду, завдану страхувальником Відповідача внаслідок ДТП, яка сталась 28.03.2023.

Ухвалою суду від 07.09.2023 відкрито провадження у справі №910/14113/23 за вищевказаними позовними вимогами, справа розглядається за правилами спрощеного позовного провадження.

22.09.2023 через відділ діловодства суду надійшло клопотання відповідача про залишення позовної заяви без руху, оскільки позивач звертаючись із позовом вказав назву відповідача - Приватне акціонерне товариство "Страхова компанія " Українська страхова група", тоді як вірною назвою є - Приватне акціонерне товариство "Страхова компанія "УСГ", що не відповідає вимогам п.2 ч.3 ст. 162 ГПК України.

Ухвалою суду від 25.09.2023 позовну заяву залишено без руху, встановлено строк для усунення недоліків позовної заяви - протягом п`яти днів з дня вручення даної ухвали шляхом надання суду письмового уточнення щодо назви відповідача.

26.09.2023 від відповідача надійшов відзив на позовну заяву із запереченнями щодо заявлених позовних вимог.

Після усунення недоліків позову, ухвалою суду від 04.10.2023 було продовжено розгляд справи.

28.12.2023 від позивача надійшла заява про закриття провадження у справі на підставі п. 2 ч. 1 ст. 231 Господарського процесуального кодексу України, оскільки відсутній предмет спору. Окрім того, позивач просить суд судові витрати покласти на відповідача відповідно до приписів ч. 3 ст.130 ГПК України, оскільки позивач не підтримує своїх позовних вимог внаслідок їх задоволення відповідачем після пред`явлення позову.

Крім того, 09.01.2024 позивачем було повідомлено суд про зміну його найменування з Приватного акціонерного товариства "ПРОСТО-страхування" на Приватне акціонерне товариство "ПРОСТО" на підтвердження чого надав виписку з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань та Статут.

Приймаючи до уваги вищевказане, новою назвою позивача є Приватне акціонерне товариство "ПРОСТО".

Розглянувши подану заяву про закриття провадження у справі та стягнення судових витрат суд дійшов такого висновку.

За приписами п. 2 ч. 1 ст. 231 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд закриває провадження у справі, якщо відсутній предмет спору.

Закриття провадження у справі це форма закінчення розгляду господарської справи без прийняття рішення у зв`язку з виявленням після відкриття провадження у справі обставин, з якими закон пов`язує неможливість судового розгляду справи.

Господарський суд закриває провадження у справі у зв`язку з відсутністю предмета спору, зокрема, у випадку припинення існування предмета спору (наприклад, сплата суми боргу, знищення спірного майна, скасування оспорюваного акта державного чи іншого органу тощо), якщо між сторонами у зв`язку з цим не залишилося неврегульованих питань. Закриття провадження у справі на підставі зазначеної норми Господарського процесуального кодексу України можливе в разі, коли предмет спору існував на момент виникнення останнього та припинив існування в процесі розгляду справи.

При цьому предмет спору - це об`єкт спірних правовідносин щодо якого виник спір між позивачем і відповідачем. Під предметом позову розуміється певна матеріально-правова вимога позивача до відповідача, стосовно якої позивач просить прийняти судове рішення.

В даному випадку, предметом спору є стягнення страхового відшкодування, яке було виплачено власнику автомобіля марки «Рено Кенго» у сумі 7908,64 грн.

Як вбачається з долученої позивачем до матеріалів справи платіжної інструкції, відповідач здійснив виплату страхового відшкодування 05.10.2023 у розмірі 7908,64 грн (платіжна інструкція №77063 від 05.10.2023).

Суб`єкти господарювання мають можливість самостійно регулювати свої відносини, діяти на власний розсуд, тому суд вважає за можливе закрити провадження у справі у зв`язку з відсутністю предмету спору, оскільки такий припинив існування в процесі розгляду справи.

Відповідно до частини 4 статті 231 Господарського процесуального кодексу України про закриття провадження у справі суд постановляє ухвалу, а також вирішує питання про розподіл між сторонами судових витрат, повернення судового збору з бюджету.

Згідно з частиною 1 статті 129 Господарського процесуального кодексу України судовий збір покладається: у спорах, що виникають при укладанні, зміні та розірванні договорів, - на сторону, яка безпідставно ухиляється від прийняття пропозицій іншої сторони, або на обидві сторони, якщо судом відхилено частину пропозицій кожної із сторін; у спорах, що виникають при виконанні договорів та з інших підстав, - на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Відповідно до частини 1 статті 130 Господарського процесуального кодексу України у разі укладення мирової угоди до прийняття рішення у справі судом першої інстанції, відмови позивача від позову, визнання позову відповідачем до початку розгляду справи по суті суд у відповідній ухвалі чи рішенні у порядку, встановленому законом, вирішує питання про повернення позивачу з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову, а в разі якщо домовленості про укладення мирової угоди, відмову позивача від позову або визнання позову відповідачем досягнуто сторонами за результатами проведення медіації - 60 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову.

Сплачена сума судового збору повертається за клопотанням особи, яка його сплатила за ухвалою суду в разі закриття (припинення) провадження у справі (крім випадків, якщо провадження у справі закрито у зв`язку з відмовою позивача від позову і така відмова визнана судом), у тому числі в апеляційній та касаційній інстанціях (п. 5 ч. 1 ст. 7 Закону України "Про судовий збір").

Водночас, відповідно до ч. 9 ст. 129 та ч. 3 ст. 130 Господарського процесуального кодексу України, якщо спір виник внаслідок неправильних дій сторони, суд має право покласти на таку сторону судові витрати повністю або частково незалежно від результатів вирішення спору. Якщо позивач не підтримує своїх вимог унаслідок задоволення їх відповідачем після пред`явлення позову, суд за заявою позивача присуджує стягнення понесених ним у справі витрат з відповідача.

Враховуючи, що відповідач оплатив заявлену до стягнення суму страхового відшкодування після звернення позивача з позовом до суду, тобто спір виник з його неправомірних дій, судовий збір відповідно до статей 129, 130 Господарського процесуального кодексу України підлягає стягненню з відповідача.

Крім того, позивач просить суд покласти на відповідача судові витрати на професійну правову допомогу у розмірі 6000 грн.

Відповідно до статті 126 Господарського процесуального кодексу України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.

За результатами розгляду справи витрати на професійну правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами.

Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу професійну правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката, визначається згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Частиною 3 статті 126 Господарського процесуального кодексу України унормовано, що для визначення розміру витрат на професійну правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Отже, якщо стороною буде документально доведено, що нею понесено витрати на правову допомогу, а саме: надано договір на правову допомогу, акт приймання-передачі наданих послуг, платіжні документи про оплату таких послуг, розрахунок таких витрат, то у суду відсутні підстави для відмови у стягненні таких витрат стороні, на користь якої ухвалено рішення.

Аналогічна правова позиція викладена в постановах Верховного Суду від 03.06.2020 у справі №211/1674/19, від 05.02.2020 у справі № 686/24197/16-ц, від 03.05.2018 у справі №372/1010/16-ц.

Позивач на підтвердження вказаних судових витрат додав до позовної заяви договір про надання правової допомоги №1 від 02.01.2022 (далі - договір), додаток №1 до договору, акт виконаних робіт до договору, платіжні інструкції №3093 від 02.06.2023 на суму 90000 грн, № 3112 від 05.06.2023 на суму 65000 грн, детальний опис робіт (наданих послуг) виконаних для надання правової допомоги від 30.06.2023, а також свідоцтво про право на зайняття адвокатською діяльністю КС №6423/10 від 15.02.2018, посвідчення адвоката, Синюк С.Л.

Відповідач заперечуючи щодо відшкодування заявлених позивачем витрат на правову допомогу у відзиві на позовну заяву зазначив, що заявлена позивачем сума витрат на правничу допомогу не є спів мірною до ціни позову, а спектр робіт проведений адвокатом є незначним та мінімальним.

Суд зазначає, що при визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін. Ті самі критерії застосовує Європейський суд з прав людини, присуджуючи судові витрат на підставі ст. 41 Конвенції. Зокрема, згідно з його практикою заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим (рішення у справі "East/West Alliance Limited" проти України", заява N 19336/04).

У рішенні Європейського суду з прав людини у справі "Лавентс проти Латвії" зазначено, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір.

Для включення всієї суми гонорару у відшкодування за рахунок іншої сторони має бути встановлено, що за цих обставин справи такі витрати позивача були необхідними, а розмір є розумний та виправданий. Тобто, суд зобов`язаний оцінити рівень адвокатських витрат, що мають бути присуджені з урахуванням того, чи були такі витрати понесені фактично, але й також - чи була їх сума обґрунтованою (така правова позиція викладена в постанові Верховного Суду від 15.09.2020 у справі № 904/5047/18).

Відповідно до правової позиції Верховного Суду, викладеної в додатковій постанові від 06.02.2020 у справі № 916/1830/19, підставою оплати наданої правничої допомоги клієнту за умовами договору є фактичне її надання, що має бути підтверджено належними та допустимими доказами, які б підтверджували і розкривали суть, внутрішню сторону наданих послуг, їх справжність, економічну вигоду й ділову мету. Без цього неможливо перевірити факт надання правової допомоги та встановити обґрунтованість і правомірність її оплати.

Судом було прийнято до уваги заперечення відповідача.

Приймаючи до уваги приписи частин 4, 5 статті 126 Господарського процесуального кодексу України та заперечення відповідача, суд дійшов висновку про те, що:

- дана справа розглядалась за правилами спрощеного позовного провадження, без призначення судового засідання, є малозначною та не складною;

- при розгляді даного спору не вчинялися дії щодо збирання додаткових матеріалів чи доказів;

- заявлена позивачем сума (6000 грн) витрат на професійну правничу допомогу не є співмірною із ціною позову (7908,64 грн).

У зв`язку із наведеним розмір заявлених позивачем витрат на правничу допомогу підлягає зменшенню до 3000 грн. Решта суми витрат на професійну правничу допомогу у розмірі 3000 грн позивачу не відшкодовуються та залишаються за ним.

З огляду на викладене, враховуючи закриття провадження у справі з підстав відсутності предмета спору (сплата страхового відшкодування відповідачем після звернення позивача із позовом до суду), суд дійшов висновку про відшкодування відповідачем понесених позивачем судових витрат на правничу допомогу у сумі 3000 грн та судового збору у розмірі 2684 грн.

Разом з цим, суд вважає за необхідне роз`яснити сторонам, що відповідно до частини 3 статті 231 Господарського процесуального кодексу України у разі закриття провадження у справі повторне звернення до суду із спору між тими самим сторонами, про той самий предмет і з тих самих підстав не допускається.

Враховуючи вищенаведене, керуючись статтями 129, 130, 231, 234 Господарського процесуального кодексу України, суд

УХВАЛИВ:

Закрити провадження у справі №910/14113/23.

Стягнути з Приватного акціонерного товариства "Страхова компанія "УСГ" (03038, м. Київ, вул. Івана Федорова, буд. 32-А, ідентифікаційний код 30859524) на користь Приватного акціонерного товариства "Просто" (04050, м. Київ, вул. Герцена, буд. 10; ідентифікаційний код 24745673) витрати на правничу допомогу у сумі 3000 (три тисячі) грн та судовий збір у сумі 2684 (дві тисячі шістсот вісімдесят чотири) грн.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання та може бути оскаржена в порядку та строк, встановлені ст.ст.254-257 ГПК України.

Ухвалу підписано 11.01.2024.

Суддя Р.Б. Сташків