ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД МИКОЛАЇВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
======================================================================
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03 січня 2024 року Справа № 915/1336/23

Господарський суд Миколаївської області у складі судді Алексєєва А.П. розглянув у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін справу за позовною заявою товариства з обмеженою відповідальністю "БаДМ", код 31816235 (49048, м. Дніпро, вул. Панікахи, 2), пред`явленою до відповідача Михайлової Ольги Юріївни, код НОМЕР_1 ( АДРЕСА_1 ) про стягнення коштів у сумі 109484,94 грн.,

Стислий виклад позиції позивача.

01.06.2021 року між позивачем та відповідачем був укладений договір оренди нежитлового приміщення за №Н01/06/21-300,35.

01.07.2021 року за актом приймання-передачі майна в оренду, позивач передав відповідачу у користування частину нежитлового приміщення.

Згодом відповідач припинив підприємницьку діяльність, але правовідносини сторін, що виникли з договору оренди, не припинилися.

Починаючи з січня 2022 року та станом на дату подання позову відповідач не виконав зобов`язань з оплати орендної плати, не компенсував витрати на комунальні послуги та операційні (експлуатаційні) витрати.

Як на правову підставу позову позивач послався на положення ст. ст. 525, 526, 625 ЦК, ст. ст. 193, 232, 285, 291 ГК України.

Позивач просить суд стягнути з відповідача заборгованість за основним зобов`язанням у сумі 80348,93 грн., пеню у розмірі 16069,79 грн., 3% річних у розмірі 3330,48 грн. та втрати від інфляційні у сумі 9715,74 грн.

Судові витрати у вигляді сплаченої суми судового збору у розмірі 2684,00 грн. позивач просить покласти на відповідача.

Про розгляд справи відповідача було повідомлено належним чином. Ухвала суду про відкриття провадження у справі направлялася на адресу відповідача, яка зазначена в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань.

Згідно довідки про причини повернення поштового відправлення за №754 причиною повернення є те, що адресат відсутній за вказаною адресою, що відповідає положенням ч. 6 ст. 242 ГПК України.

Згідно з п. 5 ч. 6 ст. 242 ГПК України днем вручення судового рішення є день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про відмову отримати копію судового рішення чи відмітки про відсутність особи за адресою місцезнаходження, місця проживання чи перебування особи, яка зареєстрована у встановленому законом порядку, якщо ця особа не повідомила суду іншої адреси.

З огляду на викладене, відповідач вважається належним чином повідомленим про розгляд справи.

Процесуальні дії.

29.08.2023 року позовну заяву було зареєстровано у канцелярії господарського суду Миколаївської області.

05.09.2023 року ухвалою суду позовну заяву було залишено без руху та надано позивачу строк для усунення недоліків позовної заяви.

18.09.2023 року ухвалою суду прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі. Вирішено розглядати справу за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін за наявними у справі матеріалами.

Як вбачається із змісту позовної заяви позивач на підтвердження позовних вимог посилається на наступні обставини.

1. 01.06.2021 року між позивачем та відповідачем був укладений договір оренди нежитлового приміщення за №Н01/06/21-300,35.

2. 01.07.2021 року позивач за актом приймання-передачі до договору передав, а відповідач прийняв в строкове платне користування частину приміщення № 1-82 на 2 поверсі будівлі літ. "Ш-2" за адресою: АДРЕСА_2 , загальною площею 300,35 кв.м.

3. Починаючи з січня 2022 року та станом на дату подання позову відповідач не виконав зобов`язання із оплати передбачених договором платежів, а саме орендної плати, комунальних послуг з водопостачання, каналізації, опалення та операційних (експлуатаційних витрат) за виставленими позивачем рахунками-фактурами.

4. 07.10.2022 року діяльність відповідача як фізичної особи-підприємця було припинено.

До позову позивачем приєднано наступні документи:

- копію договору №Н01/06/21-300,35 від 01.06.2021 року;

- копію акту приймання-передачі від 01.07.2021 року;

- копії рахунків-фактур від 01.01.2022 року №75715, від 31.01.2022 року №78118, від 01.02.2022 року №77317, від 01.03.2022 року №78907, від 31.03.2022 року №80723, від 01.04.2022 року №80281, від 01.05.2022 року №81328, від 01.06.2022 року №83757;

- витяг із Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань стосовно фізичної особи-підприємця Михайлової О.Ю.

Згідно ч. 3 ст. 13 ГПК кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом.

Суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Збирання доказів у господарських справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом (ч. 1 ст. 14 ГПК).

Відповідно до ч. 1 та ч. 2 ст. 161 ГПК при розгляді справи судом в порядку позовного провадження учасники справи викладають письмово свої вимоги, заперечення, аргументи, пояснення та міркування щодо предмета спору виключно у заявах по суті справи, визначених цим Кодексом. Заявами по суті справи є: позовна заява; відзив на позовну заяву (відзив); відповідь на відзив; заперечення; пояснення третьої особи щодо позову або відзиву.

Частиною 3 ст. 162 ГПК передбачено, що позовна заява повинна містити, зокрема виклад обставин, якими позивач обґрунтовує свої вимоги.

Частиною 1 та ч. 3 ст. 74 ГПК визначено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи.

Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи ( ч. 1 ст. 73 ГПК).

Ці дані, зокрема встановлюються письмовими доказами (ч. 2 ст. 73 ГПК).

Суд за результатами дослідження та оцінки доказів встановив, що мали місце наступні обставини.

01.06.2021 року між позивачем та відповідачем був укладений договір оренди нежитлового приміщення, що підтверджується приєднаною до позову копією договору №Н01/06/21-300,35.

01.07.2021 року позивач передав відповідачу нерухоме майно - частину приміщення № 1-82 на 2 поверсі будівлі літ. "Ш-2" за адресою: м. Миколаїв, вул. Громадянська, 123 загальною площею 300,35 кв.м., що підтверджується приєднаною до позову копією акту приймання-передачі нежитлового приміщення від 01.07.2021 року.

07.10.2022 року відповідач припинила здійснення підприємницької діяльності, що підтверджується витягом із Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань (номер запису: 006018329, підстава: власне рішення).

Виставлення позивачем відповідачу рахунків-фактур від 01.01.2022 року №75715, від 31.01.2022 року №78118, від 01.02.2022 року №77317, від 01.03.2022 року №78907, від 31.03.2022 року №80723, від 01.04.2022 року №80281, від 01.05.2022 року №81328, від 01.06.2022 року №83757 до дати пред`явлення позову згідно умов договору позивачем всупереч положень ст. 74 ГПК не доведено. У матеріалах справи відсутні докази, що зазначені рахунки-фактури були вручені відповідачу або його представнику на руки під розписку або були направлені на адресу відповідача поштою.

Висновки суду щодо підстав задоволення позову або відмови у задоволенні позову.

Відповідно до п. 1.1 договору орендодавець (позивач) зобов`язався передати, а орендар (відповідач) прийняти у тимчасове платне користування нерухоме майно, а саме частину приміщення загальною площею 300,35 кв.м.

Правовідносини, які виникли між сторонами на підставі договору оренди нежитлового приміщення за №Н01/06/21-300,35 від 01.06.2021 року, врегульовані положеннями ГК та ЦК, зокрема, ст. 759 ЦК України, ст. 283 ГК України.

Виконання цивільно-господарських зобов`язань, які виникли з договору, врегульовано відповідними положеннями ГК та ЦК України про договір та зобов`язання.

Згідно статті 759 ЦК України, за договором найму (оренди) наймодавець передає або зобов`язується передати наймачеві майно у користування за плату на певний строк. Законом можуть бути передбачені особливості укладення та виконання договору найму (оренди). За договором оренди одна сторона (орендодавець) передає другій стороні (орендареві) за плату на певний строк у користування майно для здійснення господарської діяльності (п. 1 ст. 283 ГК України, ч. 1 ст. 759 ЦК України).

Предметом спору у даній справі є плата у розмірі 80348,93 грн., а також пеня, 3% річних та інфляційні втрати.

Відповідно до п. 1.8 договору об`єкт оренди передається в оренду орендарю на строк 12 місяців. Даний строк оренди починає обчислюватися з моменту підписання сторонами акту прийому-передачі об`єкту оренди. З огляду на те, що акт прийому-передачі сторонами підписаний 01.07.2021 року, то строк дії договору спливає 30.06.2022 року.

Позивачем заявлено до стягнення платежі, які передбачені п. 4.3 та п. 4.4 договору, а саме:

- орендну плату;

- комунальні послуги (водопостачання, каналізація, опалення);

- операційні (експлуатаційні витрати).

За умовами п. 4.3 договору орендар зобов`язався щомісячно сплачувати орендну плату за користування об`єктом оренди в безготівковій формі шляхом її перерахування на поточний рахунок орендодавця не пізніше 20 числа поточного місяця оренди.

Згідно п. 4.1 договору сторони домовилися, що місячна орендна плата за користування об`єктом оренди за цим договором визначається в таких розмірах: 40,00 грн., в тому числі ПДВ, за 1 кв.м. об`єкту оренди. Загальний розмір орендної плати в місяць за користування всім об`єктом оренди становить 12014,00 грн., в тому числі ПДВ.

Відповідно до п. 4.4 договору компенсація/оплата витрат за комунальні послуги з водопостачання, каналізації, опалення здійснюється орендарем орендодавцю протягом 5 (п`яти) календарних днів з моменту виставлення рахунку орендодавцем. Розрахунок комунальних платежів здійснюється виходячи з тарифів, норм, нормативів і правил, встановлених відповідними компетентними органами державної влади, місцевого самоврядування або організаціями, що надають такі послуги.

Компенсація/оплата операційних (експлуатаційних) витрат здійснюється орендарем орендодавцю за 1 кв.м. об`єкта оренди в розмірі 7,50 грн., в тому числі ПДВ, протягом 5 (п`яти) днів з моменту виставлення рахунку орендодавцем.

Відповідно до п. 4.10 договору сторони домовилися, що зобов`язання орендаря щодо внесення орендної плати та компенсації вартості комунальних послуг вважаються їм виконаними з моменту зарахування грошових коштів на поточний рахунок орендодавця.

Відповідно до п. 4.11 договору сума грошових коштів, що підлягають оплаті орендарем, на підставі п. 4.1 цього договору, в якості орендної плати, а також в якості компенсації/оплати операційних (експлуатаційних) витрат, вказується орендодавцем в рахунку-фактурі, який орендар не пізніше 15 числа місяця, що передує тому, за який буде нарахована орендна плата, разом з підписаним актом наданих послуг за попередній місяць, зобов`язаний самостійно отримати в офісі орендодавця або орендодавець направляє рахунок-фактуру та акт наданих послуг по пошті або нарочним передає уповноваженому представнику орендаря.

Згідно п. 4.12 договору сума грошових коштів, що підлягають компенсації за спожиті орендарем комунальні послуги/енергоносії (електроенергію), опалення передбачені умовами цього договору, за попередній місяць, вказується орендодавцем в рахунках-фактурах, які орендар разом з підписаннями актами наданих послуг, не пізніше до 15 числа поточного місяця, зобов`язаний самостійно отримати в офісі орендодавця або орендодавець направляє рахунки-фактури і акти наданих послуг поштою або нарочним передає уповноваженому представнику орендаря.

При цьому, виходячи з умов договору тягар доказування виконання зобов`язання по отриманню рахунків-фактур в офісі орендодавця, зазначених у п. 4.11 та п. 4.12 договору, лежить на відповідачеві.

Докази належного виконання відповідачем зазначеного зобов`язання у матеріалах справи відсутні.

Як вбачається із змісту п. 4.1 та абз. 2 п. 4.4 договору розміри орендної плати та операційних (експлуатаційних) витрат є фіксованими і становлять 12014 грн. з ПДВ та 2252,62 грн. з ПДВ відповідно.

Згідно приєднаного позивачем розрахунку, борг з орендної плати та операційних витрат становить 54118,49 грн., а саме:

3058,98 грн. - за січень 2022 року;

0 грн. - за лютий 2022 року;

14266,63 - за березень 2022 року;

14266,63 - за квітень 2022 року;

14266,63 - за травень 2022 року;

8259,62 грн. - за червень 2022 року.

Як вбачається з абз. 1 п. 4.4 договору витрати за комунальні послуги з водопостачання, каналізації та опалення не є фіксованими і розраховуються виходячи з тарифів, норм, нормативів і правил, встановлених відповідними компетентними органами державної влади, місцевого самоврядування або організаціями, що надають такі послуги.

Згідно приєднаного позивачем розрахунку борг з комунальних послуг становить 26230,44 грн., а саме:

15090,40 грн. - за січень 2022 року;

11140,04 грн. - за березень 2022 року.

При цьому, всупереч положень ст. 74 ГПК, розрахунку боргу з оплати комунальних послуг виходячи з тарифів, норм, нормативів і правил, встановлених відповідними компетентними органами державної влади, місцевого самоврядування або організаціями, що надають такі послуги, позивачем до позову не приєднано.

Отже, позивачем не доведено обґрунтованості розміру заявленого до стягнення боргу з оплати комунальних послуг, в зв`язку із чим підстав для задоволення позовних вимог в цій частині у суду немає.

Відповідно до ч. 1 ст. 626 ЦК договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Відповідно до ч. 1 ст. 629 ЦК договір є обов`язковим для виконання сторонами.

Частиною 1 ст. 11 ЦК передбачено, що цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки.

Згідно ч. 2 ст. 11 ЦК підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини.

Відповідно до ч. 1 ст. 509 ЦК зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від вчинення певної дії (негативне зобов`язання), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

Згідно ч. 1 ст. 173 ГК господарським визнається зобов`язання, що виникає між суб`єктом господарювання та іншим учасником (учасниками) відносин у сфері господарювання з підстав, передбачених цим Кодексом, в силу якого один суб`єкт (зобов`язана сторона, у тому числі боржник) зобов`язаний вчинити певну дію господарського чи управлінсько-господарського характеру на користь іншого суб`єкта (виконати роботу, передати майно, сплатити гроші, надати інформацію тощо), або утриматися від певних дій, а інший суб`єкт (управнена сторона, у тому числі кредитор) має право вимагати від зобов`язаної сторони виконання її обов`язку.

Відповідно до ч. 2 ст. 509 ЦК зобов`язання виникають з підстав, встановлених ст. 11 цього Кодексу.

Згідно ч. 1 ст. 174 ГК господарські зобов`язання можуть виникати, зокрема з господарського договору та інших угод, передбачених законом, а також з угод, не передбачених законом, але таких, які йому не суперечать.

Згідно ч. 1 ст. 510 ЦК сторонами у зобов`язанні є боржник і кредитор.

Згідно ч. 3 ст. 510 ЦК якщо кожна із сторін у зобов`язанні має одночасно і права, і обов`язки, вона вважається боржником у тому, що вона зобов`язана вчинити на користь другої сторони, і одночасно кредитором у тому, що вона має право вимагати від неї.

Частиною 1 ст. 525 ЦК передбачено, що одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Згідно ч. 1 ст. 526 ЦК зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Згідно ч. 1 ст. 193 ГК суб`єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов`язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов`язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться. До виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом.

Згідно ч. 2 ст. 193 ГК кожна сторона повинна вжити усіх заходів, необхідних для належного виконання нею зобов`язання, враховуючи інтереси другої сторони та забезпечення загальногосподарського інтересу. Порушення зобов`язань є підставою для застосування господарських санкцій, передбачених цим Кодексом, іншими законами або договором.

Згідно ч. 1 ст. 530 ЦК якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Відповідно до ч. 1 ст. 598 ЦК зобов`язання припиняється частково або у повному обсязі на підставах, встановлених договором або законом.

Як вбачається з положень ч. 1 ст. 526 та ст. 599 ЦК зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.

Таким чином, вимоги позивача щодо стягнення з відповідача орендної плати та експлуатаційних витрат в сумі 54118,49 грн. є обґрунтованими, законними та такими, що відповідають умовам договору.

Згідно ч. 1 ст. 610 ЦК порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Отже, виходячи з положень ст. 610 ЦК України, відповідач, не виконавши зобов`язання з оплати орендної плати та передбачених договором інших платежів допустив порушення цього зобов`язання.

Відповідно до ч. 2 ст. 614 ЦК відсутність своєї вини доводить особа, яка порушила зобов`язання.

У матеріалах справи відсутні докази, що відповідач вжив всіх залежних від нього заходів щодо належного виконання зобов`язання (абз. 2 ч. 1 ст. 614 ЦК).

Статтею 611 ЦК одним із правових наслідків порушення зобов`язався передбачено сплату неустойки.

Відповідно до ч. 1 ст. 549 ЦК неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання.

Пунктом 7.2 договору визначено, що у разі прострочення виконання більш ніж на 5 (п`ять) календарних днів або виконання не в повному обсязі орендарем зобов`язань, передбачених п.п. 4.2-4.6, 4.18, 4.19 цього договору, він сплачує орендодавцю пеню в розмірі подвійної облікової ставки Національного Банку України від суми боргу, що діє в період нарахування пені, за кожен день прострочення виконання зобов`язання до дня його фактичного виконання включно.

За розрахунками позивача, відповідачу, відповідно до п. 7.2 договору, нарахована пеня на орендну плату, операційні (експлуатаційні) витрати та комунальні послуги у загальному розмірі 16069,79 грн.

Враховуючи наявність підстав для часткового задоволення позову щодо стягнення з відповідача лише орендної плати та операційних (експлуатаційних) витрат в сумі 54118,49 грн., з відповідача підлягає стягненню пеня, яка застосована за несвоєчасну сплату орендної плати та операційних (експлуатаційних) витрат.

Так, розмір нарахованої пені через несвоєчасну оплату орендної плати та операційних (експлуатаційних) витрат за розрахунками суду становить 10823,71 грн.

Таким чином, вимоги позивача щодо стягнення з відповідача пені у розмірі 5246,08 грн. (16069,79 грн. - 10823,71 грн.) задоволенню не підлягають.

Згідно ч. 1 та ч. 2 ст. 625 ЦК боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

За розрахунками позивача сума нарахованих 3% річних становить 3330,48 грн., втрат від інфляції - 9715,74 грн.

Враховуючи наявність підстав для часткового задоволення позову щодо стягнення з відповідача лише орендної плати та операційних (експлуатаційних) в сумі 54118,49 грн., з відповідача підлягає стягненню 3% річних та втрати від інфляції, які нараховані, в зв`язку із несвоєчасною оплатою орендної плати та операційних (експлуатаційних) витрат.

За розрахунками суду розмір 3% річних становить 2166,42 грн., а розмір втрат від інфляції - 5694,70 грн.

Отже, вимоги позивача щодо стягнення з відповідача 3% річних у розмірі 1164,06 грн. (3330,48 грн. - 2166,42 грн.) та втрат від інфляції у розмірі 4021,04 грн. (9715,74 грн. - 5694,70 грн.) задоволенню не підлягають.

Враховуючи наведене вище, суд дійшов висновку, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню.

Щодо підсудності цієї справи господарському суду.

Відповідно до ст. 609 ЦК України зобов`язання припиняється ліквідацією юридичної особи (боржника або кредитора), крім випадків, коли законом або іншими нормативно-правовими актами виконання зобов`язання ліквідованої юридичної особи покладається на іншу юридичну особу, зокрема за зобов`язаннями про відшкодування шкоди, завданої каліцтвом, іншим ушкодженням здоров`я або смертю.

Проте до підприємницької діяльності фізичних осіб згідно зі статтею 51 ЦК України застосовуються нормативно-правові акти, що регулюють діяльність юридичних осіб, якщо інше не встановлено законом або не випливає із суті відносин.

Відповідно до ч. 3 ст. 46 Закону України "Про державну реєстрацію юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців" передбачено, що фізична особа позбавляється статусу підприємця з дати внесення до ЄДР запису про державну реєстрацію припинення підприємницької діяльності ФОП.

Відповідно до статті 52 ЦК України фізична особа-підприємець відповідає за зобов`язаннями, пов`язаними з підприємницькою діяльністю, усім своїм майном, крім майна, на яке згідно із законом не може бути звернено стягнення.

За змістом статей 51, 52, 598-609 ЦК України, статей 202-208 ГК України, статті 46 Закону України "Про державну реєстрацію юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців" однією з особливостей підстав припинення зобов`язань для фізичної особи-підприємця є те, що у випадку припинення суб`єкта підприємницької діяльності - фізичної особи (виключення з реєстру суб`єктів підприємницької діяльності) її зобов`язання за укладеними договорами не припиняються, а залишаються за нею як фізичною особою, оскільки фізична особа не перестає існувати. Фізична особа-підприємець відповідає за своїми зобов`язаннями, пов`язаними з підприємницькою діяльністю, усім своїм майном.

Таким чином, виходячи із суб`єктного складу та змісту правовідносин сторін як таких, що виникли з господарського договору, зобов`язання за яким у відповідача із втратою його статусу як фізичної особи-підприємця не припинились, суд дійшов висновку про належність спору до господарської юрисдикції.

Аналогічна правова позиція викладена у постанові Великої Палати Верховного суду від 09.10.2019 року у справі № 127/23144/18.

Судовий збір в розмірі 2684,00 грн. згідно ст. 129 ГПК України слід покласти на відповідача.

Керуючись ст.ст. 237, 238 ГПК України, суд

ВИРІШИВ:

1. Позов задовольнити частково.

2. Стягнути з Михайлової Ольги Юріївни, код НОМЕР_1 ( АДРЕСА_1 ) на користь товариства з обмеженою відповідальністю "БаДМ", код 31816235 (49048, м. Дніпро, вул. Панікахи, 2) грошові кошти у загальній сумі 72803 (сімдесят дві тисячі вісімсот три) грн. 32 коп., з якої: 54118 (п`ятдесят чотири тисячі сто вісімнадцять) грн. 49 коп. - грошові кошти з орендної плати та операційних (експлуатаційних) витрат; 10823 (десять тисяч вісімсот двадцять три) грн. 71 коп. - пеня; 2166 (дві тисячі сто шістдесят шість) грн. 42 коп. - 3% річних; 5694 (п`ять тисяч шістсот дев`яносто чотири) грн. 70 коп. - втрати від інфляції, а також грошові кошти на відшкодування судових витрат у справі з оплати позовної заяви судовим збором у сумі 2684 (дві тисячі шістсот вісімдесят чотири) грн. 00 коп.

3. В іншій частині позову щодо стягнення з ОСОБА_1 , код НОМЕР_1 ( АДРЕСА_1 ) на користь товариства з обмеженою відповідальністю "БаДМ", код 31816235 (49048, м. Дніпро, вул. Панікахи, 2) витрат за комунальні послуги в розмірі 26230,44 грн., пені у розмірі 5246,08 грн., 3% річних у розмірі 1164,06 грн. та втрат від інфляції у розмірі 4021,04 грн. - відмовити.

Наказ видати після набрання рішенням законної сили.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано (ч. 1 ст. 241 Господарського процесуального кодексу України).

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду (ч. 2 ст. 241 Господарського процесуального кодексу України).

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом двадцяти днів з дня його проголошення (ч. 1 ст. 256 Господарського процесуального кодексу України).

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення або ухвала суду не були вручені у день його (її) проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження (ч. 2 ст. 256 Господарського процесуального кодексу України).

Апеляційна скарга подається безпосередньо до суду апеляційної інстанції (ст. 257 Господарського процесуального кодексу України).

Суддя А.П. Алексєєв