ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ДОНЕЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
У Х В А Л А

11.01.2024 Справа №905/1350/23

Суддя - Говорун О.В.

Секретар судового засідання Блохіна Ю.В.

Позивач - Товариство з обмеженою відповідальністю "СІ ЕС ДІ ЛАБ" (03022, м.Київ, вул.Васильківська, 45).

Відповідач - Фізична особа - підприємець ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 ).

ВСТАНОВИВ:

Товариство з обмеженою відповідальністю "СІ ЕС ДІ ЛАБ" звернулось до Господарського суду Донецької області з позовною заявою до Фізичної особи - підприємця ОСОБА_1 про стягнення 449994,47 грн.

До суду надійшла заява про забезпечення позову, в якій представник позивача просить суд в межах суми позовних вимог та можливих судових витрат:

- накласти арешт на майно та банківські рахунки ОСОБА_1 (ІПН НОМЕР_1 );

- заборонити ОСОБА_1 вчиняти будь-які дії щодо належного йому нерухомого майна (продаж, внесення до статутного капіталу, міна, передача в користування, відчуження у будь-який інший спосіб, передачу в іпотеку, тощо).

В обґрунтування заяви про забезпечення позову заявник зазначає, що відповідач ухиляється від взятих на себе зобов`язань за укладеним між сторонами договором комерційної концесії №4 від 29.10.2020, а саме не розраховується з позивачем за надані послуги тестування (лабораторні дослідження біологічного матеріалу людини).

Обрані заходи забезпечення не кореспондуються із позовними вимогами про стягнення заборгованості, а містять виключно вимоги щодо накладення арешту на кошти та майно відповідача в межах суми заявлених позовних вимог, що, у свою чергу, обмежує виключно право розпорядження такими коштами та майном і жодним чином не позбавляє відповідача права володіння ними.

Заходи забезпечення позову жодним чином не порушують інтересів відповідача та інших осіб, та в той же час дозволять уникнути непорозумінь на період вирішення спору та запобігти порушенню прав позивача, є адекватними і пов`язаними з предметом спору.

Невжиття заходів забезпечення позову може утруднити або зробити неможливим виконання рішення суду у справі у разі задоволення позову.

Розмір заборгованості відповідача негативно відобразився на фінансовому стані позивача, який поніс значні витрати, пов`язані з надання послуг відповідачу не отримавши за це оплату, а тому позивач не має на даний час можливості виділити додаткові кошти на фінансування зустрічного забезпечення.

Розглянувши заяву Товариства з обмеженою відповідальністю "СІ ЕС ДІ ЛАБ" про забезпечення позову, дослідивши додані до заяви про забезпечення позову документи, суд зазначає наступне.

Згідно ч.ч.1, 2 ст.136 Господарського процесуального кодексу України (далі ГПК України), господарський суд за заявою учасника справи має право вжити передбачених статтею 137 цього Кодексу заходів забезпечення позову. Забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

Під забезпеченням позову необхідно розуміти вжиття судом заходів щодо охорони матеріально-правових інтересів позивача, які гарантують реальне виконання судового рішення, прийнятого за його позовом. Інститут забезпечення позову спрямований проти несумлінних дій відповідача, який може приховати майно, розтратити його, продати, знецінити.

Вжиття заходів забезпечення позову відповідно до ст.136 ГПК України є правом суду. За змістом ч.2 ст.136 ГПК України, підставами для вжиття судом заходів для забезпечення є обставини, що свідчать про істотне ускладнення або навіть унеможливлення виконати рішення суду або ефективного захисту або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутись до суду, у разі невжиття таких заходів.

Господарський суд, оцінивши надані докази та обставини справи у їх сукупності, на власний розсуд вирішує питання про наявність або відсутність у кожному конкретному випадку підстав для забезпечення позову.

Позов забезпечується зокрема накладенням арешту на майно та (або) грошові кошти, що належать або підлягають передачі або сплаті відповідачу і знаходяться у нього чи в інших осіб (п.1 ч.1 ст.137 Господарського процесуального кодексу України).

Метою вжиття заходів щодо забезпечення позову є уникнення можливого порушення в майбутньому прав та охоронюваних законом інтересів позивачів, а також можливість реального виконання рішення суду у випадку задоволення позову.

Згідно з ч. 4 ст. 137 ГПК України, заходи забезпечення позову, крім арешту морського судна, що здійснюється для забезпечення морської вимоги, мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами.

Співмірність передбачає співвідношення господарським судом негативних наслідків від вжиття заходів забезпечення позову з тими негативними наслідками, які можуть настати в результаті невжиття цих заходів, з урахуванням відповідності права чи законного інтересу, за захистом яких заявник звертається до суду, та майнових наслідків заборони відповідачу здійснювати певні дії.

Також, у вирішенні питання про забезпечення позову господарський суд має здійснити оцінку обґрунтованості доводів заявника щодо необхідності вжиття відповідних заходів з урахуванням: розумності, обґрунтованості і адекватності вимог заявника щодо забезпечення позову; забезпечення збалансованості інтересів сторін, а також інших учасників судового процесу; наявності зв`язку між конкретним заходом забезпечення позову і предметом позовної вимоги, зокрема, чи спроможний такий захід забезпечити фактичне виконання судового рішення у разі задоволення позову; імовірності утруднення виконання або невиконання рішення господарського суду в разі невжиття таких заходів; запобігання порушенню у зв`язку з вжиттям таких заходів прав та охоронюваних законом інтересів осіб, що не є учасниками даного судового процесу.

Адекватність заходу до забезпечення позову, що застосовується господарським судом, визначається його відповідністю вимогам, на забезпечення яких він вживається. Оцінка такої відповідності здійснюється господарським судом, зокрема, з урахуванням співвідношення прав (інтересу), про захист яких просить заявник, з вартістю майна, на яке вимагається накладення арешту, або майнових наслідків заборони відповідачеві вчиняти певні дії.

Обрання належного, відповідного предмету спору заходу забезпечення позову гарантує дотримання принципу співвіднесення виду заходу забезпечення позову із заявленими позивачем вимогами, що зрештою дає змогу досягти балансу інтересів сторін та інших учасників судового процесу під час вирішення спору, сприяє фактичному виконанню судового рішення в разі задоволення позову та, як наслідок, забезпечує ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача без порушення або безпідставного обмеження при цьому прав та охоронюваних інтересів інших учасників провадження у справі або осіб, які не є учасниками цього судового процесу.

При цьому сторона, яка звертається із заявою про забезпечення позову, повинна обґрунтувати необхідність забезпечення позову, що полягає у доказуванні обставин, з якими пов`язано вирішення питання про забезпечення позову. З цією метою та з урахуванням загальних вимог, передбачених статтею 74 Господарського процесуального кодексу України, обов`язковим є подання доказів наявності фактичних обставин, з якими пов`язується застосування певного заходу до забезпечення позову. Про такі обставини може свідчити вчинення відповідачем дій, спрямованих на ухилення від виконання зобов`язань після пред`явлення позову до суду (реалізація майна чи підготовчі дії до його реалізації, витрачання коштів не для здійснення розрахунків з позивачем, укладення договорів поруки чи застави за наявності невиконаного спірного зобов`язання тощо). Саме лише посилання в заяві на потенційну можливість ухилення відповідача від виконання судового рішення без наведення відповідного обґрунтування не є достатньою підставою для задоволення відповідної заяви.

Зазначене відповідає правовій позиції, викладеній Верховним Судом, зокрема, у постанові від 16.03.2021 у справі №921/302/20.

В обґрунтування клопотання про вжиття заходів забезпечення позову позивач посилається на значну суму заборгованості відповідача перед позивачем, що виникла у зв`язку з неналежним виконанням відповідачем зобов`язань за договором комерційної концесії №4 від 29.10.2020.

Як зазначає позивач, звернення з претензією про сплату заборгованості відповідач ігнорує.

За твердженням позивача, відповідач протягом тривалого часу не виконує договірні зобов`язання щодо здійснення оплати послуг наданих позивачем за рахунок грошових коштів, що вже були отримані відповідачем від осіб, які звертались за відповідними послугами.

Наведені обставини свідчать, що відповідач може вчинити дії задля унеможливлення виконання рішення у цій справі, зокрема може здійснити відчуження свого нерухомого майна, в результаті чого стане неможливим виконання рішення суду у цій справі.

Розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд повинен врахувати, що вжиття відповідних заходів може забезпечити належне виконання рішення про задоволення позову у разі ухвалення цього рішення, а їх невжиття, навпаки, ускладнити або навіть унеможливити таке виконання (постанова Великої Палати Верховного Суду від 15.09.2020 у справі №753/22860/17, постанова Верховного Суду у складі об`єднаної палати Касаційного господарського суду від 03.03.2023 у справі №905/448/22).

Умовою застосування заходів забезпечення позову є достатньо обґрунтоване припущення, що невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, що має бути підтверджено доказами наявності фактичних обставин, з якими пов`язується застосування певного заходу забезпечення позову.

Аналогічний висновок викладений в постановах Верховного Суду від 21.02.2020 у справі №910/9498/19, від 17.09.2020 у справі №910/72/20, від 15.01.2021 у справі №914/1939/20, від 16.02.2021 у справі №910/16866/20, від 15.04.2021 у справі №910/16370/20, від 24.06.2022 у справі №904/3783/21, від 26.09.2022 у справі №911/3208/21).

Заходи забезпечення позову за вимогами майнового характеру можуть бути застосовані у разі наявності достатньо обґрунтованого припущення, що майно (в тому числі грошові суми, цінні папери тощо), яке є у відповідача на момент пред`явлення позову до нього, може зникнути, зменшитись за кількістю або погіршитись за якістю на момент виконання рішення.

В той же час, у випадку задоволення позовних вимог про стягнення грошових коштів можливість відповідача в будь-який момент як розпорядитися коштами, які знаходяться на його рахунках, так і відчужити майно, яке знаходиться у його власності, є беззаперечною, що в майбутньому утруднить виконання судового рішення, якщо таке буде ухвалене на користь позивача. За таких умов вимога надання доказів щодо очевидних речей (доведення нічим не обмеженого права відповідача в будь-який момент розпорядитися своїм майном) свідчить про застосування судом завищеного або навіть заздалегідь недосяжного стандарту доказування, що порушує баланс інтересів сторін. Виконання в майбутньому судового рішення у справі про стягнення грошових коштів, у разі задоволення позовних вимог, безпосередньо пов`язане з обставинами наявності у боржника присудженої до стягнення суми заборгованості. Заборона відчуження або арешт майна, які накладаються судом для забезпечення позову про стягнення грошових коштів, мають на меті подальше звернення стягнення на таке майно у разі задоволення позову. При цьому обраний вид забезпечення позову не призведе до невиправданого обмеження майнових прав відповідача, оскільки арештоване майно фактично перебуває у володінні власника, а обмежується лише можливість розпоряджатися ним.

Можливість накладення арешту на майно, не обмежуючись грошовими коштами відповідача, в порядку забезпечення позову у спорі про стягнення грошових коштів є для позивача додатковою гарантією того, що рішення суду у разі задоволення позову буде реально виконане та позивач отримає задоволення своїх вимог. Крім того, у разі задоволення позову у справі про стягнення грошових коштів боржник матиме безумовну можливість розрахуватись із позивачем, за умови наявності у нього грошових коштів у необхідних для цього розмірах, без застосування процедури звернення стягнення на майно боржника (висновки викладені в постанові Верховного Суду у складі об`єднаної палати Касаційного господарського суду від 03.03.2023 у справі №905/448/22).

Позивачем до заяви про забезпечення позову додана інформація з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, з якої вбачається наявність у відповідача об`єкту нерухомого майна за адресою: АДРЕСА_2 .

Виходячи з обставин викладених вище, заявлені позивачем заходи забезпечення позову у виді накладання арешту на майно та грошові кошти, які обліковуються на банківських рахунках відповідача, суд вважає обґрунтованими, адекватними, співмірними, пов`язаними з предметом спору, спроможними забезпечити фактичне виконання судового рішення у разі задоволення позову та такими, що сприятимуть уникненню можливого порушення в майбутньому прав та охоронюваних законом інтересів позивача, а тому суд задовольняє заяву про забезпечення позову в межах заявленої суми позовних вимог у розмірі 449994,47 грн та судових витрат в сумі 8091,92 грн.

Враховуючи, що судом задоволено заяву про забезпечення позову зокрема шляхом накладання арешту на майно відповідача (як нерухомого так і рухомого), забороняти ОСОБА_1 вчиняти будь-які дії щодо належного йому нерухомого майна (продаж, внесення до статутного капіталу, міна, передача в користування, відчуження у будь-який інший спосіб, передачу в іпотеку, тощо) окремо не має необхідності, оскільки така заборона охоплюється заходом забезпечення позову у виді арешту на нерухоме майно.

Згідно з ст.74 Господарського процесуального кодексу України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов`язків щодо доказів.

Відповідно до ч.ч.1, 2 ст.86 ГПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також вірогідність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 136, 137, 140, 234-235 ГПК України

УХВАЛИВ:

Заяву Товариства з обмеженою відповідальністю "СІ ЕС ДІ ЛАБ" про вжиття заходів забезпечення позову задовольнити.

Накласти арешт на майно та грошові кошти, які обліковуються на банківських рахунках ОСОБА_1 (ІПН НОМЕР_1 ), в межах суми позовних вимог у розмірі 449994,47 грн та судових витрат в розмірі 8091,92 грн.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання та може бути оскаржена протягом десяти днів з дня складання повного тексту до Східного апеляційного господарського суду.

Строк пред`явлення до виконання - 3 роки.

Суддя О.В. Говорун