ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
УХВАЛА

про відмову у відкритті провадження у справі про неплатоспроможність

15.01.2024м. ДніпроСправа № 904/6311/23

за заявою ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1 ) про визнання неплатоспроможним

Суддя Суховаров А.В.

при секретарі судового засідання Рудь В.Г.

Представники:

від заявника: Хохленко А.О. посв. адв. №1837 від 28.01.2019, адвокат

від арбітражного керуючого: не з`явився

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернулась до Господарського суду Дніпропетровської області із заявою про відкриття провадження у справі про неплатоспроможність на підставі статті 116 Кодексу України з процедур банкрутства.

Ухвалою суду від 07.12.2023 заяву ОСОБА_1 про відкриття провадження у справі про неплатоспроможність залишено без руху, зобов`язано заявника протягом п`яти днів з дня вручення ухвали суду усунути недоліки заяви, а саме: актуальну інформацію про наявність (відсутність) непогашеної судимості за економічні злочини, актуальну довідку про наявність/відсутність транспортних засобів, зареєстрованих за ОСОБА_1 , конкретизований список кредиторів відповідно до вимог п. 3 ч. 3 ст. 116 Кодексу України з питань банкрутства, у тому числі із зазначенням суми грошових вимог (загальної суми заборгованості, заборгованості за основним зобов`язанням та суми неустойки (штрафу, пені) окремо по кожному зазначеному кредитору), докази звернення заявника до відповідних офіційних джерел щодо отримання інформації про членів сім`ї, яка необхідна для заповнення розділу ІІ, ІІІ, V, VI декларацій про майновий стан боржника у справі про неплатоспроможність за 2020-2022, 2023 роки, декларації про майновий стан за три роки (за кожен рік окремо), що передували поданню до суду заяви про відкриття провадження у справі про неплатоспроможність, та за 2023 рік, заповнені з урахуванням приміток до форми декларації про майновий стан боржника у справі про неплатоспроможність, затвердженої наказом Міністерства юстиції України від 21.08.2019 № 2627/5.

Зазначеною вище ухвалою суд роз`яснив заявнику, що у випадку невиконання заявником вимог суду про усунення недоліків заяви у встановлений судом строк, заява вважається неподаною і повертається особі, що звернулася із заявою.

14.12.2023 до Господарського суду Дніпропетровської області через систему "Електронний суд" надійшла заява ОСОБА_1 про усунення недоліків.

Ухвалою суду від 18.12.2023 заяву фізичної особи ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1 ) про відкриття провадження у справі про неплатоспроможність призначено до розгляду в підготовчому засіданні суду на 21.12.2023.

Ухвалою суду від 21.12.2023 підготовче засідання відкладено на 15.01.2024.

15.01.2024 до Господарського суду Дніпропетровської області через систему "Електронний суд" надійшло клопотання ОСОБА_1 про розгляд справи без її участі.

В підготовчому засіданні присутній представник заявниці.

Представник заявниці просить суд задовольнити заяву ОСОБА_1 , відкрити провадження у справі про неплатоспроможність ОСОБА_1 , ввести процедуру реструктуризації боргів фізичної особи ОСОБА_1 та призначити керуючим реструктуризацією боргів фізичної особи арбітражного керуючого Белінську Н.О .

Розглянувши матеріали справи, заслухавши представника заявниці, суд встановив наступне.

Кодекс України з процедур банкрутства встановлює умови та порядок відновлення платоспроможності боржника - юридичної особи або визнання його банкрутом з метою задоволення вимог кредиторів, а також відновлення платоспроможності фізичної особи.

Відповідно до приписів ст.1 Кодексу України з процедур банкрутства визначено, що:

- неплатоспроможність - це неспроможність боржника виконати після настання встановленого строку грошові зобов`язання перед кредиторами не інакше, як через застосування процедур, передбачених цим Кодексом.

- грошове зобов`язання - це зобов`язання боржника сплатити кредитору певну грошову суму відповідно до цивільно-правового правочину (договору) та на інших підставах, передбачених законодавством України.

Верховний Суд у постанові від 28.01.2021 у справі № 910/4510/20 (пункти 53-56) зробив наступні правові висновки стосовно основної мети Кодексу України з процедур банкрутства:

- процедура банкрутства щодо боржника переслідує публічний та приватний інтерес (пункт 53);

- захист публічного інтересу знаходить свій вияв у недопущенні фіктивного банкрутства (стаття 215 Господарського кодексу України, стаття 166-17 Кодексу України про адміністративні правопорушення), а також недопущення доведення боржника до банкрутства (стаття 219 Кримінального кодексу України) (пункт 54);

- захист приватного інтересу полягає у максимальному задоволенні вимог кредиторів, відновленні платоспроможності боржника або його ліквідації та продажу його майна у ліквідаційній процедурі з метою погашення вимог кредиторів (пункт 55);

- однією з основних функцій господарського суду під час провадження у справі про банкрутство є дотримання балансу захисту публічного та приватного інтересів (пункт 56).

Згідно зі ст.113 Кодексу України з процедур банкрутства провадження у справах про неплатоспроможність боржника - фізичної особи, фізичної особи - підприємця здійснюється в порядку, визначеному цим Кодексом для юридичних осіб, з урахуванням особливостей, встановлених цією Книгою.

Як визначено частиною 1 статті 119 Кодексу України з процедур банкрутства у підготовчому засіданні господарський суд розглядає подані документи, з`ясовує наявність підстав для відкриття провадження у справі про неплатоспроможність, а також вирішує інші питання, пов`язані з розглядом заяви.

Підготовче засідання проводиться у порядку, передбаченому цим Кодексом (частина 2 статті 119 Кодексу України з процедур банкрутства).

Підстави для відкриття провадження у справі про неплатоспроможність визначено статтею 115 Кодексу України з процедур банкрутства, зокрема провадження у справі про неплатоспроможність боржника - фізичної особи або фізичної особи - підприємця може бути відкрито лише за заявою боржника.

Боржник має право звернутися до господарського суду із заявою про відкриття провадження у справі про неплатоспроможність у разі, якщо: 2) боржник припинив погашення кредитів чи здійснення інших планових платежів у розмірі більше 50 відсотків місячних платежів за кожним з кредитних та інших зобов`язань упродовж двох місяців; 3) у боржника відсутнє майно, на яке може бути звернено стягнення, а здійснені виконавцем відповідно до Закону України "Про виконавче провадження" заходи щодо розшуку такого майна виявилися безрезультатними; 4) існують інші обставини, які підтверджують, що найближчим часом боржник не зможе виконати грошові зобов`язання чи здійснювати звичайні поточні платежі (загроза неплатоспроможності).

Водночас, системний аналіз ст. 113, ч.ч. 1, 2 ст. 116, ч. 1 ст. 119 Кодексу України з процедур банкрутства дає можливість дійти висновку, що наявність підстав для відкриття провадження у справі про неплатоспроможність у кожному конкретному випадку повинна визначатись з урахуванням поданої боржником заяви та доданих до неї доказів на підтвердження настання обставин, що підтверджують неплатоспроможність фізичної особи (на момент звернення до суду з відповідною заявою) або загрозу її неплатоспроможності (у визначений зобов`язанням строк або в майбутньому).

Способи та засоби доведення підстав для відкриття провадження у справі про неплатоспроможність визначені законодавцем шляхом наведення у ч. 3 ст. 116 Кодексу України з процедур банкрутства переліку документів, що мають додаватись до заяви про відкриття провадження у справі про неплатоспроможність та підтверджувати її зміст.

Отже, у підготовчому засіданні, суд перевіряє відповідність поданої заяви вимогам до її форми та змісту відповідно до ст. 116 Кодексу України з процедур банкрутства та з`ясовує на підставі поданих заявником доказів наявність підстав для відкриття провадження у справі про неплатоспроможність, визначених ч.2 ст.115 Кодексу України з процедур банкрутства (аналогічна правова позиція викладена у постановах Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 10.09.2020 у справі №902/227/20, від 17.06.2021 у справі №926/2987-6/20, від 29.07.2021 у справі № 909/1028/20).

За змістом поданих матеріалів, на підтвердження укладення договорів з кредиторами та наявності заборгованості за вказаними угодами заявником надано конкретизований список п`яти кредиторів:

1. ТОВ «Коллект Центр»;

2. АТ «А-Банк»;

3. ТОВ «Вердикт-Капітал»;

4. АТ "КБ "Приватбанк";

5. ТОВ «Слон-Кредит».

За результатом дослідження матеріалів справи на предмет наявності заборгованості заявника перед вищевказаними кредиторами, з урахуванням наданого заявником переліку кредиторів, господарський суд зазначає, що подані заявником матеріали не містять копій кредитних договорів, про укладення яких заявник вказує в обґрунтування вимог про визнання його неплатоспроможним внаслідок неможливості виконання прострочених кредитних зобов`язань щодо вказаних кредитних установ.

Заявник зазначає про неможливість надати суду кредитні договори у зазначених вище банківських установах з огляду на їх відсутність або втрату.

В матеріалах справи містяться докази договір укладених з АТ «Акцент-Банк», ТОВ «Слок-Кредит» та АТ «Таскомбанк».

Разом з тим, в матеріалах справи відсутні докази звернення заявника до ТОВ «Коллект Центр», ТОВ «Вердикт-Капітал» та АТ "КБ "Приватбанк" з вимогою надати зазначені вище договори для долучення до заяви про відкриття провадження у справі про неплатоспроможність.

Окрім викладеного, заявником долучено договір укладений з АТ «Таскомбанк», однак ОСОБА_1 не визначено АТ «Таскомбанк» в Конкретизованому списку кредиторів і боржників.

Щодо долучених заявником доказів на підтвердження заборгованості перед кредиторами суд вказує, що кредитний звіт ТОВ "Українське бюро кредитних історій" не може бути належним та допустимим доказом, що підтверджує розмір заборгованості за основним зобов`язанням, в тому числі і простроченої.

Так, правові та організаційні засади формування і ведення кредитних історій, права суб`єктів кредитних історій та користувачів бюро кредитних історій, вимоги до захисту інформації, що складає кредитну історію, порядок утворення, діяльності та ліквідації бюро кредитних історій визначає Закон України "Про організацію формування та обігу кредитних історій" (далі - Закон).

Статтею 3 Закону визначено, зокрема, що бюро кредитних історій - це юридична особа, виключною діяльністю якої є збір, зберігання, використання інформації, яка складає кредитну історію (надалі - Бюро); ведення кредитної історії - це діяльність Бюро із збирання, оброблення, зберігання, захисту, використання інформації, яка складає кредитну історію; кредитна історія - це сукупність інформації про юридичну або фізичну особу, що її ідентифікує, відомостей про виконання нею зобов`язань за кредитними правочинами, іншої відкритої інформації відповідно до Закону; користувач Бюро - це юридична або фізична особа - суб`єкт господарської діяльності, яка укладає кредитні правочини та відповідно до договору надає та має право отримувати інформацію, що складає кредитну історію (надалі - Користувач); кредитний звіт - це сукупність інформації про суб`єкта кредитної історії, яка є повним або частковим відображенням його кредитної історії; суб`єкт кредитної історії - будь-яка юридична або фізична особа, яка звернулася до Користувача з метою укладення кредитного правочину або вже уклала кредитний правочин та щодо якої формується кредитна історія.

Наведені норми свідчать, що у спірних правовідносинах фізична особа-боржник, яка звернулася до господарського суду із заявою про відкриття провадження у справі про свою неплатоспроможність, є суб`єктом кредитної історії.

Відповідно до ст. 5 Закону джерелами формування кредитних історій є відомості, що надаються Користувачем до Бюро за письмовою згодою суб`єкта кредитної історії відповідно до цього Закону, а також відомості державних реєстрів, інформація з інших баз даних публічного користування, відкритих для загального користування джерел за винятком відомостей (інформації), що становлять державну таємницю.

Перелік інформації, що містить кредитна історія, визначений ст. 7 Закону, у п. 2 ч.1 якої зокрема вказано, що це відомості про грошове зобов`язання суб`єкта кредитної історії: відомості про кредитний правочин та зміни до нього (номер і дата укладання правочину, сторони, вид правочину); сума зобов`язання за укладеним кредитним правочином; вид валюти зобов`язання; строк і порядок виконання кредитного правочину; відомості про розмір погашеної суми та остаточну суму зобов`язання за кредитним правочином; дата виникнення прострочення зобов`язання за кредитним правочином, його розмір і стадія погашення; відомості про припинення кредитного правочину та спосіб його припинення (у тому числі за згодою сторін, у судовому порядку, гарантом тощо); відомості про визнання кредитного правочину недійсним і підстави такого визнання.

Створений за допомогою електронно-програмних засобів кредитний звіт є електронним документом, який надається суб`єктам звернення (Користувачам, іншим бюро та суб`єктам кредитних історій) у електронній формі або у паперовій (паперовій копії електронного документа).

Заявник долучив до матеріалів справи роздруківку кредитного звіту у текстовому режимі, отриману останнім (суб`єктом кредитних історій) через web-інтерфейс на офіційному сайті Бюро (https://ubki.ua/), яка містить QR-код. Отже, така роздруківка є примірником електронного документа з паперовим носієм інформації.

Водночас, кредитний звіт не є достатнім доказом для підтвердження та доведення обставин неплатоспроможності боржника чи її загрози, оскільки такий звіт в сукупності із іншими долученими доказами хоч і є належним доказом наявності кредитних відносин боржника з кредиторами, однак може містити неповну чи недостовірну інформацію про розмір та структуру заборгованості боржника, в тому числі за основним зобов`язанням.

Зазначеного висновку дійшов Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного господарського суду у справі № 917/1604/21 (постанова від 16.11.2022), в якій також вказано на передбачене частиною 5 ст. 13 Закону України "Про організацію формування та обігу кредитних історій" право суб`єкта кредитної історії щодо звернення до Бюро з письмовою заявою у разі незгоди з інформацією, що складає його кредитну історію, за винятком інформації про кредитний бал.

Будь-яких відомостей щодо припинення боржником погашення кредитів у розмірі більше 50 відсотків місячних платежів упродовж двох місяців вказаний звіт не містить.

Отже, кредитна історія боржника, складена ТОВ "Українське бюро кредитних історій", не може бути належним та допустимим доказом наявності грошових вимог в силу ст.77 Господарського процесуального кодексу України та доказом наявності підстав для відкриття провадження у справі про неплатоспроможність.

Таким чином, за відсутності усіх первинних документів, у суду відсутня можливість встановити наявність ознак неплатоспроможності заявника або загрози такої неплатоспроможності, що позбавляє можливості суду надати оцінку щодо права боржника звернутись до господарського суду з заявою про відкриття провадження у справі про банкрутство в порядку ч. 2 ст. 115 Кодексу України з процедур банкрутства.

Щодо поданого боржником проекту плану реструктуризації.

Особливості застосування процедури банкрутства до боржника - фізичної особи-підприємця визначено Книгою четвертою Кодексу України з процедур банкрутства.

Відповідно до частини 2 статті 6 Кодексу України з процедур банкрутства щодо боржника-фізичної особи застосовуються такі судові процедури: реструктуризація боргів боржника; погашення боргів боржника. Процедура погашення боргів боржника вводиться у справі про неплатоспроможність разом з визнанням боржника банкрутом.

Реструктуризація боргів боржника це судова процедура у справі про неплатоспроможність фізичної особи, що застосовується з метою відновлення платоспроможності боржника шляхом зміни способу та порядку виконання його зобов`язань згідно з планом реструктуризації боргів боржника (стаття 1 Кодексу України з процедур банкрутства).

Відповідно до вимог частини 5 стаття 119 Кодексу України з процедур банкрутства відкриття провадження у справі супроводжується одночасним введенням процедури реструктуризації боргів боржника та призначення керуючого реструктуризацією.

Як визначено частиною 4 статті 116 Кодексу України з процедур банкрутства разом із заявою про відкриття провадження у справі про неплатоспроможність боржник зобов`язаний подати пропозиції щодо реструктуризації боргів (проект плану реструктуризації боргів).

Частиною 1 статті 124 Кодексу України з процедур банкрутства передбачено, що план реструктуризації боргів боржника розробляється з метою відновлення платоспроможності боржника.

Отже, виконання мети процедури реструктуризації боргів боржника у справі про неплатоспроможність фізичної особи можливе лише за умови, коли боржник істинно бажає виконати взяті на себе грошові зобов`язання, але через певні майнові/фінансові причини не може їх виконати в повному обсязі належним чином.

З наведеного та аналізу положень статті 116 Кодексу України з процедур банкрутства, що визначають обсяг та перелік документів та відомостей, які боржник - фізична особа зобов`язаний додати до заяви про відкриття провадження у справі про неплатоспроможність, суд вважає, що такий боржник повинен запропонувати обґрунтований та виконуваний (реальний) проект плану реструктуризації своїх зобов`язань, оскільки метою і завданням процедури реструктуризації боргів є забезпечення розгляду кредиторами розробленого боржником проекту плану реструктуризації боргів для відновлення його платоспроможності. Розроблення боржником такого документу є закономірними очікуваннями кредиторів фактичного погашення їх вимог в межах процедури.

Таким чином, при поданні до господарського суду заяви про відкриття провадження у справі про неплатоспроможність, обов`язком боржника є складення реального (виконуваного) проекту плану реструктуризації, який після розгляду господарським судом грошових вимог та формування реєстру кредиторів розробляється, уточнюється та погоджується з кредиторами.

Отже, план реструктуризації повинен містити умови відновлення платоспроможності боржника шляхом зміни способу та порядку виконання його зобов`язань згідно з планом реструктуризації боргів боржника.

Також, відповідно до приписів ст. 124 Кодексу України з процедур банкрутства план реструктуризації боргів повинен містити, зокрема, розмір суми, яка щомісяця буде виділятися для погашення вимог кредиторів.

Так, до заяви про відкриття провадження у справі про банкрутство заявником долучено пропозиції щодо реструктуризації боргів, відповідно до яких останній зазначає про щомісячне погашення вимог кредиторів складатиме 496,15грн. (загальна сума заборгованості перед кредиторами, яку зазначив заявник - 506 983,75грн.), з огляду наступне.

Згідно виписки по рахунку ОСОБА_1 в Sparkasse banks НОМЕР_2 доходи заявниці в місяць складають 35 006,90грн. (соціальна допомога в Німеччині).

Разом з тим, ОСОБА_1 зазначає, що загальні витрати боржника в місяць складають 34 510,75грн., з яких:

- необхідний прожитковий мінімум в місяць на боржника - 2 684,00грн.;

- необхідний прожитковий місяць на дитину до 6 до 18 років ( ОСОБА_3 ) - 2 833,00грн.;

- орендна плата за житло та комунальні послуги боржника згідно Договору ордени житла, відповідно до розписки від 18.09.2023 - 452 євро, що відповідно до курсу НБУ станом на 16.11.2023 складає 17 806,00грн.;

- витрати на комунальні платежі згідно розписки від 18.09.2023 в середньому 25 євро, що відповідно до курсу НБУ станом на 16.11.2023 складає 984,84грн.;

- необхідні витрати на проїзд згідно розписки від 18.09.2023 - 64 євро, що відповідно до курсу НБУ станом на 16.11.2023 складає 2 521,20грн.;

- необхідні витрати на страхування, згідно розписки від 18.09.2023 - 50 євро, що відповідно до курсу НБУ станом на 16.11.2023 складає 1 969,60грн.;

- витрати на зв`язок та інтернет в середньому складають 65 євро згідно розписки, що відповідно до курсу НБУ станом на 16.11.2023 складає 2 560,60грн.;

- витрати на музичну школу вина та тренування складають 80 євро, що відповідно до курсу НБУ станом на 16.11.2023 складає 3 151,51грн.

Щодо поданих ОСОБА_1 доказів на підтвердження витрат заявниці визначених в плані реструктуризації.

Згідно розписок долучених ОСОБА_1 до матеріалів справи витрати заявниці складають 34 510,75грн. На підтвердження відомостей викладених у розписці, заявницею подано виписки по рахунку, договори та інші документи складені німецькою мовою.

Відповідно до частини 2 статті 91 ГПК України письмові докази подаються в оригіналі або в належним чином засвідченій копії, якщо інше не передбачено цим Кодексом. Якщо для вирішення спору має значення лише частина документа, подається засвідчений витяг з нього.

Частиною 1 статті 10 ГПК України унормовано, що господарське судочинство в судах здійснюється державною мовою.

За положеннями ст. 10 Конституції України, державною мовою в Україні є українська мова.

Суд наголошує, що до письмових доказів, викладених іноземною мовою, повинні додаватися переклади українською мовою, засвідчені належним чином. Вірність перекладу документів юридичного характеру повинна бути нотаріально засвідченою в порядку статті 79 Закону України "Про нотаріат". Пунктом 2.1. глави 8 розділу ІІ Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України №296/5 від 22.02.2012, визначено, якщо нотаріус не знає відповідних мов (однієї з них), переклад документа може бути зроблено перекладачем, справжність підпису якого засвідчує нотаріус за правилами, передбаченими цим Порядком.

Дана правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 20.06.2019 у справі №910/4473/17.

Отже, у разі, коли письмові докази подаються до господарського суду іноземною мовою, додається їх засвідчений у встановленому законом порядку переклад українською мовою.

Водночас, в якості доказів позивачем долучено ряд документів, викладених німецькою мовою без здійсненого перекладу в установленому законом порядку.

Суд зазначає, що розписки надані заявником не підтверджені належними та допустимими доказами на підтвердження обставин викладених у зазначених вище розписках ОСОБА_1 .

З огляду на викладене, у суду відсутня можливість як встановити загальну суму заборгованості заявника перед кредиторами, так і встановити розмір суми, яку заявник здатен погашати для реального виконання плану реструктуризації боргів.

Із системного аналізу викладених вище обставин, суд дійшов висновку, що проект плану реструктуризації боргів не відповідає вимогам чинного законодавства, оскільки відповідно до нього не може бути досягнута кінцева мета процедури відновлення платоспроможності боржника.

Щодо поданого ОСОБА_1 до суду Опису майна (наявність/відсутність) тобто, Перелік майна, яке на праві власності належить боржнику.

ОСОБА_1 в пункті "Нерухоме майно", зазначено наступне нерухоме майно:

Реєстраційний номер майна: 19351970

Тип майна: квартира

Адреса нерухомого майна: АДРЕСА_2

Загальна площа (кв.м): 62,70, житлова площа (кв.м): 36,8

Форма власності: приватна спільна часткова

Частка власності: .

Разом з тим, з поданих заявницею Декларацій за 2021,2022, 2023 роки вбачається, що у ОСОБА_1 на праві власності перебувають наступні об`єкти нерухомого майна:

1) АДРЕСА_3 , право власності 2/3;

2) АДРЕСА_4 , право власності 2/5;

3) АДРЕСА_5 , право власності 1/1.

Однак ця інформація не знайшла свого відображення в Описі майна (наявність/відсутність) тобто, Перелік майна, яке на праві власності належить боржнику.

Суд зауважує, що провадження у справах про банкрутство є самостійним видом судового провадження і характеризується особливим процесуальним порядком розгляду справ, специфічністю цілей і завдань, особливим суб`єктним складом, тривалістю судового провадження, що істотно відрізняють це провадження від позовного.

На переконання суду, з огляду на положення процесуального закону, господарський суд, здійснюючи правосуддя, обмежений принципами диспозитивності та змагальності сторін, водночас у справах про банкрутство (неплатоспроможність) судовий контроль є невід`ємною складовою цього провадження.

У справах про неплатоспроможність фізичних осіб існує ризик ігнорування боржниками мети і завдань процедури реструктуризації боргів, що може полягати у наданні фіктивного та не виконуваного плану реструктуризації, який не відповідатиме вимогам статті 124 Кодексу України з процедур банкрутства, пасивній участі боржника в цій процедурі.

Суд звертає увагу, що вказане вище не може залишатись поза судовим контролем, оскільки господарський суд не позбавлений можливості надавати оцінку поведінці боржника у разі розгляду судом заяви боржника про його неплатоспроможність у підготовчому засіданні: чи є вона відкритою, зрозумілою, своєчасною та добросовісною чи, навпаки, недобросовісною, такою, що містить ознаки ухилення від виконання зобов`язань, маючи на меті лише фактичне списання заборгованості перед кредиторами, що свідчить про зловживання правом боржника на доступ до суду зі зверненням із заявою про неплатоспроможність.

Стаття 129 Конституції України відносить до основних засад судочинства змагальність сторін, яка, зокрема, проявляється в тому, що, як зазначається в частині 1 статті 74 Господарського процесуального кодексу України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Відповідно до ч.1 та ч.2 ст.73 Господарського процесуального кодексу України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими доказами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків.

Тобто, доказами, серед інших, є письмові документи, на підставі яких суд може встановити наявність або відсутність обставин (фактів), які стосуються наявного між сторонами спору або мають значення для правильного вирішення справи.

Відповідно до ст.74 Господарського процесуального кодексу України докази подаються сторонами та іншими учасниками справи (частина 3); суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов`язків щодо доказів (частина 4).

Статтею 77 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

З урахуванням вимог ст. 86 Господарського процесуального кодексу України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Відповідно ж до ч.1 ст.81 Господарського процесуального кодексу України учасник справи у разі неможливості самостійно надати докази вправі подати клопотання про витребування доказів судом.

Таким чином, суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, а обов`язок з доказування певних обставин покладається на сторону, яка на них посилається.

За змістом положень ст.14 Господарського процесуального кодексу України суд розглядає справи за принципом диспозитивності сторін, згідно з яким справи розглядаються судом в межах заявлених вимог та на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Тобто, при вирішенні питання про відкриття провадження у справі про неплатоспроможність застосування даного принципу диспозитивності полягає у здійсненні судом розгляду справи не інакше як на підставі доказів, які подав заявник або доказів, які витребувано судом у випадках, що передбачені Господарського процесуального кодексу України.

При цьому збирання доказів по справі не є обов`язком суду, крім випадків, які прямо встановлено нормами Господарського процесуального кодексу України.

За наслідками підготовчого засідання господарський суд постановляє ухвалу про відкриття провадження у справі про неплатоспроможність або про відмову у відкритті провадження у справі про неплатоспроможність (частина 3 статті 119 Кодексу України з процедур банкрутства).

Господарський суд постановляє ухвалу про відмову у відкритті провадження у справі про неплатоспроможність, якщо: 1) відсутні підстави для відкриття провадження у справі про неплатоспроможність; 2) боржник виконав зобов`язання перед кредитором (кредиторами) у повному обсязі до підготовчого засідання суду; 3) боржника притягнуто до адміністративної або кримінальної відповідальності за неправомірні дії, пов`язані з неплатоспроможністю; 4) боржника визнано банкрутом протягом попередніх п`яти років (частина 4 статті 119 Кодексу України з процедур банкрутства).

Системний аналіз положень статей 115, 116 Кодексу України з процедур банкрутства свідчить, що господарський суд, проводячи підготовче засідання у справі про неплатоспроможність, приймає рішення про введення наступної судової процедури щодо боржника, які визначені положеннями статтею 6 Кодексу України з процедур банкрутства , з застосуванням судового розсуду.

Судовий розсуд - це передбачене законодавством право суду, яке реалізується за правилами передбаченими Кодексом України з процедур банкрутства, Господарським процесуальним кодексом України та іншими нормативно-правовими актами, що надає йому можливість під час прийняття судового рішення (вчинення процесуальної дії) обрати з декількох варіантів рішення, встановлених законом, чи визначених на його основі судом (повністю або частково за змістом та/чи обсягом), такий, що є найбільш оптимальним в правових і фактичних умовах розгляду та вирішення справи, з метою забезпечення верховенства права, справедливості та ефективного поновлення порушених прав та інтересів учасників судового процесу.

Таким чином, з урахуванням обставин викладених вище, аналізуючи в комплексі, долучені до матеріалів справи докази та використовуючи судовий розсуд, суд дійшов висновку про відсутність підстав у розумінні ст. 115 Кодексу України з процедур банкрутства для відкриття провадження у справи про неплатоспроможність ОСОБА_1 .

Разом з тим, суд роз`яснює боржнику, що згідно з частиною 7 статті 39 Кодексу України з процедур банкрутства відмова у відкритті провадження у справі про банкрутство не перешкоджає повторному зверненню до господарського суду із заявою про відкриття провадження у справі про банкрутство за наявності підстав, встановлених цим Кодексом.

З огляду на те, що судом відмовлено у відкритті провадження у справі про неплатоспроможність боржника ОСОБА_1 , суд заяву арбітражного керуючого Белінської Н.О. про участь у справі про неплатоспроможність, залишає без розгляду.

Керуючись ст.ст.115, 119 Кодексу України з процедур банкрутства, ст.ст.232, 234-235 Господарського процесуального кодексу України суд

УХВАЛИВ:

Відмовити у відкритті провадження у справі про неплатоспроможність фізичної особи ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1 ).

Ухвала набирає законної сили з моменту її прийняття - 15.01.2024.

Ухвала може бути оскаржена в порядку, передбаченому статтями 256, 257 Господарського процесуального кодексу України.

Повний текст ухвали складено 15.01.2024.

Суддя А.В. Суховаров