ПІВНІЧНО-ЗАХІДНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09 січня 2024 року Справа № 903/999/21 (161/8063/23)

Північно-західний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючий суддя Павлюк І.Ю., суддя Юрчук М.І. , суддя Грязнов В.В.

секретар судового засідання Соколовська О.В.

за участю представників:

позивача - не з`явився

відповідача - адвокат Хомич Р.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_1 (вх. 4769/23 від 24.10.2023) на рішення Господарського суду Волинської області від 29.09.2023 у справі №903/999/21 (161/8063/23) (ухвалене суддею О.Г. Слободян)

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Фінансова компанія "Європейська агенція з повернення боргів"

до відповідача: ОСОБА_1

про стягнення 159 782 грн 99коп

в межах розгляду справи №903/999/21

про неплатоспроможність

за заявою боржника фізичної особи ОСОБА_1

ВСТАНОВИВ:

Рішенням Господарського суду Волинської області від 29.09.2023 у справі №903/999/21 (161/8063/23) позов задоволений повністю.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Фінансова компанія "Європейська агенція з повернення боргів" 159 782 грн 99 коп (в тому числі: за Договором надання позики № /5 від 25.10.2021 в розмірі 82897,99 грн, з яких: 10250 грн - сума заборгованості за основною сумою боргу, 72647,99 грн - сума заборгованості за відсотками; за Договором про надання фінансового кредиту № 02612-09/2021 від 05.09.2021 в розмірі 37 410 грн, з яких: 12 000 грн - сума заборгованості за основною сумою боргу, 25410 грн - сума заборгованості за відсотками; за Договором про надання фінансового кредиту №/729629 від 12.09.2021 в розмірі 39475 грн, з яких: 10000 грн. - сума заборгованості за основною сумою боргу, 29 475 грн - сума заборгованості за відсотками), а також 2684 грн витрат по сплаті судового збору.

Вказане рішення мотивоване тим, що відповідач - ОСОБА_1 взяті на себе зобов`язання за Договором надання позики №/5 від 25.10.2021, за Договором про надання фінансового кредиту №02612-09/2021 від 05.09.2021, за Договором про надання фінансового кредиту №/729629 від 12.09.2021 належним чином не виконала. На день розгляду спору загальна заборгованість відповідача становить 159 782,99 грн, не погашена та не оспорена відповідачем, підтверджена матеріалами справи та є підставною.

Не погоджуючись із ухваленим рішенням, ОСОБА_1 звернулася до суду із апеляційною скаргою, в якій просить скасувати рішення господарського суду Волинської області від 29.09.2023 про стягнення коштів з ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Фінансова компанія "Європейська агенція з повернення боргів" та постановити нове рішення про відмову у задоволенні позовних вимог ТОВ "ФК "Європейська агенція з повернення боргів" у повному обсязі. Судовий збір стягнути з позивача.

Обґрунтовуючи доводи апеляційної скарги, скаржник зазначає:

- при зверненні до Господарського суду Волинської області із заявою про відкриття провадження у справі про неплатоспроможність, скаржником були заявлені такі кредитори як: ТОВ "Фінансова компанія" Європейська агенція з повернення боргів", ТОВ "ІНФІНАНС", ТОВ "ФК" "ІНВЕСТРУМ", які не заявили своїх грошових вимог до ОСОБА_1 , проте провадження у справі про неплатоспроможність є відкритим;

- ухвалою Господарського суду Волинської області від 02.06.2022 у справі №903/999/21 було затверджено план реструктуризації боргів боржника - ОСОБА_1 . Як вбачається з ухвали, судом було визнано вимоги двох кредиторів: Акціонерне товариство "Перший український міжнародний банк" та Акціонерне товариство "Таскомбанк";

- в даному випадку кредитор - ТОВ "Фінансова компанія "Європейська агенція з повернення боргів" мало б звернутися до суду із заявою з грошовими вимогами до боржника, а не з позовною заявою, оскільки за результатом винесеного рішення позивач - ТОВ "Фінансова компанія "Європейська агенція з повернення боргів" не набуде статусу кредитора у справі про неплатоспроможність, такі вимоги не будуть визнані в судовому порядку, та не будуть внесені до реєстру вимог кредиторів ОСОБА_1 . Відповідно, розгляд позовних вимог слід розцінювати як відсутність предмету спору у справі про неплатоспроможність ОСОБА_1 ;

- зважаючи на відкриття 20.12.2021 провадження у справі про банкрутство ОСОБА_1 , предметом даного позову є конкурсні вимоги, а тому обраний позивачем спосіб захисту своїх порушених прав шляхом стягнення заборгованості та відповідних нарахувань не призведе до їх відновлення. Відповідно позивач вправі подати заяву про визнання кредиторських вимог до боржника - ОСОБА_1 в порядку, передбаченому ст. 45 Кодексу України з процедур банкрутства. Отже, враховуючи вищенаведене, обраний позивачем у даній справі спосіб захисту не може забезпечити і гарантувати йому відновлення порушеного права, а тому не спроможний надати ефективний захист його прав; як наслідок - підстави для задоволення позовних вимог відсутні, відповідно рішення Господарського суду Волинської області від 29.09.2023 підлягає скасуванню.

Листом суду апеляційної інстанції від 25.10.2023 матеріали справи витребовувалися з Господарського суду Волинської області.

02.11.2023 матеріали справи №903/999/21 (161/8063/23) надійшли на адресу суду апеляційної інстанції.

Ухвалою Північно-західного апеляційного господарського суду від 06.11.2023 апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Господарського суду Волинської області від 29.09.2023 у справі №903/999/21 (161/8063/23) залишено без руху. Запропоновано скаржнику усунути встановлені при поданні апеляційної скарги недоліки протягом 10 днів з дня вручення даної ухвали та надати Північно-західному апеляційному господарському суду належні докази сплати 4026,00 грн судового збору за подання апеляційної скарги та докази надіслання копії апеляційної скарги з доданими до неї документами з описом вкладення позивачу.

21.11.2023 на адресу суду від ОСОБА_1 надійшла заява про усунення недоліків апеляційної скарги, до якої долучено докази сплати судового збору та докази направлення апеляційної скарги іншій стороні.

Ухвалою Північно-західного апеляційного господарського суду від 27.11.2023 відкрите апеляційне провадження за апеляційною скаргою ОСОБА_1 (вх. 4769/23 від 24.10.2023) на рішення Господарського суду Волинської області від 29.09.2023 у справі №903/999/21 (161/8063/23). Розгляд апеляційної скарги призначений на 09.01.2024 об 10:30год.

В судовому засіданні представник скаржника підтримав доводи апеляційної скарги з підстав, вкладених у ній.

В судове засідання представник позивача наданим їм процесуальним правом не скористався та в судове засідання 09.01.2024 не з`явився, своїх повноважних представників не направив.

Враховуючи положення ч. 12 ст. 270 ГПК України, відповідно до яких неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи, судова колегія вважає за можливе розглянути подану апеляційну скаргу за відсутністю позивача у справі.

Судова колегія, беручи до уваги межі перегляду справи у апеляційній інстанції, обговоривши доводи апеляційної скарги, проаналізувавши на підставі фактичних обставин справи застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права при прийняття оскаржуваного рішення суду, зазначає наступне.

Судом встановлено, що на підставі заявки-анкети на отримання кредиту №3868985 від 25.10.2021 між ТОВ "Інфінанс" та ОСОБА_1 було укладено Договір позики №/5 від 25.10.2021.

Даний договір позики підписано шляхом підписання Акцепту оферти від 25.10.2021 на укладення Договору надання позики, в тому числі на умовах фінансового кредиту №/5 від 25.10.2021 та отримання кредиту згідно Заявки - анкети №3868985 від 25.10.2021 та надано згоду на використання при укладенні цього правочину одноразового ідентифікатора, в якості аналога власноручного підпису Позичальника.

Згідно Договору позики розмір кредиту - 10 250,00 грн, строк користування кредитом - 30 календарних днів, мета отримання кредиту - для задоволення власних потреб; процентна ставка - 638,75 річних (1,75% в день на період дії акційної пропозиції); тип процентної ставки - фіксована; загальні витрати за кредитоим 4305,00 грн; орієнтовна вартість кредиту для споживача - 14555,00 грн; реальна річна процентна ставка, відсотків річних - 7025,94%.

Графік платежів представлений у форматі Додатку №1 до Договору, що є його невід`ємною частиною. Всі інші умови викладені у Правилах, з якими боржник ознайомився до укладення Договору, та які є невід`ємною частиною Договору (Оферти та Акцепту Оферти).

Відповідач умови договору позики належним чином не виконувала.

24.11.2022 між ТОВ "Інфінанс" (Клієнт) та ТОВ "Фінансова компанія "Європейська агенція з повернення боргів" (далі - ТОВ "ФК "ЄАПБ", Фактор) укладено Договір факторингу №24/11-22 (далі - Договір факторингу), у відповідності до умов якого ТОВ "Інфінанс" передає (відступає) ТОВ "ФК "ЄАПБ" за плату належні йому Права Вимоги, а ТОВ "ФК "ЄАПБ" приймає належні ТОВ "Інфінанс" Права Вимоги до Боржників, вказаними у Реєстрі боржників.

Згідно п. 1.1. Договору факторингу, Фактор зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження Клієнта (ціна продажу) за плату, а Клієнт відступити Факторові Право грошової Вимоги, строк виконання зобов`язань за якою настав або виникне в майбутньому до третіх осіб -Боржників, включаючи суму основного зобов`язання (кредиту), плату за кредитом (плату за управління кредитом, плату за процентною ставкою), пеню за порушення грошових зобов`язань та інші платежі, право на одержання яких належить Клієнту.

Згідно п. 1.2 Договору факторингу Сторони погодили, що перехід від Клієнта до Фактора Прав вимоги Заборгованості до Боржників відбувається в момент підписання Сторонами Акту прийому- передачі Реєстру Боржників згідно Додатку №2, після чого Фактор стає кредитором по відношенню до Боржників стосовно Заборгованостей та набуває відповідні Права Вимоги. Підписаний Сторонами та скріплений їх печатками Акт прийому-передачі Реєстру Боржників - підтверджує факт переходу від Клієнта до Фактора Прав Вимоги Заборгованості та є невід`ємною частиною цього Договору.

Відповідно до п.1.3. Договору факторингу, ТОВ "Інфінанс" зобов`язується протягом 10 (десяти) робочих днів з дати відступлення права вимоги за договором позики ТОВ "ФК "ЄАПБ", повідомити Боржників про відступлення права вимоги та про передачу їх персональних даних ТОВ "ФК "ЄАПБ", надати інформацію передбачену чинним законодавством про ТОВ "ФК "ЄАПБ", у спосіб, передбачений договором про споживчий кредит та вимогами чинного законодавства.

Відповідно до п. 2.1.7. Договору факторингу на день укладення цього Договору Право Вимоги, яке відступається за цим Договором, не перебуває в заставі, дійсно має місце заборгованість Боржників перед Клієнтом, заборгованість виникла на законних підставах (незалежно від наявності факту прострочки зобов`язань з боку Боржників, але за наявності законних підстав для стягнення заборгованості), та не погашена, не прощена, не стягнена, а права вимоги повернення заборгованості по Боржникам не відступлені Клієнтом третім особам, Клієнтом не укладено угод про заміну зобов`язань по поверненню такої заборгованості іншими зобов`язаннями.

Згідно п. 3.9. Договору факторингу, у разі отримання коштів від Боржників, органів Державної виконавчої служби в рахунок погашення Заборгованості після дати підписання цього Договору, Клієнт зобов`язаний перерахувати ці кошти Фактору протягом 3 (трьох) банківських днів з дати їх отримання (включно), на рахунок Фактора, вказаний в розділі 10 даного Договору. При перерахуванні коштів Клієнт зобов`язаний надати розшифровку платежів у вигляді електронного листа, а саме, вказати наступні данні Боржників: прізвище, ім`я, по батькові, код номер облікової картки платника податків, № кредитного договору.

Договір факторингу підписаний сторонами та завірений їх печатками.

Згідно Акту прийому-передачі Реєстру Боржників за Договором Факторингу від 24.11.2022 відповідно до Реєстру боржників від 24.11.2022 до Договору факторингу №24/11-22 від 24.11.2022 ТОВ "ФК "ЄАПБ" набуло права грошової вимоги до відповідача в сумі 82897,99 грн, з яких: 10250 грн - сума заборгованості за основною сумою боргу; 72647,99 грн - сума заборгованості за відсотками.

Позивач зазначає, що всупереч умовам Договору позики, незважаючи на повідомлення про сплату боргу, відповідач не виконав свого зобов`язання. Після відступлення позивачу права грошової вимоги до відповідача останній не здійснив жодного платежу для погашення існуючої заборгованості ні на рахунки ТОВ "ФК "ЄАПБ", ні на рахунки попереднього кредитора. З моменту отримання права вимоги до відповідача, а саме з 24.11.2022 позивачем не здійснювалося нарахування штрафних санкцій.

Таким чином, ОСОБА_1 має непогашену заборгованість перед ТОВ "ФК "ЄАПБ" за Договором надання позики № 050968765/7 від 25.10.2021 у розмірі 82897,99 грн, з яких: 10250 грн - сума заборгованості за основною сумою боргу; 72647.99 грн - сума заборгованості за відсотками.

Також, 05.09.2021 між ТОВ "Фінансова компанія "Інвеструм" (далі - Товариство) та ОСОБА_1 (далі - Клієнт) було укладено Договір про надання фінансового кредиту №02612-09/2021.

Відповідно до п.п. 1.1 , 1.2, 1.3 Договору, Товариство надає Клієнту фінансовий кредит в розмірі 12000 грн на умовах строковості, зворотності, платності (далі - кредит), а Клієнт зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти за користування кредитом в порядку та на умовах, визначених цим Договором. Кредит надається строком на 30 днів, до 04.10.2021. За користування кредитом Клієнт сплачує Товариству 638,75% річних від суми кредиту в розрахунку 1,75% на добу.

Згідно з п. 2.5 Кредитного договору обчислення строку користування кредитом та нарахування процентів за цим Договором здійснюється за фактичну кількість календарних днів користування кредитом. При цьому проценти за користування кредитом нараховуються у відсотках від суми кредиту з першого дня надання кредиту Клієнту (перерахування грошових коштів на банківський рахунок, вказаний Клієнтом) до дня повного погашення заборгованості за кредитом (зарахування грошових коштів на поточний рахунок Товариство) включно. Нарахування і сплата процентів проводиться на залишок заборгованості за кредитом.

Відповідно до п. 1.7 Кредитного договору, невід`ємною частиною цього Договору є Правила надання коштів у позику, в тому числі і на умовах фінансового кредиту фінансового кредиту, які розміщені на сайтах Товариства.

Кредитний договір підписано електронним підписом Позичальника, відтвореним шляхом використання Позичальником одноразового ідентифікатора і був надісланий на номер моб.телефону Відповідача, про що свідчить п. 7 Кредитного договору, адреса, реквізити та підпис сторін.

Водночас, 21.09.2022 між ТОВ "ФК "ІНВЕСТРУМ" (Клієнт) та ТОВ "ФК "ЄАПБ" (Фактор) укладено Договір факторингу №2109202, у відповідності до умов якого ТОВ "ФК "ІНВЕСТРУМ" передає (відступає) ТОВ "ФК "ЄАПБ" за плату належні йому Права Вимоги, а ТОВ "ФК "ЄАПБ" приймає належні ТОВ "ФК "ІНВЕСТРУМ" Права Вимоги до Боржників, вказаними у Реєстрі боржників.

Згідно п. 1.1. Договору факторингу, Фактор зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження Клієнта (ціна продажу) за плату, а Клієнт відступити Факторові Право грошової Вимоги, строк виконання зобов`язань за якаю настав або виникне в майбутньому до третіх осіб -Боржників, включаючи суму основного зобов`язання (кредиту), плату за кредитом (плату за управління кредитом, плату за процентною ставкою), пеню за порушення грошових зобов`язань та інші платежі, право на одержання яких належить Клієнту.

Згідно п. 1.2 Договору факторингу Сторони погодили, що перехід від Клієнта до Фактора Прав вимоги Заборгованості до Боржників відбувається в момент підписання Сторонами Акту прийому- передачі Реєстру Боржників згідно Додатку №2, після чого Фактор стає кредитором по відношенню до Боржників стосовно Заборгованостей та набуває відповідні Права Вимоги. Підписаний Сторонами та скріплений їх печатками Акт прийому-передачі Реєстру Боржників - підтверджує факт переходу від Клієнта до Фактора Прав Вимоги Заборгованості та є невід`ємною частиною цього Договору.

Відповідно до п.1.3. Договору факторингу, ТОВ "Інфінанс" зобов`язується протягом 10 (десяти) робочих днів з дати відступлення права вимоги за договором позики ТОВ "ФК "ЄАПБ", повідомити Боржників про відступлення права вимоги та про передачу їх персональних даних ТОВ "ФК "ЄАПБ", надати інформацію передбачену чинним законодавством про ТОВ "ФК "ЄАПБ", у спосіб, передбачений договором про споживчий кредит та вимогами чинного законодавства.

Відповідно до п. 2.1.7. Договору факторингу на день укладення цього Договору Право Вимоги, яке відступається за цим Договором, не перебуває в заставі, дійсно має місце заборгованість Боржників перед Клієнтом, заборгованість виникла на законних підставах (незалежно від наявності факту прострочки зобов`язань з боку Боржників, але за наявності законних підстав для стягнення заборгованості), та не погашена, не прощена, не стягнена, а права вимоги повернення заборгованості по Боржникам не відступлені Клієнтом третім особам, Клієнтом не укладено угод про заміну зобов`язань по поверненню такої заборгованості іншими зобов`язаннями.

Договір факторингу підписаний сторонами та завірений їх печатками.

Відповідно до Реєстру боржників до Договору факторингу №21092022 від 21.09.2022 ТОВ "ФК "ЄАПБ" набуло права грошової вимоги до Відповідача в сумі 37410 грн, з яких: 12000 грн - сума заборгованості за основною сумою боргу; 25410 грн - сума заборгованості за відсотками.

В порушення умов Кредитного договору, незважаючи на повідомлення про сплату боргу, відповідач не виконав свого зобов`язання. Після відступлення позивачу права грошової вимоги до відповідача, останній не здійснив платежів для погашення існуючої заборгованості ні на рахунки ТОВ "ФК "ЄАПБ", ні на рахунки попереднього кредитора.

З моменту отримання права вимоги до відповідача, а саме з 21.09.2022 позивачем не здійснювалося нарахування жодних штрафних санкцій.

Таким чином, відповідач має заборгованість перед ТОВ "ФК "ЄАПБ" за договором про надання фінансового кредиту № 02612-09/2021 від 05.09.2021 на суму 37410 грн, з яких: 12000 грн - сума заборгованості за основною сумою боргу; 25410 грн - сума заборгованості за відсотками.

Крім того, 12.09.2021 між ТОВ "Кредитна установа "Європрейська кредитна група" (Товариство) та ОСОБА_1 (Клієнт) було укладено Договір про надання фінансового кредиту №/729629.

Згідно умов Договору Товариство надає Клієнту фінансовий кредит в межах суми 10000 грн на умовах строковості, зворотності, платності, а Клієнт зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти за корпистування кредитом у порядку та на умовах даного Договору. Кредит надається строком на 30 днів, до 11.10.2021. За користування кредитом Клієнт сплачує Товариству 821,25% річних від суми кредиту в розрахунку 2,25% на добу. Тип процентної ставки фіксована (п.1.1-1.3 Договору).

Згідно п.п. 1.4. п.1 Кредитного договору, Кредит надається Клієнту в безготівковій формі у національній валюті на реквізити платіжної банківської картки, вказаної Клієнтом.

Відповідно до п. 2.4 Кредитного договору обчислення строку користування кредитом та нарахування процентів за цим Договором здійснюється за фактичну кількість календарних днів користування кредитом. При цьому проценти за користування кредитом нараховуються у відсотках від суми кредиту з першого дня надання кредиту Клієнту (перерахування грошових коштів на банківський рахунок, вказаний Клієнтом) до дня повного погашення заборгованості за кредитом (зарахування грошових коштів на поточний рахунок Товариства) включно. Нарахування і сплата процентів проводиться на залишок заборгованості за кредитом.

Відповідно до п. 6.1 Кредитного договору, Цей Договір складений українською мовою, підписаний з використанням електронного підпису одноразовим ідентифікатором відповідно до Закону України "Про електронну комерцію".

Відповідно до п. 6.8 Кредитного договору, Підписанням цього Договору Клієнт підтверджує, що він ознайомлений, повністю розуміє, погоджується і зобов`язується неухильно дотримуватись Правил надання грошових коштів у позику, у тому числі на умовах фінансового кредиту Товариства.

Кредитний договір підписано електронним підписом позичальника, відтвореним шляхом використання Позичальником одноразового ідентифікатора.

Зобов`язання за договором про надання фінансового кредиту відповідач також не виконав.

12.08.2022 між ТОВ "Кредитною установою "Європейська кредитна група" (Клієнт) та ТОВ "ФК "ЄАПБ" (Фактор) укладено Договір факторингу №12082022, у відповідності до умов якого Клієнт передає (відступає) ТОВ "ФК "ЄАПБ" за плату належні йому Права Вимоги, а ТОВ "ФК "ЄАПБ" приймає належні Клієнту Права Вимоги до Боржників, вказаними у Реєстрі боржників .

Згідно п.1.1. Договору факторингу, Фактор зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження Клієнта (ціна продажу) за плату, а Клієнт відступити Факторові Право грошової Вимоги, строк виконання зобов`язань за якаю настав або виникне в майбутньому до третіх осіб -Боржників, включаючи суму основного зобов`язання (кредиту), плату за кредитом (плату за управління кредитом, плату за процентною ставкою), пеню за порушення грошових зобов`язань та інші платежі, право на одержання яких належить Клієнту.

Згідно п. 1.2 Договору факторингу сторони погодили, що перехід від Клієнта до Фактора Прав Вимоги Заборгованості до Боржників відбувається в момент підписання сторонами Акту прийому- передачі Реєстру Боржників згідно Додатку №2, після чого Фактор стає кредитором по відношенню до Боржників стосовно їх Заборгованостей та набуває відповідні Права Вимоги. Підписаний Сторонами та скріплений їх печатками Акт прийому-передачі Реєстру Боржників - підтверджує факт переходу від Клієнта до Фактора Прав Вимоги Заборгованості та є невід`ємною частиною цього Договору.

Відповідно до п.1.3. Договору факторингу, Клієнт зобов`язується протягом 10 (десяти) робочих днів з дати відступлення права вимоги за договором позики ТОВ "ФК "ЄАПБ", повідомити Боржників про відступлення права вимоги та про передачу їх персональних даних ТОВ "ФК "ЄАПБ", надати інформацію передбачену чинним законодавством про ТОВ "ФК "ЄАПБ", у спосіб, передбачений договором про споживчий кредит та вимогами чинного законодавства.

Відповідно до п. 2.1.7. Договору факторингу на день укладення цього Договору Право Вимоги, яке відступається за цим Договором, не перебуває в заставі, дійсно має місце заборгованість Боржників перед Клієнтом, заборгованість виникла на законних підставах (незалежно від наявності факту прострочки зобов`язань з боку Боржників, але за наявності законних підстав для стягнення заборгованості), та не погашена, не прощена, не стягнена, а права вимоги повернення заборгованості по Боржникам не відступлені Клієнтом третім особам, Клієнтом не укладено угод про заміну зобов`язань по поверненню такої заборгованості іншими зобов`язаннями.

Договір факторингу підписаний сторонами та завірений їх печатками.

Згідно акту прийому-передачі Реєстру Боржників за Договором факторингу №12082022 від 12.08.2022 ТОВ "ФК "ЄАПБ" набуло права грошової вимоги до відповідача в сумі 39475 грн, з яких: 10000 грн - сума заборгованості за основною сумою боргу; 29475 грн - сума заборгованості за відсотками.

В порушення умов Кредитного договору, незважаючи на повідомлення про сплату боргу, відповідач не виконав свого зобов`язання. Після відступлення позивачу права грошової вимоги до відповідача, останній не здійснив платежів для погашення існуючої заборгованості ні на рахунки ТОВ "ФК "ЄАПБ", ні на рахунки попереднього кредитора.

З моменту отримання права вимоги до відповідача, а саме з 12.08.2022 позивачем не здійснювалося нарахування жодних штрафних санкцій.

Таким чином, відповідач має заборгованість перед ТОВ "ФК "ЄАПБ" за договором про надання фінансового кредиту № /729629 від 12.09.2021 на суму сумі 39475 грн, з яких: 10000 грн - сума заборгованості за основною сумою боргу; 29475 грн - сума заборгованості за відсотками.

Надаючи правову кваліфікацію спірним правовідносинам, колегія суддів зазначає наступне.

Згідно зі ст. 11 ЦК України цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки; підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини.

Згідно зі ст. 6 ЦК України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості (ст. 627 ЦК України).

Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 509 Цивільного кодексу України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу.

Частиною 1 статті 626 ЦК України визначено, що договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Згідно зі ст.628 ЦК України зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Згідно ст.639 ЦК України договір може бути укладений у будь-якій формі, якщо вимоги щодо форми договору не встановлені законом. 2. Якщо сторони домовилися укласти договір у певній формі, він вважається укладеним з моменту надання йому цієї форми, навіть якщо законом ця форма для даного виду договорів не вимагалася.

Відповідно до ч.1, 3, 4, 7 ст. 11 Закону України "Про електронну комерцію" пропозиція укласти електронний договір (оферта) має містити істотні умови, передбачені законодавством для відповідного договору, і виражати намір особи, яка її зробила, вважати себе зобов`язаною у разі її прийняття. Електронний договір укладається шляхом пропозиції його укласти (оферти) однією стороною та її прийняття (акцепту) другою стороною. Електронний договір вважається укладеним з моменту одержання особою, яка-направила пропозицію укласти такий договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції в порядку, визначеному частиною шостою цієї статті. Пропозиція укласти електронний договір (оферта) може бути зроблена шляхом надсилання комерційного електронного повідомлення, розміщення пропозиції (оферти) у мережі Інтернет або інших інформаційно-телекомунікаційних системах. Електронний договір укладається і виконується в порядку, передбаченому Цивільним та Господарським кодексами України, а також іншими актами законодавства.

Електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному статтею 12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі (ч.12 ст.11 Закону України "Про електронну комерцію").

Статтею 12 Закону України "Про електронну комерцію" визначено, що якщо відповідно до акта цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання: електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України "Про електронний цифровий підпис" за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами електронного правочину; електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом; аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів.

Отже, електронний підпис призначений для ідентифікації особи, яка підписує електронний документ.

Положення Закону України "Про електронну комерцію" передбачають використання як електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України "Про електронний цифровий підпис", так і електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом.

Електронний цифровий підпис як вид електронного підпису накладається за допомогою особистого ключа та перевіряється за допомогою відкритого ключа.

Електронний підпис одноразовим ідентифікатором - це дані в електронній формі у вигляді алфавітно-цифрової послідовності, що додаються до інших електронних даних особою, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір, та надсилаються іншій стороні цього договору (п. 6 ч. 1 ст. 3 Закону України "Про електронну комерцію").

Таким чином, сторони узгодили розмір кредиту, грошову одиницю, в якій надано кредит, строк та умови кредитування, що свідчить про наявність волі Відповідача для укладення такого Договору, на таких умовах шляхом підписання Договору за допомогою електронного підпису одноразовим ідентифікатором.

Відповідно до ст. 638 ЦК України, договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

Частиною першою статті 1054 ЦК України встановлено, що за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.

Згідно ч. 1 ст. 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.

Позика вважається повернутою в момент передання позикодавцеві речей, визначених родовими ознаками, або зарахування грошової суми, що позичалася, на його банківський рахунок (ч. 3 ст. 1049 ЦК України).

Відповідно до ч.1 ст. 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.

За приписами ст.1056-1 ЦК України, процентна ставка за кредитом може бути фіксованою або змінюваною. Тип процентної ставки визначається кредитним договором. Розмір процентів, тип процентної ставки (фіксована або змінювана) та порядок їх сплати за кредитним договором визначаються в договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозицій, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів.

Договір, відповідно до ст.629 Цивільного кодексу України, є обов`язковим для виконання сторонами.

Частиною першою статті 530 ЦК України передбачено, що якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Частиною другою статті 1050 ЦК України передбачено, що у разі якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то у разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу.

Згідно зі ст. 525 ЦК України одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Відповідно до ст. 526 ЦК України, зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Аналогічна правова норма передбачена частиною 1 статті 193 Господарського кодексу України.

Згідно з ч. 1 ст. 598 ЦК України зобов`язання припиняється частково або у повному обсязі на підставах, встановлених договором або законом.

Зобов`язання припиняється виконанням проведеним належним чином (стаття 599 ЦК України).

Відповідно до ч.ч. 1, 3 ст. 512 ЦК України передбачено, що кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок, зокрема передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги). Кредитор у зобов`язанні не може бути замінений, якщо це встановлено договором або законом.

Статтею 514 ЦК України передбачено, що до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом.

Відповідно до ст. 1082 ЦК України, передбачено, що боржник зобов`язаний здійснити платіж факторові за умови, що він одержав від клієнта або фактора письмове повідомлення про відступлення права грошової вимоги факторові і в цьому повідомленні визначена грошова вимога, яка підлягає виконанню, а також названий фактор, якому має бути здійснений платіж. Боржник має право вимагати від фактора надання йому в розумний строк доказів того, що відступлення права грошової вимоги факторові справді мало місце. Якщо фактор не виконає цього обов`язку, боржник має право здійснити платіж клієнтові на виконання свого обов`язку перед ним. Виконання боржником грошової вимоги факторові відповідно до цієї статті звільняє боржника від його обов`язку перед клієнтом.

Згідно правової позиції, яка викладена Верховним Судом України в постанові від 23.09.2015 у справі №6-979цс15, боржник, який не отримав повідомлення про передачу права вимоги іншій особі, не позбавляється обов`язку погашення заборгованості, а лише має право на погашення заборгованості первісному кредитору. ... неповідомлення боржника про зміну кредитора не звільняє його від обов`язку погашення кредиту взагалі.

Відповідно до вимог ст. 516 ЦК України заміна кредитора у зобов`язанні здійснюється без згоди боржника, якщо інше не встановлено договором або законом. Якщо боржник не був письмово повідомлений про заміну кредитора у зобов`язанні, новий кредитор несе ризик настання несприятливих для нього наслідків.

Як підтверджено матеріалами справи, відповідач - ОСОБА_1 взяті на себе зобов`язання за Договором надання позики № /5 від 25.10.2021, за Договором про надання фінансового кредиту № 02612-09/2021 від 05.09.2021, за Договором про надання фінансового кредиту № /729629 від 12.09.2021 належним чином не виконала. Загальна заборгованість становить 159782,99 грн.

У зв`язку із відступленням прав грошової вимоги за вказаними договорами позивачу - ТОВ "Фінансова компанія "Європейська агенція з повернення боргів", відповідач - ОСОБА_1 зобов`язана сплатити заборгованість на користь позивача.

Колегія суддів зазанчає, що загальна заборгованість відповідача становить 159 782,99 грн, не погашена та не оспорена відповідачем, підтверджена матеріалами справи та є підставною.

Отже, позовні вимоги підлягають до задоволення в повному обсязі.

Щодо доводів скаржника про необхідність подання позивачем заяви про визнання кредиторських вимог до боржника ОСОБА_1 в порядку, передбаченому ст. 45 Кодексу України з процедур банкрутства, та неефективності обраного позивачем способу захисту у формі подання позову про стягнення заборгованості, колегія суддів зазначає наступне.

За змістом статей 15, 16 ЦК України кожна особа має право на захист її особистого немайнового або майнового права чи інтересу в суді.

Право на звернення до господарського суду в установленому ГПК України порядку гарантується. Ніхто не може бути позбавлений права на розгляд його справи у господарському суді, до юрисдикції якого вона віднесена законом (частини перша, друга статті 4 ГПК України).

Завданням господарського судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів, пов`язаних із здійсненням господарської діяльності, та розгляд інших справ, віднесених до юрисдикції господарського суду, з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав і законних інтересів фізичних та юридичних осіб, держави (частина перша статті 2 ГПК України).

Під захистом прав розуміється сукупність дозволених законом певних дій, прийомів, способів, що використовуються особою, право якої порушено або може бути порушено чи оспорюється, з метою відновлення порушеного (оспорюваного) права, припинення правопорушення чи запобігання вчиненню правопорушення та відшкодування спричиненої шкоди, тоді як форми захисту - це такий процесуальний порядок, який забезпечує реалізацію права на захист.

Колегія суддів звертає увагу, що питання щодо особливостей розгляду справи за позовом з майновими (грошовими) вимогами до боржника після відкриття провадження у справі про банкрутство відповідача, висвітлена у постанові Верховного Суду у складі судової палати для розгляду справ про банкрутство Касаційного господарського суду від 23.09.2021 у справі №904/4455/19.

Зокрема, у вказаній постанові зазначено, що за змістом статті 12 ГПК України провадження у справах про банкрутство є однією з форм господарського процесу, тому в його межах повинні виконуватися завдання господарського судочинства та досягатися його мета - ефективний захист порушених, невизнаних або оспорюваних прав і законних інтересів фізичних та юридичних осіб, держави. Господарські суди розглядають справи про банкрутство у порядку, передбаченому ГПК України для позовного провадження, з урахуванням особливостей, встановлених спеціальним законом про банкрутство.

За правилами юрисдикції господарських судів у пункті 8 частини першої статті 20 ГПК України визначено, що господарські суди розглядають справи про банкрутство та справи у спорах з майновими вимогами до боржника, стосовно якого відкрито провадження у справі про банкрутство, у тому числі справи у спорах про визнання недійсними будь-яких правочинів (договорів), укладених боржником; стягнення заробітної плати; поновлення на роботі посадових та службових осіб боржника, за винятком спорів про визначення та сплату (стягнення) грошових зобов`язань (податкового боргу), визначених відповідно до Податкового кодексу України, а також спорів про визнання недійсними правочинів за позовом контролюючого органу на виконання його повноважень, визначених Податковим кодексом України.

Справи, передбачені пунктами 8 та 9 частини першої статті 20 ГПК України, розглядаються господарським судом за місцезанаходженням боржника (частина дев`ята статті 30 цього Кодексу), тобто є справами виключної підсудності.

Таким чином, процесуальний закон встановив імперативне правило виключної підсудності справ про банкрутство та справ у спорах з майновими вимогами до боржника, стосовно якого відкрито провадження у справі про банкрутство, незалежно від моменту виникнення таких вимог, серед іншого справ за позовами з грошовими вимогами до боржника, позовне провадження у яких відкрито до відкриття провадження у справі про банкрутство відповідача.

З цими правилами кореспондуються приписи статті 7 КУзПБ, що визначає основні засади розгляду спорів, стороною в яких є боржник.

Відповідно до частини першої, абзацу першого частини другої статті 7 КУзПБ спори, стороною в яких є боржник, розглядаються господарським судом за правилами, передбаченими ГПК України, з урахуванням особливостей, визначених цією статтею. Господарський суд, у провадженні якого перебуває справа про банкрутство, в межах цієї справи вирішує всі майнові спори, стороною в яких є боржник; спори з позовними вимогами до боржника та щодо його майна; спори про визнання недійсними результатів аукціону; спори про визнання недійсними будь-яких правочинів, укладених боржником; спори про повернення (витребування) майна боржника або відшкодування його вартості відповідно; спори про стягнення заробітної плати; спори про поновлення на роботі посадових та службових осіб боржника; спори щодо інших вимог до боржника.

Отже, стаття 7 КУзПБ у сукупності із зазначеними нормами ГПК щодо предметної та виключної підсудності втілюють принцип концентрації справ з метою підвищення ефективності господарського процесу.

Визначені частиною другою статті 7 КУзПБ спори розглядаються та вирішуються судом у відокремленому позовному провадженні за правилами ГПК України. Судові рішення, ухвалені судами першої та апеляційної інстанцій за результатами розгляду заяв, скарг, клопотань, поданих в межах основного провадження у справі про банкрутство, розглядаються судом без застосування усіх стадій судового розгляду, притаманних виключно розгляду справ позовного провадження. Такий підхід повністю відображає конструкції статей 7, 9 КУзПБ щодо порядку розгляду як основної справи про банкрутство, так і спорів, стороною в яких є боржник, які хоча і вирішуються в межах основної справи про банкрутство, проте є справами позовного провадження, відокремленими від основної справи про банкрутство (висновок, викладений у постанові Верховного Суду від 19.01.2021 у справі №916/97/20).

Механізм реалізації приписів пункту 8 частини першої статті 20 ГПК України частини першої, абзацу першого частини другої статті 7 КУзПБ законодавець конкретизував у частині третій цієї статті КУзПБ, установивши, що матеріали справи, в якій стороною є боржник, щодо майнових спорів з вимогами до боржника та його майна, провадження в якій відкрито до відкриття провадження у справі про банкрутство, надсилаються до господарського суду, в провадженні якого перебуває справа про банкрутство, який розглядає спір по суті в межах цієї справи.

Зі змісту наведених норм убачається, що законодавець захищає не лише права банкрута, а й права інших осіб, які мають вимоги до банкрута. Захист таких осіб полягає у тому, що інші суди, незалежно від юрисдикції, які розглядали справи за позовами до відповідача, щодо якого відкрито провадження у справі про банкрутство після відкриття провадження в інших справах, не закривають таке провадження, а передають справу до належного суду для розгляду по суті. При цьому таким належним судом є виключно суд господарської юрисдикції, який здійснює провадження у справі про банкрутство відповідача.

Таке урегулювання процедури розгляду спорів до відповідача, щодо якого відкрито провадження у справі про банкрутство, встановлює зрозумілу і справедливу процедуру закінчення розгляду справи належним судом, дотримання принципу визначення юрисдикції справи та підсудності спорів одному господарському суду, який акумулює усі вимоги до відповідача, щодо якого порушено процедуру банкрутства.

Відповідно до статті 31 ГПК України суд передає справу на розгляд іншому суду, якщо, зокрема, справа належить до територіальної юрисдикції (підсудності) іншого суду.

У постанові від 09.04.2019 у справі №910/6407/18 Верховний Суд зазначив, що при визначенні підсудності спору відповідному господарському суду з урахуванням критерію територіальної юрисдикції судам належить керуватися приписами статей 27- 30 ГПК України та враховувати законодавчо встановлену заборону спорів між судами щодо підсудності.

Справа, передана з одного суду до іншого в порядку, встановленому цією статтею, повинна бути прийнята до провадження судом, якому вона надіслана (частина сьома статті 31 ГПК України).

Наведені правила застосовні до випадків розгляду майнового спору судом, у провадженні якого перебуває справа про банкрутство, оскільки суддя відповідного суду, який розглядає справу про банкрутство одноособово, діє як суд (близький за змістом висновок викладено в постанові Верховного Суду від 19.03.2020 №909/180/19).

Отже, імперативний припис частини третьої статті 7 КУзПБ про передачу справи, стороною якої є боржник, до суду, в провадженні якого перебуває справа про банкрутство боржника, підлягає реалізації в порядку статті 31 ГПК України невідкладно, після отримання судом, що розглядає справу позовного провадження, інформації про відкриття провадження у справі про банкрутство сторони у спорі.

В ухвалах про передачу/прийняття справи до провадження за підсудністю згідно з пунктом 8 частини першої статті 20, частиною 9 статті 30 ГПК України, статтею 7 КУзПБ господарські суди мають повідомити сторони про порядок її розгляду в межах справи про банкрутство, а якщо предметом позову є майнові (грошові) вимоги до боржника - роз`яснити позивачу обов`язок (право) заявлення та порядок задоволення таких вимог у справі про банкрутство, а також наслідки пропуску строку, встановленого для їх подання за змістом статей 39, 45 КУзПБ.

Приймаючи справу за позовом з майновими (грошовими) вимогами до боржника, господарський суд, в провадженні якого перебуває справа про банкрутство, з`ясовує питання щодо заявлення позивачем кредиторських вимог в порядку частини першої статті 45 КУзПБ та, якщо таке право ним не реалізоване, призначає справу позовного провадження до розгляду за правилами ГПК України в межах справи про банкрутство відповідача.

Таким чином судові рішення у процедурі банкрутства можна поділити на дві групи.

Одна з них стосується не вирішення спорів, а розв`язання специфічних питань, притаманних саме процедурам банкрутства, тобто непозовному провадженню: про відкриття провадження у справі про банкрутство, про припинення дії мораторію щодо майна боржника, про закриття провадження у справі про банкрутство, про затвердження плану санації, про визнання боржника банкрутом і відкриття ліквідаційної процедури, про призначення керуючого санацією, ліквідатора тощо.

Друга група стосується виключно вирішення спорів. До неї належать судові рішення щодо розгляду спорів, стороною в яких є боржник. Такі спори розглядаються за позовом сторони, тобто в позовному провадженні. Хоча вони вирішуються тим судом, який відкрив провадження у справі про банкрутство, ці спори не стосуються непозовного провадження, яке врегульоване КУзПБ, а тому регламентуються правилами про позовне провадження, встановленими у ГПК України (правові висновки, викладені у постанові Великої Палати Верховного Суду від 18.02.2020 у справі №918/335/17).

Судом встановлено, що позивач - ТОВ "Фінансова компанія "Європейська агенція з повернення боргів" звернувся до Луцького міськрайонного суду Волинської області з позовом, в якому просив стягнути з ОСОБА_1 /ідентифікаційний номер: НОМЕР_1 / (відповідача) суму заборгованості у розмірі 159 782,99 грн.

Ухвалою Луцького міськрайонного суду Волинської області від 23.05.2023 відкрито провадження у справі, постановлено розгляд справи проводити у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) учасників справи.

16.06.2023 від ОСОБА_1 до Луцького міськрайонного суду Волинської області надійшла заява, у якій відповідач просила справу №161/8063/23 передати на розгляд до Господарського суду Волинської області в межах справи №903/999/21, оскільки ухвалою вказаного суду від 20.12.2021 відкрито провадження у справі № 903/999/21 про неплатоспроможність фізичної особи ОСОБА_2 .

Ухвалою Луцького міськрайонного суду Волинської області від 22.06.2023 цивільну справу №161/8063/23 за позовною заявою ТОВ "Фінансова компанія "Європейська агенція з повернення боргів" до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості передано на розгляд Господарському суду Волинської області.

Ухвалою Господарського суду Волинської області від 31.07.2023 матеріали справи №903/999/21 (161/8063/23) за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Фінансова компанія "Європейська Агенція з повернення боргів" до ОСОБА_2 про стягнення 159782,99 грн, передано до матеріалів справи №903/999/21 про неплатоспроможність фізичної особи ОСОБА_1 , що перебуває в провадженні Господарського суду Волинської області.

Ухвалою Господарського суду Волинської області від 04.08.2023 справу №903/999/21 (161/8063/23) прийнято до провадження для подальшого розгляду в межах справи про неплатоспроможність №903/999/21. Роз`яснено, що справа буде розглядатися за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін за наявними у справі матеріалами.

Враховуючи, що ТОВ "Фінансова компанія "Європейська агенція з повернення боргів" не заявило кредиторських вимог в порядку частини першої статті 45 КУзПБ, судом обґрунтовано призначено справу позовного провадження до розгляду за правилами ГПК України в межах справи про банкрутство відповідача.

Колегія суддів звертає увагу, що питання розгляду майнових (грошових) конкурсних вимог до боржника у справі позовного провадження, що розглядається в межах справи про банкрутство відповідача, викладена у постанові Верховного Суду у складі судової палати для розгляду справи про банкрутство Касаційного господарського суду від 23.09.2021 у справі №904/4455/19 (пункти 89-123 постанови).

Зокрема, у вказаній постанові зазначено, що у абзаці другому частини чотирнадцятої статті 39 КУзПБ законодавець імперативно визначив, що з моменту відкриття провадження у справі про банкрутство пред`явлення конкурсними і забезпеченими кредиторами вимог до боржника та їх задоволення можуть здійснюватися лише у порядку, передбаченому цим Кодексом, та в межах цього провадження.

За змістом статті 1 КУзПБ конкурсними є кредитори за вимогами до боржника, що виникли до відкриття провадження у справі про банкрутство і виконання яких не забезпечено заставою майна боржника.

Конкурсні кредитори за вимогами, що виникли до дня відкриття провадження у справі про банкрутство, зобов`язані подати до господарського суду письмові заяви з вимогами до боржника, а також документи, що їх підтверджують, протягом 30 днів з дня офіційного оприлюднення оголошення про відкриття провадження у справі про банкрутство (абзац перший частини першої статті 45 КУзПБ).

Ухвала господарського суду про визнання вимог конкурсних кредиторів за результатами розгляду їх заяв з грошовими вимогами до боржника є підставою для внесення відомостей про таких кредиторів до реєстру вимог кредиторів (абзаци четвертий, п`ятий частини шостої статті 45 КУзПБ).

За загальним правилом, набуття статусу кредитора законодавець пов`язує з наявністю в особи (як фізичної, так і юридичної) грошових вимог до боржника, поданих у встановленому законом порядку (правова позиція викладена в постанові Верховного Суду від 25.06.2020 у справі № 916/1965/13).

Лише після вчинення всіх передбачених КУзПБ (стаття 45) дій, прийняття судом відповідної ухвали про повне або часткове (частина шоста статті 45 КУзПБ) визнання його вимог, кредитор набуває статусу учасника провадження у справі про банкрутство та повну процесуальну дієздатність (здатність особисто здійснювати процесуальні права та виконувати свої обов`язки в суді, стаття 44 ГПК України) (див. висновки, викладені у пункті 56.16 постанови Верховного Суду у складі судової палати для розгляду справ про банкрутство Касаційного господарського суду від 16.07.2020 у справі №910/4475/19).

Тлумачення статей 39, 45 - 48, 64 КУзПБ дає підстави для висновку, що особа з майновими (грошовими) вимогами до боржника, стосовно якого відкрито провадження у справі про банкрутство, може реалізувати своє право на задоволення таких вимог виключно через набуття статусу кредитора з підстав і в порядку, передбачених КУзПБ, з урахуванням особливостей і черговості задоволення таких вимог згідно з реєстром вимог кредиторів та обмежень виконання боржником зобов`язань перед кредиторами, встановлених спеціальним законом.

Натомість позовній формі захисту інтересів кредитора у справі з майновими (грошовими) вимогами до боржника в межах справи про банкрутство властива процесуальна автономія та інше правове регулювання, адже за змістом статті 7 КУзПБ вони розглядаються господарським судом за правилами ГПК України та за результатами розгляду спору суд ухвалює рішення. Склад учасників розгляду спору визначається ГПК України.

При цьому рух справи про банкрутство, зокрема на стадії визнання судом вимог конкурсних кредиторів, не залежить від вирішення позовного провадження за майновими (грошовими) вимогами тих самих осіб у порядку статті 7 КУзПБ.

Завдяки такій процесуальній автономії позовного провадження підвищується оперативність та ефективність провадження у справі про банкрутство, оскільки вона надає можливість запобігти уповільненню основних судових процедур банкрутства.

Водночас у разі задоволення майнових (грошових) вимог до боржника у позовному провадженні, що розглядалося в межах справи про банкрутство, позивач не набуває за замовчуванням статусу конкурсного кредитора, позаяк, законодавець визначив єдиний процесуальний порядок набуття такого статусу та задоволення кредиторських вимог до боржника - безпосередньо у справі про банкрутство за заявою кредитора в порядку реалізації спеціальних норм статей 39, 45 КУзПБ.

Процесуальні дії та судові рішення під час розгляду справи позовного провадження в порядку статті 7 КУзПБ не замінюють процесуальних дій і рішень щодо заявлення і визнання вимог кредиторів безпосередньо у справі про банкрутство.

Саме тому позивач у справі за позовом з майновими (грошовими) вимогами до боржника задля задоволення таких вимог, незалежно від стану (стадії) розгляду його позову в порядку статті 7 КУзПБ, повинен подати письмову заяву з вимогами до боржника, а також документи, що їх підтверджують, в порядку, визначеному статтею 45 КУзПБ, тобто за власною волею трансформувати позовну вимогу у вимогу конкурсного кредитора до боржника в розумінні статей 1, 45 КУзПБ.

Оскільки майнові вимоги кредиторів у розумінні статті 1 КУзПБ не тотожні позовним майновим вимогам (предмет позову) до боржника, які підлягають розгляду в порядку статті 7 КУзПБ, суд не може на власний розсуд трансформувати позовні вимоги у вимоги до кредиторів, що подаються відповідно до статті 45 КУзПБ.

Ця позиція підтверджується порівняльним аналізом регулювання процесуальних норм щодо розгляду позовних матеріалів у межах справи про банкрутство в порядку статті 7 КУзПБ та заяв кредиторів з вимогами до боржника в порядку статті 45 КУзПБ, що виявляє суттєві розбіжності, окрім предмета судового розгляду, також у змісті звернення до суду, правилах розгляду, виді судового рішення та суб`єктному складі.

Відтак, зважаючи на притаманну позовному провадженню автономію в межах справи про банкрутство, заявлення позивачем грошових вимог до боржника у справі про банкрутство не може вважатися відмовою від таких вимог у позовному провадженні або бути підставою для залишення без розгляду позовної заяви з майновими (грошовими) вимогами до боржника, що розглядається в межах справи про банкрутство відповідача в порядку статті 7 КУзПБ.

Верховний Суд зауважує, що у пункті 119 постанови від 23.09.2021 у справі №904/4455/19 судова палата для розгляду справ про банкрутство Касаційного господарського суду дійшла висновку, що рішення про задоволення вимог позивача у такій справі (позовного провадження), що набрало законної сили в порядку ГПК України, саме по собі не є підставою для набуття статусу конкурсного кредитора та внесення відповідних відомостей до реєстру вимог кредиторів, а отже, і задоволення таких вимог у процедурах банкрутства, адже не є результатом визначеного законодавцем процесуального порядку визнання і задоволення вимог кредиторів у справі про банкрутство - ухвалою суду за результатами розгляду заяви кредитора про визнання грошових вимог до боржника в порядку реалізації норм спеціального закону - статей 39, 45 КУзПБ.

Сторонами у даній справі №903/999/21(161/8063/23) є позивач - ТОВ "Фінансова компанія "Європейська агенція з повернення боргів" і відповідач - ОСОБА_1 . Правовими підставами позову у названих справах є приписи ст. 610, 625, 1049, 1056-1 Цивільного кодексу України. Фактичні підстави позову у названих справах зводяться до невиконання відповідачем своїх обов`язків, покладених на нього кредитними договорами.

Враховуючи, що ТОВ "Фінансова компанія "Європейська агенція з повернення боргів" не заявило кредиторських вимог в порядку частини першої статті 45 КУзПБ, суд не може на власний розсуд трансформувати позовні вимоги у вимоги до кредиторів, що подаються відповідно до статті 45 КУзПБ.

Таким чином, суд першої інстанції правомірно розглянув позовні вимоги ТОВ "Фінансова компанія "Європейська агенція з повернення боргів" про стягнення заборгованості у спрощеному позовному провадженні за правилами ГПК України в межах справи про банкрутство відповідача.

Враховуючи вищевикладене та те, що на момент ухвалення рішення суду першої інстанції не була припинена процедура реструктуризації боргів боржника, доводи скаржника щодо неефективності способу захисту є безпідставними.

Відповідно до ст. 86 ГПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказі.

В силу приписів ст. 74 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Натомість, скаржником не надано достатніх належних та допустимих доказів у розумінні ст.ст. 75, 76 ГПК України на підтвердження своєї правової позиції, викладеної в апеляційній скарзі.

Зважаючи на вказане, судова колегія зазначає, що доводи скаржника, викладені в апеляційній скарзі, не спростовують встановлених обставин справи, не підтверджуються наявними в матеріалах справи доказами, а тому не приймаються судом апеляційної інстанції до уваги.

Відповідно до ст. 276 ГПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

За наведених обставин, рішення Господарського суду Волинської області від 29.09.2023 у справі №903/999/21 (161/8063/23) слід залишити без змін, а апеляційну скаргу ОСОБА_1 - без задоволення.

Судові витрати апеляційний суд розподіляє з урахуванням положень ст.ст. 123, 129 ГПК України та покладає на скаржника.

Керуючись ст.ст. 129, 269, 270, 273, 275, 276, 281-284 Господарського процесуального кодексу України, Північно-західний апеляційний господарський суд, -

ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційну скаргу ОСОБА_1 (вх. 4769/23 від 24.10.2023) на рішення Господарського суду Волинської області від 29.09.2023 у справі №903/999/21 (161/8063/23) залишити без задоволення, а рішення Господарського суду Волинської області від 29.09.2023 у справі №903/999/21 (161/8063/23) - без змін.

2. Справу №903/999/21 (161/8063/23) повернути до Господарського суду Волинської області.

3. Постанова набирає законної сили з дня її прийняття.

Повний текст постанови складений "10" січня 2024 р.

Головуючий суддя Павлюк І.Ю.

Суддя Юрчук М.І.

Суддя Грязнов В.В.