ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
_______________________________________________________________________
УХВАЛА

про залишення позовної заяви без руху після відкриття провадження

"10" січня 2024 р. м ХарківСправа № 922/831/23 (643/2061/22)
Господарський суд Харківської області у складі:

судді Усатого В.О.

розглянувши матеріали справи

за позовом ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , ІПН НОМЕР_1 )
до Комунального підприємства "Жилкомсервіс" (61052, м. Харків, вул. Конторська, 35, )
про визнання незаконним наказу та стягнення середнього заробітку в межах справи про банкрутство Комунального підприємства "Жилкомсервіс"

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 , звернулась до Московського районного суду м. Харкова з позовом, у якому просила визнати незаконним та скасувати наказ №00058/3 від 31.01.2022 та зобов`язати відповідача виплатити заробітну плату за час вимушеного прогулу з 31.01.2022 до часу фактичного виконання рішення суду.

Ухвалою Московського районного суду м. Харкова від 15.02.2022 року прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у цивільній справі за позовною заявою ОСОБА_1 до Комунального підприємства «Жилкомсервіс». Постановлено розгляд справи проводити за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін за наявними у справі матеріалами.

Відповідно до розпорядження Верховного суду від 08.03.2022 року № 2/0/9-22 «Про зміну територіальної підсудності судових справ в умовах воєнного стану» вищевказана справа надійшла до Октябрського районного суду м. Полтави.

Відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями дана цивільна справа розподілена на суддю Тімошенко Н.В.

Ухвалою Октябрського районного суду м. Полтави від 14.04.2023 прийнято цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Комунального підприємства «Жилкомсервіс» . Постановлено розгляд справи в порядку спрощеного позовного провадження призначити на 26.07.2023 року о 14 год. 00 хв., який відбудеться в приміщенні Октябрського районного суду м. Полтави, за адресою: м. Полтава, вул. Навроцького, 5, каб. 40 (зал судових засідань №10).

Відповідно до розпорядження Голови Верховного суду від 17.11.2022 року №65 територіальну підсудність судових справи, зокрема Московського районного суду м. Харкова відновлено.

Представник відповідача подав до суду клопотання про направлення даної цивільної справи до Московського районного суду м. Харкова за підсудністю.

Ухвалою Октябрського районного суду м. Полтави від 16.10.2023 цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Комунального підприємства «Жилкомсервіс» про визнання незаконним наказу - надіслано разом із доданими до неї матеріалами до Московського районного суду м. Харкова підсудністю.

06.11.2023 до Московського районного суду м. Харкова надійшли матеріали цивільної справи №643/2061/22 згідно з ухвалою Октябрського районного суду м. Полтави від 16.10.2023 про передачу зазначеної справи на розгляд Московському районному суду м. Харкова.

Протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 06.11.2023 року справу №643/2061/22 розподілено у провадження судді Московського районного суду м. Харкова Довготько Т.М.

Ухвалою Московського районного суду м. Харкова від 07.11.2023 прийнято до провадження цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до Комунального підприємства «Жилкомсервіс» про визнання незаконним наказу. Постановлено розгляд справи проводити за правилами спрощеного позовного провадження, передбаченого статтями 274-279 ЦПК України з повідомленням (викликом) сторін. Постановлено судове засідання для розгляду справи по суті провести 30.11.2023 року 10 год. 00 хв. в приміщенні Московського районного суду м. Харкова (61153, м. Харків, пр. Ювілейний, буд. 38-Є, каб. № 39), з повідомленням (викликом) сторін.

27.11.2023 року від представника КП «Жилкомсервіс» - адвоката Виноградова В.О. на адресу суду надійшло клопотання про передачу справи для розгляду до Господарського суду Харківської області, посилаючись на те, що ухвалою Господарського суду Харківської області від 21.03.2023 року відкрито провадження у справі № 922/831/23 про банкрутство відповідача КП «Жилкомсервіс».

Ухвалою Московського районного суду м. Харкова від 12.12.2023 постановлено справу за позовом ОСОБА_1 до Комунального підприємства «Жилкомсервіс» про визнання незаконним наказу про відсторонення від роботи - передати на розгляд Господарського суду Харківської області за підсудністю.

05.01.2023 матеріали справи №643/2061/22 надійшли до Господарського суду Харківської області.

Суд зазначає, що в межах справи №922/831/23 ухвалою Господарського суду Харківської області від 21.03.2023 відкрито провадження у справі про банкрутство Комунального підприємства "Жилкомсервіс" (), визнано вимоги ініціюючого кредитора - ФОП Шевцова О.С. до Комунального підприємства "Жилкомсервіс" у розмірі 1399068,89 грн основного боргу та 26840,00 грн витрат зі сплати судового збору за подання до суду заяви кредитора про відкриття провадження у справі про банкрутство, введено мораторій на задоволення вимог кредиторів, введено процедуру розпорядження майном КП "Жилкомсервіс", призначено розпорядником майна КП "Жилкомсервіс" арбітражного керуючого Артюха Юрія Володимировича, призначено попереднє засідання суду.

24.03.2023 здійснено офіційне оприлюднення оголошення про відкриття провадження у справі про банкрутство Комунального підприємства "Жилкомсервіс" за № 70274.

Відповідно до ч. 2 статті 7 Кодексу України з процедур банкрутства господарський суд, у провадженні якого перебуває справа про банкрутство, в межах цієї справи вирішує всі майнові спори, стороною яких є боржник.

Відповідно до протоколу передачі судової справи раніше визначеному складу суду позовна заява в межах справи про банкрутство (вхідний номер 66/24 від 05.01.2024) передана на розгляд головуючому судді Усатому В.О.

Частиною 11 ст. 176 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що суддя, встановивши, після відкриття провадження у справі, що позовну заяву подано без додержання вимог, викладених у статтях 162, 164, 172 цього Кодексу, постановляє ухвалу, в якій зазначаються підстави залишення заяви без руху, про що повідомляє позивача і надає йому строк для усунення недоліків, який не може перевищувати п`яти днів з дня вручення позивачу ухвали.

Розглянувши матеріали справи, враховуючи, що проводження у справі відкрито ухвалою Московського районного суду м. Харкова від 15.02.2022, суд вважає необхідним позовну заяву залишити без руху після відкриття провадження у справі, з огляду на наступне.

Одним із елементів поняття справедливого судового розгляду є принцип рівності сторін, який також включає принцип змагальності процесу, що полягає у наданні рівних процесуальних можливостей сторонам у захисті їхніх прав і законних інтересів.

За приписами ст. 7 ГПК України господарський суд зобов`язаний забезпечити процесуальну рівність сторін. При цьому суд повинен: не допускати процесуальних переваг однієї сторони перед іншою; однаково вимагати від сторін виконання їхніх процесуальних обов`язків; однаковим чином застосовувати до сторін заходи процесуальної відповідальності.

У п. 87 рішення Європейського суду з прав людини у справі "Салов проти України" (Заява № 65518/01) від 06.09.2005 року викладено правову позицію, відповідно до якої принцип змагальності процесу означає, що кожній стороні повинна бути надана можливість ознайомитися з усіма доказами та зауваженнями, наданими іншою стороною, і відповісти на них (рішення у справі Ruiz-Mateos). Тобто, невід`ємним принципом права на змагальний судовий процес є надання кожній стороні в судовому провадженні можливості розглянути й оспорити будь-який доказ чи твердження, наведені з метою справити вплив на рішення суду.

Частиною 4 статті 11 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що суд застосовує при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року і протоколи до неї, згоду на обов`язковість яких надано Верховною Радою України, та практику Європейського суду з прав людини як джерело права. Так, згідно з рішеннями Європейського суду з прав людини від 20 травня 2010 року у справі "Пелевін проти України" та від 30 травня 2013 року у справі "Наталія Михайленко проти України", право на доступ до суду не є абсолютним та може підлягати обмеженням, оскільки право на доступ до суду за своєю природою потребує регулювання державою, регулювання може змінюватися у часі та місці відповідно до потреб те ресурсів суспільства та окремих осіб. Отже, доступ до правосуддя здійснюється шляхом точного, послідовного і неухильного дотримання процесуального алгоритму, що передбачений, зокрема, Господарським процесуальним кодексом України.

Згідно з п. 2 ч. 1 ст. 164 ГПК України до позовної заяви додаються документи, які підтверджують сплату судового збору у встановлених порядку і розмірі, або документи, які підтверджують підстави звільнення від сплати судового збору відповідно до закону.

Вимога про сплату державного мита є стримуючою мірою для потенційних позивачів від пред`явлення безрозсудних і необґрунтованих позовів. Для того, щоб гарантувати справедливий баланс між підтримкою нормального функціонування судової системи і захистом інтересів заявника при поданні позову до суду, внутрішньодержавні суди звільняють від сплати державного мита заявників, які можуть підтвердити свій поганий фінансовий стан (рішення ЄСПЛ у справі "Шишков проти Росії" ("Shishkov v. Russia") від 20 лютого 2014 року, пункт 111). Судовий збір - збір, що справляється на всій території України за подання заяв, скарг до суду, за видачу судами документів, а також у разі ухвалення окремих судових рішень, передбачених цим Законом. Судовий збір включається до складу судових витрат (стаття 1 Закону України "Про судовий збір").

Відповідно до ч. 2 ст. 123 ГПК України розмір судового збору, порядок його сплати, повернення і звільнення від сплати встановлюються законом.

Правові засади справляння судового збору, платники, об`єкти та розміри ставок судового збору, порядок сплати, звільнення від сплати та повернення судового збору визначаються Законом України "Про судовий збір".

Так, відповідно до ст. 5 Закону України "Про судовий збір" (в редакції чинній на дату звернення позивача первинно до суду з даним позовом) від сплати судового збору під час розгляду справи в усіх судових інстанціях звільняються: 1) позивачі - у справах про стягнення заробітної плати та поновлення на роботі; 2) позивачі - у справах про відшкодування шкоди, заподіяної каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я, а також смертю фізичної особи; 3) позивачі - у справах про стягнення аліментів, збільшення їх розміру, оплату додаткових витрат на дитину, стягнення неустойки (пені) за прострочення сплати аліментів, індексацію аліментів чи зміну способу їх стягнення, а також заявники у разі подання заяви щодо видачі судового наказу про стягнення аліментів; 4) позивачі - у справах щодо спорів, пов`язаних з виплатою компенсації, поверненням майна, або у справах щодо спорів, пов`язаних з відшкодуванням його вартості громадянам, реабілітованим відповідно до Закону України "Про реабілітацію жертв політичних репресій на Україні"; 5) особи, які страждають на психічні розлади, та їх представники - у справах щодо спорів, пов`язаних з розглядом питань стосовно захисту прав і законних інтересів особи під час надання психіатричної допомоги; 6) позивачі - у справах про відшкодування матеріальних збитків, завданих внаслідок вчинення кримінального правопорушення; 7) громадяни, які у випадках, передбачених законодавством, звернулися із заявами до суду щодо захисту прав та інтересів інших осіб; 8) особи з інвалідністю внаслідок Другої світової війни та сім`ї воїнів (партизанів), які загинули чи пропали безвісти, і прирівняні до них у встановленому порядку особи; 9) особи з інвалідністю I та II груп, законні представники дітей з інвалідністю і недієздатних осіб з інвалідністю; 10) позивачі - громадяни, віднесені до 1 та 2 категорій постраждалих внаслідок Чорнобильської катастрофи; 11) виборці - у справах про уточнення списку виборців; 12) військовослужбовці, військовозобов`язані та резервісти, які призвані на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори, - у справах, пов`язаних з виконанням військового обов`язку, а також під час виконання службових обов`язків; 13) учасники бойових дій, постраждалі учасники Революції Гідності, Герої України - у справах, пов`язаних з порушенням їхніх прав; 14) позивачі - у справах у порядку, визначеному статтею 12 Закону України "Про біженців та осіб, які потребують додаткового або тимчасового захисту"; 15) фізичні особи (крім суб`єктів підприємницької діяльності) - кредитори, які звертаються з грошовими вимогами до боржника щодо виплати заборгованості із заробітної плати, зобов`язань внаслідок заподіяння шкоди життю та здоров`ю громадян, виплати авторської винагороди та аліментів, - після оголошення про відкриття провадження у справі про банкрутство (неплатоспроможність), а також після повідомлення про визнання боржника банкрутом; 15-1) органи місцевого самоврядування - за подання заяви про визнання спадщини відумерлою; 16) позивачі - за подання позовів щодо спорів, пов`язаних з наданням статусу учасника бойових дій відповідно до пунктів 19-21 частини першої статті 6 Закону України "Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту"; 17) засуджені до покарання у виді довічного позбавлення волі, позбавлення волі на певний строк та до покарань, не пов`язаних з позбавленням волі, а також особи, взяті під варту, - у справах, пов`язаних із питаннями, які вирішуються судом під час виконання вироку відповідно до статті 537 Кримінального процесуального кодексу України, у разі відсутності на їхніх особових рахунках коштів, достатніх для сплати судового збору. 20) центральний орган виконавчої влади, що реалізує державну політику з питань нагляду та контролю за додержанням законодавства про працю, його територіальні органи; 21) заявники - у справах за заявами про встановлення фактів, що мають юридичне значення, поданих у зв`язку із збройною агресією, збройним конфліктом, тимчасовою окупацією території України, надзвичайними ситуаціями природного чи техногенного характеру, що призвели до вимушеного переселення з тимчасово окупованих територій України, загибелі, поранення, перебування в полоні, незаконного позбавлення волі або викрадення, а також порушення права власності на рухоме та/або нерухоме майно; 22) позивачі - у справах за позовами до держави-агресора Російської Федерації про відшкодування завданої майнової та/або моральної шкоди у зв`язку з тимчасовою окупацією території України, збройною агресією, збройним конфліктом, що призвели до вимушеного переселення з тимчасово окупованих територій України, загибелі, поранення, перебування в полоні, незаконного позбавлення волі або викрадення, а також порушення права власності на рухоме та/або нерухоме майно; 23) позивачі - за подання позовів щодо оскарження рішень Національної комісії з реабілітації у правовідносинах, що виникли на підставі Закону України "Про реабілітацію жертв репресій комуністичного тоталітарного режиму 1917-1991 років"; 24) Фонд гарантування вкладів фізичних осіб - за подання позовів, предметом яких є відшкодування шкоди (збитків), у порядку, визначеному статтею 52 Закону України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб".

Статтею 4 Закону України "Про судовий збір" передбачено, що судовий збір справляється у відповідному розмірі від прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 1 січня календарного року, в якому відповідна заява або скарга подається до суду, - у відсотковому співвідношенні до ціни позову та у фіксованому розмірі.

Частиною другою статті 4 Закону України "Про судовий збір" передбачено, що ставка судового збору за подання до господарського суду позовної заяви майнового характеру становить 1,5 відсотка ціни позову, але не менше 1 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб і не більше 350 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Частиною другою статті 4 Закону України "Про судовий збір" передбачено, що ставка судового збору за подання до господарського суду позовної заяви немайнового характеру становить 1 розмір прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Відповідно до ч.3 ст.6 Закону України «Про судовий збір», за подання позовної заяви, що має одночасно майновий і немайновий характер, судовий збір сплачується за ставками, встановленими для позовних заяв майнового та немайнового характеру.

Позивач в прохальній частині позовної заяви, посилаючись на п.13 ч.2 ст.3 Закону України "Про судовий збір", п.1.ч.1 ст.5 Закону України "Про судовий збір", п.3 ч.1 ст.8 Закону України "Про судовий збір" просить суд "відсторонити" її від сплати судового збору у даній справі, посилаючись на те, що дана позовна заява стосується трудових відносин, а також відсутність коштів у останньої за фактом залишення її без заробітної плати відповідачем, та відсутність інших джерел доходу у позивача.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 5 Закону України «Про судовий збір» від сплати судового збору під час розгляду справи в усіх судових інстанціях звільняються позивачі у справах про стягнення заробітної плати та поновлення на роботі.

Згідно п. 13 ч. 2 ст. 3 Закону України «Про судовий збір» судовий збір не справляється за подання позовної заяви про відшкодування шкоди, заподіяної особі незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, їх посадовою або службовою особою, а так само незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури або суду.

Як свідчить прохальна частина позову, позивачем сформовані вимоги про визнання незаконним та скасування наказу відповідача №00058/3 від 31.01.2022; про стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу з 31.01.2022 до часу фактичного виконання цього рішення, обрахованої відповідно до Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженого Кабінетом Міністрів України №100 від 8 лютого 1995 року.

Судом встановлено, що у відповідності до відомостей Державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб підприємців та громадських формувань організаційно-правова форма юридичної особи відповідача - комунальне підприємство.

Відповідно до статті 10 Закону України "Про державну реєстрацію юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань" якщо документи та відомості, що підлягають внесенню до Єдиного державного реєстру, внесені до нього, такі документи та відомості вважаються достовірними і можуть бути використані у спорі з третьою особою.

Враховуючи вищевикладене, суд приходить до висновку, що позивач не звільняється від сплати судового збору у даній справі на підставі п. 13 ч. 2 ст. 3 Закону України «Про судовий збір».

Суд зазначає, що пільга щодо сплати судового збору, передбачена п. 1 ч. 1 статті 5 Закону України «Про судовий збір» поширюється на вимогу позивача щодо скасування наказу відповідача №00058/3 від 31.01.2022.

Пільга щодо сплати судового збору, передбачена п. 1 ч. 1 статті 5 Закону України «Про судовий збір», п. 13 ч. 2 ст. 3 Закону України «Про судовий збір» не поширюється на вимогу позивача щодо стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу з 31.01.2022 до часу фактичного виконання цього рішення, обрахованої відповідно до Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженого Кабінетом Міністрів України №100 від 8 лютого 1995 року.

Судом у даному випадку враховується правова позиція, яка викладена в постанові Великої Палати Верховного Суду від 30.01.2019 (справа № 910/4518/16), середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні та середній заробіток за час вимушеного прогулу за своєю правовою природою не є основною чи додатковою заробітною платою, а також не є заохочувальною чи компенсаційною виплатою (зокрема, компенсацією працівникам втрати частини заробітної плати у зв`язку з порушенням термінів її виплати) у розумінні ст. 2 Закону України «Про оплату праці», тобто середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні (середній заробіток за час вимушеного прогулу) не входить до структури заробітної плати. З огляду на викладене пільга щодо сплати судового збору, передбачена п.1 ч.1 ст.5 Закону України «Про судовий збір», згідно з якою від сплати судового збору під час розгляду справи в усіх судових інстанціях звільняються позивачі - в справах про стягнення заробітної плати та поновлення на роботі, не поширюється на вимоги позивачів про стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні та середнього заробітку за час вимушеного прогулу під час розгляду таких справ в усіх судових інстанціях.

Крім того, питання відстрочення та розстрочення сплати судового збору, зменшення його розміру або звільнення від його сплати врегульоване статтею 8 Закону України Про судовий збір, норма якої є спеціальною.

Як убачається зі змісту цієї норми, існує три умови, за яких суд, враховуючи майновий стан сторони та за її клопотанням, може відстрочити або розстрочити сплату судового збору на певний строк, але не довше ніж до ухвалення судового рішення (частина перша статті 8 Закону України Про судовий збір), зменшити розмір судового збору або звільнити від його сплати (частина друга цієї ж статті):

1) розмір судового збору перевищує 5 відсотків розміру річного доходу позивача - фізичної особи за попередній календарний рік; або

2) позивачами є: а) військовослужбовці; б) батьки, які мають дитину віком до чотирнадцяти років або дитину з інвалідністю, якщо інший з батьків ухиляється від сплати аліментів; в) одинокі матері (батьки), які мають дитину віком до чотирнадцяти років або дитину з інвалідністю; г) члени малозабезпеченої чи багатодітної сім`ї; ґ) особа, яка діє в інтересах малолітніх чи неповнолітніх осіб та осіб, які визнані судом недієздатними чи дієздатність яких обмежена; або

3) предметом позову є захист соціальних, трудових, сімейних, житлових прав, відшкодування шкоди здоров`ю.

З аналізу статті 8 Закону України Про судовий збір чітко вбачається, що законодавець, застосувавши конструкцію суд, враховуючи майновий стан сторони, може…, тим самим визначив, що питання звільнення, зменшення розміру, відстрочення чи розстрочення сплати судового збору осіб, які не зазначені в статті 5, або у справах із предметом спору, не охопленим статтею 5, є правом, а не обов`язком суду навіть за наявності однієї з умов для такого звільнення, зменшення розміру, відстрочення чи розстрочення.

Відстрочення (розстрочення) сплати судового збору, а також звільнення від його сплати або зменшення його розміру з підстав, передбачених ст.8 Закону, є прерогативою суду, який вирішує питання відкриття провадження (прийняття заяви, скарги тощо). Зазначені норми є диспозитивними і встановлюють не обов`язок, а право суду на власний розсуд звільнити особу від сплати судового збору (відстрочити, розстрочити його сплату або зменшити його розмір).

Про це зазначив Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного господарського суду при розгляді справи № 912/1061/20.

За змістом положень статті 8 Закону питання про відстрочення та розстрочення судом сплати судового збору, зменшення розміру судового збору або звільнення від його сплати з підстав майнового стану сторони вирішується на розсуд суду в кожному конкретному випадку залежно від обставин справи та обґрунтованості доводів сторони належними і допустимими доказами на підтвердження того, що майновий стан сторони дійсно перешкоджає сплаті нею судового збору в установленому порядку і розмірі.

Особа, яка заявляє відповідне клопотання про відстрочення (звільнення) сплати судового збору, повинна навести доводи того, що її майновий стан об`єктивно перешкоджав (перешкоджає) сплаті нею судового збору в установленому порядку і розмірі, а також надати докази, які б свідчили про вжиття ним всіх необхідних заходів для своєчасної сплати судового збору.

Необхідність сплати судового збору є певним обмеженням при зверненні до суду, однак таке обмеження є загальним для всіх суб`єктів, узгоджується зі статтею 129 Конституції України, якою як одну із засад судочинства визначено рівність усіх учасників судового процесу перед законом і судом, і не може бути визнане обмеженням права доступу до суду в розумінні пункту 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

Отже звільнення від сплати судового збору, його відстрочення чи розстрочення є правом, а не обов`язком суду, при цьому суд, вирішуючи це питання, враховує майновий стан сторони.

Однак визначення майнового стану сторони є оціночним та залежить від доказів, якими обґрунтовується рівень її майнового стану. Якщо залежно від рівня майнового стану сторона позбавлена можливості сплатити судовий збір, то такі обставини є підставою на відстрочення та розстрочення сплати судового збору, зменшення його розміру або звільнення від його сплати.

Разом з тим, особа, що порушує питання про відстрочення, розстрочення сплати судового збору, або про звільнення від його сплати, повинна навести обґрунтування обставин (з наданням на їх підтвердження доказів), які свідчать про неможливість здійснення оплати цього збору як станом на момент звернення до суду, так і до закінчення розгляду справи, ухвалення судового рішення по суті вимог заяви, скарги.

Наведеними правовими нормами статті 8 Закону України Про судовий збір встановлено чіткий і вичерпний перелік умов, а також суб`єктних та предметних критеріїв, за наявності яких, з огляду на майновий стан сторони, суд може, зокрема, відстрочити сплату судового збору.

Клопотання про звільнення від сплати судового збору може бути викладене в позовній заяві, яка подається до господарського суду, або окремим документом. Особа, яка заявляє відповідне клопотання, повинна навести доводи і подати докази на підтвердження того, що її майновий стан перешкоджав (перешкоджає) сплаті нею судового збору у встановленому порядку і розмірі.

При цьому оскільки статті 129 Конституції України, як одну із засад судочинства визначено рівність усіх учасників судового процесу перед законом і судом, відтак самі лише обставини, пов`язані з неприбутковістю та відсутністю коштів для сплати судового збору без надання відповідних доказів не можуть вважатися підставою, зокрема, для відстрочення від такої сплати.

Позивач в обґрунтування клопотання, яке викладене у позовній заяві, про "відсторонення" від сплати судового збору, посилаючись на п.13 ч.2 ст.3 Закону України "Про судовий збір", п.1.ч.1 ст.5 Закону України "Про судовий збір", п.3 ч.1 ст.8 Закону України "Про судовий збір", зазначила про складний фінансовий стан, водночас до позовної заяви не долучено жодних доказів, які б об`єктивно підтверджували неможливість оплати позивачем судового збору.

Скрутне матеріальне становище - це умови існування фізичної особи, які проявляються перш за все при відсутності грошових коштів та інших майнових засобів, що необхідні для задоволення потреб фізичної особи та придбання речей першої необхідності продуктів харчування, медичних ліків, житла, одягу тощо). Окрім того, незадовільний матеріальний стан залежить і від відсутності у особи нерухомості, депозитів, акцій, активів у фінансових установах, документів про відсутність доходів членів сім`ї, довідки про склад сім`ї, відсутність чи наявність виплат соціальної допомоги, тощо.

Таким чином, єдиною підставою для вчинення судом у зазначених вище нормах дій є врахування ним майнового стану сторони. При цьому обґрунтування пов`язаних з цим обставин, які свідчать про неможливість оплати судового збору у встановлених законом розмірах і в строки, покладається на заінтересовану сторону, тобто в даному випадку на позивача.

Судом встановлено, що позивачем не доведено належними доказами наявності у нього законних підстав для звільнення від сплати судового збору, а наказ №00058/3 від 31.01.2022 не є безумовним доказом скрутного матеріального становища позивача.

При цьому, достатнім доказом для підтвердження скрутного майнового становища позивача, серед іншого, може бути довідка про доходи з органів державної податкової інспекції за останні 12 місяців.

У розумінні приписів ст. 8 Закону України Про судовий збір відстрочення або розстрочення сплати судового збору, зменшення розміру судового збору, звільнення його від сплати може мати місце за наявності виключних обставин.

Отже, ненадання позивачем достатніх доказів на підтвердження свого скрутного фінансового становища, зумовлює відсутність підстав для звільнення його від сплати судового збору.

Аналогічна правова позиція була викладена в ухвалах Верховного суду у справі № 160/12251/20 від 29.09.2021 року, у справі № 215/3786/19 від 17.10.2019 року, справі № 160/7077/19 від 16.10.2019 року, у справі № 215/3329/19 від 10.10.2019 року, у справі № 215/2132/19 від 23.09.2019 року, у справі № 215/2169/19 від 21.08.2019 року.

Також суд вважає за необхідне зазначити, що відповідно до рішення Європейського суду з прав людини від 19.06.2001 у справі Креуз проти Польщі право на суд не є абсолютним, воно може обмежуватися державою різноманітними засобами, в тому числі фінансовими. Вимога сплатити судовий збір не обмежує право заявників на доступ до правосуддя.

Така позиція узгоджується з правовою позицією, викладеною в ухвалі Верховного Суду від 21.06.2019 року у справі №810/1728/18.

З огляду на викладене, суд приходить до висновку про необхідність часткової відмови в задоволенні клопотання позивача, викладеного у позовній заяві, про "відсторонення" від сплати судового збору, яке фактично розцінюється судом, як клопотанням про звільнення, відстрочення або розстрочення сплати судового збору.

Отже, як свідчить прохальна частина позову, позивачем сформована майнова вимога - стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу з 31.01.2022 до часу фактичного виконання цього рішення, обрахованої відповідно до Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженого Кабінетом Міністрів України №100 від 8 лютого 1995 року, а відтак позивач мала сплатити судовий збір у розмірі 1,5 відсотка ціни позову, але не менше 1 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб і не більше 350 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Судом встановлено, що до позовної заяви позивачем не додано доказів сплати судового збору .

Крім того, як встановлено судом вище, позивачем не надано доказів, що вона належить до категорії осіб, які в силу вимог Закону України Про судовий збір звільнені від сплати судового збору.

Беручи до уваги вищезазначене, суд приходить до висновку, що позивачем не сплачено судовий збір у встановленому розмірі, чим порушено вимог п. 2 ч. 1 статті 164 ГПК України, доказів протилежного суду не доведено.

У відповідності до п. 3 ч. 3 статті 162 ГПК України визначено, що позовна заява повинна містити зазначення ціни позову, якщо позов підлягає грошовій оцінці; обґрунтований розрахунок сум, що стягуються чи оспорюються.

Суд звертає увагу позивача, що останньою не визначено ціну позову, окрім того, позивачем не додані до позовної заяви документи, які дозволяють встановити ціну позову щодо вимог майнового характеру, а тому неможливо встановити розмір судового збору, який підлягає сплаті позивачем за вимоги майнового характеру, які зазначені в прохальній частині позовної заяви.

Враховуючи вищевикладене, суд не вбачає можливим встановити розмір судового збору за вимоги майнового характеру, а отже приходить до висновку, що позивачу необхідно зазначити ціну позову із наведенням її обґрунтування та сплатити судовий збір за вимоги майнового характеру у встановленому законом розмірі з урахуванням положень частини другої статті 4 Закону України "Про судовий збір", а саме: 1,5 відсотка ціни позову, але не менше 1 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб (з урахуванням, що позовну заяву скеровано до суду позивачем у 2022 році 1 розмір прожиткового мінімуму для працездатних осіб станом на 2022 рік становив 2481,00 грн) і не більше 350 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Відповідно до п. 6 ч. 3 ст. 162 ГПК України позовна заява повинна містити відомості про вжиття заходів досудового врегулювання спору - у випадку, якщо законом встановлений обов`язковий досудовий порядок урегулювання спору.

Позовна заява не містить відомостей про вжиття заходів досудового врегулювання спору, якщо такі заходи здійснювалися.

Згідно п. 7 ч. 3 ст. 162 ГПК України позовна заява повинна містити, відомості про вжиття заходів забезпечення доказів або позову до подання позовної заяви, якщо такі здійснювалися.

Позовна заява не містить відомостей про вжиття заходів забезпечення доказів або позову до подання позовної заяви, якщо такі здійснювалися.

Згідно п. 8 ч. 3 ст. 162 ГПК України позовна заява повинна містити, перелік документів та інших доказів, що додаються до заяви; зазначення доказів, які не можуть бути подані разом із позовною заявою (за наявності); зазначення щодо наявності у позивача або іншої особи оригіналів письмових або електронних доказів, копії яких додано до заяви.

Суд зазначає, що позовна заява не містить відомостей щодо наявності у позивача або іншої особи оригіналів письмових доказів, копії яких додано до позовної заяви.

У відповідності до п. 9 ч. 3 статті 162 ГПК України позовна заява повинна містити: попередній (орієнтовний) розрахунок суми судових витрат, які позивач поніс і які очікує понести в зв`язку із розглядом справи.

Разом з тим, під час перевірки документів, які надійшли від позивача, не виявлено розрахунку понесених (орієнтовний) судових витрат.

Крім того, приписами пункту 5 та 8 частини 3 статті 162 Господарського процесуального кодексу України встановлено, що позовна заява повинна містити, зокрема, зазначення доказів, що підтверджують обставини обґрунтування позовних вимог з переліком документів та інших доказів, які додаються до заяви.

Позивач зобов`язаний додати до позовної заяви всі наявні в нього докази, що підтверджують обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги (частина 2 статті 164 Господарського процесуального кодексу України).

Суд звертає увагу позивача на те, що стаття 91 Господарського процесуального кодексу України містить загальні вимоги щодо оформлення письмових доказів, зокрема, письмові докази, до яких належать і документи, подаються в оригіналі або в належним чином засвідченій копії. Копії документів вважаються засвідченими належним чином, якщо їх засвідчено в порядку, встановленому чинним законодавством.

Пунктом 5.26 Уніфікованої системи організаційно-розпорядчої документації (Вимоги до оформлювання документів ДСТУ 4163-2020, чинний від 01 вересня 2021 року) встановлено, що відмітку про засвідчення копії документа складають зі слів "Згідно з оригіналом" (без лапок), найменування посади, особистого підпису особи, яка засвідчує копію, її власного імені та прізвища, дати засвідчення копії. Копія набуває юридичної сили лише в разі її засвідчення в установленому порядку.

При огляді додатків до позовної заяви судом встановлено, що копії наданих до неї документів не відповідають вище викладеним вимогам, оскільки не засвідчені підписом, іменем та прізвищем особи, яка їх засвідчила, немає відмітки Згідно з оригіналом, а також відсутня дата засвідчення копій.

З метою усунення вище вказаних недоліків позовної заяви позивачу необхідно належним чином здійснити оформлення копій додатків до позовної заяви шляхом зазначення на копії письмових документів всіх необхідних відміток, а саме: "Згідно з оригіналом", ім`я та прізвище, особистого підпису особи, яка засвідчує копію та зазначити дату засвідчення копії.

За таких обставин, оскільки подана позивачем позовна заява не відповідає імперативним вимогам статей 162, 164, 172 Господарського процесуального кодексу України, суд вважає за необхідне залишити її без руху після відкриття провадження у справі та надати позивачу строк для усунення вищевказаних недоліків.

Суд звертає увагу позивача на приписи ч. 13 ст. 176 Господарського процесуального кодексу України, згідно якої якщо позивач не усунув недоліки позовної заяви у строк, встановлений судом, позовна заява залишається без розгляду.

Керуючись статтями 162, 164, 174, 176 234, 235 ГПК України, суд

УХВАЛИВ:

Позовну заяву ОСОБА_1 (вхідний номер 66/24 від 05.01.2024) залишити без руху після відкриття провадження у справі.

Надати позивачу строк 5 днів з дня вручення йому цієї ухвали для усунення недоліків, а саме:

- зазначити ціну позову у вступній частині позовної заяви, а також надати обґрунтований розрахунок сум, що стягуються або оспорюються;

- надати докази сплати судового збору за вимогу майнового характеру у розмірі 1,5 відсотка ціни позову, але не менше 1 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб (з урахуванням, що позовну заяву скеровано до суду позивачем у 2022 році 1 розмір прожиткового мінімуму для працездатних осіб станом на 2022 рік становив 2481,00 грн) і не більше 350 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб за реквізитами Господарського суду Харківської області, а саме: отримувач коштів ГУК Харків обл/мХар Шевченк/22030101; код отримувача (код за ЄДРПОУ) 37874947; банк отримувача Казначейство України (ел. адм. подат.); код банку отримувача (МФО) 899998; рахунок отримувача UA3020653; код класифікації доходів бюджету 22030101; призначення платежу *;101;__________(код клієнта за ЄДРПОУ для юридичних осіб (доповнюється зліва нулями до восьми цифр, якщо значущих цифр менше 8), реєстраційний номер облікової картки платника податків фізичної особи (завжди має 10 цифр) або серія та номер паспорта громадянина України, в разі якщо платник через свої релігійні переконання відмовився від прийняття реєстраційного номера облікової картки платника податків і має відповідну відмітку у паспорті); судовий збір, за позовом ___________ (ПІБ чи назва установи, організації позивача), Господарський суд Харківської області (назва суду, де розглядається справа); надати до суду оригінал квитанції;

- надати відомості про вжиття заходів досудового врегулювання спору - у випадку, якщо законом встановлений обов`язковий досудовий порядок урегулювання спору;

- надати відомості про вжиття заходів забезпечення доказів або позову до подання позовної заяви, якщо такі здійснювалися.

- зазначити відомості щодо наявності у позивача або іншої особи оригіналів письмових доказів, копії яких додано до позовної заяви;

- подати до суду засвідчені у відповідності до вимог чинного законодавства копії додатків до позовної заяви;

- подати до суду попередній (орієнтовний ) розрахунок суми судових витрат.

Попередити позивача про те, що не усунення недоліків заяви у строк, встановлений судом, згідно частини тринадцятої статті 176 ГПК України має наслідком залишенням позовної заяви без розгляду.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання суддею.

Ухвала оскарженню не підлягає. Заперечення на ухвали, що не підлягають оскарженню окремо від рішення суду, включаються до апеляційної скарги на рішення суду.

Суддя В.О. Усатий