ПІВНІЧНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"10" січня 2024 р. Справа№ 910/6705/23

Північний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Ходаківської І.П.

суддів: Владимиренко С.В.

Демидової А.М.

розглянувши у порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи матеріали апеляційної скарги

Товариства з обмеженою відповідальністю "МІСТІНДУСТРІЯ"

на ухвалу господарського суду міста Києва від 18.09.2023 (про зупинення провадження)

у справі № 910/6705/23 (суддя Літвінова М.Є.)

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "МІСТІНДУСТРІЯ"

до Акціонерного товариства "УКРТРАНСГАЗ"

про стягнення 4 314 103,60 грн

В С Т А Н О В И В :

В квітні 2023 року Товариство з обмеженою відповідальністю "МІСТІНДУСТРІЯ" (далі - ТОВ "МІСТІНДУСТРІЯ"; позивач) звернулось до господарського суду міста Києва з позовом до Акціонерного товариства "УКРТРАНСГАЗ" (далі - АТ "УКРТРАНСГАЗ"; відповідач) про стягнення 4 314 103,60 грн збитків, завданих неналежним виконанням умов договору № від 29.12.2022.

Ухвалою господарського суду міста Києва від 22.05.2023 прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі за правилами загального позовного провадження; підготовче засідання призначено на 26.06.2023.

Ухвалою господарського суду міста Києва від 26.06.2023 підготовче засідання відкладено на 17.07.2023.

Ухвалою господарського суду міста Києва від 17.07.2023 закрито підготовче провадження у справі та призначено її до розгляду по суті на 16.08.2023.

Ухвалою господарського суду міста Києва від 16.08.2023 оголошено перерву у розгляді справи до 11.09.2023.

Ухвалою господарського суду міста Києва від 11.09.2023 оголошено перерву у розгляді справи до 18.09.2023.

Ухвалою господарського суду міста Києва від 18.09.2023, яка є предметом апеляційного оскарження, суд постановив: повернутися на стадію підготовчого провадження; задовольнити заяву представника відповідача про зупинення провадження справі; зупинити провадження у справі № 910/6705/23 до набрання законної сили судового рішення у справі № 910/5880/23.

Постановляючи ухвалу суд дійшов висновку про наявність правових підстав для зупинення провадження у цій справі на підставі п. 5 ч. 1 ст. 227 ГПК України, оскільки встановлені фактичні обставини щодо виконання договору № від 29.12.2022 у справі № 910/5880/23, яка перебуває в апеляційному провадженні Північного апеляційного господарського суду, мають безпосереднє значення для розгляду даної справи № 910/6705/23. Також місцевий суд зазначив, що обставини щодо виконання умов договору 29.12.2022 № шляхом зобов`язання відповідача поставити товар позивачу, є преюдиційними для розгляду справи даної № 910/6705/23, оскільки впливають на встановлення обставин, на які посилається ТОВ "МІСТІНДУСТРІЯ" у позові щодо стягнення збитків у зв`язку із неналежним виконанням умов договору 29.12.2022 №, а тому розгляд даної справи є об`єктивно неможливим до розгляду справи №910/5880/23.

Не погодившись з ухвалою господарського суду міста Києва від 18.09.2023 у справі № 910/6705/23, ТОВ "МІСТІНДУСТРІЯ" звернулось до Північного апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить її скасувати в частині зупинення провадження у справі і направити справу до суду першої інстанції для продовження її розгляду по суті.

Підставою для скасування судового рішення позивач зазначає порушення норм процесуального права (ст. 3, ст.ст. 118, 119, ч. 3 ст. 195, ч. 2 ст. 232, ч. 6 ст. 233, ст. 234, ч. 1 ст. 236, ч. 9 ст. 240, п. 5 ч. 1 ст. 227 ГПК України).

Апеляційна скарга обґрунтована посиланням на те, що:

резолютивна частина оскаржуваної ухвали не відповідає резолютивній частині її повного тексту;

суд не має права зупиняти провадження у справі в порядку п. 5 ч. 1 ст. 227 ГПК України на стадії розгляду справи по суті;

клопотання відповідача про зупинення провадження у справі подано до суду поза межами процесуального строку, без клопотання про його поновлення та задоволено судом на третьому судовому засіданні розгляду справи по суті;

місцевий суд без об`єктивних причин повернувся на стадію підготовчого провадження;

місцевий суд зупинив провадження у справі за відсутності доказів об`єктивної неможливості її розгляду до вирішення справи № 910/5880/23.

У відзиві на апеляційну скаргу відповідач просить залишити її без задоволення, а оскаржувану судову ухвалу без змін, як законну і обґрунтовану.

Позивачем подані до суду апеляційної інстанції заперечення на відзив на апеляційну скаргу, які залучені до справи і враховані судом.

Також позивачем подано до суду апеляційної інстанції заяву про розподіл судових витрат на професійну правничу допомогу у суді апеляційної інстанції.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 04.12.2023 (судді Ходаківська І.П. - головуюча, Демидова А.М., Владимиренко С.В.) відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою позивача на ухвалу господарського суду міста Києва від 18.09.2023 у справі № 910/6705/23; розгляд апеляційної скарги постановлено здійснювати у порядку спрощеного провадження без повідомлення учасників справи (ст. 270 ГПК України).

Предметом апеляційного перегляду є ухвала суду першої інстанції, відповідно до якої суд повернувся на стадію підготовчого провадження і за клопотанням відповідача зупинив провадження у цій справі № 910/6705/23 до набрання законної сили судовим рішенням у справі № 910/5880/23.

Відповідно до частин першої та другої статті 2 ГПК України завданням господарського судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів, пов`язаних із здійсненням господарської діяльності, та розгляд інших справ, віднесених до юрисдикції господарського суду, з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав і законних інтересів фізичних та юридичних осіб, держави. Суд та учасники судового процесу зобов`язані керуватися завданням господарського судочинства, яке превалює над будь-якими іншими міркуваннями в судовому процесі.

Стаття 13 ГПК України встановлює, що судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених цим Кодексом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних з вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

Співставляючи стадії процесу доказування та стадії судового процесу, судова колегія враховує, що згідно із статтею 177 ГПК України завданнями підготовчого провадження є: 1) остаточне визначення предмета спору та характеру спірних правовідносин, позовних вимог та складу учасників судового процесу; 2) з`ясування заперечень проти позовних вимог; 3) визначення обставин справи, які підлягають встановленню, та зібрання відповідних доказів; 4) вирішення відводів; 5) визначення порядку розгляду справи; 6) вчинення інших дій з метою забезпечення правильного, своєчасного і безперешкодного розгляду справи по суті.

За змістом статей 181, 182 ГПК України для виконання завдання підготовчого провадження в кожній судовій справі, яка розглядається за правилами загального позовного провадження, проводиться підготовче засідання. Підготовче засідання проводиться судом з повідомленням учасників справи. У підготовчому засіданні суд, у тому числі, з`ясовує, чи надали сторони докази, на які вони посилаються у позові і відзиві, а також докази, витребувані судом чи причини їх неподання; вирішує питання про проведення огляду письмових, речових і електронних доказів у місці їх знаходження; вирішує питання про витребування додаткових доказів та визначає строки їх подання, вирішує питання про забезпечення доказів, якщо ці питання не були вирішені раніше; встановлює порядок з`ясування обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, та порядок дослідження доказів, якими вони обґрунтовуються під час розгляду справи по суті, про що зазначається в протоколі судового засідання; призначає справу до розгляду по суті, визначає дату, час і місце проведення судового засідання (декількох судових засідань - у разі складності справи) для розгляду справи по суті; здійснює інші дії, необхідні для забезпечення правильного і своєчасного розгляду справи по суті.

У главі 3 розділу ІІІ ГПК України закріплені положення, які встановлюють порядок реалізації принципу "диспозитивності господарського судочинства" у підготовчому засіданні. Він полягає в тому, що кожен учасник справи може довести певні обставини справи, подавши відповідні докази, надавши пояснення чи заперечення саме під час підготовчого провадження. Це зумовить чітко визначене загальне спрямування судового розгляду, окреслить коло питань, що підлягають розв`язанню на стадії судового розгляду та дозволить процесуально зекономити час розгляду справи. Такі висновки викладені у постановах Верховного Суду від 12.08.2021 у справі № 910/17567/19, від 09.11.2021 у справі № 913/20/21.

Відповідно до статті 194 ГПК України завданнями розгляду справи по суті є розгляд та вирішення спору на підставі зібраних у підготовчому провадженні матеріалів, а також розподіл судових витрат.

Тобто, вирішення спору на підставі матеріалів, які зібрані поза межами підготовчого провадження, не відповідає завданням, які визначені процесуальним законом для кожної стадії господарського процесу.

Стадія підготовчого провадження з огляду на її мету є не формальною, а реальною запорукою здійснення ефективного правосуддя на стадії розгляду справи по суті, тож належне та добросовісне ставлення до стадії підготовчого провадження як з боку суду, так і з боку всіх учасників справи, є таким, що у повній мірі відповідає засадам справедливого правосуддя та завданням господарського судочинства.

Прецедентна практика Європейського суду з прав людини виходить з того, що, реалізуючи пункт 1 статті 6 Конвенції Про захист прав людини і основоположних свобод щодо доступності правосуддя та справедливого судового розгляду, кожна держава-учасниця цієї Конвенції вправі встановлювати правила судової процедури, в тому числі й процесуальні заборони і обмеження, зміст яких - не допустити судовий процес у безладний рух.

Господарським процесуальним законодавством не врегульовано питання щодо повернення суду першої інстанції до стадії підготовчого провадження після його закриття.

Разом з тим Європейський суд зазначає, що не повинно бути занадто формального ставлення до передбачених законом вимог, так як доступ до правосуддя повинен бути не лише фактичним, але й реальним (Рішення Суду у справі Жоффре де ля Прадель проти Франції від 16 грудня 1992 року).

Верховний Суд в ухвалі від 22.06.2021 у справі № 923/525/20 зазначив про те, що місцевий господарський суд обґрунтовано дійшов висновку про можливість повернення до розгляду справи на стадію підготовчого провадження після його закриття, виходячи з фактів неотримання відповідачем копій ухвали від 09.06.2020 про відкриття провадження у справі, ухвали від 15.07.2020 про відкладення розгляду справи, ухвали від 11.08.2020 про закриття підготовчого провадження та призначення справи до судового розгляду по суті, які (ухвали) повернулися до господарського суду, що підтверджується наявними у справі доказами. При цьому господарськими судами було враховано клопотання відповідача про відновлення підготовчого провадження, яке (клопотання) обґрунтовується тим, що про судову справу відповідач дізнався тоді, коли підготовче провадження вже було закрито, що позбавило його можливості надати відзив на позовну заяву та скористатися іншими правами, наданими сторонам на стадії підготовчого провадження.

Тобто, суди першої інстанції за наявності певних обставин можуть повернутися до стадії вчинення тих чи інших процесуальних дій, які за загальним правилом можуть бути реалізовані лише на стадії підготовчого провадження, й після закриття підготовчого провадження.

Разом з тим такі обставини мають бути вагомими, оскільки можливість повернення до дій, що проводяться на стадії підготовчого провадження, з будь-яких підстав нівелює саме значення стадій господарського процесу: як підготовчого провадження, так і стадії розгляду справи по суті. Аналогічна правова позиція викладена Верховним Судом, зокрема, у постанові від 16.12.2021 у справі № 910/7103/21.

Колегія суддів враховує, що у судовому засіданні 17.07.2023, в якому господарський суд постановив ухвалу про закриття підготовчого провадження, були присутні як представники позивача (Тецька І.М., Уманець С.Г.), так і представник відповідача (Дудченко В.В.). Як слідує з протоколу судового засідання, будь-яких клопотань, у тому числі і про продовження стадії підготовчого провадження, вчинення певних процесуальних дій, відповідач 17.07.2023 не заявляв. Також в протоколі зазначено, що 13.07.2023 через відділ діловодства від позивача надійшло клопотання про долучення документів (копії рішення господарського суду міста Києва від 20.06.2023 у справі №910/5880/23), проти задоволення якого представник відповідача в судовому засіданні не заперечував. У протоколі не зафіксовано заперечень представників сторін щодо закриття підготовчого провадження.

За приписами статті 207 ГПК України, розглядаючи справу по суті, в судовому засіданні головуючий з`ясовує, чи мають учасники справи заяви чи клопотання, пов`язані з розглядом справи, які не були заявлені з поважних причин в підготовчому провадженні або в інший строк, визначений судом, та вирішує їх після заслуховування думки інших присутніх у судовому засіданні учасників справи. Суд залишає без розгляду заяви та клопотання, які без поважних причин не були заявлені в підготовчому провадженні або в інший строк, визначений судом.

Як вбачається з матеріалів справи, представник відповідача у судових засіданнях 16.08.2023, 11.09.2023 на стадії розгляду справи по суті клопотань про зупинення провадження у справі не заявляв.

Таке клопотання (в порядку п. 5 ч. 1 ст. 227 ГПК України) від відповідача надійшло до суду першої інстанції 18.09.2023 (т.3, а.с.131-133), тобто у день третього судового засідання розгляду справи по суті, поза встановленим судом строком для подання усіх заяв/клопотань (пункт 7 ухвали господарського суду міста Києва про відкриття провадження у цій справі від 22.05.2023).

Частиною третьою статті 195 ГПК України передбачено, що провадження у справі на стадії її розгляду по суті зупиняється тільки з підстав, встановлених пунктами 1-3-1 частини першої статті 227 та пунктом 1 частини першої статті 228 цього Кодексу.

Питання наслідків пропуску процесуальних строків та поновлення пропущеного процесуального строку врегульовані статтями 118, 119 ГПК України.

Вирішення питання щодо поновлення строку перебуває в межах дискреційних повноважень суду, який за заявою сторони, прокурора чи з своєї ініціативи може визнати причину пропуску встановленого законом процесуального строку поважною і відновити пропущений строк, крім випадків, передбачених ГПК України. Отже, вирішуючи це питання, суд, з урахуванням конкретних обставин справи, має оцінити на предмет поважності причини пропуску встановленого законом процесуального строку, і залежно від встановленого вирішити питання про поновлення або відмову у поновленні цього строку (наведену правову позицію викладено у постанові Верховного Суду від 09.10.2019 у справі № 910/22695/13).

Із правового контексту норм статей 118, 119 ГПК України можна дійти висновку, що законодавець не передбачив обов`язку суду автоматично відновлювати пропущений строк за наявності відповідного клопотання заявника, оскільки у кожному випадку суд має чітко визначити, з якої саме поважної причини такий строк було порушено скаржником, та чи підлягає він відновленню. Як свідчить правовий аналіз норм чинного процесуального законодавства, господарський суд може відновити пропущений процесуальний строк лише у виняткових випадках, тобто причини відновлення таких строків повинні бути не просто поважними, але й мати такий характер, не зважати на який було б несправедливим і таким, що суперечить загальним засадам законодавства (аналогічний правовий висновок сформульовано у постанові Верховного Суду від 30.07.2020 у справі № 910/15481/17).

Виходячи з наведеного, у випадку подання стороною заяви про зупинення провадження у справі на стадії її розгляду по суті у порядку п. 5 ч. 1 ст. 227 ГПК України (у випадку об`єктивної неможливості розгляду справи до вирішення іншої справи) наявні правові підстави для застосування статей 118, 119 та 207 ГПК України.

Відповідно до частини четвертої статті 13 ГПК України кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних з вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

З матеріалів справи вбачається, що відповідачем не заявлялось, а місцевим судом не вирішувалось питання поважності/неповажності пропуску відповідачем строку, встановленого ухвалою суду від 22.05.2023.

Колегія суддів враховує, що відповідачу з 24.04.2023 було відомо про розгляд господарським судом міста Києва справи № 910/5880/23.

Отже за час перебування справи, що переглядається, на стадії підготовчого провадження (з 22.05.2023 - 17.07.2023) відповідач не був позбавлений можливості подати заяву про зупинення провадження у цій справі № 910/6705/23 до вирішення справи №910/5880/23.

Таким чином, висновок суду першої інстанції про можливість повернення зі стадії розгляду справи по суті до стадії підготовчого провадження за відсутності поважних причин, які перешкодили своєчасному поданню відповідачем заяви про зупинення провадження у справі, не можна визнати обґрунтованим.

Щодо підстав для зупинення провадження у цій справі.

В оскаржуваній ухвалі суд обґрунтував необхідність зупинити провадження у цій справі до набрання законної сили судовим рішенням у справі № 910/5880/23 тим, що: встановлені фактичні обставини щодо виконання договору № від 29.12.2022 у справі №910/5880/23, яка перебуває в апеляційному провадженні Північного апеляційного господарського суду, мають безпосереднє значення для розгляду даної справи №910/6705/23; обставини щодо виконання умов договору 29.12.2022 № шляхом зобов`язання відповідача поставити товар позивачу, є преюдиційними для розгляду справи даної № 910/6705/23, оскільки впливають на встановлення обставин, на які посилається ТОВ "МІСТІНДУСТРІЯ" у позові щодо стягнення збитків у зв`язку із неналежним виконанням умов договору 29.12.2022 №, а тому розгляд даної справи є об`єктивно неможливим до розгляду справи №910/5880/23.

Відповідно до пункту 5 частини першої статті 227 ГПК України суд зобов`язаний зупинити провадження у справі у випадку, зокрема, об`єктивної неможливості розгляду цієї справи до вирішення іншої справи, що розглядається в порядку конституційного провадження, адміністративного, цивільного, господарського чи кримінального судочинства, - до набрання законної сили судовим рішенням в іншій справі; суд не може посилатися на об`єктивну неможливість розгляду справи у випадку, коли зібрані докази дозволяють встановити та оцінити обставини (факти), які є предметом судового розгляду.

Для вирішення питання про зупинення провадження у справі господарському суду потрібно у кожному випадку з`ясовувати: 1) як саме пов`язана справа, що розглядається господарським судом, зі справою, яка розглядається іншим судом; 2) чим саме обумовлюється неможливість розгляду справи до розгляду іншої справи іншим судом з метою забезпеченням сторонам розумних строків розгляду їх справ (постанови Верховного Суду від 25.02.2019 у справі № 910/15364/17, від 04.08.2021 у справі № 903/636/20, від 14.09.2022 у справі № 911/1977/21).

Верховний Суд зазначав, що, зважаючи на приписи частини четвертої, шостої статті 75 ГПК України, пов`язаною із цією справою є така інша справа, в якій інший суд встановлює обставини, що впливають чи можуть вплинути на подання та оцінку доказів у цій справі; в тому числі йдеться про факти, які мають преюдиціальне значення (постанова Верховного Суду від 06.09.2022 у справі № 904/4393/21).

Преюдиційність - це властивість фактів. Оцінка судами в інших справах законності чи незаконності певних дій особи в жодному разі не є преюдиційним фактом, і не є правовою позицією (правова позиція, викладена у постанові Верховного Суду від 11.11.2021 у справі №910/8482/18).

Водночас правова оцінка, надана судом певному факту при розгляді іншої справи, не є обов`язковою для господарського суду (частина сьома статті 75 ГПК України).

Верховним Судом у постановах від 02.07.2019 у справі №48/340, від 03.07.2018 у справі №917/1345/17, від 24.05.2018 у справі №922/2391/16 та від 17.02.2021 у справі №914/1257/18 визначено, що преюдиціальне значення мають лише встановлені судом обставини, тобто факти, а не правова їх оцінка. Преюдиційні факти істотно відрізняються від оцінки іншим судом обставин справи.

При цьому сама по собі взаємопов`язаність двох справ ще не свідчить про неможливість розгляду та ухвалення рішення у цій справі, а також саме по собі зазначення про неможливість розгляду цієї справи до розгляду іншої справи не може бути підставою для застосування пункту 5 частини першої статті 227 ГПК України.

Під неможливістю розгляду справи слід розуміти неможливість для господарського суду самостійно встановити обставини, які встановлюються іншим судом в іншій справі, - у зв`язку з непідвідомчістю або непідсудністю іншої справи цьому господарському суду, одночасністю розгляду двох пов`язаних між собою справ різними судами або з інших причин.

Метою зупинення провадження у справі до розгляду іншої справи є виявлення обставин, підстав, фактів тощо, які не можуть бути з`ясовані та встановлені в цьому процесі, але мають значення для справи, провадження в якій зупинено.

Вирішуючи питання щодо зупинення провадження у справі через неможливість її розгляду до вирішення іншої справи, суд повинен належним чином проаналізувати імовірні наслідки ухвалення судом рішення за результатом розгляду вказаної справи, їх взаємозв`язок зі спірними правовідносинами, що є предметом розгляду у цій справі, підставами позову (подібний висновок викладений, зокрема, у постанові Верховного Суду від 11.01.2023 у справі № 914/2930/21).

Колегія суддів дійшла висновку, оскаржувана ухвала місцевого суду постановлена з порушенням пункту 5 частини першої статті 227 ГПК України, оскільки не містить аргументованих та переконливих мотивів необхідності зупинення провадження у справі як щодо об`єктивної неможливості розгляду цієї справи до набрання законної сили судовим рішенням у справі №910/5880/23, так і щодо того, що зібрані у цій справі докази дійсно не дозволяють встановити та оцінити обставини (факти), які є предметом судового розгляду.

Крім того, відповідно до положень статті 2 ГПК України на господарське судочинство покладено обов`язок забезпечення розумності строків розгляду справ, а на сторони - неприпустимість зловживання процесуальними правами.

Розумність тривалості судового провадження оцінюється в залежності від обставин справи та з огляду на складність справи, поведінку сторін, предмет спору. Нездатність суду ефективно протидіяти недобросовісно створюваним учасниками справи перепонам для руху справи є порушенням частини 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (рішення Європейського суду з прав людини від 27.06.2000 у справі "Фридлендер проти Франції", рішення Європейського суду з прав людини від 08.11.2005 у справі "Смірнова проти України").

Роль національних судів полягає у швидкому та ефективному розгляді справ (рішення Європейського суду з прав людини від 30.11.2006 у справі "Красношапка проти України").

За таких обставин, суд першої інстанції дійшов помилкового висновку про наявність підстав для зупинення провадження у справі, що переглядається, та неправильно застосував положення пункту 5 частини першої статті 227 ГПК України.

Відповідно до частини першої статті 269 ГПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Водночас, частиною 4 цієї статті передбачено, що суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.

Відповідно до частини третьої статті 271 ГПК України у випадках скасування судом апеляційної інстанції ухвал про відмову у відкритті провадження у справі або заяви про відкриття справи про банкрутство, про повернення позовної заяви або заяви про відкриття справи про банкрутство, зупинення провадження у справі, закриття провадження у справі, про залишення позову без розгляду або залишення заяви у провадженні справи про банкрутство без розгляду справа (заява) передається на розгляд суду першої інстанції.

Відповідно до пункту 6 частини першої статті 275 ГПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати ухвалу, що перешкоджає подальшому провадженню у справі, і направити справу для продовження розгляду до суду першої інстанції.

Підставами для скасування ухвали суду, що перешкоджає подальшому провадженню у справі, і направлення справи для продовження розгляду до суду першої інстанції є порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права, які призвели до постановлення помилкової ухвали (пункт 4 частини першої статті 280 ГПК України).

З огляду на вищевикладене, ухвала господарського суду міста Києва від 18.09.2023 у справі № 910/6705/23 підлягає скасуванню з направленням справи для продовження її розгляду до господарського суду міста Києва.

Щодо відшкодування витрат позивача на професійну правничу допомогу, понесених у суді апеляційної інстанції.

Згідно зі статтею 123 ГПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать, зокрема, витрати на професійну правничу допомогу.

У частинах першій та другій статті 126 ГПК України зазначено, що витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. Ці витрати підлягають розподілу між сторонами за результатами розгляду справи разом з іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат, враховується зокрема: 1) розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу професійну правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката, визначається згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Для визначення розміру витрат на професійну правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги (частина третя статті 126 ГПК України).

Таким чином, за правилами статті 74 ГПК України розмір судових витрат на професійну правничу допомогу адвокатів, пов`язаних з підготовкою до розгляду справи у судовому засіданні, має бути відображений в детальному описі робіт (наданих послуг), має бути доведений та документально обґрунтований.

Водночас, за змістом частини четвертої статті 126 ГПК України розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, які підлягають розподілу між сторонами. Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами (частини п`ята та шоста статті 126 ГПК України).

Отже, у розумінні положень частини п`ятої статті 126 ГПК України зменшення суми судових витрат на професійну правничу допомогу, що підлягають розподілу, можливе виключно на підставі клопотання іншої сторони у разі, на її думку, недотримання вимог стосовно співмірності витрат із складністю відповідної роботи, її обсягом та часом, витраченим ним на виконання робіт. Суд, ураховуючи принципи диспозитивності та змагальності, не має права вирішувати питання про зменшення суми судових витрат на професійну правову допомогу, що підлягають розподілу, з власної ініціативи.

Така правова позиція наведена у постанові об`єднаної палати Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 03.10.2019 у справі № 922/445/19.

Розподіл судових витрат здійснюється відповідно до положень статті 129 ГПК України, у частині четвертій якої визначено, що інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, до яких, зокрема, відносяться і витрати на професійну правничу допомогу, покладаються: 1) у разі задоволення позову - на відповідача; 2) у разі відмови в позові - на позивача.

Відповідно до частини п`ятої статті 129 ГПК України під час вирішення питання про розподіл судових витрат суд враховує: 1) чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; 2) чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору, з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, у тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; 3) поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, безпідставне завищення позивачем позовних вимог тощо; 4) дії сторони щодо досудового вирішення спору та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялись

У частині восьмій статті 129 ГПК України встановлено, що розмір судових витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду, за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву.

Визначаючи суму відшкодування, суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, зважаючи на конкретні обставини справи та фінансовий стан обох сторін. Ті самі критерії застосовує ЄСПЛ, присуджуючи судові витрати на підставі статті 41 Конвенції. Зокрема, згідно з його практикою заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим (рішення у справі "East/West Alliance Limited" проти України").

У рішенні ЄСПЛ "Лавентс проти Латвії" від 28.11.2002 зазначено, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір.

Така ж правова позиція викладена у постанові об`єднаної палати Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 20.11.2020 у справі № 910/13071/19.

У заяві позивач, окрім судових витрат по сплаті судового збору, просить стягнути з відповідача на свою користь 21 600 грн витрат на професійну правничу допомогу у суді апеляційної інстанції, надану Адвокатським об`єднанням "Стоїк".

На підтвердження фактично понесених витрат на професійну правову допомогу у суді апеляційної інстанції у розмірі 21 600 грн позивач надав:

- копії договору про надання правової допомоги від 27.04.2023 та додаткової угоди до цього договору від 20.09.2023, укладених між ТОВ "МІСТІНДУСТРІЯ" та Адвокатським об`єднанням "Стоїк". Предметом цього договору, зокрема, є: надання юридичної допомоги з приводу підготовки та подання виконавцем апеляційної скарги, відзиву на апеляційну або касаційну скаргу, заперечень на відзив на апеляційну скаргу, письмових пояснень, інших заяв та клопотань у справі № 910/6705/23; підготовка та подання заперечень/пояснень на письмові пояснення, клопотання та інші процесуальні заяви відповідача; вартість однієї години роботи одного адвоката визначено у розмірі 3 600 грн;

- копію рахунку на оплату послуг за договором про надання правової допомоги від 27.04.2023 на суму 21 600 грн, виставленого Адвокатським об`єднанням "Стоїк";

- копію акта приймання передачі правничих послуг від 21.12.2023 за договором про надання правової допомоги від 27.04.2023, в якому сторонами підтверджено, що на виконання умов цього договору, виконавцем надано, а замовником прийнято правничі (адвокатські) послуги, а саме: підготовка та подання до Північного апеляційного господарського суду апеляційної скарги ТОВ "МІСТІНДУСТРІЯ" від 28.09.2023 на ухвалу господарського суду від 18.09.2023 в частині зупинення провадження у справі №910/6705/23 (на 22 арк.), витрачений час - 4 години, вартість - 14 400 грн; підготовка та подання до Північного апеляційного господарського суду заперечення ТОВ "МІСТІНДУСТРІЯ" від 20.12.2023 на відзив АТ "Укртрансгаз" від 18.12.2023 на апеляційну скаргу ТОВ "МІСТІНДУСТРІЯ" на ухвалу господарського суду від 18.09.2023 в частині зупинення провадження у справі № 910/6705/23 (на 8 арк.), витрачений час - 2 години, вартість - 7 200 грн.

- копію ордера серії АА № 1310193 від 30.05.2023, виданого на підставі договору про надання правової допомоги, адвокату Леськову В.П. на представництво інтересів ТОВ "МІСТІНДУСТРІЯ" у господарському суді міста Києва, Північному апеляційному господарському суді та Верховному Суді;

- копію свідоцтва про право на заняття адвокатською діяльністю № 306 від 29.04.2003, виданого гр. Леськову В.П.

Зазначені докази направлені іншому учаснику справи (відповідачу), що підтверджується долученим до матеріалів справи описом вкладення у цінний лист та фіскальним чеком Укрпошти.

Матеріали справи не містять доказів сплати позивачем вказаних витрат, однак відповідно до правових позицій Верховного Суду в постанові від 03.10.2019 у справі №922/445/19 витрати на надану професійну правничу допомогу, у разі підтвердження обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, підлягають розподілу за результатами розгляду справи незалежно від того, чи їх уже фактично сплачено стороною/третьою особою чи тільки має бути сплачено.

Дослідивши заяву позивача про відшкодування витрат на професійну правничу допомогу та додані до неї докази на підтвердження розміру таких витрат, перевіривши матеріали справи, колегія суддів встановила, що на виконання укладеного між сторонами договору адвокатом Леськовим В.П. надано позивачу правничу (правову) допомогу при розгляді справи № 910/6705/23 у суді апеляційної інстанції, адвокатом було підготовлено та направлено до суду апеляційної інстанції апеляційну скаргу та заперечення на відзив на апеляційну скаргу, в яких адвокат за результатами правового аналізу документів та судової практики навів переконливі аргументи, які визнано судом прийнятними під час апеляційного перегляду справи.

Учасник справи повинен деталізувати відповідний опис лише тією мірою, якою досягається його функціональне призначення - визначення розміру витрат на професійну правничу допомогу з метою розподілу судових витрат. Надмірний формалізм при оцінці такого опису на предмет його деталізації, за відсутності визначених процесуальним законом чітких критеріїв оцінки, може призвести до порушення принципу верховенства права.

Отже, позивачем згідно з вимогами статей 74, 126 ГПК України доведено обставини надання йому АО "Стоїк" професійної правничої допомоги під час розгляду справи № 910/6705/23 у суді апеляційної інстанції у заявленому розмірі.

При цьому колегія суддів враховує, що обов`язок доведення неспівмірності витрат в силу приписів частини п`ятої статті 126 ГПК України покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.

Відповідач не скористався своїм правом відповідно до статті 126 ГПК України та не подав до суду клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги.

Ураховуючи викладене та результати розгляду справи судом апеляційної інстанції, з огляду на фактичний обсяг послуг, наданих адвокатським об`єднанням позивачу відповідно до умов договору, співмірність суми витрат на професійну правничу допомогу із складністю справи, відповідність цієї суми критеріям реальності і розумності, а також доведеність розміру таких судових витрат, суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що подана позивачем заява про відшкодування витрат, пов`язаних з наданням професійної правничої допомоги у суді апеляційної інстанції, підлягає задоволенню, у зв`язку з чим витрати на професійну правничу допомогу підлягають стягненню з відповідача.

Щодо судового збору.

Відповідно до статті 282 ГПК України у постанові суду апеляційної інстанції повинен бути зазначений розподіл судових витрат, понесених у зв`язку з переглядом справи у суді апеляційної інстанції.

Частиною чотирнадцятою статті 129 ГПК України передбачено, що якщо суд апеляційної, касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

Ураховуючи, що в даному випадку справа направляється для продовження розгляду, розподіл судових витрат по сплаті судового збору судом апеляційної інстанції не здійснюється.

Керуючись ст.ст. 129, 269, 271, 275, 277, 281-284 ГПК України, Північний апеляційний господарський суд

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "МІСТІНДУСТРІЯ" задовольнити.

Ухвалу господарського суду міста Києва від 18.09.2023 у справі № 910/6705/23 скасувати.

Справу № 910/6705/23 передати до господарського суду міста Києва для продовження розгляду.

Стягнути з Акціонерного товариства "УКРТРАНСГАЗ" (01021, місто Київ, КЛОВСЬКИЙ УЗВІЗ, будинок 9/1, ) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "МІСТІНДУСТРІЯ" (03045, місто Київ, пров. Віто-Литовський, будинок 14, ) 21 600 (двадцять одна тисяча шістсот) грн 00 коп. витрат на професійну правничу допомогу у суді апеляційної інстанції.

Доручити суду першої інстанції видати відповідний наказ.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена до Верховного Суду у порядку та строк, передбачений ст.ст. 287-289 ГПК України.

Головуючий суддя І.П. Ходаківська

Судді С.В. Владимиренко

А.М. Демидова