ПІВНІЧНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"15" січня 2024 р. Справа№ 910/11136/23

Північний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Корсака В.А.

суддів: Євсікова О.О.

Алданової С.О.

за участю секретаря судового засідання: Заборовської А.О.,

за участю представників учасників справи:

від позивачів: Сацюк Д.А.

від відповідача: Михалевич М.М.

розглянувши у відкритому судовому засіданні матеріали апеляційної скарги ПУБЛІЧНОГО АКЦІОНЕРНОГО ТОВАРИСТВА "УКРНАФТА"

на рішення Господарського суду міста Києва від 20.09.2023, повний текст якого складено та підписано 21.09.2023

у справі № 910/11136/23 (суддя Курдельчук І.Д.)

за позовом 1. ОСОБА_1

2. ОСОБА_2

3. ОСОБА_3

4. ОСОБА_4

5. ОСОБА_5

6. ОСОБА_6

7. ОСОБА_7

до ПУБЛІЧНОГО АКЦІОНЕРНОГО ТОВАРИСТВА "УКРНАФТА"

про стягнення сум неотриманих дивідендів та нарахувань за неотримані суми

В С Т А Н О В И В :

Короткий зміст позовних вимог

09.07.2023 року Фізичні особи акціонери звернулися до Господарського суду міста Києва з позовом до Публічного акціонерного товариства "Укрнафта" про стягнення сум неотриманих дивідендів на нарахувань на неотримані суми в таких розмірах:

- на користь ОСОБА_1 дивіденди за 2020 рік у сумі 743972,25 грн;

- на користь ОСОБА_2 дивіденди за 2020 рік у сумі 126829,56 грн;

- на користь ОСОБА_3 дивіденди за 2020 рік у сумі 609 277,85 грн;

- на користь ОСОБА_4 дивіденди за 2020 рік у сумі 299 005,99 грн;

- на користь ОСОБА_5 дивіденди за 2020 рік у сумі 70 854,50 грн;

- на користь ОСОБА_6 дивіденди за 2020 рік у сумі 276 828,53 грн;

- на користь ОСОБА_7 дивіденди за 2020 рік у сумі 85 167,11 грн.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що відповідач в порушення норм законодавства та рішення загальних зборів від 18.05.2021 не виконав належним чином зобов`язання з виплати частини чистого прибутку за 2020 рік, у зв`язку з цим позивачі просять стягнути суму дивідендів пропорційно кількості акцій кожного акціонера.

Доводи та заперечення відповідача

Відповідач проти задоволення позовних вимог заперечив та зазначив, що загальними зборами Товариства від 18.05.2021 рішення про виплату дивідендів та їх розмір не приймалось, а враховуючи, що дивіденди за своєю суттю є частиною чистого прибутку, підстав для стягнення відповідних коштів на підставі рішення суду не виникає. У свою чергу, посилання позивачів на приписи статті 21 Закону України «Про державний бюджет України на 2021 рік», як на підставу для виплати їм частини чистого припуску є неправомірними, оскільки, приписи зазначеної статті не відповідають Конституції України, Закону України «Про акціонерні товариства» та іншим спеціальним нормативним актам.

Короткий зміст рішення місцевого господарського суду та мотиви його прийняття

Рішенням Господарського суду міста Києва від 20.09.2023 у справі №910/11136/23 позов задоволено повністю:

- стягнуто з ПУБЛІЧНОГО АКЦІОНЕРНОГО ТОВАРИСТВА "УКРНАФТА" на користь ОСОБА_1 дивіденди за 2020 року у розмірі 743 972, 25 грн та 11 159, 58 грн судового збору;

- стягнуто з ПУБЛІЧНОГО АКЦІОНЕРНОГО ТОВАРИСТВА "УКРНАФТА" на користь ОСОБА_2 дивіденди за 2020 року у розмірі 126 829, 56 грн та 2 684 грн судового збору;

- стягнуто з ПУБЛІЧНОГО АКЦІОНЕРНОГО ТОВАРИСТВА "УКРНАФТА" на користь ОСОБА_3 дивіденди за 2020 року у розмірі 609 277,85 грн та 9 139,17 грн судового збору;

- стягнуто з ПУБЛІЧНОГО АКЦІОНЕРНОГО ТОВАРИСТВА "УКРНАФТА" на користь ОСОБА_4 дивіденди за 2020 року у розмірі 299 005,99 грн та 4 485,09 грн судового збору;

- стягнуто з ПУБЛІЧНОГО АКЦІОНЕРНОГО ТОВАРИСТВА "УКРНАФТА" на користь ОСОБА_5 дивіденди за 2020 року у розмірі 70 854,50 грн та 2 684 грн судового збору;

- стягнуто з ПУБЛІЧНОГО АКЦІОНЕРНОГО ТОВАРИСТВА "УКРНАФТА" на користь ОСОБА_6 дивіденди за 2020 року у розмірі 276 828, 53 грн та 4 152, 43 грн судового збору;

- стягнуто з ПУБЛІЧНОГО АКЦІОНЕРНОГО ТОВАРИСТВА "УКРНАФТА" на користь ОСОБА_7 дивіденди за 2020 року у розмірі 85 167,11 грн та 2 684 грн судового збору.

Рішення мотивоване тим, що з прийняттям загальними зборами Товариства в межах наданих їм повноважень рішення від 18.05.2021 про розподіл прибутку за підсумками 2020 року, визначивши спосіб розпорядження прибутком товариства в порядку, встановленому статтею 21 Закону України "Про Державний бюджет України на 2021 рік", акціонери відповідача мають право на частину чистого прибутку відповідно до кількості належних їм акцій. Оскільки доказів виплати позивачам частини чистого прибутку до 01.07.2021 матеріали справи не містять, суд дійшов висновку про обґрунтованість позовних вимог.

Короткий зміст вимог апеляційної скарги та узагальнення її доводів

Не погоджуючись з цим рішенням, відповідач звернувся з апеляційною скаргою, в якій просить оскаржуване рішення скасувати та ухвалити нове рішення, яким відмовити в задоволенні позовних вимог повністю. Судові витрати понесені в суді першої та апеляційної інстанції покласти на позивачів.

А саме апелянт посилається на те, що:

- предметом позову у даній справі є вимоги про стягнення дивідендів за 2020 рік, тоді як рішення загальних зборів товариства, спрямованого на виплату його учасникам дивідендів за означений рік не приймалось;

- позивачами не надано жодних доказів на підтвердження своїх прав на отримання дивідендів за 2020 рік;

- прийняття господарським судом рішення щодо спрямування прибутку (частини прибутку) юридичної особи на виплату дивідендів виходить за межі компетенції суду;

- суд першої інстанції не врахував положення статті 30 Закону України «Про акціонерні товариства» щодо порядку виплати дивідендів, а також жодним чином не обґрунтував чому саме станом на 01 липня відповідного року відповідач мав би сплатити дивіденди за 2020 рік.

Доводи та заперечення інших учасників справи

У своєму відзиві на апеляційну скаргу представник позивачів з апеляційною скаргою не погодився, просить залишити оскаржене рішення без змін, посилаючись на те, що:

- у даному спорі виплата дивідендів встановлена Законом України "Про Державний бюджет України на 2021 рік" у випадку неприйняття товариством рішення в строк до 01 травня 2021 про розподіл прибутку;

- після зазначеної дати частина прибутку, яка у відповідності до цього Закону повинна бути сплачена до держбюджету та іншим учасникам товариства пропорційно розміру їх акцій, вже вважається дивідендами та підлягає виплаті на користь акціонерів;

- немає жодного значення визначене позивачами в прохальній частині поняття заявлених до стягнення коштів, оскільки наведеним не змінюється ані його предмет (стягнення коштів), ані його підстава (стаття 21 Закону України "Про Державний бюджет України на 2021 рік").

Дії суду апеляційної інстанції щодо розгляду апеляційної скарги по суті

Згідно витягу з протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 13.10.2023, апеляційну скаргу передано на розгляд колегії суддів у складі: Корсак В.А. - головуючий суддя, судді - Алданова С.О., Євсіков О.О.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 16.10.2023 постановлено витребувати у Господарського суду міста Києва матеріали справи №910/11136/23. Відкладено вирішення питання щодо подальшого руху апеляційної скарги до надходження матеріалів справи з Господарського суду першої інстанції.

Після надходження матеріалів справи, ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 30.10.2023 відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою Публічного акціонерного товариства «Укрнафта» на рішення Господарського суду міста Києва від 20.09.2023 у справі №910/11136/23. Закінчено проведення підготовчих дій. Повідомлено учасників справи про призначення апеляційної скарги до розгляду на 04.12.2023. Роз`яснено учасникам справи право подати до суду апеляційної інстанції відзив на апеляційну скаргу в письмовій формі до 27.11.2023. Встановлено учасникам справи строк для подачі всіх заяв та клопотань в письмовій формі до 27.11.2023.

В судовому засіданні 04.12.2023 оголошено перерву до 15.01.2024.

Явка представників сторін

Представник відповідача в судовому засіданні 15.01.2024 підтримав вимоги апеляційної скарги та просив її задовольнити, оскаржуване рішення скасувати.

Представник позивачів в судовому засіданні 15.01.2024 заперечив проти доводів апелянта з підстав, викладених у відзиві та просив відмовити в задоволенні апеляційної скарги відповідача.

Межі перегляду справи судом апеляційної інстанції

Згідно зі ст. 269 ГПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї. Докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього. Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права. У суді апеляційної інстанції не приймаються і не розглядаються позовні вимоги та підстави позову, що не були предметом розгляду в суді першої інстанції.

Статтею 129 Конституції України та ч. 1 ст. 74 ГПК України визначено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Суд, беручи до уваги межі перегляду справи в апеляційній інстанції, заслухавши пояснення присутніх учасників справи, обговоривши доводи апеляційної скарги, проаналізувавши на підставі фактичних обставин справи застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права при прийнятті оскаржуваного судового рішення, дійшов висновку апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, а оскаржене рішення без змін.

Обставини справи, встановлені судом першої інстанції та перевірені судом апеляційної інстанції

Публічне акціонерне товариство "Укрнафта", згідно пунктів 1.1., 1.3. Статуту, в редакції, затвердженій рішенням загальних зборів акціонерів від 19.09.2019 року (протокол № 29 від 19.09.2019 року) (надалі-Статут), засноване відповідно до наказу Державного комітету України по нафті і газу від 23.02.1994 року № 57 шляхом перетворення державного підприємства "Виробниче об`єднання "Укрнафта" у відкрите акціонерне товариство відповідно до Указу Президента України "Про корпоратизацію підприємств" від 15.06.1993 року № 210/93, з подальшою, згідно рішення загальних зборів акціонерів від 22.03.2011 року, зміною типу і назви Товариства з Відкритого акціонерного товариства "Укрнафта" на Публічне акціонерне товариство "Укрнафта".

Пунктами 3.1. та 3.2. Статуту акціонерами товариства є юридичні та фізичні особи, що набули право власності на акції відповідно до положень цього статуту та вимог чинного законодавства України. Кожною простою акцією товариства її власнику - акціонеру надається однакова сукупність прав, включаючи право, зокрема, на отримання дивідендів.

Згідно з пунктом 5.1 Статуту статутний капітал Товариства становить 13 557 127,50 гривень (тринадцять мільйонів п`ятсот п`ятдесят сім тисяч сто двадцять сім гривень п`ятдесят копійок) (далі - Статутний капітал).

Статутний капітал поділено на 54 228 510 (п`ятдесят чотири мільйони двісті двадцять вісім тисяч п`ятсот десять) простих іменних акцій номінальною вартістю 25 копійок (пункт 5.2 Статуту).

У пунктах 6.1, 6.16 - 6.21 Статуту визначено, що акція Товариства посвідчує корпоративні права акціонера щодо цього Товариства. Акції Товариства можуть купуватися та продаватися на фондовій біржі.

Документальним підтвердженням наявності на певний момент часу прав на цінні папери та прав за цінними паперами власника цінних паперів є виписка з рахунка в цінних паперах власника, яка видається депозитарною установою на вимогу власника цінних паперів або в інших випадках, установлених законодавством та договором про обслуговування рахунка в цінних паперах.

Виписка з рахунка в цінних паперах не є цінним папером, а її передача від однієї особи до іншої не є вчиненням правочину щодо цінних паперів і не тягне за собою переходу прав на цінні папери та прав за цінними паперами.

Облік прав власності на акції Товариства здійснюється відповідно до законодавства про депозитарну систему України. Товариство не має права приймати в заставу власні цінні папери.

Дивіденди виплачуються за підсумками календарного року виключно грошовими коштами. Дивіденди виплачуються на акції, звіт про результати розміщення яких зареєстровано у встановленому законодавством порядку. Рішення про виплату дивідендів приймається Загальними зборами, якщо інше не встановлено законом. Виплата дивідендів власникам акцій одного типу та класу має відбуватися пропорційно до кількості належних їм цінних паперів, а умови виплати дивідендів (зокрема щодо строків, способу та суми дивідендів) мають бути однакові для всіх власників акцій одного типу та класу.

Дивіденди сплачуються акціонерам за рахунок чистого прибутку Товариства звітного року та/або нерозподіленого прибутку в розмірі, встановленому рішенням Загальних зборів. Виплата дивідендів акціонерам здійснюється у порядку, визначеному законом.

Для кожної виплати дивідендів Наглядова рада Товариства встановлює дату складення переліку осіб, які мають право на отримання дивідендів, порядок і строк їх виплати. Дата складення переліку осіб, які мають право на отримання дивідендів за простими акціями, визначається рішенням Наглядової ради Товариства, передбаченим першим реченням цього пункту, але не раніше ніж через 10 робочих днів після дня прийняття такого рішення Наглядовою радою Товариства.

Товариство в порядку, встановленому Наглядовою радою Товариства, повідомляє осіб, які мають право на отримання дивідендів, про дату, розмір, порядок і строк їх виплати. Протягом 10 днів з дня прийняття рішення про виплату дивідендів за простими акціями Товариство повідомляє про дату, розмір, порядок і строк виплати дивідендів за простими акціями фондову біржу (біржі), на якій (яких) акції допущені до торгів та розміщує повідомлення на власному веб-сайті.

Відповідно до пунктів 8.1 та 8.2 Статуту чистий прибуток, одержаний після здійснення зазначених розрахунків залишається в повному розпорядженні товариства, яке відповідно до статуту на власний розсуд і у своїх інтересах та інтересах акціонерів визначає напрями його використання, як-то: розширення виробництва, виплата дивідендів (частки прибутку) та інше.

Розподіл прибутку здійснюється за рішенням Загальних зборів у розмірах, порядку і на цілі у відповідності до норм чинного законодавства та Статуту.

18.05.2021 відбулися загальні збори акціонерів Товариства.

За результатами загальних зборів 18.05.2021 вирішено, зокрема, питання №13 порядку денного: "Розподіл прибутку і збитків товариства за підсумками 2020 року. Прийняття рішення про виплату дивідендів та затвердження розміру річних дивідендів товариства".

Так, по питанню №13 порядку денного загальними зборами простою більшістю голосів акціонерів, що склала 99,963% від кворуму, прийнято рішення: "Оскільки товариством не прийнято рішення про виплату дивідендів до 01.05.2021, дивіденди не нараховувати, прибуток розподілити відповідно до вимог статті 21 Закону України "Про Державний бюджет України на 2021 рік"".

Відповідно до виписок з рахунків в цінних паперах депонентів, які видані відповідними депозитарними установами станом на 01.07.2021, позивачі були власниками акцій Товариства, а саме: позивач-1 мав у власності 10 500 акцій; позивач-2 - 1 790 акцій; позивач-3 - 8 599 акцій; позивач-4 - 4 220 акцій; позивач-5 - 1 000 акцій; позивач-6 - 3 907 акцій; позивач-7 - 1 202 акцій.

У відповідності до здійсненого позивачами розрахунку, кожному із них належить до виплати наступний розмір дивідендів: ОСОБА_1 - 743 972,25 грн; ОСОБА_2 - 126 829,56 грн; ОСОБА_3 - 609 277,85 грн; ОСОБА_4 - 299 005,99 грн; ОСОБА_5 - 70 854,50 грн; ОСОБА_6 - 276 828,53 грн; ОСОБА_7 - 85 167,11 грн.

Позивачі зазначають, що у визначений в статті 21 Закону України "Про Державний бюджет України на 2021 рік" строк відповідач не здійснив виплату дивідендів за 2020 рік за рахунок частини чистого прибутку. Тому останні звернулись з позовом у даній справі про їх стягнення в примусовому порядку в розмірі, пропорційно кількості належних позивачам акціям.

Мотиви і джерела права, з яких виходить апеляційний суд при ухваленні судового рішення

Відповідно до статті 167 ГК України (в редакції на час виникнення спірних правовідносин) корпоративні права - це права особи, частка якої визначається у статутному капіталі (майні) господарської організації, що включають правомочності на участь цієї особи в управлінні господарською організацією, отримання певної частки прибутку (дивідендів) даної організації та активів у разі ліквідації останньої відповідно до закону, а також інші правомочності, передбачені законом та статутними документами.

Пунктом 2 частини першої статті 116 ЦК України передбачено, що учасники господарського товариства мають право у порядку, встановленому установчим документом товариства та законом, брати участь у розподілі прибутку товариства і одержувати його частину (дивіденди).

Згідно з частиною першою статті 152 ЦК України акціонерне товариство - це господарське товариство, статутний капітал якого поділено на визначену кількість часток однакової номінальної вартості, корпоративні права за якими посвідчуються акціями.

Порядок створення, діяльності, припинення, виділу акціонерних товариств, їх правовий статус, права та обов`язки акціонерів визначається Законом України «Про акціонерні товариства» (далі - Закон № 514-VI в редакції виникнення спірних правовідносин).

За змістом частини 1 статті 20 названого Закону акція товариства посвідчує корпоративні права акціонера щодо цього акціонерного товариства.

Згідно з частиною 1 статтею 4 Закону України «Про акціонерні товариства» акціонерами товариства визнаються фізичні і юридичні особи, а також держава в особі органу, уповноваженого управляти державним майном, або територіальна громада в особі органу, уповноваженого управляти комунальним майном, які є власниками акцій товариства.

Відповідно до частини першої статті 32 Закону України «Про акціонерні товариства» загальні збори є вищим органом акціонерного товариства.

Згідно з пунктом 12 частини другої статті 33 Закону України «Про акціонерні товариства» до виключної компетенції загальних зборів належить розподіл прибутку і збитків товариства з урахуванням вимог, передбачених законом.

За змістом статті 30 Закону № 514-VI дивіденд - це частина чистого прибутку акціонерного товариства, що виплачується акціонеру з розрахунку на одну належну йому акцію певного типу та/або класу. За акціями одного типу та класу нараховується однаковий розмір дивідендів.

Виплата дивідендів власникам акцій одного типу та класу має відбуватися пропорційно до кількості належних їм цінних паперів, а умови виплати дивідендів (зокрема щодо строків, способу та суми дивідендів) мають бути однакові для всіх власників акцій одного типу та класу.

Товариство виплачує дивіденди виключно грошовими коштами.

Виплата дивідендів за простими акціями здійснюється з чистого прибутку звітного року та/або нерозподіленого прибутку на підставі рішення загальних зборів акціонерного товариства у строк, що не перевищує шість місяців з дня прийняття загальними зборами рішення про виплату дивідендів.

Рішення про виплату дивідендів та їх розмір за простими акціями приймається загальними зборами акціонерного товариства.

Місцевим господарським судом вірно встановлено, що загальними зборами акціонерів від 18.05.2021 по питанню № 13 порядку денного "Розподіл прибутку і збитків товариства за підсумками 2020 року. Прийняття рішення про виплату дивідендів та затвердження розміру річних дивідендів товариства", вирішено: "Оскільки товариством не прийнято рішення про виплату дивідендів до 1 травня 2021 року, дивіденди не нараховувати, прибуток розподілити відповідно до вимог статті 21 Закону України "Про Державний бюджет України на 2021 рік"".

Таким чином, загальні збори акціонерів, до виключної компетенції яких належить розподіл прибутку товариства, вирішили розподілити прибуток товариства в порядку, визначеному в статті 21 Закону України "Про Державний бюджет України на 2021 рік".

При цьому, колегія суддів звертає увагу на те, що рішення про не нарахування дивідендів за 2020 рік помилково ототожнюється апелянтом з рішенням про повну відмову в їх виплаті, адже під нарахуванням дивідендів розуміється визначення чіткої суми виплати за однією акцією пропорційно до отриманого товариством прибутку у звітному періоді, який скеровано на виплату. В свою чергу виплата дивідендів у відповідності до Закону України «Про акціонерні товариства» здійснюється за рахунок частини чистого прибутку, який за рішенням загальних зборів у даній справі вирішено розподілити в порядку названої норми Закону України "Про Державний бюджет України на 2021 рік".

Так, у відповідності до абзацу другого статті 21 цього Закону господарські товариства, у статутному капіталі яких є корпоративні права держави, та господарські товариства, 50 і більше відсотків акцій (часток) яких належать господарським товариствам, частка держави в яких становить 100 відсотків (крім тих, що визначені частиною першою цієї статті), які не прийняли рішення про нарахування дивідендів до 1 травня року, що настає за звітним, сплачують до державного бюджету та іншим учасникам господарського товариства пропорційно розміру їх акцій (часток) у статутному капіталі господарського товариства частину чистого прибутку в розмірі, визначеному за базовими нормативами відрахування частки прибутку, що спрямовується на виплату дивідендів, установленими на відповідний рік, але не менше 90 відсотків, до 1 липня року, що настає за звітним.

В контексті наведеної норми та встановленого змісту прийнятого на загальних зборах акціонерів від 18.05.2021 рішення колегія суддів відхиляє як такі, що спростовуються матеріалами справи доводи апелянта про неприйняття найвищим органом управління товариством рішення, спрямованого на виплату його учасникам дивідендів за 2020 рік.

Відповідно до загальнодоступних джерел, що не заперечується відповідачем, Акціонерному товариству «Національна акціонерна компанія «Нафтогаз України» (частка держави у статутному капіталі якого становить 100%) належить 27 114 256 акцій відповідача ПАТ «Укрнафта», тобто 50% плюс 1 акція.

Тобто, відповідач входить до числа господарських товариств, 50 і більше відсотків акцій (часток) яких знаходяться у статутних капіталах господарських товариств, частка держави яких становить 100%.

26.05.2021 на підставі та на виконання рішення загальних зборів акціонерів від 18.05.2021 (протокол №31 від 18.05.2021) та рішення правління ПАТ «Укрнафта» від 20.05.2021 (протокол №6/1 від 20.05.2021) ПАТ «Укрнафта» подало Центральному міжрегіональному управлінню ДПС по роботі з великими платниками податків розрахунок частини чистого прибутку (доходу), дивідендів на державну частку за 2020 рік, на підставі якого було задекларовано до сплати 1 921 167 072 грн частини чистого прибутку, розрахованого на пакет акцій НАК «Нафтогаз України» в статутному фонді ПАТ «Укрнафта».

Відповідач визначив частину чистого прибутку за 2020 рік, що підлягає сплаті на частку НАК «Нафтогаз України» до державного бюджету з розрахунку 90% чистого прибутку за 2020 рік (мінімальний розмір, визначений абзацом другим статті 21 Закону України «Про Державний бюджет України на 2021 рік»).

Рішенням Окружного адміністративного суду міста Києва від 29.09.2021, залишеним без змін постановою Верховного Суду від 19.10.2022 у справі №640/18646/21 встановлено, що зобов`язання по виплаті частини чистого прибутку за 2020 рік акціонеру НАК «Нафтогаз України» було виконано шляхом зарахування зустрічних однорідних вимог з податку на прибуток.

Отже, акціонери ПАТ «Укрнафта» мають право на частину чистого прибутку, що спрямовується на виплату дивідендів, відповідно до кількості належних їм акцій, виходячи із суми коштів у розмірі 1 921 167 072,00 грн, що розрахована відповідачем в рахунок погашення грошового зобов`язання по сплаті частини чистого прибутку за 2020 рік до державного бюджету на підставі абз. 2 ст. 21 Закону України «Про державний бюджет України на 2021 рік».

Твердження апелянта про те, що позивачами не доведено наявності в них права на отримання дивідендів за 2020 рік не заслуговують на увагу, оскільки за визначеним в статті 21 Закону України "Про Державний бюджет України на 2021 рік" порядком виплата частини чистого прибутку учаснику товариства здійснюється пропорційно від кількості належних йому акцій, а також встановлено його спрямованість саме на виплату дивідендів за відповідний рік. Тобто виплата дивідендів за 2020 рік здійснюється не інакше як за рахунок частини чистого прибутку цього року, що підлягав сплаті відповідачем за означеним порядком. Отже, визначення позивачами в прохальній частині вимог про стягнення «дивідендів», а не «частини чистого прибутку», на що вказує апелянт у своїй скарзі, не може бути підставою для відмови в задоволенні цього позову.

Імперативно визначена у названій нормі закону спрямованість частини чистого прибутку на виплату дивідендів також є підставою для відхилення необґрунтованих доводів апеляційної скарги про вихід суду за межи його компетенції, оскільки, як вже зазначалось, саме рішенням загальних зборів акціонерів вирішено здійснити розподіл прибутку в порядку статті 21 Закону України "Про Державний бюджет України на 2021 рік". Відтак, втручання у господарсько-управлінську діяльність суб`єкта господарювання (відповідача) у зв`язку з прийняттям судового рішення про стягнення суми дивідендів, - не вбачається.

Судом першої інстанції вірно констатовано, що частка чистого прибутку за 2020 рік, належна до виплати на одну акцію, складає 70,8545 грн (1 921 167 072,00 грн/27 114 256 акцій, що належить НАК «Нафтогаз України» в статутному капіталі ПАТ «Укрнафта»).

Частиною першою статі 8 Закону України «Про депозитарну систему України» передбачено, що підтвердженням прав на цінні папери та прав за цінними паперами, що існують в бездокументарній формі, а також обмежень прав на цінні папери у певний момент часу є обліковий запис на рахунку в цінних паперах депонента в депозитарній установі.

Документальним підтвердженням наявності на певний момент часу прав на цінні папери та прав за цінними паперами депонента (у разі зарахування цінних паперів на депозит нотаріуса - відповідного кредитора) є виписка з рахунка в цінних паперах депонента, яка видається депозитарною установою на вимогу депонента або в інших випадках, установлених законодавством та договором про обслуговування рахунка в цінних паперах.

Кількість належних кожному з позивачів акцій відповідача підтверджено представленими до матеріалів справи виписками з рахунків в цінних паперах депонентів, які видані відповідними депозитарними установами станом на 01.07.2021.

Здійснивши перевірку поданого позивачем розрахунку розміру заявлених до стягнення дивідендів щодо кожного з позивачів, розрахованого пропорційно до кількості належних їм акцій та з врахуванням визначеної вище суми виплати на одну акцію, колегія суддів встановила його вірність.

Зважаючи на те, що в матеріалах справи відсутні докази належного виконання відповідачем грошового зобов`язання з виплати позивачам частини чистого прибутку за 2020 рік, що у відповідності до абз. 2 ст. 21 Закону України «Про державний бюджет України на 2021 рік» спрямовується на виплату дивідендів, колегія суддів погоджується з вірним висновком суду про обґрунтованість пред`явлених позовних вимог у цій справі.

Відносно посилань апелянта на неврахування судом положень статті 30 Закону України «Про акціонерні товариства» (щодо порядку виплати дивідендів) колегія звертає увагу на те, що через неприйняття господарським товариством рішення про нарахування дивідендів до 1 травня року, що настає за звітним (2021 роком) їх виплата підлягала здійсненню за рішенням загальних зборів в порядку абз. 2 ст. 21 Закону України «Про державний бюджет України на 2021 рік». Тому загальна процедура про визначення наглядовою радою дати складання переліку осіб, які мають право на отримання дивідендів, порядку та строків їх виплати, тощо не враховується при іншому порядку виплати - частини чистого прибутку за 2020 рік, що спрямовується на виплату дивідендів за цей рік.

Відповідач не надав доказів, що станом на останній день строку виплати (01.07.2021 за Законом України «Про державний бюджет України на 2021 рік») позивачам не належали акції товариства, або визначена у виписках кількість акцій є іншою.

Також підлягає відхиленню аргументація апелянта про не наведення судом обґрунтувань щодо кінцевого строку виплати дивідендів (01.07.2021), позаяк наведене випливає з буквального читання абз. 2 ст. 21 Закону України «Про державний бюджет України на 2021 рік», а отже не підлягає додатковому мотивуванню.

Колегія суддів, серед іншого, враховує, що частиною 1 статті 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі - Конвенція) передбачено, що кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права.

Згідно з усталеною практикою Європейського суду з прав людини (далі - ЄСПЛ) поняття «майно» (possessions) у частині першій статті 1 Першого протоколу до Конвенції має автономне значення, яке не обмежується правом власності на речі матеріального світу та не залежить від формальної класифікації, прийнятої у національному законодавстві: деякі інші права й інтереси, що становлять активи, теж можуть розглядатися як «майнові права», а отже, як «майно» (рішення ЄСПЛ від 05 січня 2000 року у справі «Беєлер проти Італії» (Beyeler v. Italy), заява № 33202, § 100).

ЄСПЛ у своїх судових рішеннях вказував на те, що «акція товариства річ складна. Вона свідчить про те, що власник має частину акціонерного капіталу та відповідні права. Тут мова йде не лише про непрямий контроль за акціонерними активами, оскільки й інші права, особливо право голосу та право впливати на товариство, можуть випливати з акції» (№ 11189/84, «Товариство S. і T. проти Швеції» (Sosiйtй S. et T. c. Suиde), рішення від 11.12.1986 р., Dйcisions et rapports (D.R.) 50, с. 158).

За певних обставин захистом статті 1 Першого протоколу до Конвенції може користуватися легітимне очікування (legitimate expectation) успішної реалізації майнових прав (право вимоги). Для того щоб «очікування» було «легітимним», воно має бути заснованим на нормі закону або іншому правовому акті, такому як судове рішення, пов`язаному з майновим інтересом (рішення ЄСПЛ від 28 вересня 2004 року у справі «Копецький проти Словаччини» (Kopecky v. Slovakia), заява № 44912/98, § 49, 50).

Невиправдана затримка у виплаті компенсації є порушенням ст.1 Першого протоколу (з урахуванням різниці у обставинах справи див. рішення ЄСПЛ у справах "Алмейда Гарретт, Машкареньяш Фалькао та інші проти Португалії" (ALMEIDA GARRETT, MASCARENHAS FALCAO AND OTHERS v. PORTUGAL від 11.01.2000, п.54, заяви №29813/96 та №30229/96), "Чайковська і інші проти Польщі" (CZAJKOWSKA AND OTHERS v. POLAND від 13.07.2010, п.60, заява №16651/05).

З урахуванням вищевикладеного, апеляційна інстанція вважає за необхідне наголосити на тому, що сплата акціонеру частини чистого прибутку, що спрямована на виплату дивідендів, щодо виплати яких було прийнято рішення загальними зборами товариства, надає акціонеру, на користь якого таке рішення прийняте, "законне очікування", що йому будуть такі кошти виплачені. Тоді як їх невиплата прирівнюється до порушення права останнього на мирне володіння майном (рішення ЄСПЛ у справах "Брумареску проти Румунії" (п. 74), "Пономарьов проти України" (п. 43), "Агрокомплекс проти України" (п. 166).

Висновки суду апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги

Згідно до статті 236 ГПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.

Нормою ст. 276 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

За результатами апеляційного перегляду справи колегія суддів встановила, що оскаржене рішення суду першої інстанції прийнято у відповідності до вимог чинного законодавства, при повному з`ясуванні обставин, що мають значення для справи, підстави для його зміни чи скасування в розумінні приписів статті 277 ГПК України відсутні. Натомість викладені в апеляційні скарзі доводи не спростовують вірних висновків суду першої інстанції, а тому в її задоволенні слід відмовити.

Судові витрати

Згідно вимог статті 129 ГПК України, у зв`язку із відмовою у задоволенні апеляційної скарги судові витрати покладаються на апелянта.

Керуючись Главою 1 Розділу IV Господарського процесуального кодексу України, Північний апеляційний господарський суд

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу залишити без задоволення.

Рішення Господарського суду міста Києва від 20.09.2023 у справі №910/11136/23 залишити без змін.

Матеріали справи повернути до господарського суду першої інстанції.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена до Верховного Суду у порядку та строк, передбачений ст.ст. 287-289 Господарського процесуального кодексу України.

Повний текст постанови складено та підписано, - 17.01.2024.

Головуючий суддя В.А. Корсак

Судді О.О. Євсіков

С.О. Алданова