ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
_______________________________________________________________________________________________________________________________________________________________
РІШЕННЯ

"15" січня 2024 р.м. Одеса Справа № 916/4578/23

Господарський суд Одеської області у складі судді Петренко Н.Д.,

розглянувши справу № 916/4578/23 за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи у порядку письмового провадження

за позовом: акціонерного товариства "Херсонгаз" /, адреса - 73036, м. Херсон, вул. Поповича, 3/

до відповідача: комунального некомерційного підприємства "Херсонська міська клінічна лікарня імені Афанасія і Ольги Тропіних" Херсонської міської ради /, адреса - 73000, м. Херсон, вул. Комарова, 2, e-mail: /

про стягнення заборгованості за договором у розмірі 451 453,54 грн

ВСТАНОВИВ:

20.10.2023 року акціонерне товариство "Херсонгаз" звернулося до Господарського суду Одеської області з позовною заявою /вх. № 5142/23/ до комунального некомерційного підприємства "Херсонська міська клінічна лікарня імені Афанасія і Ольги Тропіних" Херсонської міської ради про стягнення заборгованості за типовим договором розподілу природного газу № 1-244Б від 04.01.2022 року у розмірі 451 453,54 грн, з яких: 376 106,06 грн - основний борг за період з січня 2022 року по грудень 2022 року; 61 086,21 грн - інфляція; 14 261,27 грн - 3 % річних.

Позов обґрунтовано неналежним виконанням відповідачем зобов`язань за типовим договором розподілу природного газу № 1-244Б від 04.01.2022 року.

Позов пред`явлено на підставі ст.ст. 15, 16, 526, 625, 901, 903 ЦК України, ст. 193 ГК України.

Ухвалою суду від 25.10.2023 прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі № 916/4578/23; постановлено справу розглядати за правилами спрощеного позовного провадження, в порядку ст.ст.247-252 ГПК України без повідомлення учасників справи у порядку письмового провадження.

15.11.2023 на адресу суду надійшов відзив /вх. № 41710/23/, в якому відповідач просить відмовити у задоволенні позовних вимог. В обґрунтування своїх заперечень відповідач посилається на те, що дані комерційного обліку, сформовані на окупованій території, є такими, що не є сертифікованими, а тому, відповідно, не можуть бути використані для розрахунків між суб`єктами ринку.

Відповідач наполягає на тому, що питання виниклої заборгованості повинно вирішуватися із урахуванням постанови КМУ № 326, тобто шляхом віднесення заявленої суми боргу до збитків позивача та стягнення їх за порядком, визначеним законодавством, а не з відповідача.

Відповідач зазначає, що за його переконанням, обов`язок оплатити певну суму грошових коштів за надану послугу виникає з дати отримання відповідних актів, складених згідно договору, а отже відсутність доказів виконання позивачем обов`язку щодо вчасного направлення на адресу лікарні актів, виключає можливість нарахування 3 % річних та збитків від інфляції з 28.02.2022.

Відповідач наголошує, що позивачем повинно бути доведено право на обрахунок штрафних санкцій з 28.02.2022 та застосовано обмеження, встановлене ч. 6 ст. 232 ГПК України.

Відповідач просить зменшити штрафні санкції на 80 %, оскільки присудження до стягнення заявлених позивачем 3 % річних та збитків від інфляції матиме наслідком покладення на лікарню невиправданого тягаря в умовах та ситуації, яка склалася у зв`язку із постійними обстрілами.

08.12.2023 на адресу суду надійшла відповідь на відзив /вх. № 43975/23/, в якій позивач наголошує на задоволенні позовних вимог у повному обсязі. Позивач наголошує, що протягом строку дії Договору товариство не припиняло свою господарську діяльність та належним чином виконувало свої зобов`язання відповідно до умов укладеного Договору від 04 січня 2022 року № 1-244Б.

Позивач зазначає, що Методикою визначення шкоди та обсягу збитків, завданих підприємствам, установам та організаціям усіх форм власності внаслідок знищення та пошкодження їх майна у зв`язку із збройною агресією Російської Федерації, а також упущеної вигоди від неможливості чи перешкод у провадженні господарської діяльності, затвердженою спільним наказом Мінекономіки та Фонду державного майна України № 3904/1223 від 18.10.2022, визначається розмір збитків, завданих внаслідок пошкодженого, знищеного або втраченого внаслідок збройної агресії. Проте майно АТ «Херсонгаз», що призначається для здійснення комерційної діяльності з метою отримання прибутку (газорозподільна система за допомогою якої надавались послуги розподілу природного газу споживачу) відповідачу не було пошкоджено, тобто відносини між АТ «Херсонгаз» та Споживачем/відповідачем з приводу надання послуг та оплати не регулюються постановою КМУ № 326 від 20.03.2022 та наказом Мінекономіки та Фонду державного майна України № 3904/1223 від 18.10.2022. Згідно відповіді Фонду державного майна України від 25.07.2023 № 10-58-18336 дане питання не врегульоване ні постановою КМУ № 326 від 20.03.2022 та наказом Мінекономіки та Фонду державного майна України № 3904/1223 від 18.10.2022.

Позивач вказує, що дія Закону України № 1207-VІІ не розповсюджується на сторони справи № 916/4578/23 у період надання послуги розподілу за договором № 1-244Б від 04 січня 2022.

Також позивач вказує, що законодавчими актами України не встановлено зменшення боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також 3 % річних від простроченої суми.

Дослідивши матеріали справи в їх сукупності, суд дійшов висновку про наявність правових підстав для задоволення заявлених позовних вимог у повному обсязі, виходячи з наступного.

Як встановлено судом при безпосередньому дослідженні доказів, 04.01.2022 між акціонерним товариством «Херсонгаз», як Оператором ГРМ (далі - позивач, Оператор ГРМ) та комунальним некомерційним підприємством "Херсонська міська клінічна лікарня імені Афанасія і Ольги Тропіних" Херсонської міської ради (далі - відповідач, Споживач), було укладено Типовий договір розподілу природного газу № 1-244Б (далі - Договір), за умовами якого позивач зобов`язався надати відповідачу послугу з розподілу природного газу, а відповідач зобов`язався прийняти та оплатити її вартість у розмірі, строки та порядку, визначені договором (п. 2.1).

У пункті 1.4 зазначеного Договору визначено, що послуга з розподілу природного газу є послугою Оператора ГРМ, яка надається споживачу та включає в себе забезпечення цілодобового доступу споживача до газорозподільної системи і розподіл (переміщення) належного споживачу (його постачальнику) природного газу газорозподільною системою з метою його фізичної доставки до межі балансової належності об`єкта споживача.

Пунктом 6.1 Договору передбачено, що оплата вартості послуги Оператора ГРМ з розподілу природного газу здійснюється споживачем за тарифом, встановленим Регулятором для Оператора ГРМ, що сплачується як плата за річну замовлену потужність, з урахуванням вимог Кодексу газорозподільних систем (далі - Кодекс ГРМ).

Відповідно до п. 6.3 Договору величина річної замовленої потужності об`єкта (об`єктів) Споживача на розрахунковий календарний рік визначається відповідно до Кодексу ГРМ. Місячна вартість послуги розподілу природного газу визначається як добуток 1/12 річної замовленої потужності об`єкта (об`єктів) Споживача на тариф, встановлений Регулятором для відповідного Оператора ГРМ із розрахунку місячної вартості одного кубічного метра замовленої потужності.

Відповідно до п. 6.6 Договору оплата вартості послуги з розподілу природного газу за Договором здійснюється Споживачем, який не є побутовим, на умовах попередньої оплати до початку розрахункового періоду на підставі рахунку оператора ГРМ. Остаточний розрахунок за надані у звітному місяці послуги проводяться споживачем до 10 числа місяця, наступного за звітним, відповідно до акту наданих послуг та з урахуванням раніше перерахованих коштів.

Згідно з п. 6.8 Договору надання Оператором ГРМ послуги з розподілу природного газу Споживачу, що не є побутовим, має підтверджуватися підписаним між Сторонами актом наданих послуг, що оформлюється відповідно до вимог Кодексу ГРМ.

Тариф на розподіл природного газу на 2022 рік для товариства встановлений постановою НКРЕКП «Про встановлення тарифу на послуги розподілу природного газу для АТ «Херсонгаз» № 2773 від 22.12.2021.

Додатковою угодою до Типового договору розподілу природного газу № 1-244Б від 04.01.2022 сторони дійшли згоди, що укладений Договір поширює свою дію на відносини, що склалися між сторонами з 01 січня 2022 року та діє до 31.12.2022 включно.

Факт надання послуг з розподілу природного газу за визначеним Договором підтверджується, зокрема, належним чином укладеними між Сторонами актами наданих послуг з розподілу природного газу в період з січня 2022 року по грудень 2022 року, в т.ч. актом коригування від 31.12.2022:

- акт № 284-244-4ТХГ за січень 2022 на суму 40 574,74 грн;

- акт № 285-244-4ТХГ за лютий 2022 на суму 40 574,74 грн;

- акт № 286-244-4ТХГ за березень 2022 на суму 40 574,74 грн;

- акт № 287-244-4ТХГ за квітень 2022 на суму 40 574,74 грн;

- акт № 288-244-4ТХГ за травень 2022 на суму 40 574,74 грн;

- акт № 289-244-4ТХГ за червень 2022 на суму 40 574,74 грн;

- акт № 290-244-4ТХГ за липень 2022 на суму 40 574,74 грн;

- акт № 291-244-4ТХГ за серпень 2022 на суму 40 574,74 грн;

- акт № 292-244-4ТХГ за вересень 2022 на суму 31 119,01 грн;

- акт № 293-244-4ТХГ за жовтень 2022 на суму 50,88 грн;

- акт № 294-244-4ТХГ за листопад 2022 на суму 50,88 грн;

- акт наданих послуг розподілу природного газу (коригуючий) від 31.12.2022 на суму 20 287,37 грн;

- акт № 295-244-4ТХГ за грудень 2022 на суму 40 574,74 грн.

Досліджені судом акти підписані сторони без зауважень та застережень.

Позивач зазначає, що потягом строку дії Договору (під час фактичної окупації та після деокупації міста Херсона) він не припиняв свою господарську діяльність та належним чином виконував свої зобов`язання відповідно до умов укладеного Договору, оскільки саме по собі місце розташування об`єктів газоспоживання Споживача на території, що була тимчасово окупована, жодним чином не вплинуло на щомісячне забезпечення цілодобового доступу Споживача до газорозподільної системи.

Винятком став лише період з 24.09.2022 по 15.11.2022, протягом якого ТОВ «Оператор газотранспортної системи України» не здійснювало передачу обсягів природного газу до газорозподільних мереж АТ «Херсонгаз», на підставі чого нарахування плати за послуги розподілу природного газу за вказаний період споживачам не здійснювалося.

Таким чином, заборгованість Споживача перед АТ «Херсонгаз» за послуги розподілу природного газу у зв`язку з невиконанням взятих на себе договірних зобов`язань в період з січня 2022 року по грудень 2022 року становить 376 106,06 грн.

Судом встановлено, що листом вих. № 01/7-223-1 від 21.03.2023 відповідач звертався до Управління охорони здоров`я Херсонської міської ради з проханням профінансувати видатки для погашення боргу перед АТ «Херсонгаз». Повідомлено, що станом на 01.03.2023 заборгованість за період з 01.12.2022 по 28.02.2023 становить 141 421,93 грн, з яких: 60 862,11 грн - грудень 2022; 40 279,91 грн - січень; 40 279,91 грн - лютий.

Господарський суд зазначає, що предметом позову у даній справі є стягнення заборгованості за типовим договором розподілу природного газу № 1-244Б від 04.01.2022 у розмірі 376 106,06 грн - основний борг за період з січня 2022 року по грудень 2022 року; та нараховані у зв`язку з простроченням оплати 3 % річних у розмірі 14 261,27 грн та 61 086,21 грн - інфляція.

Статтями 15, 16 ЦК України передбачено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права в разі його порушення, невизнання або оспорювання та має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Зазначені положення кореспондуються з положеннями ст. 20 ГК України.

Частиною 1 ст. 193 ГК України визначено, що суб`єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов`язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов`язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться. При цьому до виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення ЦК України з урахуванням особливостей, передбачених ГК України.

Частиною 1 ст. 526 ЦК України встановлено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства.

Згідно зі ст. 901 ЦК України за договором про надання послуг одна сторона (виконавець) зобов`язується за завданням другої сторони (замовника) надати послугу, яка споживається в процесі вчинення певної дії або здійснення певної діяльності, а замовник зобов`язується оплатити виконавцеві зазначену послугу, якщо інше не встановлено договором. Положення глави 63 ЦК України можуть застосовуватися до всіх договорів про надання послуг, якщо це не суперечить суті зобов`язання.

Відповідно до ч. 1 ст. 903 ЦК України, якщо договором передбачено надання послуг за плату, замовник зобов`язаний оплатити надану йому послугу в розмірі, у строки та в порядку, встановлені договором.

Положеннями ст. 526 ЦК України, які кореспондуються з положеннями ст. 193 ГК України визначено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до ст. 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Згідно з ч. 1 ст. 611 ЦК України у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом.

Відповідно до ст. 629 ЦК України договір є обов`язковим для виконання сторонами.

Статтею 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до статті 525 Цивільного кодексу України одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

З урахуванням вказаного, оскільки дослідженими матеріалами справи встановлено належне у повному обсязі виконання позивачем зобов`язання за договором, а також встановлення факту неналежного виконання відповідачем своїх зобов`язань за договором, господарський суд приходить до висновку, що позовні вимоги про стягнення основного боргу у розмірі 376 106,06 грн підлягають задоволенню, так як обґрунтовані та доведені.

Стосовно вимог позивача про стягнення 3 % річних та інфляційних втрат, господарський суд зазначає наступне.

Відповідно до ч. 1 ст. 612 Цивільного кодексу України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Відповідно до ст. 610 Цивільного кодексу України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Відповідно до п. 3 ст. 611 Цивільного кодексу України, у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки встановлені договором або законом.

Відповідно до ч. 2 ст. 625 Цивільного кодексу України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також 3% річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Судом перевірено наданий позивачем розрахунок пені, інфляційного збільшення та 3 % річних, та встановлено його вірність. Так, розрахований позивачем розмір інфляційного збільшення становить 61 086,21 грн, 3% річних - 14 261,27 грн. Суд зауважує на відсутності будь-яких зауважень за заперечень відповідача щодо здійсненого позивачем розрахунку.

Стосовно клопотання відповідача про зменшення штрафних санкцій на 80 %, господарський суд зазначає наступне.

Господарський суд зазначає, що позивачем не заявлено вимог про стягнення саме штрафних санкцій, що у розумінні чинного законодавства є неустойка, штраф, пеня /ст. 230 ГПК України/. Позивачем заявлено вимоги про стягнення 3 % річних та інфляційних втрат на підставі ст. 625 ЦК України, що є способами захисту майнового права та інтересу, суть яких полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів внаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові. У зв`язку із чим суд відхиляє доводи відповідача в цій частині.

Суд зауважує, що положення ст. 551 ЦК України та ст. 233 ГК України визначають право суду щодо зменшення розміру штрафних санкцій, якими як зазначено судом вище 3 % річних та інфляційні витрати не являються.

Додатково суд вказує, що застосування судами обмежень свободи договору носить винятковий характер, а виключність випадку для зменшення судом розміру процентів річних, нарахованих відповідно до статті 625 Цивільного кодексу України, має бути підтверджена встановленими судами дійсно надзвичайними обставинами, при цьому зміст положень статті 551 Цивільного кодексу України та статті 233 Господарського кодексу України не зобов`язує кредитора доводити наявність у нього збитків для того, щоб притягнути боржника до відповідальності у вигляді штрафних санкцій, а посилання відповідача на збитковість його підприємства не може вважатися такою винятковою підставою для зменшення розміру річних.

Аналогічна правова позиція Верховного Суду викладена в постанові від 24.06.2021 у справі №904/3177/20.

При цьому за загальним правилом нараховані позивачем інфляційні втрати не підлягають зменшенню господарським судом.

З урахуванням вказаного, господарський відхиляє доводи відповідача щодо зменшення розміру штрафних санкцій.

За правилами ч. 1 ст. 74 ГПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Положеннями ч. 1 ст. 14 ГПК України визначено, що суд розглядає справи не інакше як за зверненнями особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Частинами ч.ч.1, 2, 3 ст.13 ГПК України встановлено, що судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених цим Кодексом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом.

Принцип рівності сторін у процесі вимагає, щоб кожній стороні надавалася розумна можливість представляти справу в таких умовах, які не ставлять цю сторону у суттєво невигідне становище відносно другої сторони (п.87 Рішення Європейського суду з прав людини у справі "Салов проти України" від 06.09.2005р.).

У Рішенні Європейського суду з прав людини у справі "Надточий проти України" від 15.05.2008р. зазначено, що принцип рівності сторін передбачає, що кожна сторона повинна мати розумну можливість представляти свою сторону в умовах, які не ставлять її в суттєво менш сприятливе становище в порівнянні з опонентом.

Змагальність означає таку побудову судового процесу, яка дозволяє всім особам - учасникам певної справи відстоювати свої права та законні інтереси, свою позицію у справі.

Принцип змагальності є процесуальною гарантією всебічного, повного та об`єктивного з`ясування судом обставин справи, ухвалення законного, обґрунтованого і справедливого рішення у справі.

Проаналізувавши встановлені обставини в їх сукупності, господарський суд приходить до висновку, що позовні вимоги акціонерного товариства "Херсонгаз" підлягають задоволенню у повному обсязі, так як обґрунтовані та доведені.

При цьому господарський суд відхиляє доводи відповідача щодо застосування постанови КМУ № 326 від 20.03.2022, оскільки Методикою визначення шкоди та обсягу збитків, завданих підприємствам, установам та організаціям усіх форм власності внаслідок знищення та пошкодження їх майна у зв`язку із збройною агресією Російської Федерації, а також упущеної вигоди від неможливості чи перешкод у провадженні господарської діяльності, затвердженою спільним наказом Мінекономіки та Фонду державного майна України № 3904/1223 від 18.10.2022, визначається розмір збитків, завданих внаслідок пошкодженого, знищеного або втраченого внаслідок збройної агресії. Проте майно АТ «Херсонгаз», що призначається для здійснення комерційної діяльності з метою отримання прибутку (газорозподільна система за допомогою якої надавались послуги розподілу природного газу споживачу) відповідачу не було пошкоджено, тобто відносини між АТ «Херсонгаз» та Споживачем/відповідачем з приводу надання послуг та оплати не регулюються постановою КМУ № 326 від 20.03.2022 та наказом Мінекономіки та Фонду державного майна України № 3904/1223 від 18.10.2022. Суд враховує відповідь Фонду державного майна України від 25.07.2023 № 10-58-18336, в якій повідомлено, що дане питання не врегульоване ні постановою КМУ № 326 від 20.03.2022 та наказом Мінекономіки та Фонду державного майна України № 3904/1223 від 18.10.2022.

Європейський суд з прав людини у рішенні від 10.02.2010 у справі «Серявін та інші проти України» зауважив, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях, зокрема, судів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожний аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною, залежно від характеру рішення.

У справі «Трофимчук проти України» Європейський суд з прав людини також зазначив, хоча пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, це не може розумітись як вимога детально відповідати на кожен довод.

В п. 53 рішення Європейського суду з прав людини у справі «Федорченко та Лозенко проти України» від 20.09.2012 зазначено, що при оцінці доказів суд керується критерієм доведення «поза розумним сумнівом». Тобто, аргументи сторони мають бути достатньо вагомими, чіткими та узгодженими.

Щодо інших аргументів сторін суд зазначає, що вони були досліджені та не наводяться у рішенні, позаяк не покладаються в його основу, тоді як Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча п. 1 ст. 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожний аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (справа Серявін проти України, рішення від 10.02.2010). Крім того, аналогічна правова позиція викладена в Постанові Верховного Суду від 26.06.2018 у справі № 127/3429/16-ц.

Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 129 ГПК України, судовий збір покладається у спорах, що виникають при виконанні договорів та з інших підстав - на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Позивач при пред`явленні позову сплатив судовий збір у розмірі 5417,44 грн., що вбачається із платіжної інструкції № 2709 від 18.10.2023.

Таким чином, враховуючи висновок суду про задоволення позовних вимог акціонерного товариства "Херсонгаз" у повному обсязі, судовий збір підлягає стягненню з відповідача.

Керуючись ст. ст. 4, 5, 74-75, 129, 237-241, 247-252 Господарського процесуального кодексу України суд

ВИРІШИВ:

1. Позовні вимоги акціонерного товариства "Херсонгаз" - задовольнити у повному обсязі.

2. Стягнути з комунального некомерційного підприємства "Херсонська міська клінічна лікарня імені Афанасія і Ольги Тропіних" Херсонської міської ради /, адреса - 73000, м. Херсон, вул. Комарова, 2, e-mail: / на користь акціонерного товариства "Херсонгаз" /, адреса - 73036, м. Херсон, вул. Поповича, 3/ заборгованість за типовим договором розподілу природного газу № 1-244Б від 04.01.2022 року у розмірі 451 453,54 грн /чотириста п`ятдесят одна тисяча чотириста п`ятдесят три гривні 54 копійки/, з яких: 376 106,06 грн - основний борг за період з січня 2022 року по грудень 2022 року; 61 086,21 грн - інфляція; 14 261,27 грн - 3 % річних; та судовий збір у розмірі 5 417,44 грн /п`ять тисяч чотириста сімнадцять гривень 44 копійки/.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом двадцяти днів з дня його проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складання повного судового рішення.

Повний текст рішення складено 15 січня 2024 р.

Суддя Н.Д. Петренко