ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
_______________________________________________________________________________________________________________________________________________________________
РІШЕННЯ

"15" січня 2024 р.м. Одеса Справа № 916/4621/23

Господарський суд Одеської області у складі судді Д`яченко Т.Г., розглянувши у порядку спрощеного позовного провадження без виклику сторін справу №916/4621/23

За позовом: Фізичної особи-підприємця Чайки Вікторії Василівни ( АДРЕСА_1 ; РНОКПП НОМЕР_1 )

До відповідача: Державного підприємства "Морський торговельний порт "Чорноморськ" (68001, Одеська обл., м. Чорноморськ, вул. Праці, буд. 6; )

Про стягнення 14500,00 грн.

Встановив: Позивач - Фізична особа-підприємець Чайка Вікторія Василівна звернувся до господарського суду Одеської області з позовною заявою до Державного підприємства "Морський торговельний порт "Чорноморськ" про стягнення 14500,00 грн. заборгованості за Договором №23/76-Т від 04.05.2023р.

Ухвалою господарського суду Одеської області від 30.10.2023р. прийнято позовну заяву Фізичної особи-підприємця Чайки Вікторії Василівни до розгляду та відкрито провадження у справі №916/4621/23. Справу ухвалено розглядати за правилами спрощеного позовного провадження без виклику учасників справи у порядку письмового провадження. Запропоновано відповідачу підготувати та надати до суду і одночасно надіслати позивачеві відзив на позов, оформлений з урахуванням вимог, встановлених ст.165 ГПК України, протягом 15 днів з дня вручення даної ухвали суду. Встановлено позивачу строк для подання відповіді на відзив із урахуванням вимог ст.166 ГПК України протягом 10 днів з дня отримання відзиву. Встановлено відповідачу строк для подання заперечень із урахуванням вимог 167 ГПК України, протягом 10 днів з дня отримання відповіді на відзив. Роз`яснено сторонам про можливість звернення до суду з клопотанням про призначення проведення розгляду справи в судовому засіданні з повідомленням (викликом) сторін у строки, визначені ч.7 ст. 252 ГПК України.

03.11.2023р. до суду відповідачем надано відзив.

16.11.2023р. до суду позивачем було надано відповідь на відзив.

Позивач підтримує заявлені позовні вимоги та просить суд їх задовольнити.

Відповідач, відповідно до поданого відзиву, просив суд відмовити у задоволенні позовної заяви.

Відповідно до ч. 4 ст. 240 ГПК України у разі неявки всіх учасників справи у судове засідання, яким завершується розгляд справи, розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи суд підписує рішення без його проголошення.

Розглянувши матеріали справи, суд встановив.

Позивачем було зазначено суду, що 04 травня 2023 року між сторонами було підписано договір про закупівлю товару №23/76-Т на загальну суму 14500,00 грн.

10 травня 2023 року на електронну адресу позивача надійшла заявка від відповідача на поставку частини товару згідно договору №23/76-Т від 04.05.2023 року.

За поясненнями позивача, на виконання вище вказаної заявки, пункту 1.1 договору, та розділу 5 умов договору №23/76-Т від 04.05.2023 року, позивачем було здійснено поставку товарів згідно видаткової накладної №145 від 27.05.2023 року на суму 14500,00 грн.

Того ж дня відповідачу надано рахунок-фактуру №145/1 для здійснення оплати за поставлений товар.

У зв`язку із тим, що позивач виконав зобов`язання, 17.08.2023 року керуючись ч. 1 ст.692 ЦК України та згідно договору поставки №23/76-Т від 04.05.2023 року, відповідачу було надіслано електронною поштою претензію про виконання пункту 1.1 та 4.1 Договору, згідно яких покупець здійснює оплату за фактично поставлений товар шляхом прямого банківського переказу грошових коштів на поточний рахунок Постачальника у безготівковій формі протягом 30 (тридцяти) банківських днів з дня підписання видаткової накладної, ТТН, належним чином оформленої податкової накладної/розрахунку коригування до податкової накладної в електронній формі та зареєстрованій в Єдиному реєстрі податкових накладних (далі - ЄРПН), в порядку та строки визначені податковим законодавством, та на підставі належним чином оформленого оригіналу рахунку Постачальника.

За поясненнями позивача, претензія була проігнорована і відповідачу 10.10.2023 року було направлено електронним листом та рекомендованим листом повторну претензію про порушення умов договору та з проханням сплатити заборгованість. Відповідач неодноразово був додатково проінформований в телефонному режимі про протермінування проплати за договором.

Позивачем було зазначено суду, що виходячи зі змісту Договору, а саме: п.4.1 Розділу 4 - Покупець здійснює оплату за фактично поставлений товар шляхом прямого банківського переказу грошових коштів на поточний рахунок Постачальника у безготівковій формі протягом 30 (тридцяти) банківських днів з дня підписання видаткової накладної, ТТН, належним чином оформленої податкової накладної/розрахунку коригування до податкової накладної в електронній формі та зареєстрованій в Єдиному реєстрі податкових накладних (далі - ЄРПН), в порядку та строки визначені податковим законодавством, та на підставі належним чином оформленого оригіналу рахунку Постачальника (Застосовується для платників ПДВ). Покупець здійснює оплату за фактично поставлений товар шляхом прямого банківського переказу грошових коштів на поточний рахунок Постачальника у безготівковій формі протягом 30 (тридцяти) банківських днів з дня підписання видаткової накладної, ТТН та на підставі належним чином оформленого оригіналу рахунку Постачальника (Застосовується для неплатників ПДВ), проте відповідачем вказаних положень дотримано не було, строк оплати поставленого товару має визначатися виходячи з положень ч. 1 ст. 692 ЦК України, тобто товар за видатковою накладною №145 від 27.05.2023 року мав бути оплачений 27.06.2023 року, однак, відповідач не здійснив оплату в термін передбачений договором.

Надаючи відзив, відповідачем було зазначено суду, що враховуючи що умовами договору передбачено здійснення оплати на підставі належним чином оформленого оригіналу рахунку та беручи до уваги, що умовами договору на постачальника покладається обов`язок надання покупцю належним чином оформлених рахунків, проте, в матеріалах справи відсутні та позивачем не надаються докази надання постачальником покупцю рахунків, за таких обставин, у відповідача відсутні підстави для оплати видаткової накладної, на яку посилається позивач, обґрунтовуючи позовні вимоги, так як за умовами Договору у ДП «МТП «Чорноморськ» виникає обов`язок оплати товару лише на підставі належним чином оформлених рахунків, які мають бути передані постачальником покупцю при передачі товару, тому у ДП «МТП «Чорноморськ» і не виникає обов`язку оплати наданої позивачем видаткової накладної за відсутності виконання постачальником цієї умови.

Відповідачем було зазначено суду, що в порушення умов Договору позивачем до суду не надано товарно-транспортні накладні, які є підтверджуючими документами, передбаченими цим Договором, обов`язок оформлення яких умовами Договору покладено на постачальника, та відсутність товарно-транспортних накладних порушує порядок оформлення товарносупровідних документів.

Відповідачем було зазначено суду, що надана позивачем видаткова накладна від 27.05.23 №145 не відповідає вимогам ЗУ «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» та п.2.4. Положення про документальне забезпечення записів у бухгалтерському обліку щодо складання первинних документів.

За посиланням відповідача, враховуючи недоліки первинних документів, які надаються позивачем, та недотримання постачальником умов Договору щодо поставки Товару, відповідач вважає, що позивачем не доведено факт поставки товару, переліченого у видатковій накладній, наданої позивачем, внаслідок чого у ДП «МТП «Чорноморськ» не виникає обов`язку оплати такого товару.

Відповідно до наданої відповіді на відзив, позивачем було зауважено, що відповідач посилається на п.4.1 договору №23/76-Т від 04.05.2023 року, де зазначено, що покупець здійснює оплату за фактично поставлений товар шляхом прямого банківського переказу грошових коштів на поточний рахунок постачальника у безготівковій формі протягом 30 (тридцяти) банківських днів з дня підписання видаткової накладної, ТТН, та на підставі належним чином оформленого оригіналу рахунку Постачальника.

В свою чергу п.5.7 Договору передбачає, що право власності на товар від постачальника до покупця переходить після передачі товару та підписання сторонами видаткової накладної, ТТН на поставлений товар. Позивачем надано підписану видаткову накладну уповноваженою особою відповідача, яка містить підпис уповноваженої особи та печатку підприємства, що виключає фіктивність видаткової накладної та підтверджує факт передачі товару та виникнення обставин, передбачених п.5.7 Договору, тобто уповноваженою особою відповідача прийнято товар та право власності на товар передано Замовнику за Договором.

Позивач зазначає, що враховуючи цей факт відповідач мав би виконати покладені на нього обов`язки пунктом 4.1 Договору. Відповідач безпідставно робить акцент на тому, що позивачем при поставці товару не надано оригіналу рахунку для оплати. Вказані відповідачем обставини не відповідають дійсності. Позивачем надано при подачі позовної заяви рахунок-фактуру №145/1 від 27.05.2023 року. Представник відповідача навіть не ознайомився з додатками до позовної заяви.

При підписанні видаткової накладної представником відповідача не заявлено невідповідностей жодних документів умовам договору. Враховуючи факт прийняття товару, уповноважена особа ДП Морський торгівельний порт «Чорноморськ» не робила жодних зауважень до видаткової накладної. Також хочу звернути увагу, що Позивач не отримував ні письмових ні усних зауважень чи претензій щодо оформлення видаткової накладної №145 від 27.05.2023 року аж до подачі позовної заяви.

Суд, розглянувши матеріали справи, проаналізувавши норми чинного законодавства, дійшов наступних висновків.

До виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, передбачених Господарським Кодексом України.

У відповідності до ст.11 Цивільного кодексу України, цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а підставою виникнення цивільних прав та обов`язків є договори та інші правочини. Правочин, різновидом якого є договори - основний вид правомірних дій - це волевиявлення осіб, безпосередньо спрямовані на виникнення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків. При цьому, ст.12 Цивільного кодексу України передбачає, що особа здійснює свої цивільні права вільно на власний розсуд.

Згідно ч.2 ст.16 Цивільного кодексу України, способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути: визнання права; визнання правочину недійсним; припинення дії, яка порушує право; відновлення становища, яке існувало до порушення; примусове виконання обов`язку в натурі; зміна правовідношення; припинення правовідношення; відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди; відшкодування моральної (немайнової) шкоди; визнання незаконними рішення, дій чи бездіяльності органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб. Суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом.

Відповідно ст. 173 Господарського кодексу України, господарським визнається зобов`язання, що виникає між суб`єктом господарювання та іншим учасником (учасниками) відносин у сфері господарювання з підстав, передбачених цим Кодексом, в силу якого один суб`єкт (зобов`язана сторона, у тому числі боржник) зобов`язаний вчинити певну дію господарського чи управлінсько-господарського характеру на користь іншого суб`єкта (виконати роботу, передати майно, сплатити гроші, надати інформацію тощо), або утриматися від певних дій, а інший суб`єкт (управнена сторона, у тому числі кредитор) має право вимагати від зобов`язаної сторони виконання її обов`язку.

Відповідно до ст.175 Господарського кодексу України, майново-господарськими визнаються цивільно-правові зобов`язання, що виникають між учасниками господарських відносин при здійсненні господарської діяльності, в силу яких зобов`язана сторона повинна вчинити певну господарську дію на користь другої сторони або утриматися від певної дії, а управлена сторона має право вимагати від зобов`язаної сторони виконання її обов`язку. Майнові зобов`язання, які виникають між учасниками господарських відносин, регулюються Цивільним кодексом України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом.

Згідно ч. 1 ст. 509 Цивільного кодексу України, зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

Відповідно до ст. 526 Цивільного кодексу України, зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до ч. 1 ст. 626 Цивільного кодексу України, Договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Як з`ясовано судом, 04.05.2023р. між сторонами було укладено Договір на закупівлю товару №23/76-Т.

Умовами п. 3.1. Договору визначено, що ціна Договору становить 14500,00 грн.

Відповідно до п. 4.1. Договору, покупець здійснює оплату за фактично поставлений товар шляхом прямого банківського переказу грошових коштів на поточний рахунок Постачальника у безготівковій формі протягом 30 (тридцяти) банківських днів з дня підписання видаткової накладної, ТТН, належним чином оформленої податкової накладної/розрахунку коригування до податкової накладної в електронній формі та зареєстрованій в Єдиному реєстрі податкових накладних (далі - ЄРПН), в порядку та строки визначені податковим законодавством, та на підставі належним чином оформленого оригіналу рахунку Постачальника.

Матеріали справи містять видаткову накладну №145 від 27.05.2023р. на суму 14500,00грн., яка підписана та скріплена печаткою відповідача.

Судом враховано, що матеріали справи не містять жодних заперечень відповідача щодо кількості та якості отриманого товару.

Відповідно до частини 11 статті 1 Закону України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні", первинний документ - документ, який містить відомості про господарську операцію та підтверджує її здійснення.

Відповідно до ст. 9 Закону України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні", підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи. Для контролю та впорядкування оброблення даних на підставі первинних документів можуть складатися зведені облікові документи.

Первинні та зведені облікові документи можуть бути складені у паперовій або в електронній формі та повинні мати такі обов`язкові реквізити: назву документа (форми); дату складання; назву підприємства, від імені якого складено документ; зміст та обсяг господарської операції, одиницю виміру господарської операції; посади осіб, відповідальних за здійснення господарської операції і правильність її оформлення; особистий підпис або інші дані, що дають змогу ідентифікувати особу, яка брала участь у здійсненні господарської операції.

Первинні документи, складені в електронній формі, застосовуються у бухгалтерському обліку за умови дотримання вимог законодавства про електронні документи та електронний документообіг.

Неістотні недоліки в документах, що містять відомості про господарську операцію, не є підставою для невизнання господарської операції, за умови, що такі недоліки не перешкоджають можливості ідентифікувати особу, яка брала участь у здійсненні господарської операції, та містять відомості про дату складання документа, назву підприємства, від імені якого складено документ, зміст та обсяг господарської операції тощо.

Суд при ухваленні рішення враховує та бере до уваги те, що підписання відповідачем видаткових накладних, які є первинними обліковими документами у розумінні Закону України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні" і фіксують факт здійснення господарської операції - є підставою виникнення у відповідача обов`язку щодо здійснення з позивачем розрахунків за отриманий товар.

При цьому видаткова накладна, за якою відбувалась поставка товару, підписана відповідачем, що не було спростовано останнім за час розгляду справи. Видаткова накладна - це документ, що засвідчує факт переходу права власності від продавця до покупця, при цьому вказаний документ, містить вартість товару, право власності на яке переходить.

Системний аналіз Положення про документальне забезпечення записів у бухгалтерському обліку, затвердженого наказом Міністерства фінансів України від 24.05.1995 року №88 та інших підзаконних нормативних актів, які регулюють порядок ведення бухгалтерського обліку на підприємствах свідчить про те, що у бухгалтерському обліку повинні відображатися господарські операції, що впливають на стан майна, капіталу, зобов`язань і фінансових результатів на підставі первинних документів. Останні для надання їм юридичної сили доказовості в розумінні статті 73 Господарського процесуального кодексу України повинні мати крім обов`язкових реквізитів додаткові в залежності від характеру операції, зокрема підставу для здійснення господарських операцій. Тобто, в якості доказу первинні документи мають містити повні дані про конкретні господарські операції та підставу їх здійснення.

Отже, за своєю правовою природою, видаткові накладні посвідчують виконання зобов`язань - констатують (фіксують) певні факти господарської діяльності у правовідносинах між сторонами та мають юридичне значення для встановлення обставин дотримання сторонами умов договору.

У видатковій накладній постачальником визначено позивача та його реквізити, отримувач - відповідач, вказано найменування товару, кількість, ціна без ПДВ, загальна вартість з урахуванням ПДВ місце складання, підпис скріплений печаткою позивача, з боку отримувача - міститься підпис особи, що отримала товар.

Отже, за результатами аналізу вказаної накладної, остання відповідає вимогам щодо заповнення обов`язкових реквізитів у відповідності до ст.9 Закону України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні".

Суд зазначає, що отримання відповідачем поставленого товару є підставою виникнення у останнього зобов`язання оплатити поставлений товар.

На спростування доводів відповідача суд зазначає, що враховуючи приписи статті 193 Господарського кодексу України, статей 526, 529, 530 Цивільного кодексу України, кожна сторона договору повинна виконувати свої зобов`язання за відповідним договором належним чином та у передбачені таким договором строки. У разі невиконання чи неналежного виконання стороною своїх обов`язків, передбачених відповідним договором, така сторона договору може нести певну відповідальність. Як вже було встановлено судом, позивачем на користь відповідача було поставлено товар на суму 14500,00 грн. та факт поставки позивачем товару та прийняття відповідачем такого товару підтверджується відповідною видатковою накладною. Відповідач не оплатив прийнятий від позивача товар.

Отже, дослідивши обставини спору, судом було встановлено факт неналежного виконання відповідачем прийнятих на себе зобов`язань за умовами Договору на закупівлю товару №23/76-Т від 04.05.2023р. щодо своєчасної оплати за отриманий товар, що підтверджується наявними в матеріалах справи доказами, не спростовано з боку відповідача належними та допустимими доказами за час розгляду справи, у зв`язку з чим вимоги позивача про стягнення про стягнення заборгованості за поставлений товар у розмірі 14500,00 грн. підлягають задоволенню судом.

Суд відхиляє аргументи відповідача про відсутність у нього обов`язку з оплати отриманого товару внаслідок ненадання позивачем відповідного рахунку-фактури, з огляду на таке. Судом встановлено, що відповідач отримав відповідний товар, тобто, не відмовився від прийняття такого товару. Відповідно, у відповідача виник обов`язок з оплати отриманого товару. Жодних заперечень з боку відповідача надано не було.

Тобто, враховуючи зазначені умови Договору та приписи Цивільного кодексу України, обов`язок у відповідача, як покупця, виникає відповідне зобов`язання зі сплати отриманого товару.

Відповідно до ч. 1 ст. 73 Господарського процесуального кодексу України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Відповідно до ст. 76 Господарського процесуального кодексу України, належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Приписами ч. 1 ст. 79 Господарського процесуального Кодексу України передбачено, що наявність обставини, на яку сторона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, вважається доведеною, якщо докази, надані на підтвердження такої обставини, є більш вірогідними, ніж докази, надані на її спростування.

Згідно до ч. ч. 1, 2, 3 ст. 86 Господарського процесуального кодексу України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також вірогідність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Враховуючи усе вищевикладене, оцінюючи докази у справі в їх сукупності, законодавство, що регулює спірні правовідносини, суд дійшов висновку щодо наявності підстав для задоволення позовних вимог у повному обсязі.

Відповідно до ст. 129 ГПК України, судові витрати у розмірі 2147,20 грн. покладаються на відповідача.

Керуючись ст.ст. 123, 126, 129, 232, 233, 236-238, 240, 241 Господарського процесуального кодексу України, суд

ВИРІШИВ:

1.Позовну заяву Фізичної особи-підприємця Чайки Вікторії Василівни - задовольнити повністю.

2.Стягнути з Державного підприємства "Морський торговельний порт "Чорноморськ" (68001, Одеська обл., м. Чорноморськ, вул. Праці, буд. 6; ) на користь Фізичної особи-підприємця Чайки Вікторії Василівни ( АДРЕСА_1 ; РНОКПП НОМЕР_1 ) заборгованість у розмір 14500 (чотирнадцять тисяч п`ятсот) грн. 00 коп. та витрати по сплаті судового збору у розмірі 2147 (дві тисячі сто сорок сім) грн. 20 коп.

Повний текст рішення складено 15 січня 2024 р.

Рішення господарського суду набирає законної сили в порядку ст.241 Господарського процесуального кодексу України і може бути оскаржено в апеляційному порядку до Південно-західного апеляційного господарського суду шляхом подачі апеляційної скарги протягом 20 днів з дня складання повного рішення.

Наказ видати після набрання рішенням законної сили.

Суддя Т.Г. Д`яченко