ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ЧЕРКАСЬКОЇ ОБЛАСТІ
УХВАЛА

02 січня 2024 року Справа № 925/128/16

Господарський суд Черкаської області у складі головуючого судді Васяновича А.В.,

секретар судового засідання Ібрагімова Є.Р.,

за участі представників сторін:

від стягувача Тіщенко А.А. - адвокат,

від боржника представник не з`явився,

від Відділу примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у Черкаській області Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) - представник не з`явився,

розглянувши у відкритому судовому засіданні

скаргу дочірньої компанії Газ України Національної акціонерної

компанії Нафтогаз України

на дії Відділу примусового виконання рішень Управління

забезпечення примусового виконання рішень у Черкаській області

Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції

(м. Київ)

у справі

за позовом дочірньої компанії Газ України Національної акціонерної

компанії Нафтогаз України, м. Київ

до Уманського комунального підприємства Уманьтеплокомуненерго,

м. Умань, Черкаської області

про стягнення 105 786 грн. 74 коп.

ВСТАНОВИВ:

Рішенням Господарського суду Черкаської області від 19 квітня 2016 року позов задоволено частково. Провадження у справі №925/128/16 в частині вимог про стягнення з Уманського комунального підприємства Уманьтеплокомуненерго 11 655 грн. 61 коп. основного боргу припинено. Стягнуто з Уманського комунального підприємства Уманьтеплокомуненерго на користь дочірньої компанії Газ України Національної акціонерної компанії Нафтогаз України 15 025 грн. 40 коп. - основного боргу, 2 828 грн. 52 коп. 3% річних, 40 634 грн. 37 коп. інфляційних втрат, 24 442 грн. 35 коп. пені, 8 974 грн. 79 коп. штрафу та 1 553 грн. 48 коп. витрат на сплату судового збору.

В решті вимог в позові відмовлено.

12 травня 2016 року на виконання вищезазначеного рішення Господарським судом Черкаської області було видано відповідний наказ.

21 грудня 2023 року до Господарського суду Черкаської області від дочірньої компанії Газ України Національної акціонерної компанії Нафтогаз України надійшла скарга на дії Відділу примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у Черкаській області Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ), в якій скаржник просить суд:

постанову про закінчення виконавчого провадження від 10 грудня 2018 року з примусового виконання наказу Господарського суду Черкаської області від 12 травня 2016 року №925/128/16 скасувати;

зобов`язати державного виконавця Відділу примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у Черкаській області Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) усунути порушення прав стягувача - ДК Газ України НАК Нафтогаз України у виконавчому провадженні ВП № 51544675 та провести виконавчі дії

в порядку виконавчого провадження у строки, встановлені Законом України Про виконавче провадження.

Крім того скаржник просив суд поновити строк оскарження постанови про закінчення виконавчого провадження від 10 грудня 2018 року №51544675 винесену при примусовому виконанні наказу Господарського суду Черкаської області від 12 травня 2016 року № 925/128/16.

Оскільки скаргу подано стягувачем в межах строку, встановленого 341 ГПК України, ухвалою Господарського суду Черкаської області від 22 грудня 2023 року розгляд скарги дочірньої компанії Газ України Національної акціонерної компанії Нафтогаз України на бездіяльність Відділу примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у Черкаській області Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) призначено в судовому засіданні на 11 год. 30 хв. 02 січня 2024 року.

Представники боржника та державної виконавчої служби в судове засідання не з`явилися, про дату, час і місце проведення судового засідання повідомлені належним чином, що підтверджується довідкою про доставлення електронного листа сформованої у комп`ютерній програмі Діловодство спеціалізованого суду.

Представник стягувача в судовому засіданні вимоги викладені у скарзі підтримав та просив суд скаргу задовольнити.

В обґрунтування своєї скарги стягувач зазначає, що постанова про закінчення виконавчого провадження від 10 грудня 2018 року прийнята державним виконавцем безпідставно та з порушенням приписів п. 9 ч. 1 ст. 39 Закону України Про виконавче провадження.

Доказів виконання судового рішення та сплати боргу матеріали виконавчого провадження не містять.

В зв`язку з чим стягувач просить суд постанову про закінчення виконавчого провадження від 10 грудня 2018 року скасувати та зобов`язати державного виконавця провести виконавчі дії в порядку встановленому Законом України Про виконавче провадження.

Розглянувши скаргу, заслухавши пояснення представника стягувача, а також дослідивши матеріали справи, судом враховано наступне:

Згідно ч.ч. 1, 2 ст. 1291 Конституції України суд ухвалює рішення іменем України. Судове рішення є обов`язковим до виконання.

Держава забезпечує виконання судового рішення у визначеному законом порядку.

Відповідно до ст. 326 ГПК України судові рішення, що набрали законної сили, є обов`язковими на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, - і за її межами.

Невиконання судового рішення є підставою для відповідальності, встановленої законом.

У рішенні Горнсбі проти Греції (§ 40) ЄСПЛ наголосив, що відповідно до усталеного прецедентного права пункт 1 статті 6 Конвенції гарантує кожному право на звернення до суду або арбітражу з позовом стосовно будь-яких його цивільних прав та обов`язків. Таким чином, ця стаття проголошує право на суд, одним з аспектів якого є право на доступ, тобто право подати позов з приводу цивільно-правових питань до суду. Однак це право було б ілюзорним, якби правова система Договірної держави допускала, щоб остаточне судове рішення, яке має обов`язкову силу, не виконувалося на шкоду одній із сторін. Важко собі навіть уявити, щоб стаття 6 детально описувала процесуальні гарантії, які надаються сторонам у спорі, - а саме: справедливий, публічний і швидкий розгляд, і водночас не передбачала виконання судових рішень. Якщо вбачати у статті 6 тільки проголошення доступу до судового органу та права на судове провадження, то це могло б породжувати ситуації, що суперечать принципу верховенства права, який Договірні держави зобов`язалися поважати, ратифікуючи Конвенцію. Отже, для цілей статті 6 Конвенції виконання рішення, ухваленого будь-яким судом, має розцінюватися як складова частина судового розгляду.

У справі Глоба проти України (заява № 15729/07, §§ 26, 27) ЄСПЛ зазначає, що саме на державу покладається обов`язок вжиття у межах її компетенції усіх необхідних кроків для того, щоб виконати остаточне рішення суду та, діючи таким чином, забезпечити ефективне залучення усього її апарату. Не зробивши цього, вона не виконає вимоги, що містяться у пункті 1 статті 6 Конвенції. Насамкінець, Суд повторює, що сама природа виконавчого провадження вимагає оперативності. Суд також повторює, що пункт 1 статті 6 Конвенції, inter alia, захищає виконання остаточних судових рішень, які у державах, що визнали верховенство права, не можуть залишатися невиконаними на шкоду одній зі сторін. Відповідно виконанню судового рішення не можна перешкоджати, відмовляти у виконанні або надмірно його затримувати. Держава зобов`язана організувати систему виконання судовихрішень, яка буде ефективною як за законодавством, так і на практиці (див. також рішення від 07.06.2005 у справі Фуклев проти України, заява № 71186/01, §84).

Таким чином, установлена обов`язковість судового рішення, яке набрало законної сили, не дозволяє ставити його виконання в залежність від волі боржника або будь-яких інших осіб, зокрема виконавця, на вчинення чи невчинення дій щодо його виконання, оскільки це б нівелювало значення самого права звернення до суду як засобу захисту та забезпечення реального відновлення порушених прав та інтересів. Схожі правові висновки КГС ВС виклав у пункті 13 постанови від 30.08.2018 у справі №916/4106/14 та підпункті 8.12 постанови від 25.09.2020 у справі № 924/315/17.

З матеріалів справи вбачається, що на виконанні у Відділі примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у Черкаській області Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) перебував наказ Господарського суду Черкаської області від 12 травня 2016 року зі справи №925/128/16 про стягнення з Уманського комунального підприємства Уманьтеплокомуненерго на користь Дочірньої компанії Газ України Національної акціонерної компанії Нафтогаз України - 15 025 грн. 40 коп. - основного боргу, 2 828 грн. 52 коп. 3% річних, 40 634 грн. 37 коп. інфляційних втрат, 24 442 грн. 35 коп. пені, 8 974 грн. 79 коп. штрафу та 1 553 грн. 48 коп. витрат на сплату судового збору.

Зокрема, 15 грудня 2023 року стягувачем було отримано лист Відділу примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у Черкаській області Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) від 04 грудня 2023 року № 62358/7.1-23/вх.60728/7-23 , до якого було додано відповідь від 23 серпня 2023 року.

В свою чергу у своїй відповіді від 23 серпня 2023 року Відділ примусового виконання рішень вказує, що перевіркою автоматизованої системи виконавчого провадження ВП-архів встановлено, що на виконанні у Відділі перебувало виконавче провадження №51544675 з примусового виконання наказу №925/128/16, виданого 12 травня 2016 року Господарським судом Черкаської області, про стягнення з Уманського комунального підприємства Уманьтеплокомуненерго на користь Дочірньої компанії Газ України Національної акціонерної компанії Нафтогаз України 15 025,40 грн. боргу, 2 828,52 грн. 3% річних, 40 634,37 грн. інфляційних втрат, 24 442,35 грн. пені, 8 974,79 грн. штрафу та 1 553,48 грн. судового збору, а всього 93 458,91 грн.

10 грудня 2018 року державним виконавцем, керуючись п.9 ч. 1 ст. 39 Закону України Про виконавче провадження, винесено постанову про закінчення виконавчого провадження №51544675, у зв`язку з фактичним виконанням в повному обсязі рішення згідно з виконавчим документом.

Також у вказаній відповіді було зазначено, що матеріали виконавчого провадження №51544675 станом на 23 серпня 2023 року знищено, надати копії матеріалів виконавчого провадження немає можливості.

Згідно п. 9 ч. 1 ст. 39 Закону України Про виконавче провадження виконавче провадження підлягає закінченню у разі фактичного виконання в повному обсязі рішення згідно з виконавчим документом.

Відповідно до ч. 3 ст. 39 Закону України Про виконавче провадження у випадках, передбачених пунктами 1 - 3, 5 - 7, 9 - 12, 14 - 18, 191 частини першої цієї статті, виконавчий документ надсилається разом із постановою про закінчення виконавчого провадження до суду або іншого органу (посадовій особі), який його видав.

Відповідно до ч. 1 ст. 74 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Згідно ст. 79 ГПК України наявність обставини, на яку сторона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, вважається доведеною, якщо докази, надані на підтвердження такої обставини, є більш вірогідними, ніж докази, надані на її спростування.

Питання про вірогідність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Під час розгляду судом скарги, боржник та Відділ примусового виконання рішень не надали суду доказів, що підтверджують повне та фактичне виконання судового рішення. Доводи стягувача не спростували, своїх заперечень суду не надали.

За таких обставин суд визнає скаргу обґрунтованою.

Згідно ст. 343 ГПК України за результатами розгляду скарги суд постановляє ухвалу.

У разі встановлення обґрунтованості скарги суд визнає оскаржувані рішення, дії чи бездіяльність неправомірними і зобов`язує державного виконавця або іншу посадову особу органу державної виконавчої служби, приватного виконавця усунути порушення (поновити порушене право заявника).

Якщо оскаржувані рішення, дії чи бездіяльність були прийняті або вчинені відповідно до закону, в межах повноважень державного виконавця або іншої посадової особи органу державної виконавчої служби, приватного виконавця і право заявника не було порушено, суд постановляє ухвалу про відмову в задоволенні скарги.

Водночас судом враховано, що Велика Палата Верховного Суду своєю постановою від 16 листопада 2022 року зі справи №910/7310/20 відступила від висновків КГС ВС про застосування частини другої статті 343 ГПК України, викладених у постановах від 21.05.2021 у справі № 905/64/15, від 25.06.2021 у справі № 905/2214/14-908/5734/14, від 25.06.2021 у справі № 25/7, від 30.06.2021 у справі № 905/2190/14, від 15.07.2021 у справі № 924/408/19, від 24.11.2021 у справі № 908/3994/14, від 11.04.2022 у справі № 916/3143/19 та від 04.08.2022 у справі № 910/11419/20, а також висновків КЦС ВС про застосування аналогічних положень частини другої статті 451 ЦПК України, викладених у постанові від 23.02.2022 у справі № 1005/7141/2012, про те, що суд не наділений повноваженнями на скасування рішень органів державної виконавчої служби / приватних виконавців.

Керуючись, ст.ст. 234, 343 ГПК України, суд

УХВАЛИВ:

1. Скаргу дочірньої компанії Газ України Національної акціонерної компанії Нафтогаз України на бездіяльність Відділу примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у Черкаській області Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) - задовольнити.

2. Постанову про закінчення виконавчого провадження від 10 грудня 2018 року з примусового виконання наказу Господарського суду Черкаської області від 12 травня 2016 року №925/128/16 скасувати.

3. Зобов`язати державного виконавця Відділу примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у Черкаській області Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) усунути порушення прав стягувача - ДК Газ України НАК Нафтогаз України у виконавчому провадженні ВП №51544675 та провести виконавчі дії в порядку виконавчого провадження у строки, встановлені Законом України Про виконавче провадження.

4. Копію ухвали надіслати сторонам та Відділу примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у Черкаській області Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ).

Ухвала набирає законної сили в порядку визначеному ст. 235 ГПК України та може бути оскаржена до Північного апеляційного господарського суду в порядку та строки, визначені ст.ст. 255-257 ГПК України.

Суддя А.В.Васянович