ЦЕНТРАЛЬНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ
ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09.01.2024 року м. Дніпро Справа № 904/2577/23

Центральний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого судді: Кощеєва І.М. (доповідач)

суддів: Чус О.В., Дарміна М.О.,

розглянувши у порядку письмового провадження

без повідомлення учасників справи апеляційну скаргу

Державного підприємства "Морський торговельний порт "Південний"

на рішення Господарського суду Дніпропетровської області від 29.09.2023р.

(суддя Васильєв О.Ю., м. Дніпро, повний текст рішення складено 29.09.2023р.) у справі

за позовом Державного підприємства "Морський торговельний порт "Південний", м. Южне

до: Фізичної особи - підприємця Тарасова Євгенія Юрійовича, м. Дніпро

про: стягнення 65 112,48грн.

ВСТАНОВИВ:

1. Короткий зміст позовних вимог

Державне підприємство "Морський торговельний порт "Південний" звернувся до господарського суду Дніпропетровської області з позовом до ФОП Тарасова Є.Ю., про стягнення 65 112,48грн. (в т.ч.: 58 264,08грн. - пеня, 6 848,40грн. - штраф) штрафних санкцій. Позовні вимоги обґрунтовані неналежним виконанням відповідачем умов договору поставки №СН-75/22 від 08.08.2022р. в частині своєчасної поставки товару на підставі поданих позивачем рознарядок №205-12/385 від 10.08.2022р. та №205-12/396 від 18.08.2022р.

2. Короткий зміст оскаржуваного судового рішення у справі

Рішенням Господарського суду Дніпропетровської області від 29.09.2023р. в задоволенні позовних вимог відмовлено у повному обсязі.

3. Короткий зміст вимог апеляційної скарги

Не погодившись з вказаним рішенням, Державне підприємство "Морський торговельний порт "Південний" звернулось з апеляційною скаргою, в якій просить рішення суду від 29.09.2023р. скасувати та ухвалити в нове рішення, яким позовні вимоги задовольнити у повному обсязі.

4. Узагальнені доводи особи, яка подала апеляційну скаргу

Обґрунтовуючи доводи апеляційної скарги, Скаржник посилається на те, що при прийнятті рішення судом першої інстанції були неповно з`ясовані обставини, що мають значення для справи, висновки, викладені у рішенні суду, не відповідають дійсним обставинам справи, а також при прийнятті рішення судом було неправильно застосовано норми матеріального права.

Зокрема, Скаржник вказує на те, належним підтвердженням направлення листів, письмових вимог, претензій, актів, актів про невідповідність товару згідно з умовами цього Договору, іншої документація та її отримання Постачальником є звичайне технічне підтвердження Покупця про відправлення документу: звіт серверу про відправлення електронного повідомлення тощо. Відповідно до абз. 1 п. 4.1.1 Договору письмова рознарядка направляється електронною поштою, що зазначена в реквізитах Договору, та вважається отриманою Постачальником у день відправлення цієї рознарядки з електронної пошти Покупця, що зазначена в розділі 14 Договору, та у порядку, передбаченому п.12.15 Договору. Відповідно до зазначених в Розділі 14 Договору реквізитах сторін, електронна адреса Покупця (ДП «МТП «Южний») - ; електронна адреса Постачальника (ФОП Тарасов Є.Ю.) - ІНФОРМАЦІЯ_1. Таким чином, в укладеному Договорі сторони погодили порядок направлення рознарядок на поставку товару та визначили форму підтвердження (звичайне технічне підтвердження покупця про відправку документу: звіт серверу про відправлення електронного повідомлення тощо).

Скаржник звертає увагу на те, що сторони фактично погодили, що технічне підтвердження направлення електронного документу може бути будь-який документ, з якого можливо встановити факт направлення рознарядки електронною поштою. З наданих до Позовної заяви скріншотів електронного листування, а також звітів серверу про відправлення електронного повідомлення вбачається, що рознарядки № 205-12/385 від 10.08.2022 та № 205-12/396 від 18.08.2022, відправлялись саме з електронної адреси Покупця - на електронну адресу Постачальника - ІНФОРМАЦІЯ_1.

Скаржник зауважує на тому, що в п.12.15 Договору, сторони імперативно визначили, що документи направлені електронною поштою можуть бути надані до судової інстанції в якості належних доказів і не можуть спростовуватись сторонами Договору.

Посилаючись на правову позицію, викладену у постанові Великої Палати Верховного Суду від 03.07.2019р. у справі N 342/180/17, Скаржник зазначає що наявні у матеріалах справи докази у їх сукупності, можуть бути належними, допустимими та вірогідними доказами того, що позивач здійснив відправку спірних рознарядок на адресу відповідача засобами поштового зв`язку AT «Укрпошта», які раніше направив електронною поштою останньому. Скаржник вважає належними та допустимими доказами - фіскальні чеки AT «Укрпошти», поштові накладні (№ 565 та № 514), описи вкладення відправлення, в яких конкретно та чітко вбачається дата відправлення та найменування предметів, які були направлені Відповідачу поштовим відправленням, зокрема в описах зазначені номера та дати листів, якими направлялися рознарядки.

У відповіді на відзив на апеляційну скаргу Скаржник звертає увагу, що обов`язку доказування Покупцем отримання Постачальником рознарядки направленої засобами поштового зв`язку або електронною поштою, не передбачено умовами Договору та діючим законодавством України. Договором визначено, що обов`язок з поставки Товару виникає у Постачальника з моменту саме відправки рознарядки у спосіб визначений Договором.

Скаржник вважає, що Відповідач намагається маніпулювати фактами, стверджуючи, що рознарядка № 205-12/385 від 10.08.2022р., яку Позивач йому начебто не відправляв, не містить умови про строк поставки товару та найменування покупця, через що неможливо ідентифікувати якій особі потрібно поставити товар та в які строки необхідно поставити товар. Однак, на думку Скаржника, зазначені тези спростовуються наявними в матеріалах справи супровідним листом № 2930/04/205/22 від 16.08.2022р., яким направлялась зазначена рознарядка, і на якому вказано, що «Відповідно до підписаного договору № СН-75/22 від 08.08.2022р. надаємо рознарядку № 205-12/385 від 10.08.2022р., на виконання договору, яка повинна бути виконана Постачальником на протязі трьох робочих днів. Зазначений супровідний лист складений на фірмовому бланку ДП «МТП «Южний» з зазначенням усіх реквізитів і Підприємства. З тексту рознарядки на поставку товару № 205-12/385 від 10.08.2022 вбачається, що «Відповідно до підписаного договору № СН-75/22 від 08.08.2022р. надаємо рознарядку на виконання договору. Місце поставки - вул. Берегова, 13, м. Южне, Одеська область, 65481, Україна».

Скаржник стверджує, що Відповідач був обізнаний і про строк у який він повинен був : поставити Товар за рознарядкою № 205-12/385 від 10.08.2022, і про місце поставки. Разом з тим, Скаржник зазначає на тому, що строки поставки Товару та місце поставки визначені безпосередню у Договорі (п.п. 4.1, 4.2). Так само у рознарядці № 205-12/396 від 18.08.2022р. зазначено адресу поставки Товару, а у супровідному листі № 2972/04/205/22 від 18.08.2022р. до рознарядки зазначений строк цієї поставки. Одночасно з цим, Скаржник звертає увагу на те, що супровідним листом № 2972/04/205/22 від 18.08.2022р. надсилались дві рознарядки по двох різних Договорах, укладених між ДП «МТП «Южний» і ФОП Тарасов Є.Ю.

5. Узагальнений виклад позиції інших учасників справи

Відповідач у відзиві на апеляційну скаргу, що надійшов до суду, просить відмовити у задоволенні апеляційної скарги, рішення Господарського суду Дніпропетровської області від 29.09.2023р. залишити без змін.

В обгрунтування своїх заперечень, Відповідач зазначає, що рознарядки на постачання товару № 205-12/385 від 10.08.2022 р. (а.с. 28), № 205-12/396 від 18.08.2022 р. (а.с. 36) будь-яким передбаченим способом йому (поштовою кореспонденцію або засобом електронного зв`язку) з боку позивача не направлялись, зазначені документи, що в собі містять назву «рознарядка на постачання товару № 205-12/385 від 10.08.2022р.», «рознарядка на постачання товару № 205-12/396 від 18.08.2022 р.» не містять умови про строк поставки товару та найменування Покупця, як визначається умовами п. 4.1.1. Договору, через що неможливо ідентифікувати якій особі потрібно поставити товар та в які строки необхідно поставити товар. Окрім цього, роздруківка листа на аркуші А4 від особи «Ірина Дудар», в якій зазначено, що направляється документ « 2930.pdf» з електронної пошти, що належить позивачу (а.с. 29), від 16.08.2022 р. об 12 год. 57 хв., не є відповідним доказом направлення рознарядки на постачання товару № 205-12/385 від 10.08.2022р..

Відповідач вказує, що Позивачем не долучено до матеріалів по справі у відповідності до п. 12.15. звіту серверу про відправлення електронного повідомлення, який свідчить про направлення від державної установи в особі уповноваженої особи - рознарядки на постачання товару, а саме: № 205-12/385 від 10.08.2022 р.; № 205-12/396 від 18.08.2022 р..

Відповідач вважає, що опис вкладення до цінного листа з нечитаним, неякісним відтиском печатки установи поштового зв`язку (а.с. 33,37), поштові накладні № 565, № 514 та поштові квитанції від 19.08.2022р. (а.с. 34,38) не є належним доказом направлення з боку позивача відповідної рознарядки відповідачу з приводу поставки товару, не беручи до уваги навіть ті обставини, що такі рознарядки ані засобом поштового зв`язку, ані засобом електронного зв`язку відповідачу не надходило.

Відповідач вказує на те, що якщо брати до уваги трекінг поштових відправлень, то рознарядка на поставку товару від позивача 205-12/396 від 18.08.2022 р. за поштовою накладною № 514 ним не була отримана.

Відповідач вважає, що матеріали справи не містять належних доказів, як відправлення таких заявок - рознарядок з боку Покупця - позивача, так і їх отримання відповідачем, для належного постачання в подальшому товару на адресу позивача.

Відповідач вважає, що саме позивач не скористався правом заявления вимоги щодо поставки з його боку, як Постачальника, відповідного товару, та намагається через свої пасивні дії, стягнути з відповідача безпідставно нараховані штрафні санкції, а отже позов позивача слід залишити без задоволення у повному обсязі.

Відповідач зауважує, на тому, що він не мав з власної ініціативи поставляти товар, адже навіть не знав в якому обсязі та який товар бажає отримати позивач, засобами електронного зв`язку він такі замовлення (рознарядки) не отримував, як і засобами поштового зв`язку, впевнений, що такі заявки засобами поштового зв`язку та електронного зв`язку, і не відправлялись, а були сфабриковані задля подання таких документів в якості нібито доказів, задля безпідставного стягнення з мене коштів.

6. Рух справи в суді апеляційної інстанції

Відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 24.10.2023р. для розгляду справи визначена колегія суддів у складі: головуючого судді - Кощеєв І.М. (доповідач), судді - Дармін М.О., Чус О.В..

Ухвалою Центрального апеляційного господарського суду від 30.10.2023р. витребувано у Господарського суду Дніпропетровської області матеріали справи/копії матеріалів справи №904/2577/23. Розгляд питання про залишення апеляційної скарги без руху, про повернення апеляційної скарги, відмову у відкритті апеляційного провадження або про відкриття апеляційного провадження за апеляційною скаргою Державного підприємства "Морський торговельний порт "Південний" на рішення Господарського суду Дніпропетровської області від 29.09.2023р. у справі №904/2577/23 відкладено до надходження матеріалів оскарження до суду апеляційної інстанції.

01.11.2023р. матеріали справи № 904/2577/23 надійшли до Центрального апеляційного господарського суду.

Згідно з ч. 1 ст. 247 ГПК України у порядку спрощеного провадження розглядаються малозначні справи.

Ч. 13 ст. 8 ГПК України визначено, що розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Відповідно до п. 1 ч. 5 ст. 12 ГПК України, для цілей цього Кодексу малозначними справами є справи, у яких ціна позову не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Ч. 1 ст. 270 ГПК України встановлено, що в суді апеляційної інстанції справи переглядаються в порядку спрощеного провадження з урахуванням особливостей, передбачених у цій главі.

Ч. 10 ст. 270 ГПК України встановлено, що апеляційні скарги на рішення господарського суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

При розгляді цієї справи колегія суддів враховує, що предметом позову у цій справі є вимоги про стягнення суми, меншої ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, тобто вказана справа відноситься до малозначних справ в розумінні ГПК України, і розглядає справу без повідомлення учасників справи.

Ухвалою Центрального апеляційного господарського суду від 06.11.2023р. відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою Державного підприємства "Морський торговельний порт "Південний" на рішення Господарського суду Дніпропетровської області від 29.09.2023р., для розгляду у порядку письмового провадження, без повідомлення учасників справи.

7. Встановлені судом обставини справи

08.08.2022р. між ДП «Морський торговельний порт «Южний» (в подальшому змінено назву на ДП «Морський торговельний порт «Південний», (покупець) та ФОП Тарасовим Є.Ю. (постачальник) укладено договір поставки №СН-75/22, відповідно до умов якого постачальник зобов`язується поставити на склад покупця, а покупець прийняти і оплатити товар в кількості та за цінами, які вказані у додатку №1 до цього договору, що є невід`ємною частиною цього договору (п.1.1).

Сума договору становить 115 600,00грн. з ПДВ (п.2.1).

Оплата товару здійснюється з поточного рахунку покупця протягом 15 банківських днів з дати поставки конкретної партії товару на склад покупця на підставі оригіналу рахунку та за наявності повного пакету належним чином оформлених первинних документів, що підтверджують факт здійснення господарської операції, шляхом перерахування коштів на поточний рахунок постачальника (п.3.1).

Поставка товару здійснюється постачальником протягом 3 робочих днів з дати направлення покупцем письмової рознарядки постачальнику, яка відправляється будь-яким способом, передбаченим договором (п.4.1).

Письмова рознарядка направляється електронною поштою, що зазначена в реквізитах цього договору, та вважається отриманою постачальником у день відправлення цієї рознарядки з електронної пошти покупця, що зазначається у розділі 14 договору, та у порядку, передбаченому п.12.15 договору.

Додатково оригінал письмової рознарядки надсилається поштовим відправленням (цінним листом з описом вкладення). Будь-який із зазначених способів направлення рознарядки покупцем постачальнику на поставку товару вважається належним способом її направлення покупцем, якщо він містить умови про строк поставки, місце поставки, найменування і кількість товару, найменування покупця, номер і дату договору (п.4.1.1).

Згідно з п. 4.3 договору датою поставки вважається дата підписання сторонами видаткової накладної та товарно-транспортної накладної на поставлення товару, під час передачі товару на складі покупця. Постачальник зобов`язаний забезпечити поставку товару у строк, встановлений цим договором з оформленням первинних документів (п.6.3.1).

У випадку порушення зобов`язання, що виникає з цього договору, винна сторона несе відповідальність перед іншою стороною відповідно до діючого законодавства та умов, викладених у цьому договорі (п.7.1).

За порушення постачальником строку виконання зобов`язання (прострочення строку поставки товару, відмови від поставки товару повністю або поставки товару не в повному обсязі згідно письмової рознарядки покупця), зазначеного в п. 4.1. договору, з постачальника стягується пеня у розмірі 0,5 % вартості товару, з якого допущено прострочення виконання, за кожний день прострочення; а за прострочення понад 30 днів постачальник додатково сплачує штраф у розмірі 15% вказаної вартості (п.7.3.).

Цей договір набирає чинності з моменту його підписання сторонами та скріплення печатками сторін і діє по 31.08.2022 (включно), але у будь-якому випадку до повного виконання сторонами своїх зобов`язань. Закінчення строку дії договору не звільняє від відповідальності за його порушення, яке мало місце під час дії договору (п. п. 11.1., 11.2.)

Всі документи (листи, повідомлення, інша кореспонденція тощо), що будуть відправлені покупцем на адресу постачальника, вказану у договорі, вважаються такими, що були відправлені належним чином належному отримувачу до тих пір, поки постачальник письмово не повідомить покупця про зміну свого місцезнаходження (із доказами про отримання покупцем такого повідомлення). Листи, письмові вимоги, претензії, акти, акти про невідповідність товару згідно умов цього договору, інша документація, яка направляється покупцем електронною поштою, що зазначена в реквізитах цього договору, вважаються отриманими постачальником у день їх відправлення з електронної пошти покупця, що зазначена в реквізитах цього договору. Додатково оригінали можуть надсилатись поштовим відправленням (цінним листом з описом вкладення). Датою одержання постачальником листів, письмових вимог, претензій, актів, актів про невідповідність товару згідно з умовами цього договору, іншої документації з електронної пошти покупця є дата їх відправлення покупцем незалежно від способу її відправлення. Листи, письмові вимоги, претензії, акти, акти про невідповідність товару згідно з умовами цього договору, інша документація, з дотриманням цих вимог, що відправлені електронною поштою, мають повну юридичну силу, породжують права та обов`язки для сторін, передбачених цим договором, та можуть бути подані до судових інстанцій в якості належних доказів і не можуть спростовуватися сторонами договору. Належним підтвердженням направлення листів, письмових вимог, претензій, актів, актів про невідповідність товару згідно з умовами цього договору, іншої документація та її отримання постачальником є звичайне технічне підтвердження покупця про відправлення документу: звіт серверу про відправлення електронного повідомлення, тощо (п.12.5)

Сторонами укладено специфікацію (додаток №1 до договору), в якій погоджено поставку певного товару: № з/пНайменування товаруОд. вим.Кількість Ціна за од. без ПДВ, грнЗагальна вартість без ПДВ, грнЗагальне ПДВ, грн. Загальна вартість без ПДВ, грн1Рибна консерва «Скумбрія`шт50037,6018 800,00--2Рибна консерва «Сардини`шт50033,6016 800,00--3Рибна консерва «Шпроти в олії`шт60060,0036 000,00--4Крабові палички заморожені шт 200220,0044 000,00-- Усього: 115 600,00

Як стверджує позивач, 17.08.2022р. ним на електронну адресу ФОП Тарасова Є.Ю, що зазначена в розділі 14 договору, надіслано рознарядку №205-12/385 від 10.08.2022р. на постачання товару на загальну суму 10 536,00грн. без ПДВ. Крім того, супровід ним листом № 2930/04/205/22 від 16.08.2022р. ця рознарядка № 205-12/385 від 10.08.2022р. на поставку товару 19.08.2022р. додатково надіслана на адресу постачальника засобами поштового зв`язку (на підтвердження чого позивач посилається на поштову накладну №565, опис вкладення відправлення, фіскальний чек АТ «Укрпошти» ). Враховуючи умови п.4.1. договору, позивач вважає, що кінцева дата поставки товару - 22.08.2022р.

Також позивач стверджує, що ним 18.08.2022р. на електронну адресу ФОП Тарасова Є.Ю., зазначену в розділі 14 договору, надіслано рознарядку №205-12/396 від 18.08.2022р. на постачання товару, на загальну суму 35 120,00грн. Крім того, супровідним листом №2972/04/205/22 від 18.08.2022р. ця рознарядка №205-12/396 від 18.08.2022р., на поставку товару 19.08.2022 р. додатково надіслана на адресу постачальника засобами поштового зв`язку (на підтвердження чого позивач посилається на поштову накладну № 514 від 22.08.2022р., опис вкладення відправлення, фіскальний чек від 19.08.2022р. АТ «Укрпошти»). Враховуючи умови п.4.1. договору, позивач вважає, що кінцева дата поставки згідно умов договору - 23.08.2022р..

Як вказує позивач, відповідачем було порушено зобов`язання за договором поставки №СН-75/22 від 08.08.2022р. та не здійснено поставку покупцю товару за рознарядками №205-12/385 від 10.08.2022р. та №205-12/396 від 18.08.2022р., у зв`язку з чим позивачем нараховано пеню, у розмірі 58 264,08грн. та штраф, у розмірі 6 848,40грн. на підставі п.7.3 договору.

ФОП Тарасов Є.Ю. (відповідач) проти задоволення позовних вимог заперечував з наступних підстав: в порушення п.12.15 договору позивачем не надано доказів направлення на електронну пошту постачальника (відповідача) рознарядок, а саме: звіту серверу про відправлення електронного повідомлення; у зв`язку з чим встановлений у договорі строк постачання (3 робочих дні) не почав свій перебіг, тому у відповідача не виникло зобов`язання щодо поставки товару.

Відсутність дій відповідача щодо сплати вказаних коштів стало підставою для звернення позивача до суду за захистом своїх порушених прав та інтересів.

За наслідками розгляду позову господарським судом прийнято оскаржуване рішення у даній справі.

8. Оцінка аргументів учасників справи і висновків суду першої інстанції

Відповідно до ст. 269 ГПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги (ч. 1). Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї (ч. 2). Докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього (ч. 3). Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права (ч. 4).

Апеляційний господарський суд, переглядаючи в апеляційному порядку оскаржуване судове рішення, в межах доводів та вимог апеляційної скарги та на підставі встановлених фактичних обставин справи, перевіривши правильність застосування судом попередньої інстанції норм матеріального і процесуального права, дійшов висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню, з наступних підстав.

Щодо спору по суті, враховуючи нездійснення наразі ФОП Тарасовим Є.Ю. поставки товару та несплаті пені та штрафу за несвоєчасно поставлений товар за договором №СН-75/22 від 08.08.2022р. Державне підприємство "Морський торговельний порт "Південний" звернулось до господарського суду із позовними вимогами до ФОП Тарасовим Є.Ю., про стягнення означеної суми штрафних санкцій.

Сутність розглядуваного спору полягає у спонуканні Відповідача до сплати штрафних санкцій за порушення ( прострочення у виконанні ) зобов`язань зі своєчасної поставки, обумовленої в договорі продукції.

Беручи до уваги правову природу укладеного Договору поставки № СН-75/22 від 08.08.2022р., кореспондуючі права та обов`язки його сторін, оцінка правомірності заявлених вимог має здійснюватися судом з урахуванням приписів законодавства, які регламентують правовідносини з поставки, які (приписи), в свою чергу, згідно ч. 2 ст. 712 ЦК України передбачають можливість застосування загальних положень про купівлю-продаж.

Викладене зумовлює погодження із доводами місцевого суду щодо визначення норм матеріального права, у світлі яких має вирішуватися питання відносно розглядуваного спору.

Беручи до уваги встановлену ст. 204 ЦК України та не спростовану в межах цієї справи в порядку ст. 215 цього Кодексу презумпцію правомірності означеного договору, апеляційний суд вважає його належною у розумінні ст. ст. 11, 509 ЦК України та ст. ст. 173, 174 ГК України підставою для виникнення та існування обумовлених таким договором кореспондуючих прав і обов`язків сторін.

Як встановлено ч. 1 ст. 265 ГК України, ст. ст. 655, 662 та 663 ЦК України, Продавець зобов`язаний передати товар, визначений у договорі купівлі-продажу у строк, встановлений договором, разом з товаросупровідними документами. Означений обов`язок ч.1 ст.712 цього Кодексу безпосередньо закріплений і для договору поставки.

Наразі, отримання коштів (штрафних санкцій) за прострочення виконання такого зобов`язання з поставки товару є належним об`єктом судового захисту у розумінні ст. 5 ГПК України та ст. 15 ЦК України правом Позивача, примушення Відповідача до сплати яких - є належним способом судового захисту у разі наявності порушення такого зобов`язання з боку останнього.

Відповідно до ч. 1 ст. 193 ГК України та ст. 526 ЦК України зобов`язання мають виконуватися належним чином відповідно до умов закону, інших правових актів, договору, а за відсутністю таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Згідно з ч. 1 ст. 530 ЦК України якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). При цьому, приписи ч. 7 ст. 193 ГК України та ст. 525 ЦК України встановлюють загальне правило щодо заборони односторонньої відмови від зобов`язання або односторонньої зміни його умов, що кореспондується із вимогами ст. 629 ЦК України щодо обов`язковості договору для виконання сторонами.

Відповідно до ст. 202 ГК України та ст. 598 ЦК України зобов`язання припиняються виконанням, проведеним належним чином.

Враховуючи викладене, Відповідач не має правових підстав для ухилення від виконання обов`язку із здійснення своєчасної поставки товару за договором, що зумовлює право Позивача у разі несвоєчасної поставки товару на нарахування у відповідності до п. 7.3 його умов штрафних санкцій, а саме пені у розмірі 0,5% вартості товару, з якого допущено прострочення виконання, за кожний день прострочення та штраф у розмірі 15 % від суми непоставленої в строк продукції за прострочення понад 30 календарних днів.

Звертаючись з даним позовом до суду, Позивач зазначає, що відповідно до умов п. 1.1 якого постачальник зобов`язується поставити на склад покупця, а покупець прийняти і оплатити товар в кількості та за цінами, які вказані у додатку №1 до цього договору, що є невід`ємною частиною цього договору.

Сума договору становить 115 600,00 грн., без ПДВ (п. 2.1 договору).

У специфікації, яка є додатком № 1 до договору, сторони погодили: найменування товару (яке складається із назви товару та цифрового позначення); його кількість; ціну за одиницю (грн., без ПДВ), загальну вартість (грн., без ПДВ), загальне ПДВ (грн.), загальну вартість - 115 600,00 грн., без ПДВ.

Умовами п. 4.1 договору сторони визначили, що поставка товару здійснюється постачальником протягом 3 робочих днів з дати направлення покупцем письмової рознарядки постачальнику, яка відправляється будь-яким способом, передбаченим договором.

Відповідно до п. 4.1.1 договору, письмова рознарядка направляється електронною поштою, що зазначена в реквізитах цього договору, та вважається отриманою постачальником у день відправлення цієї рознарядки з електронної пошти покупця, що зазначається у розділі 14 договору (), та у порядку, передбаченому п.12.15 договору.

Додатково оригінал письмової рознарядки надсилається поштовим відправленням (цінним листом з описом вкладення).

Будь-який із зазначених способів направлення рознарядки покупцем постачальнику на поставку товару вважається належним способом її направлення покупцем, якщо він містить умови про строк поставки, місце поставки, найменування і кількість товару, найменування покупця, номер і дату договору.

Отже, обов`язок з поставки товару виникає у постачальника саме з моменту направлення рознарядок в електронному вигляді засобами електронного зв`язку.

Пунктом 6.3.1. Договору передбачено обов`язок Постачальника забезпечити поставку Товару у строк, встановлений цим Договором з оформленням первинних документів.

Згідно з п.12.15 Договору всі документи (листи, повідомлення, інша кореспонденція тощо), що будуть відправлені Покупцем на адресу Постачальника, вказану у Договорі (ІНФОРМАЦІЯ_1), вважаються такими, що були відправлені належним чином належному отримувачу до тих пір, поки Постачальник письмово не повідомить Покупця про зміну свого місцезнаходження (із доказами про отримання Покупцем такого повідомлення).

Листи, письмові вимоги, претензії, акти, акти про невідповідність товару згідно умов цього Договору, інша документація, яка направляється Покупцем електронною поштою, що зазначені в реквізитах цього Договору, вважаються отриманими Постачальником у день їх відправлення з електронної пошти Покупця, що зазначена в реквізитах цього Договору.

Додатково оригінали можуть надсилатись поштовим відправленням (цінним листом з описом вкладення).

Датою одержання Постачальником листів, письмових вимог, претензій, актів, актів про невідповідність товару згідно з умовами цього Договору, іншої документації з електронної' пошти Покупця є дата їх відправлення Покупцем незалежно від способу її відправлення.

Листи, письмові вимоги, претензії, акти, акти про невідповідність товару згідно з умовами цього Договору, інша документація, з дотриманням цих вимог, що відправлені електронною поштою, мають повну юридичну силу, породжують права та обов`язки для Сторін, передбачених цим Договором, та можуть бути подані до судових інстанцій в якості належних доказів і не - можуть спростовуватися Сторонами Договору.

Належним підтвердженням направлення листів, письмових вимог, претензій, актів, актів про невідповідність товару згідно з умовами цього Договору, іншої документація та її отримання Постачальником є звичайне технічне підтвердження Покупця про відправлення документу: звіт серверу про відправлення електронного повідомлення, тощо.

Таким чином, в укладеному Договорі сторони погодили порядок направлення рознарядок на поставку товару та визначили форму підтвердження. Сторони фактично погодили, що технічне підтвердження направлення електронного документу може бути будь-який документ, з якого можливо встановити факт направлення рознарядки електронною поштою.

Як свідчать матеріали справи, на підтвердження факту направлення відповідачу рознарядки про постачання товару, в якості доказу до позовної заяви Позивачем надано (паперові копії електронних доказів) електронного листування, а також звіти серверу про відправлення електронного повідомлення, з яких вбачається, що рознарядки № 205-12/385 від 10.08.2022р. та № 205-12/396 від 18.08.2022р., відправлялись саме з електронної адреси Покупця - на електронну адресу Постачальника - ІНФОРМАЦІЯ_1.

Зокрема, як зазначив позивач та вбачається із матеріалів справи, 17.08.2022р. на електронну адресу ФОП Тарасова Є.Ю, що зазначена в розділі 14 договору, Позивачем надіслано рознарядку №205-12/385 від 10.08.2022р. на постачання товару, на загальну суму 10 536,00грн. без ПДВ., а 18.08.2022р. на електронну адресу ФОП Тарасова Є.Ю., зазначену в розділі 14 договору, надіслано рознарядку №205-12/396 від 18.08.2022р. на постачання товару, на загальну суму 35 120,00грн.

Окрім того, 19.08.2022р., супровідними листами № 2930/04/205/22 від 16.08.2022р. та №2972/04/205/22 від 18.08.2022р., вказані рознарядки на поставку товару за № 205-12/385 від 10.08.2022р. та №205-12/396 від 18.08.2022р., додатково надіслані на адресу постачальника засобами поштового зв`язку, про що свідчать поштові накладні №565, 514 від 22.08.2022р., описи вкладення відправлення та фіскальні чеки АТ «Укрпошти».

Отже, враховуючи умови п.4.1. договору, кінцева дата поставки товару за рознарядками на поставку товару за № 205-12/385 від 10.08.2022р. та №205-12/396 від 18.08.2022р. - 22.08.2022р. та 23.08.2022р., відповідно.

Ухвалюючи оскаржуване рішення про відмову у задоволені позовних вимог, суд першої інстанції виходив із того, що позивачем не доведено факт направлення відповідачу рознарядки про постачання товару на визначену в договорі адресу, що з урахуванням умов п.4.1 договору виключає ґрунтовність його доводів відносно порушення відповідачем строків поставки товару, а тому у суду відсутні правові підстави для застосування відповідальності, передбаченої п. 7.3 договору, а саме, відповідальності за порушення строків поставки товару.

Суд апеляційної інстанції вважає такий висновок місцевого господарського суду помилковим, зважаючи на таке.

За викладеним у ст. 73 ГПК України визначенням, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються, зокрема, такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами.

Письмовими доказами є документи (крім електронних документів), які містять дані про обставини, що мають значення для правильного вирішення спору (ч. 1 ст. 91 ГПК України).

Відповідно до ст. 96 ГПК України, електронними доказами є інформація в електронній (цифровій) формі, яка містить дані про обставини, що мають значення для справи, зокрема, електронні документи (в тому числі текстові документи, графічні зображення, плани, фотографії, відео- та звукозаписи тощо), веб-сайти (сторінки), текстові, мультимедійні та голосові повідомлення, метадані, бази даних й інші дані в електронній формі. Такі дані можуть зберігатися, зокрема на портативних пристроях (картах пам`яті, мобільних телефонах тощо), серверах, системах резервного копіювання, інших місцях збереження даних в електронній формі (в тому числі в мережі Інтернет) (частина 1).

Електронні докази подаються в оригіналі або в електронній копії, засвідченій електронним підписом, прирівняним до власноручного підпису відповідно до Закону України "Про електронні довірчі послуги". Законом може бути передбачено інший порядок засвідчення електронної копії електронного доказу (частина 2).

Водночас учасники справи мають право подавати електронні докази в паперових копіях, посвідчених в порядку, передбаченому законом. Паперова копія електронного доказу не вважається письмовим доказом (частина 3).

Учасник справи, який подає копію електронного доказу, повинен зазначити про наявність у нього або іншої особи оригіналу електронного доказу (частина 4).

Якщо подано копію (паперову копію) електронного доказу, суд за клопотанням учасника справи або з власної ініціативи може витребувати у відповідної особи оригінал електронного доказу. Якщо оригінал електронного доказу не поданий, а учасник справи або суд ставить під сумнів відповідність поданої копії (паперової копії) оригіналу, такий доказ не береться судом до уваги (частина 5).

Поняття електронного документа визначено у ст. 5 Закону України "Про електронні документи та електронний документообіг" як документ, інформація в якому зафіксована у вигляді електронних даних, включаючи обов`язкові реквізити документа. Склад та порядок розміщення обов`язкових реквізитів електронних документів визначається законодавством. Електронний документ може бути створений, переданий, збережений і перетворений електронними засобами у візуальну форму. Візуальною формою подання електронного документа є відображення даних, які він містить, електронними засобами або на папері у формі, придатній для приймання його змісту людиною.

Для ідентифікації автора електронного документа може використовуватися електронний підпис. Накладанням електронного підпису завершується створення електронного документа. Відносини, пов`язані з використанням удосконалених та кваліфікованих електронних підписів, регулюються Законом України "Про електронні довірчі послуги" (частини 1-3 ст. 6 зазначеного Закону).

Верховний Суд у складі суддів об`єднаної палати Касаційного господарського суду у постанові від 15.07.2022р. у справі №914/1003/21 зауважив, що на відміну від електронного документа, електронний доказ - це будь-яка інформація в цифровій формі, що має значення для справи. Таким чином, повідомлення (з додатками), відправлені електронною поштою, є електронним доказом.

При цьому, паперова копія електронного доказу не вважається письмовим доказом, однак є однією з форм, у якій учасник справи має право подати електронний доказ, що є засобом встановлення даних, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, що мають значення для вирішення справи. Подання електронного доказу в паперовій копії саме по собі не робить такий доказ недопустимим. Суд може не взяти до уваги копію (паперову копію) електронного доказу, у випадку якщо оригінал електронного доказу не поданий, а учасник справи або суд ставить під сумнів відповідність поданої копії (паперової копії) оригіналу (такий правовий висновок викладений у постановах Верховного Суду від 19.01.2021р. у справі № 922/51/20, від 14.12.2021р. у справі № 910/17662/19).

Сам лист електронної пошти є таким, що містить відомості про факт відправлення повідомлення із відповідної електронної адреси, час відправлення, адресатів листа - осіб, до відома яких було доведено таке повідомлення тощо. У випадку, якщо позивач подає позов у паперовій формі, то електронний лист може бути наданий суду у вигляді відповідної роздруківки. Така роздруківка електронного листа та додатків до нього є паперовою копією електронного доказу.

При цьому, використання кваліфікованого електронного підпису дозволяє провести електронну ідентифікацію особи - процедуру використання ідентифікаційних даних особи в електронній формі, які однозначно визначають фізичну, юридичну особу або представника юридичної особи.

Чинним законодавством визначені випадки, коли використання електронного підпису є обов`язковим і за відсутності такого підпису документ не буде вважатися отриманим від певної особи. Але ці випадки не охоплюють комерційне, ділове чи особисте листування електронною поштою між приватними особами (якщо інше не встановлено домовленістю між сторонами). У таких відносинах презюмується, що повідомлення є направленим тим, хто зазначений як відправник електронного листа чи хто підписав від свого імені текст самого повідомлення.

Отже, відсутність кваліфікованого електронного підпису на повідомленні не свідчить про те, що особу неможливо ідентифікувати з достатнім ступенем вірогідності як відправника такого повідомлення, направленого електронною поштою, тобто поширювача інформації. (такий правовий висновок викладений у постанові Верховного Суду від 21.12.2023р. у справі № 910/11210/22).

Водночас, відсутність кваліфікованого електронного підпису не зумовлює недостовірність певних даних в електронній формі, й відповідно, недостовірність електронного доказу. Вирішення питання достовірності такого доказу має відбуватися на загальних засадах, визначених ГПК, і відповідно до стандарту доказування "баланс ймовірностей", передбаченого ст.79 ГПК. Невикористання електронного підпису особами, які створили електронний доказ (лист, повідомлення, файл, аудіозапис, інші дані), не є підставою для визнання такого доказу недопустимим, якщо інше не встановлено законом.

У Керівництві "Електронні докази в цивільному та адміністративному процесі", ухваленому Комітетом міністрів Ради Європи 30.01.2019р. (далі - Керівництво) зазначено, що електронні (цифрові) докази можуть бути у формі тексту, відео, фотографій чи аудіозаписів. Дані можуть бути отримані за допомогою різних способів та з різних джерел, наприклад мобільних телефонів, веб-сторінок, бортових комп`ютерів або GPS-реєстраторів (у тому числі відомості, що перебувають поза контролем сторони). Електронні повідомлення (електронна пошта) є типовим прикладом електронних доказів, оскільки вони походять з електронного пристрою (комп`ютера або пристрою, схожого на комп`ютер) і містять відповідні метадані.

Важливим є дотримання принципу недискримінації при дослідженні електронних доказів, що означає, що суди не повинні відмовляти в прийнятті електронних доказів і не повинні заперечувати їх юридичну силу лише тому, що вони зібрані та / або подані в електронній формі. Суди не повинні заперечувати юридичну силу електронних доказів лише через відсутність вдосконаленого, кваліфікованого або подібного захищеного електронного підпису. Сторонам має бути дозволено подавати електронні докази в оригінальному електронному форматі без необхідності надання роздруківок (пункти 6, 7, 9 Керівництва).

Невикористання електронного підпису особами, які створили електронний доказ (лист, повідомлення, файл, аудіозапис, інші дані), не є підставою для визнання такого доказу недопустимим, якщо інше не встановлено законом.

Щодо ідентифікації автора, цілісності та достовірності електронних доказів

У сучасній діловій практиці більшість електронних даних не мають розширених або кваліфікованих електронних підписів і не захищені іншим способом. Незважаючи на це, суди мають розглядати їх як електронні докази (тоді як доказова сила доказів може змінюватися залежно від конкретного випадку), враховуючи, наприклад, різноманітні довірчі послуги, пов`язані з електронним керуванням документами та ідентифікацією підписантів, які доступні по всьому світу. В офіційних поясненнях до Керівництва заначено, що одним із прикладів є біометричний підпис, метод отримання електронної версії власноручного підпису, коли особа пише свій підпис на електронному пристрої за допомогою спеціальної ручки та блокнота. Залежно від чинного законодавства суд може визнати такий біометричний підпис рівноцінним власноручному підпису на папері.

Електронні докази повинні оцінюватися так само, як і інші види доказів, зокрема, щодо їх прийнятності, автентичності, точності та цілісності. Обробка електронних доказів не повинна бути невигідною для сторін або надавати несправедливу вигоду одній із них (преамбула "базові принципи" Керівництва).

В межах, прийнятних відповідно до національного законодавства та на розсуд суду електронні дані повинні прийматися як автентичний доказ, допоки інша сторона не наведе відповідні обґрунтовані доводи на спростування цього. Достовірність електронних доказів презюмується до тих пір, поки немає розумних сумнівів у протилежному (пункти 21, 22 Керівництва).

При цьому суди можуть вимагати аналізу електронних доказів експертами, особливо коли порушуються складні доказові питання або якщо є підозри щодо маніпулювання електронними доказами (п.18 Керівництва).

Під час дослідження електронних доказів має відбуватись належна ідентифікація таких доказів. Це означає, зокрема, що будь-яка технологія, яка підтверджує автентичність, точність і цілісність даних, повинна бути прийнята.

Кожен електронний доказ (оригінал) зазвичай містить таку приховану інформацію як метадані. Метадані - це відомості про інші дані, і іноді їх називають "цифровим відбитком" електронних доказів. Він може включати важливі доказові дані, такі як дата й час створення чи модифікації файлу чи документа, або автор, а також дата й час, коли дані були надіслані. Безпосередній доступ до метаданих зазвичай недоступний.

Метадані забезпечують необхідний контекст для оцінки доказів (даних) так само, як поштовий штемпель забезпечує контекст для оцінки звичайного (паперового) листа та його змісту. Суди повинні усвідомлювати потенційну доказову цінність метаданих, у випадку коли інша сторона оспорює достовірність доказу (авторство, цілісність, автентичність). Метадані можуть бути використані для відстеження та ідентифікації джерела та адресата повідомлення, даних про пристрій, який створив електронні докази, дати, часу, тривалості та типу доказів. Метадані можуть бути релевантними або як непрямі докази (наприклад, вказівки на найбільш релевантну версію документа), або як прямі докази (наприклад, якщо даними файлу маніпулювали). Ця настанова також релевантна у випадку втрати метаданих.

Також Керівні принципи Комітету Міністрів Ради Європи щодо механізмів онлайн вирішення спорів у цивільному та адміністративному судочинстві CM(2021)36-add5-final від 16.06.2021р. передбачають, що використання електронних доказів може створити особливі проблеми для сторони, яка бажає оскаржити справжність або цілісність таких доказів. У разі оскарження електронних доказів, тій стороні, яка подає ці докази, може знадобитися продемонструвати їх справжність, наприклад, через надання метаданих або отримання відповідного розпорядження про отримання додаткових даних від інших осіб, як-от постачальників трастових послуг. Правдивість електронних даних можна довести будь-яким способом, наприклад, за допомогою кваліфікованих електронних підписів або інших аналогічних методів ідентифікації й забезпечення цілісності даних. Варто дотримуватися положень національного законодавства, які встановлюють доказову силу державних (офіційних) електронних систем, що генерують електронні докази. Крім того, сторонам варто дозволити оскаржувати свідчення експертів, якщо такі свідчення можуть визначити результат розгляду (принцип 11).

Також Верховний Суд звертав увагу на презумпцію цілісності (достовірності) електронних доказів, що означає, що доказ вважається цілісним (достовірним), поки інша сторона цього не спростує.

Верховний Суд у складі суддів об`єднаної палати Касаційного господарського суду у постанові від 15.07.2022 у справі №914/1003/21 зазначив:"88. Чинним законодавством визначені випадки, коли використання електронного підпису є обов`язковим і за відсутності такого підпису документ не буде вважатися отриманим від певної особи. Але ці випадки не охоплюють комерційне, ділове чи особисте листування електронною поштою між приватними особами (якщо інше не встановлено домовленістю між сторонами). У таких відносинах презюмується, що повідомлення є направленим тим, хто зазначений як відправник електронного листа чи хто підписав від свого імені текст самого повідомлення. 89. Отже, відсутність кваліфікованого електронного підпису на повідомленні не свідчить про те, що особу неможливо ідентифікувати з достатнім ступенем вірогідності як відправника такого повідомлення, направленого електронною поштою, тобто поширювача інформації". Таким чином, Верховний Суд застосував відомий у світі принцип самоідентифікації автора.

Водночас, колегія суддів звертає увагу на те, що Верховний Суд в ході касаційного перегляду судових рішень, неодноразово наголошував щодо необхідності застосування категорій стандартів доказування та зазначав, що принцип змагальності забезпечує повноту дослідження обставин справи. Зазначений принцип передбачає покладання тягаря доказування на сторони. Одночасно цей принцип не передбачає обов`язку суду вважати доведеною та встановленою обставину, про яку сторона стверджує. Така обставина підлягає доказуванню таким чином, аби задовольнити, як правило, стандарт переваги більш вагомих доказів, тобто коли висновок про існування стверджуваної обставини з урахуванням поданих доказів видається більш вірогідним, ніж протилежний.

Близький по змісту висновок викладений у постановах Верховного Суду від 02.10.2018р. у справі № 910/18036/17, від 23.10.2019р. у справі № 917/1307/18, від 18.11.2019р. у справі №902/761/18, від 04.12.2019р. у справі № 917/2101/17.

Стандарт доказування вірогідності доказів передбачає зокрема оцінку безпосередньо судом їх змістовної ваги та вплив на переконання суду у більшій ймовірності існування факту, ніж його відсутності.

Змагальність сторін є одним із основних принципів господарського судочинства, зміст якого полягає у тому, що кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, тоді як суд, зберігаючи об`єктивність та неупередженість, зобов`язаний вирішити спір, керуючись принципом верховенства права.

Достовірними є докази, створені (отримані) за відсутності впливу, спрямованого на формування хибного уявлення про обставини справи, які мають значення для справи (ст. 78 ГПК України).

Стандарт доказування «вірогідності доказів», на відміну від «достатності доказів», підкреслює необхідність співставлення судом доказів, які надає позивач та відповідач. Тобто, з введенням в дію нового стандарту доказування необхідним є не надання достатньо доказів для підтвердження певної обставини, а надання саме тієї кількості, яка зможе переважити доводи протилежної сторони судового процесу.

Враховуючи наведене, а також обставини, на які сторони посилаються, як на підставу своїх вимог та заперечень, колегія суддів апеляційного суду дійшла висновку, що докази, подані Позивачем на підтвердження позовних вимог, щодо направлення позивачем на адресу відповідача рознарядок на поставку товару, є більш вірогідними, ніж докази, надані Відповідачем на їх спростування.

Європейський суд з прав людини у рішенні від 10.02.2010р. у справі «Серявін та інші проти України» зауважив, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях, зокрема, судів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожний аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною залежно від характеру рішення.

У справі «Трофимчук проти України» (№ 4241/03, §54, ЄСПЛ, 28 жовтня 2010 року) Європейський суд з прав людини також зазначив, що хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, це не може розумітись як вимога детально відповідати на кожен довід.

Апеляційна інстанція вважає, що учасникам справи надано вичерпну відповідь на істотні питання, що виникають при кваліфікації спірних відносин як у матеріально-правовому, так і у процесуальному сенсах.

З огляду на принцип оцінки доказів за критерієм вірогідності, керуючись категорією стандарту доказування, принципом змагальності, суд апеляційної інстанції приходить до висновку суд першої інстанції дійшов помилкового висновку щодо відмови у задоволенні позовних вимог.

Щодо стягнення штрафних санкцій колегія суддів зазначає наступне.

Зобов`язання виникають з підстав, встановлених ст. 11 цього Кодексу (ч.2 ст.11 ЦК України).

Згідно з п. 1 ч.2 ст. 11 ЦК України підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини.

Відповідно до ч. 1 ст. 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Відповідно до ст. 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Відповідно до п. 1 ст. 612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Згідно зі ст. 611 ЦК України, у разі порушення зобов`язання, настають наслідки, передбачені договором або законом.

За приписами ст. 230 ГК України, штрафними санкціями у цьому Кодексі визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов`язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов`язання.

Відповідно до ч. 2 ст. 231 ГК України, можливе одночасне стягнення пені та штрафу за порушення окремих видів господарських зобов`язань. В інших випадках порушення виконання господарських зобов`язань чинне законодавство не встановлює для учасників господарських відносин обмежень передбачити умовами договору одночасне стягнення пені та штрафу, що узгоджується зі свободою договору, встановленою ст. 627 ЦК України, коли сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Одночасне стягнення з учасника господарських відносин, який порушив господарське зобов`язання за договором, штрафу та пені не суперечить ст. 61 Конституції України, оскільки згідно зі ст. 549 ЦК України пеня та штраф є формами неустойки, а відповідно до ст. 230 ГК України - видами штрафних санкцій, тобто не є окремими та самостійними видами юридичної відповідальності. У межах одного виду відповідальності може застосовуватися різний набір санкцій (висновки Верховного Суду України у постанові від 27.04.2012р. у справі № 3-24гс12).

За положеннями ч. 1 ст. 199 ГК України, виконання господарських зобов`язань забезпечується заходами захисту прав та відповідальності учасників господарських відносин, передбаченими цим Кодексом та іншими законами. За погодженням сторін можуть застосовуватися передбачені законом або такі, що йому не суперечать, види забезпечення виконання зобов`язань, які звичайно застосовуються у господарському (діловому) обігу. До відносин щодо забезпечення виконання зобов`язань учасників господарських відносин застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України.

У відповідності до приписів ст.546 ЦК України, виконання зобов`язань може забезпечуватись неустойкою, порукою, гарантією, заставою, притриманням, завдатком.

Відповідно до п.п.1, 3 ст.549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання за кожен день прострочення виконання.

В п. 7.3. договору сторони погодили умову, що за порушення постачальником строку виконання зобов`язання (прострочення строку поставки товару, відмови від поставки товару повністю або поставки товару не в повному обсязі згідно письмової рознарядки покупця), зазначеного в п. 4.1. договору, з постачальника стягується пеня у розмірі 0,5 % вартості товару, з якого допущено прострочення виконання, за кожний день прострочення; а за прострочення понад 30 днів постачальник додатково сплачує штраф у розмірі 15% вказаної вартості.

Суд встановив, що відповідачем було порушено зобов`язання за договором поставки №СН-75/22 від 08.08.22р. та не здійснено поставку покупцю товару за рознарядками №205-12/385 від 10.08.2022р. та №205-12/396 від 18.08.2022р., що є підставою для застосування господарських санкцій в порядку, передбаченому законодавством та договором.

На підставі п.7.3 договору, позивачем нараховано Відповідачу пеню, у розмірі 58 264,08грн. та штраф, у розмірі 6 848,40грн., за загальний період з 23.08.2022р. по 05.05.2023р., яка розрахована по кожній рознарядкі окремо.

Так, за рознарядкою №205-12/385 від 10.08.2022р., де кінцецвий строк поставки товару був 22.08.2022р, за прострочення строків поставки товару, загальною вартістю 10 536,00 грн., за період з 23.08.2022р. по 05.05.2023р., розмір пені склав 13 486,08 грн..

За рознарядкою 205-12/396 від 18.08.2022р., де кінцецвий строк поставки товару був 23.08.2022р., за прострочення строків поставки товару, загальною вартістю 35 120,00 грн., за період з 24.08.2022р. по 05.05.2023р., розмір пені склав 44 779,00 грн..

Крім того, Позивачем додатково нараховано Відповідачу штраф за прострочення виконання зобов`язання понад 30 днів у розмірі 15% вказаної вартості, що становить 6 848,40 грн. ( 48 656,00 *15%).

Перевіривши наданий позивачем розрахунок пені та штрафу за несвоєчасне постачання товару, колегія суддів встановила, що даний розрахунок є обґрунтованим, арифметично вірним та виконаним з дотриманням вимог п. 7.3 Договору.

Враховуючи у даному випадку сукупність встановлених обставин, підтверджених відповідними доказами, з огляду на положення ст. ст. 74 - 80, 86 ГПК України та норми законодавства, які застосовуються у спірних правовідносинах, колегія суддів погоджується з доводами апеляційної скарги про наявність правових підстав для задоволення позовних вимог.

За таких обставин апеляційну скаргу Державного підприємства "Морський торговельний порт "Південний" слід задовольнити, а рішення - скасувати.

9. Висновки за результатами розгляду апеляційної скарги

За змістом ст. 236 ГПК України, судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню господарського судочинства, визначеному цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.

Рішення господарського суду зазначеним вимогам не відповідає.

Згідно з п. 2 ч. 1 ст. 275 ГПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити нове рішення у відповідній частині або змінити рішення.

Підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є: 1) нез`ясування обставин, що мають значення для справи; 2) недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; 3) невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, встановленим обставинам справи; 4) порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права. Неправильним застосуванням норм матеріального права вважається: неправильне тлумачення закону, або застосування закону, який не підлягає застосуванню, або незастосування закону, який підлягав застосуванню. Порушення норм процесуального права може бути підставою для скасування або зміни рішення, якщо це порушення призвело до неправильного вирішення справи (ч. ч. 1, 2 ст. 277 ГПК України).

Отже, доводи заявника апеляційної скарги про порушення норм матеріального та процесуального права судом попередньої інстанції під час прийняття оскаржуваного процесуального документу знайшли своє підтвердження.

На підставі викладеного, колегія суддів Центрального апеляційного господарського суду вважає, що місцевим господарським судом допущено невірне застосування норм матеріального права та порушені норми процесуального права, що призвело до ухвалення помилкового рішення, яке відповідно до ст. 277 ГПК України підлягає скасуванню та ухваленню нове рішення про задоволення позову.

Враховуючи наведене та з урахуванням меж розгляду апеляційної скарги в порядку ст. 269 ГПК України, апеляційна скарга підлягає задоволенню, а рішення місцевого господарського суду у даній справі має бути скасоване, а позов задоволено.

10. Судові витрати

У зв`язку із задоволенням апеляційної скарги, судові витрати, понесені у зв`язку з розглядом справи у судах першої та апеляційної інстанцій, на підставі ст. 129 ГПК України, покладаються на Відповідача.

На підставі вищевикладеного, керуючись ст. ст. 269, 270, 273, 275 - 285, 287 ГПК України, Центральний апеляційний господарський суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Державного підприємства "Морський торговельний порт "Південний" задовольнити.

Рішення Господарського суду Дніпропетровської області від 29.09.2023р. у справі № 904/2577/23 скасувати.

Прийняти нове рішення.

Позов задовольнити.

Стягнути з Фізичної особи - підприємця Тарасова Євгенія Юрійовича на користь Державного підприємства "Морський торговельний порт "Південний" 58 264,08 грн. пені, 6 848,40 грн. штрафу, 2684, 00 грн. судового збору за подання позову до Господарського суду Дніпропетровської області, про що видати наказ.

Стягнути з Фізичної особи - підприємця Тарасова Євгенія Юрійовича на користь Державного підприємства "Морський торговельний порт "Південний" 4026, 00 грн. витрат на сплату судового збору, за подання апеляційної скарги до Центрального апеляційного господарського суду, про що видати наказ.

Видачу відповідного наказу, з урахуванням необхідних реквізитів, доручити Господарськом суду Дніпропетровської області.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття. Право касаційного оскарження, строк на касаційне оскарження та порядок подання касаційної скарги передбачено статтями 286-289 Господарського процесуального кодексу.

Головуючий суддя І.М. Кощеєв

Суддя О.В. Чус

Суддя М.О. Дармін