ПІВНІЧНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"10" січня 2024 р. Справа№ 911/1568/23

Північний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Хрипуна О.О.

суддів: Мальченко А.О.

Агрикової О.В.

розглянувши апеляційну скаргу Фізичної особи-підприємця Письменного Олега Вікторовича

на рішення Господарського суду Київської області від 01.08.2023

у справі № 911/1568/23 (суддя Д.Г.Заєць)

за позовом Фізичної особи-підприємця Гуліної Тамари Юріївни

до Фізичної особи-підприємця Письменного Олега Вікторовича

про стягнення грошових коштів

ВСТАНОВИВ:

Фізична особа-підприємець Гуліна Тамара Юріївна (далі - позивач, ФОП Гуліна Тамара Юріївна) звернулась до Господарського суду Київської області з позовом до Фізичної особи-підприємця Письменного Олега Вікторовича (далі - відповідач, ФОП Письменний Олег Вікторович, скаржник) про стягнення грошових коштів у сумі 33 500,00 грн.

Рішенням Господарського суду Київської області від 01.08.2023 у справі № 911/1568/23 позов Фізичної особи-підприємця Гуліної Тамари Юріївни до Фізичної особи-підприємця Письменного Олега Вікторовича про стягнення грошових коштів задоволено повністю; стягнуто з Фізичної особи-підприємця Письменного Олега Вікторовича на користь Фізичної особи-підприємця Гуліної Тамари Юріївни 33 500,00 грн безпідставно набутих грошових коштів та 2 684,00 грн витрат по сплаті судового збору.

Не погодившись з прийнятим рішенням, Фізична особа-підприємець Письменний Олег Вікторович звернувся до Північного апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить поновити строк на апеляційне оскарження рішення Господарського суду Київської області від 01.08.2023 у справі № 911/1568/23; витребувати у АТ КБ «ПРИВАТБАНК» інформацію про приналежність рахунку; рішення Господарського суду Київської області від 01.08.2023 у справі № 911/1568/23 скасувати; прийняти нове рішення, яким у задоволенні позову відмовити повністю.

Апеляційна скарга мотивована неповним з`ясуванням обставин, що мають значення для справи, невідповідністю висновків, викладених у рішенні місцевого господарського суду, обставинам справи, порушенням та неправильним застосуванням норм матеріального та процесуального права.

Узагальнені доводи апеляційної скарги зводяться до того, що позивачем до позовної заяви не додано доказів на підтвердження того, що між сторонами дійсно велись перемовини щодо укладення договору про надання послуг СТО, а також, доказів на підтвердження того, що відповідач зобов`язувався повернути позивачу грошові кошти.

Також скаржник заперечує отримання від позивача грошових коштів у якості передоплати за договором про надання послуг. У платіжній інструкції платником та одержувачем коштів зазначено фізичних осіб ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , а не фізичних осіб-підприємців, а в призначенні платежу зазначено «переказ власних коштів» а не «передоплата за договором про надання послуг СТО». Згідно Інструкції про відкриття та закриття рахунків користувачам надавачами платіжних послуг з обслуговування рахунків, затвердженою постановою правління НБУ № 162 від 29.07.2022, заборонено використовувати поточні рахунки, платіжні рахунки фізичних осіб, що відкриваються для власних потреб, для проведення операцій, пов`язаних із здійсненням підприємницької та незалежної професійної діяльності.

Зокрема скаржник вказує, що останній має поточний рахунок в АТ КБ «Приватбанк», який відмінний від рахунку, вказаного у платіжній вимозі № P24AD5238 від 15.05.2023 і на даний рахунок відповідач грошових коштів від позивача у сумі 33 500,00 грн не отримував.

Також, враховуючи дійсний суб`єктний склад сторін правочину щодо перерахунку коштів (фізичні особи) та недоведеність того, що даний спір виник у зв`язку зі здійсненням господарської діяльності позивачем та відповідачем, скаржник сумнівається, що даний спір взагалі відноситься до господарської юрисдикції.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 06.09.2023 витребувано у Господарського суду Київської області матеріали справи № 911/1568/23; відкладено вирішення питання щодо можливості відкриття, повернення, залишення без руху або відмови у відкритті апеляційного провадження за апеляційною скаргою Фізичної особи-підприємця Письменного Олега Вікторовича на рішення Господарського суду Київської області від 01.08.2023 у справі № 911/1568/23 до надходження даної справи з суду першої інстанції.

26.09.2023 супровідним листом № 02-04/911/1568/23 від 18.09.2023 матеріали справи № 911/1568/23 надійшли до Північного апеляційного господарського суду.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 02.10.2023 апеляційну скаргу Фізичної особи-підприємця Письменного Олега Вікторовича на рішення Господарського суду Київської області від 01.08.2023 у справі № 911/1568/23 залишено без руху, надавши скаржнику строк не більше десяти днів з дня отримання копії даної ухвали для усунення недоліків апеляційної скарги.

Північний апеляційний господарський суд ухвалою від 02.10.2023 вказав на необхідність усунути недоліки апеляційної скарги, а саме сплатити судовий збір у сумі 4 026,00 грн та надати докази направлення копії апеляційної скарги позивачу, листом з описом вкладення.

23.10.2023 до Північного апеляційного господарського суду від Фізичної особи-підприємця Письменного Олега Вікторовича надійшла заява про усунення недоліків апеляційної скарги.

В додатках до вказаної заяви міститься докази про сплату судового збору за подання апеляційної скарги у розмірі 4 026,00 грн та належні докази направлення копії апеляційної скарги позивачу.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 25.10.2023 відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою Фізичної особи-підприємця Письменного Олега Вікторовича на рішення Господарського суду Київської області від 01.08.2023 у справі № 911/1568/23. Справу № 911/1568/23 за апеляційною скаргою Фізичної особи-підприємця Письменного Олега Вікторовича на рішення Господарського суду Київської області від 01.08.2023 вирішено розглядати без повідомлення учасників справи в порядку письмового провадження.

Щодо клопотання скаржника про витребування у АТ КБ «ПРИВАТБАНК» інформацію - кому саме був відкритий поточний рахунок НОМЕР_1 в АТ КБ «ПРИВАТБАНК» - ОСОБА_1 чи фізичній особі-підприємцю Гуліній Тамарі Юріївні, колегія суддів дійшла наступних висновків.

Відповідно до ч. 1 ст. 81 ГПК України учасник справи у разі неможливості самостійно надати докази вправі подати клопотання про витребування доказів судом. Таке клопотання повинно бути подане в строк, зазначений в частинах другій та третій статті 80 цього Кодексу. Якщо таке клопотання заявлено з пропуском встановленого строку, суд залишає його без задоволення, крім випадку, коли особа, яка його подає, обґрунтує неможливість його подання у встановлений строк з причин, що не залежали від неї.

Згідно з ч. 3 ст. 80 ГПК України відповідач, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, повинні подати суду докази разом з поданням відзиву або письмових пояснень третьої особи.

Зважаючи на вищевикладене, колегія суддів констатує, що таке клопотання повинно було бути подано відповідачем разом із поданням відзиву на позов, а тому колегія суддів залишає його без задоволення, з огляду на пропуск строку для звернення з даним клопотанням. Більш того, скаржником не викладено клопотання про поновлення строку для звернення з відповідним клопотанням про витребуванням вищевикладеної інформації.

В силу вимог ч. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, кожен при вирішенні судом питання щодо його цивільних прав та обов`язків має право на судовий розгляд упродовж розумного строку.

Розумним, зокрема, вважається строк, що є об`єктивно необхідним для виконання процесуальних дій, прийняття процесуальних рішень та розгляду і вирішення справи з метою забезпечення своєчасного (без невиправданих зволікань) судового захисту.

Розумність тривалості провадження повинна визначатися з огляду на обставини справи та з урахуванням таких критеріїв: складність справи, поведінка заявника та відповідних органів влади, а також ступінь важливості предмета спору для заявника (рішення Суду у справах Савенкова проти України, no. 4469/07, від 02.05.2013, Папазова та інші проти України, no. 32849/05, 20796/06, 14347/07 та 40760/07, від 15.03.2012).

Згідно зі ст. 269 ГПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї. Докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього. Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права. У суді апеляційної інстанції не приймаються і не розглядаються позовні вимоги та підстави позову, що не були предметом розгляду в суді першої інстанції.

Колегія суддів, розглянувши наявні матеріали, обговоривши доводи апеляційної скарги, перевіривши юридичну оцінку фактичних обставин даної господарської справи та повноту їх встановлення, дослідивши правильність застосування судом першої інстанції норм процесуального та матеріального права встановила наступне.

Як вірно встановлено судом першої інстанції та перевірено колегією суддів, Фізична особа-підприємець Гуліна Тамара Юріївна з власного рахунку помилково перерахувала на рахунок Фізичної особи-підприємця Письменного Олега Вікторовича ( НОМЕР_2 АТ КБ «Приватбанк») грошові кошти у сумі 33 500,00 грн, що підтверджується платіжною інструкцією № P24AD5238 від 15.05.2023 на суму 33 500,00 грн, копію якої долучено до матеріалів справи.

В призначенні платежу вказано «переказ власних коштів». Як зазначено позивачем, грошові кошти перераховано помилково, оскільки, у 2022 році між Фізичною особою-підприємцем Гуліною Т.Ю. та Фізичною особою-підприємцем Письменним О.В. велись переговори про укладення договору надання послуг СТО, технічного огляду на авто, за умовами якого відповідач мав надати послуги СТО, технічного огляду на авто за замовленням позивача, а позивач мав сплатити на користь відповідача грошові кошти. Однак, між сторонами відсутні будь-які господарські відносини з приводу надання спірних послуг, за які безпідставно перераховано кошти.

Позивачем до матеріалів справи долучено Висновок аудиторської компанії ТОВ «СТЕРЕК», що складений за результатами перевірки руху коштів по банківським рахункам позивача станом на 17.05.2023. У вказаному висновку зазначено, що позивачем було перераховано на картковий рахунок відповідача грошову суму у розмірі 33 500,00 грн, платник ОСОБА_1 код платника НОМЕР_3 , з розрахункового рахунку IBAN платника НОМЕР_1 , надавач платіжних послуг платника AT КБ «ПРИВАТБАНК», МФО 305299, помилково перераховано власні грошові кошти на рахунок отримувача НОМЕР_2 , отримувачем якого є Письменний Олег Вікторович , код отримувача НОМЕР_4 у розмірі 33 500,00 грн надавач платіжних послуг отримувача AT КБ «ПРИВАТБАНК», МФО 305299 проведено 15.05.2023 о 14:19, з призначення платежу - переказ власних коштів, без будь-яких правових підстав, без договірних відносин.

У зв`язку з викладеним, позивач зазначає, що відповідачем безпідставно отримано спірні кошти у сумі 33 500,00 грн і відповідач протиправно їх утримує та не повертає позивачу.

Позивачем на адресу відповідача надіслано претензію № 17.05.2023 від 17.05.2023 року про повернення безпідставно отриманих коштів у сумі 33 500,00 грн (докази надіслання додано до матеріалів справи), однак, зазначену вимогу відповідачем залишено без відповіді та реагування.

Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції керувався тим, що матеріали справи не містять доказів укладення між сторонами жодного правочину чи вчинення дій (досягнення взаємних домовленостей чи прийняття виконання в натурі), які є достатньою підставою для здійснення платежу.

Також судом першої інстанції зазначено, що позивачем доведено факт помилкового перерахування коштів відповідними документами, копії яких додано до матеріалів справи. В той час, як відповідачем під час розгляду справи не надано суду належних та допустимих доказів, які б спростовували вказані обставини.

Водночас суд першої інстанції дійшов висновку, що відповідачем не спростовано, що між позивачем та відповідачем, як фізичною особою-підприємцем, тобто, суб`єктом господарювання, велись перемовини стосовно укладення договору про надання послуг СТО, тому, такі правовідносини є господарсько-правовими, однак, грошові кошти у сумі 33 500,00 грн перераховано позивачем помилково, оскільки, такий договір між сторонами не було укладено, а тому, такий спір належить до спорів, які підлягають розгляду в порядку господарського судочинства.

Розглянувши апеляційну скаргу Письменного Олега Вікторовича , колегія суддів дійшла висновку, що вона підлягає частковому задоволенню з огляду на наступне.

При апеляційному перегляді оскаржуваного рішення перед колегією суддів постало питання щодо вірного визначення юрисдикції даного спору.

Статтею 124 Конституції України закріплено, що правосуддя в Україні здійснюють виключно суди. Юрисдикція судів поширюється на будь-який юридичний спір та будь-яке кримінальне обвинувачення. У передбачених законом випадках суди розглядають також інші справи.

Судовий захист є одним із найефективніших правових засобів захисту інтересів фізичних та юридичних осіб. Відповідно до статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 4 листопада 1950 року кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом.

Поняття суд, встановлений законом включає в себе, зокрема, таку складову, як дотримання правил юрисдикції та підсудності.

Критеріями розмежування судової юрисдикції є суб`єктний склад правовідносин, предмет спору та характер спірних матеріальних правовідносин. Крім того, таким критерієм може бути пряма вказівка в законі на вид судочинства, в якому розглядається визначена категорія справ.

За змістом частини першої статті 15 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання, а за частиною першою статті 16 цього Кодексу кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права або інтересу.

Відповідно до частини першої статті 19 Цивільного процесуального кодексу України (далі - ЦПК України) суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи, що виникають з цивільних, земельних, трудових, сімейних, житлових та інших правовідносин, крім справ, розгляд яких здійснюється в порядку іншого судочинства.

Отже, в порядку цивільного судочинства можуть розглядатися будь-які справи, у яких хоча б одна зі сторін є фізичною особою, якщо їх вирішення не віднесено до інших видів судочинства, а предметом позову є цивільні права, які є порушеними, оспореними чи невизнаними.

Разом з тим за приписами частини другої статті 2 ГПК України завданням господарського судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів, пов`язаних зі здійсненням господарської діяльності, та розгляд інших справ, віднесених до юрисдикції господарського суду, з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав і законних інтересів фізичних та юридичних осіб, держави.

Відповідно до частин першої та другої статті 4 ГПК України право на звернення до господарського суду в установленому цим Кодексом порядку гарантується. Ніхто не може бути позбавлений права на розгляд його справи у господарському суді, до юрисдикції якого вона віднесена законом. Юридичні особи та ФОП, фізичні особи, які не є підприємцями, державні органи, органи місцевого самоврядування мають право на звернення до господарського суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав та законних інтересів у справах, віднесених законом до юрисдикції господарського суду, а також для вжиття передбачених законом заходів, спрямованих на запобігання правопорушенням.

Частиною першою статті 20 ГПК України унормовано, що господарські суди розглядають справи у спорах, що виникають у зв`язку зі здійсненням господарської діяльності (крім справ, передбачених частиною другою цієї статті), та інші справи у визначених законом випадках, зокрема:

1) справи у спорах, що виникають при укладанні, зміні, розірванні і виконанні правочинів у господарській діяльності, крім правочинів, стороною яких є фізична особа, яка не є підприємцем, а також у спорах щодо правочинів, укладених для забезпечення виконання зобов`язання, сторонами якого є юридичні особи та (або) фізичні особи - підприємці;

2) справи у спорах щодо приватизації майна, крім спорів про приватизацію державного житлового фонду;

3) справи у спорах, що виникають з корпоративних відносин, в тому числі у спорах між учасниками (засновниками, акціонерами, членами) юридичної особи або між юридичною особою та її учасником (засновником, акціонером, членом), у тому числі учасником, який вибув, пов`язані зі створенням, діяльністю, управлінням або припиненням діяльності такої юридичної особи, крім трудових спорів;

4) справи у спорах, що виникають з правочинів щодо акцій, часток, паїв, інших корпоративних прав в юридичній особі, крім правочинів у сімейних та спадкових правовідносинах;

5) справи у спорах щодо цінних паперів, в тому числі пов`язані з правами на цінні папери та правами, що виникають з них, емісією, розміщенням, обігом та погашенням цінних паперів, обліком прав на цінні папери, зобов`язаннями за цінними паперами, крім боргових цінних паперів, власником яких є фізична особа, яка не є підприємцем, та векселів, що використовуються у податкових та митних правовідносинах;

6) справи у спорах щодо права власності чи іншого речового права на майно (рухоме та нерухоме, в тому числі землю), реєстрації або обліку прав на майно, яке (права на яке) є предметом спору, визнання недійсними актів, що порушують такі права, крім спорів, стороною яких є фізична особа, яка не є підприємцем, та спорів щодо вилучення майна для суспільних потреб чи з мотивів суспільної необхідності, а також справи у спорах щодо майна, що є предметом забезпечення виконання зобов`язання, сторонами якого є юридичні особи та (або) фізичні особи - підприємці;

7) справи у спорах, що виникають з відносин, пов`язаних із захистом економічної конкуренції, обмеженням монополізму в господарській діяльності, захистом від недобросовісної конкуренції, в тому числі у спорах, пов`язаних з оскарженням рішень Антимонопольного комітету України, а також справи за заявами органів Антимонопольного комітету України з питань, віднесених законом до їх компетенції, крім спорів, які віднесені до юрисдикції Вищого суду з питань інтелектуальної власності;

8) справи про банкрутство та справи у спорах з майновими вимогами до боржника, стосовно якого відкрито провадження у справі про банкрутство, у тому числі справи у спорах про визнання недійсними будь-яких правочинів (договорів), укладених боржником; стягнення заробітної плати; поновлення на роботі посадових та службових осіб боржника, за винятком спорів про визначення та сплату (стягнення) грошових зобов`язань (податкового боргу), визначених відповідно до Податкового кодексу України, а також спорів про визнання недійсними правочинів за позовом контролюючого органу на виконання його повноважень, визначених Податковим кодексом України;

9) справи за заявами про затвердження планів санації боржника до відкриття провадження у справі про банкрутство;

10) справи у спорах щодо оскарження актів (рішень) суб`єктів господарювання та їх органів, посадових та службових осіб у сфері організації та здійснення господарської діяльності, крім актів (рішень) суб`єктів владних повноважень, прийнятих на виконання їхніх владних управлінських функцій, та спорів, стороною яких є фізична особа, яка не є підприємцем;

11) справи про оскарження рішень третейських судів та про видачу наказу на примусове виконання рішень третейських судів, утворених відповідно до Закону України «Про третейські суди», якщо такі рішення ухвалені у спорах, зазначених у цій статті;

12) справи у спорах між юридичною особою та її посадовою особою (у тому числі посадовою особою, повноваження якої припинені) про відшкодування збитків, заподіяних юридичній особі діями (бездіяльністю) такої посадової особи, за позовом власника (учасника, акціонера) такої юридичної особи, поданим в її інтересах;

13) вимоги щодо реєстрації майна та майнових прав, інших реєстраційних дій, визнання недійсними актів, що порушують права на майно (майнові права), якщо такі вимоги є похідними від спору щодо такого майна або майнових прав чи спору, що виник з корпоративних відносин, якщо цей спір підлягає розгляду в господарському суді і переданий на його розгляд разом з такими вимогами;

14) справи у спорах про захист ділової репутації, крім спорів, стороною яких є фізична особа, яка не є підприємцем або самозайнятою особою;

15) інші справи у спорах між суб`єктами господарювання;

16) справи за заявами про видачу судового наказу, якщо заявником та боржником є юридична особа або фізична особа - підприємець;

17) справи, що виникають при укладанні, зміні, розірванні та виконанні договорів, укладених у рамках державно-приватного партнерства, у тому числі концесійних договорів, крім спорів, розгляд яких здійснюється в порядку іншого судочинства.

Таким чином, критеріями розмежування між справами цивільного та господарського судочинства є одночасно суб`єктний склад учасників процесу та характер спірних правовідносин.

Разом з тим відповідно до частини першої статті 24 ЦК України людина як учасник цивільних відносин вважається фізичною особою.

Статтями 25, 26 цього ж Кодексу передбачено, що здатність мати цивільні права та обов`язки (цивільну правоздатність) мають усі фізичні особи. Цивільна правоздатність фізичної особи виникає у момент її народження та припиняється у момент її смерті. Усі фізичні особи є рівними у здатності мати цивільні права та обов`язки. Фізична особа здатна мати усі майнові права, що встановлені цим Кодексом, іншим законом. Фізична особа здатна мати інші цивільні права, що не встановлені Конституцією України, цим Кодексом, іншим законом, якщо вони не суперечать закону та моральним засадам суспільства. Фізична особа здатна мати обов`язки як учасник цивільних відносин.

Кожна фізична особа має право на підприємницьку діяльність, яка не заборонена законом (стаття 42 Конституції України). Це право закріплено й у статті 50 ЦК України, у якій передбачено, що право на здійснення підприємницької діяльності, яку не заборонено законом, має фізична особа з повною цивільною дієздатністю.

Фізична особа, яка бажає реалізувати своє конституційне право на підприємницьку діяльність, після проходження відповідних реєстраційних та інших передбачених законодавством процедур за жодних умов не втрачає і не змінює свого статусу фізичної особи, якого вона набула з моменту народження, а лише набуває до нього нової ознаки - підприємця. При цьому правовий статус ФОП сам по собі не впливає на будь-які правомочності фізичної особи, зумовлені її цивільною право і дієздатністю, та не обмежує їх.

Набуття статусу ФОП не означає, що усі подальші правовідносини за участю цієї особи мають ознаки господарських, а спори з її участю належать до господарських, адже фізична особа продовжує діяти як учасник цивільних відносин, зокрема, укладаючи правочини для забезпечення власних потреб, придбаваючи нерухоме та рухоме майно.

Отже, вирішення питання про юрисдикційність спору за участю ФОП залежить від того, виступає чи не виступає фізична особа як сторона у спірних правовідносинах суб`єктом господарювання, та чи є ці правовідносини господарськими.

Відповідно до частин першої, другої статті 3 ГК України під господарською діяльністю у цьому Кодексі розуміється діяльність суб`єктів господарювання у сфері суспільного виробництва, спрямована на виготовлення та реалізацію продукції, виконання робіт чи надання послуг вартісного характеру, що мають цінову визначеність. Господарська діяльність, що здійснюється для досягнення економічних і соціальних результатів та з метою одержання прибутку, є підприємництвом, а суб`єкти підприємництва - підприємцями. Господарська діяльність може здійснюватися і без мети одержання прибутку (некомерційна господарська діяльність).

За статтею 42 ГК України підприємництво - це самостійна, ініціативна, систематична, на власний ризик господарська діяльність, що здійснюється суб`єктами господарювання (підприємцями) з метою досягнення економічних і соціальних результатів та одержання прибутку.

Відтак підприємець - це юридичний статус фізичної особи, який засвідчує право цієї особи на заняття самостійною, ініціативною, систематичною, на власний ризик господарською діяльністю з метою досягнення економічних і соціальних результатів та одержання прибутку.

Ознаками господарського спору є, зокрема: участь у спорі суб`єкта господарювання; наявність між сторонами господарських відносин, урегульованих ЦК України, ГК України, іншими актами господарського і цивільного законодавства, і спору про право, що виникає з відповідних відносин; наявність у законі норми, що прямо передбачала б вирішення спору господарським судом; відсутність у законі норми, що прямо передбачала б вирішення такого спору судом іншої юрисдикції.

Аналогічна правова позиція викладена у постанові Великої Палати Верховного Суду від 25.02.2020 у справі № 916/385/19.

Як убачається зі змісту позовних вимог, позивач обґрунтовує свої позовні вимоги тим, що в 2022 році Фізична особа-підприємець Гуліна Тамара Юріївна та Фізична особа-підприємець Письменний Олег Вікторович вели переговори через довірених осіб про укладення договору надання послуг СТО, тех.огляду на авто, за умовами якого відповідач мав надати послуги СТО, тех. огляд на авто за замовленням позивача, а позивач мав сплатити на користь відповідача грошові кошти.

Проте, колегія суддів дослідивши матеріали справи, констатує, що останні не містять належних та допустимих доказів того, що між позивачем та відповідачем, саме як між фізичними особами-підприємцями велись перемовини щодо укладення договору про надання послуг СТО.

Висновки суду першої інстанції стосовно того, що саме відповідачем не спростовано, що між позивачем та відповідачем, як фізичною особою-підприємцем, тобто, суб`єктом господарювання, велись перемовини стосовно укладення договору про надання послуг СТО є передчасними, оскільки, на переконання колегії суддів, саме на позивачеві в силу ч. 1 ст. 74 ГПК України лежить обов`язок довести ті обставини, на які останній посилається як на підставу своїх позовних вимог.

Більш того колегія суддів звертає увагу на те, що у платіжній інструкції платником та одержувачем коштів зазначено фізичних осіб ОСОБА_1 та ОСОБА_2 а не фізичних осіб-підприємців, а в призначенні платежу зазначено «переказ власних коштів» а не «передоплата за договором про надання послуг СТО», що спростовує як доводи позивача так і висновки суду першої інстанції стосовно того, що спірні правовідносин у справі № 911/1568/23 є господарсько-правовими та такий спір належить до спорів, які підлягають розгляду в порядку господарського судочинства.

Таким чином, колегія суддів приходить до висновку, що позивачем штучно визначено Письменного Олега Вікторовича в статусі Фізичної особи-підприємця в якості відповідача, з метою змінення юрисдикції спору, оскільки за суб`єктним складом сторін даний спір має вирішуватися судами загальної юрисдикції.

Тому, враховуючи встановлені у справі колегією суддів обставини, суд апеляційної інстанції зазначає, що спір, що виник між сторонами, стосується їх прав та обов`язків як двох фізичних осіб, що робить неможливим розгляд даної справи в порядку господарського судочинства. Спір у даній справі підлягає розгляду за правилами цивільного судочинства.

Згідно частини 1 статті 77 Господарського процесуального кодексу України обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Згідно статті 86 Господарського процесуального кодексу України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. (ст. 76 Господарського процесуального кодексу України).

Статтею 79 Господарського процесуального кодексу України визначено, що наявність обставини, на яку сторона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, вважається доведеною, якщо докази, надані на підтвердження такої обставини, є більш вірогідними, ніж докази, надані на її спростування. Питання про вірогідність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Статтею 278 ГПК України визначено, що підставами для скасування судового рішення повністю або частково із закриттям провадження у справі або залишенням позову без розгляду у відповідній частині є:

1. Судове рішення першої інстанції, яким закінчено розгляд справи, підлягає скасуванню повністю або частково в апеляційному порядку із залишенням позову без розгляду або закриттям провадження у справі у відповідній частині з підстав, передбачених статтями 226 та 231 цього Кодексу.

2. Порушення правил юрисдикції господарських судів, визначених статтями 20-23 цього Кодексу, є обов`язковою підставою для скасування рішення незалежно від доводів апеляційної скарги.

3. Якщо судом першої інстанції ухвалено законне і обґрунтоване рішення, смерть фізичної особи - сторони у спорі чи припинення юридичної особи - сторони у спорі, що не допускає правонаступництва, після ухвалення такого рішення не може бути підставою для застосування вимог частини першої цієї статті.

4. У разі закриття судом апеляційної інстанції провадження у справі на підставі пункту 1 частини першої статті 231 цього Кодексу суд за заявою позивача в порядку письмового провадження постановляє ухвалу про передачу справи до суду першої інстанції, до юрисдикції якого віднесено розгляд такої справи, крім випадків об`єднання в одне провадження кількох вимог, які підлягають розгляду в порядку різного судочинства. У разі наявності підстав для підсудності справи за вибором позивача у його заяві має бути зазначено лише один суд, до підсудності якого відноситься вирішення спору.

Відповідно до п. 1, ч. 1 ст. 231 ГПК України господарський суд закриває провадження по справі, якщо спір не підлягає вирішенню в порядку господарського судочинства.

Згідно з ч.2 ст. 231 ГПК України якщо провадження у справі закривається з підстави, встановленої пунктом 1 частини першої цієї статті, суд повинен роз`яснити позивачеві, до юрисдикції якого суду віднесено розгляд справи.

З огляду на викладене в сукупності, Північний апеляційний господарський суд приходить до висновку, що доводи, викладені скаржником в апеляційній скарзі, знайшли своє часткове підтвердження під час розгляду справи в апеляційному порядку, оскаржуване рішення суду першої інстанції ухвалено з порушенням норм процесуального права, у зв`язку з чим відповідно до ч. 1 статті 278 Господарського процесуального кодексу України оскаржуване рішення підлягає скасуванню із закриттям провадження у справі на підставі п. 1, ч. 1 ст. 231 ГПК України.

Також колегія суддів роз`яснює позивачеві його право звернутися із вказаною позовною вимогою до судів загальної юрисдикції.

Керуючись ст. ст. 231, 269, 270, 275, 278, 281-284 ГПК України, Північний апеляційний господарський суд, -

ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційну скаргу Фізичної особи-підприємця Письменного Олега Вікторовича на рішення Господарського суду Київської області від 01.08.2023 у справі № 911/1568/23 - задовольнити частково.

2. Рішення Господарського суду Київської області від 01.08.2023 у справі № 911/1568/23 - скасувати.

3. Провадження у справі № 911/1568/23 - закрити.

4. Справу № 911/1568/23 повернути до Господарського суду Київської області.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена протягом двадцяти днів в порядку, визначеному ст.ст. 286 - 291 Господарського процесуального кодексу України.

Головуючий суддя О.О. Хрипун

Судді А.О. Мальченко

О.В. Агрикова