ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"16" січня 2024 р.,

м. Київ

Справа № 911/2643/23

Суддя Черногуз А.Ф. розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження без виклику учасників справи за наявними у справі матеріалами

позов Товариства з обмеженою відповідальністю «ФТД-Ритейл» (04119, м. Київ, вул. Дорогожицька, 1, поверх 6, )

до Державного підприємства «Міжнародний аеропорт «Бориспіль» (08300, Київська область, Бориспільський район, с. Гора, вул. Бориспіль-7, )

про стягнення безпідставно набутих грошових коштів,

в с т а н о в и в :

1 історія розгляду справи

До Господарського суду Київської області надійшла позовна заява ТОВ «ФТД-Ритейл» до ДП МА "Бориспіль" про стягнення безпідставно набутих грошових коштів у розмірі 106849,92 грн.

Ухвалою Господарського суду Київської області від 06.09.2023 вказану позовну заяву залишено без руху. Позивачем, на виконання ухвали Господарського суду Київської області про залишення позовної заяви без руху подано заяву про усунення недоліків позовної заяви. Суд, перевіривши подані документи, встановив, що позивачем усунуто недоліки позовної заяви.

Господарський суд ухвалою від 27.09.2023 відкрив провадження у справі, розгляд справи вирішено здійснювати за правилами спрощеного позовного провадження. Судом встановлено відповідачу строк для подання відзиву на позовну заяву - протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення ухвали суду про відкриття провадження.

Відзив на позовну заяву був поданий відповідачем 16.10.2023. Відповідь на відзив надійшла до суду 23.10.2023. Заперечення на відповідь на відзив були подані через систему "Електронний суд" 06.11.2023. Всі подані сторонами заяви по суті спору були долучені судом до матеріалів справи та враховані під час розгляду спору.

2 зміст позовних вимог

Звертаючись до суду, позивач просив стягнути з відповідача 106849,92 грн безпідставно набутих грошових коштів. Позивачем акцентовано увагу суду на обставинах, що мають значення для справи: між позивачем та відповідачем 28.12.2021 було укладено договір про обробку вантажів в аеропорту; у лютому 2022 до позивача мав прибути придбаний ним вантаж; вантаж прибув до аеропорту 23.02.2022 за авіанакладною № 235-25554185, прийнятий і розміщений відповідачем на складах тимчасового зберігання; аеропорт 24.02.2022 припинив свою діяльність; декларантом ТОВ "Глобал-Лоджистік" 12.04.2022 в інтересах позивача подано електронну митну декларацію за авіанакладною; за запитом позивача відповідачем 13.04.2022 сформовано рахунок фактуру за надання послуг згідно договору № 02.4-14/6-230 від 28.12.2021; позивач 14.04.2022 здійснив оплату рахунку на суму 108437,22 грн.

Однак, за твердженнями позивача Київською митницею не було випущено товар у вільний обіг з підстав його фактичної відсутності на складі тимчасового зберігання митного пропуску митного поста "Бориспіль". Позивач відзначив, що ним через деякий час з`ясовано, що відповідач був обізнаний про відсутність такого товару ще до оформлення рахунку на оплату наданих послуг 18.03.2022, з огляду на виявлення кримінального правопорушення у вигляді розкрадання товарів зі складів тимчасового зберігання.

Також позивач у позові зазначав, що незважаючи на звернення з листом про повернення безпідставно набутих грошових коштів, тобто намір врегулювати спір у позасудовому порядку, відповідач на день звернення з позовом у порядку статті 1212 ЦК України не повернув грошових коштів за послуги, що не були фактично надані.

3 узагальнені заперечення щодо позову

Відповідач заперечив проти позову, просив відмовити у його задоволенні у повному обсязі.

Відповідач зосереджував увагу суду на тому, що вантажоодержувачем вантажу зазначеного у авіанкаладній № 235-25554185 вказано ДП "Кюне і Нагель". Водночас, відповідно до договору доручення позивачу було доручено здійнювати оплату за послуги згідно договору транспортного експедитування, який діяв до 31.12.2022.

Відповідач також вказав, що відповідно до акту від 06.04.2022 № 26-26/4-7 фактична відсутність частини вантажу за авіанакладною № 235-25554185 виявлена відповідачем 18.03.2023. Тому відповідач зазначив, що факт надання спірних послуг щодо вантажу за авіанакладною у період з 26.02.2022 по 18.03.2022 позивачем не спростовано.

За словами відповідача, позивачем не враховано, що навіть у випадку наявності у позивача або у ДП «Кюне і Нагель» переплати за надані послуги відповідачем, то згідно пунктів 2.2. та 2.3 укладених договорів № 02.4-14.6-181 та № 02.4-14/6-230 невикористаний залишок оплати використовується на оплату наступних послуг з обробки вантажів або повертається на поточний рахунок клієнтів у випадках припинення отримання послуг за договором, про що клієнти негайно письмово повідомляють відповідача.

Наведене вище, на думку відповідача, повністю виключає можливість застосування до спірних правовідносин ст. 1212 ЦК України та вказує на відсутність підстав для стягнення із відповідача заявленої позивачем суми у позові.

Також відповідач зауважив, що зникнення (відсутність) частини вантажу за авіанакладною № 235-25554185 є наслідком вчинення кримінального правопорушення. Твердження про те, що відповідач не здійснював діяльність у період з 24.02.2023 не відповідають дійсності та не підтверджені жодними належними доказами. Додатково вказано, що рішення про припинення діяльності відповідача не приймалися, а ДП МА «Бориспіль» продовжує здійснювати ті види діяльності, які можливі в умовах воєнного стану.

Окрім іншого відповідач просив врахувати, що ряд документів долучених до позовної заяви не відповідають вимогам встановленим ст.ст. 10, 73, 74, 77 ГПК України, оскільки складені іноземною мовою та не містять належним чином здійсненого перекладу українською мовою.

4 дослідження поданих до суду доказів

З платіжної інструкції № 118046 від 14.04.2022, копія якої долучена до позову, вбачається, що ТОВ "ФТД-Ритейл" переказало на рахунок ДП МА "Бориспіль" 108437,22 грн. У призначенні платежу цього платіжного документу зазначено: "обслуговування у зоні митного контролю. зберігання вантажу Д. № 02.4-14/6-230 від 28.12.2021 Pax№8/80 від 13.04.22 в т.ч. ПДВ 18072.87 грн".

Враховуючи посилання на договір, суд вбачає за необхідне дослідити його зміст, враховуючи, що його копія також міститься у матеріалах справи.

За договором № 02.4-14/6-230 про обробку вантажів аеропорту, що датований 28.12.2021, відповідач, як аеропорт, та позивач, як клієнт, узгодили, що аеропорт надає клієнту послуги з обробки вантажів за переліком і вартістю, що наведені у пункті 2.1, а клієнт оплачує отримані послуги відповідно до умов цього договору.

Суд врахував наведену у пункті 2.1 деталізацію переліку послуг обробки вантажів, що надаються за договором - послуги з термінального обслуговування вантажу, зберігання вантажу, зберігання спеціальних вантажів та інші послуги, такі як: прискорена обробка вантажу, навантаження, розвантаження, складання декларацій небезпечного вантажу, інформування про прибуття вантажу.

У пункті 2.1 договору також зазначено, що по факту надання послуг з обробки вантажів, аеропорт складає Акт, який передається клієнту безпосередньо при здійсненні розрахунків за послуги з обробки вантажів після кожного обслуговування вантажу або передається клієнту до 10-го числа місяця, що слідує за звітним за результатами наданих послуг з обробки вантажів за місяць.

Пунктом 2.3 договору узгоджено, що клієнт здійснює попередню оплату, не пізніше, ніж за один банківський день до отримання послуг з обробки вантажів на поточний рахунок Аеропорту в розмірі не менше передбачуваної вартості послуг з обробки Вантажів. Сума попередньої оплати може бути розрахована Аеропортом згідно авіанакладної/них або самостійно розраховується Клієнтом, в залежності від обсягів вантажів Клієнта, що будуть обслуговані Аеропортом. Послуги з обробки Вантажів надаються в межах суми попередньої оплати. Невикористаний залишок попередньої оплати використовується на оплату наступних послуг з обробки вантажів або повертається на поточний рахунок клієнта у випадку припинення отримання послуг за договором, про що клієнт негайно письмово повідомляє аеропорт.

Пунктом 7.1 закріплено, що договір набирає чинності з дати його укладання сторонами та діє по 31.12.2022 включно.

Позивачем надано знімок екрану комп`ютера з відкритим вікном формування авіанакладної за кодом 235 № 25554185. З цієї авіанакладної вбачається, що відправником вантажу є Кюне Нагель, Китай; отримувач - ОСОБА_1 , кількість місць вантажу - 8; його вага - 2289 кг. При цьому зазначено, що 1430 кг (5 місць) вантажу прийнято 23.02.2022, а 859 (3 місця) прийнято 24.02.2022.

Також до справи долучено AirWaybill (авіанакладну) 5, видану Kuehne & Nagel Limited (Шанхай), де відправником вантажу вказано Lenovo PC HK Limited, одержувачем - ТОВ "ФТД-Ритейл", агента перевізника - Kuehne & Nagel Limited. Зазначено вагу вантажу 2289 кг та кількість місць.

Судом також враховано долучений до позову інвойс про придбання FTD-RETAIL, LLC товарів за контрактом № 81056, що датований 30.09.2021, спільно з копією самого контракту укладеного між позивачем та Lenovo PC HK Limited (Гонконг), що наданий до суду у відповіді на відзив. У контракті пунктом 1.1 передбачено, що продавець (Lenovo PC HK Limited) поставляє, а покупець (ТОВ "ФТД-Ритейл") отримує товар та обладнання відповідно до інвойсів, що складаються за цим договором. Також позивачем подано до суду копію декларації щодо електронного обладнання, відправником якого є Lenovo PC HK Limited.

Судом з`ясовано, що адвокат позивача звертався до відповідача з адвокатським запитом в контексті відсутності на складах тимчасового зберігання вантажу, адресованого позивачу та проведеного грошового розрахунку щодо товару, що був доставлений авіанакладною № 235-25554185 за послуги з обслуговування в зоні митного контролю за рахунком-фактурою від 13.04.2022 № 8/80.

У відповідь на цей лист відповідач листом від 10.08.2023 № 35-22Е-139 довівів до відома представника позивача, що за рахунком-фактурою № 80 від 13.04.2022 було надано наступні послуги:

термінальне обслуговування вантажу 1 кг - 76,56 грн;

термінальне обслуговування вантажу 2289 кг - 1510,74 грн;

зберігання загального вантажу 1430,00 кг з 23.02.2022 по 15.04.2022 (49 днів) - 67267,20 грн;

зберігання загального вантажу 859,00 кг з 24.02.2022 по 15.04.2022 (48 днів) - 39582,72 грн.

У листі № 35-22Е-39 відповідачем також зазначено наступне:

"За наслідками виявлення відсутності вантажів на вантажному терміналі ДП МА «Бориспіль» були подані відповідні заяви до Слідчого відділу досудових розслідувань Бориспільського РУП ГУНП в Київській області. Кримінальне провадження зареєстровано в Єдиному реєстрі №0000333 від 28.02.2022.

Відсутність вантажу за авіанакладною 235-25554185 було виявлено 18.03.2022 під час проведення відповідної перевірки на складах тимчасового зберігання, про що було додатково повідомлено заявою Слідчий відділ Бориспільського РУП ГУНП в Київській області з наданням документів щодо виявлення факту такої відсутності. 21.06.2022 з кримінального провадження № 0000333 від 28.02.2022 виділено матеріали досудового розслідування щодо невстановлених досудовим слідством осіб та внесено до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №00000680";

"Також повідомляємо, що рахунок-фактуру від 13.04.2022 №8/80 було сформовано і надано для оплати ТОВ «ФТД-РИТЕЙЛ» на підставі запиту клієнта у відповідності до п. 2.4 Договору від 28.12.2021 № 02.4-14/6-230 (далі Договір). Розрахунок послуг вантажного термінала проводився згідно з інформацією програмного модуля АСК ТП ДП МА «Бориспіль» (додається) та переліку вартості згідно з п. 2.1 Договору.

У зв`язку з відсутністю технічних можливостей віддаленого доступу до корпоративної електронної пошти у квітні 2022 року, запит від контрагента було отримано 13.04.2022 через мобільний месенджер Viber 3 номера НОМЕР_1 (знімок екрану - додається).

Рахунок-фактуру від 13.04.2022 № 8/80 на платника ТОВ «ФТД-РИТЕЙЛ» було сформовано згідно Договору-доручення від вантажоотримувача ДП «Кюне Нагель» "

До справи долучено копію договору-доручення за підписом директора та головного бухгалтера ДП "Кюне і Нагель" (Kuehne & Nagel), адресованого ДП МА "Бориспіль", відповідно до якого ДП "Кюне і Нагель" доручило ФТД-Ритейл здійснювати оплату за послуги складу згідно договору транспортного експедирування, який діє до 31.12.2022.

З акту ДП МА «Бориспіль» № 26-26/4-7 від 06.04.2022 вбачається, що представниками аеропорту 18.03.2022 було проведено перевірку наявності на складах тимчасового зберігання вантажів в тому числі за авіанакладною 232-25554185 (8 місць, 2289 кг). В ході перевірки місцезнаходження вказаних вантажів не встановлено.

5 основні норми, що підлягають застосуванню при розгляді спору

В силу статті 55 Конституції України права і свободи людини і громадянина захищаються судом. Кожен має право будь-якими не забороненими законом засобами захищати свої права і свободи від порушень і протиправних посягань.

Право на доступ до правосуддя закріплене у статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, яка ратифікована Україною.

Як визначено статтею 5 ГПК України, здійснюючи правосуддя, господарський суд захищає права та інтереси фізичних і юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором.

Статтею 15 ЦК України передбачено право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання, а також на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. Положеннями статті 16 ЦК України, які кореспондуються зі статтею 20 ГК України, встановлено, що кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Названими нормами матеріального права визначено способи захисту прав та інтересів, і цей перелік не є вичерпним.

Інтерес особи має бути законним, не суперечити Конституції і законам України, суспільним інтересам, справедливості, добросовісності, розумності та іншим загальноправовим засадам і відповідати критеріям охоронюваного законом інтересу.

Статтею 11 ЦК України закріплено - цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки. Підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини.

У відповідності до статті 509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

Нормами ст. 526 ЦК України встановлено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Виконання зобов`язань, реалізація, зміна та припинення певних прав у договірному зобов`язанні можуть бути зумовлені вчиненням або утриманням від вчинення однією із сторін у зобов`язанні певних дій чи настанням інших обставин, передбачених договором, у тому числі обставин, які повністю залежать від волі однієї із сторін.

Відповідно до статті 525 ЦК України одностороння відмова від виконання зобов`язання не допускається.

За змістом положень ст. 193 ГК України, суб`єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов`язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов`язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться. Не допускаються одностороння відмова від виконання зобов`язань, крім випадків, передбачених законом, а також відмова від виконання або відстрочка виконання з мотиву, що зобов`язання другої сторони за іншим договором не було виконано належним чином.

Однією з підстав виникнення господарського зобов`язання згідно ст. 174 ГК України є господарський договір.

Згідно із ст. 6 ЦК України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Частиною 1 статті 626 ЦК України визначено, що договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Згідно статті 628 ЦК України зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Статтею 629 ЦК України визначено, що договір є обов`язковим для виконання сторонами.

За статтею 632 ЦК України ціна в договорі встановлюється за домовленістю сторін. У випадках, встановлених законом, застосовуються ціни (тарифи, ставки тощо), які встановлюються або регулюються уповноваженими органами державної влади або органами місцевого самоврядування.

Відповідно до пункту 101 частини 1 статті 1 Повітряного кодексу України (що встановлює правові основи діяльності в галузі авіації) транспортна накладна (авіаційна вантажна накладна) - оформлений вантажовідправником чи від його імені документ, у тому числі його електронний аналог (у разі застосування), який засвідчує укладення договору про перевезення і прийняття вантажу до перевезення на умовах, визначених у такому договорі.

За положеннями пункту 1 розділу 1 Авіаційних Правил України «Правила повітряних перевезень вантажів» (які поширюються на всіх суб`єктів авіаційної діяльності та визначають умови повітряних перевезень вантажів і є обов`язковими для виконання усіма суб`єктами авіаційної діяльності) авіаційна вантажна накладна (Air Waybill) - документ, оформлений вантажовідправником чи від імені вантажовідправника, у тому числі його електронна копія (у разі використання), який є підтвердженням укладання договору перевезення між авіаперевізником та вантажовідправником на перевезення та прийняття вантажу до перевезення на умовах, визначених у ньому, а також є квитанцією на отримання вантажу.

В силу 1212 статті 83 Глави "Набуття, збереження майна без достатньої правової підстави" ЦК України особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов`язана повернути потерпілому це майно. Особа зобов`язана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала.

Частиною 2 цієї статті закріплено, що положення цієї глави застосовуються незалежно від того, чи безпідставне набуття або збереження майна було результатом поведінки набувача майна, потерпілого, інших осіб чи наслідком події.

6 висновки господарського суду по суті позову

Розглянувши детально наявні у матеріалах справи документи та докази, прийнявши до уваги позиції та аргументи по суті справи, оцінивши надані докази у відповідності до чинних положень процесуального закону, суд вважає за необхідне вказати наступне.

Передусім суд відхиляє позицію відповідача щодо того, що частина поданих позивачем доказів не відповідають вимогам ГПК України, оскільки складені іноземною мовою, а до суду не подано нотаріально засвідчений переклад таких доказів. Суд вважає, що докази подані до справи іноземною мовою, такі як авіанакладна та інвойс є гранично зрозумілими для суду, їх детальний переклад не вимагається, оскільки не вплине на розгляд справи, а зміст таких доказів є лише доповненням для встановлення окремих обставин купівлі позивачем певних товарів, що не відноситься до правовідносин позивача та відповідача та лише опосередковано впливає на предмет спору, оскільки такі докази носять інформаційних характер та не покладаються в основу рішення суду.

Однак, долучені до справи докази в сукупності свідчать про наявність у позивача правовідносин з іншими особами, що полягали у купівлі певного комп`ютерного обладнання та доставці такого обладнання позивачу за допомогою міжнародного авіаційного сполучення. Судом з`ясовано, що 23.02.2022 та 24.02.2022 відповідачем, як аеропортом було оброблено доставлений відповідно до авіаційної накладної № 235-25554185 вантаж вагою 2289 кг. Такий вантаж розміщено на складах тимчасового зберігання.

Оскільки між позивачем та відповідачем було укладено договір № 02.4-14/6-230 про обробку вантажів аеропорту, що діяв станом на дату прийняття вантажу, позивач звертався через уповноважену особу до відповідача з наміром отримати рахунок про оплату за послуги що надані щодо авіанакладної № 235-25554185 стосовно вантажу, який мав зберігатися на складах тимчасового зберігання. Відповідачем 13.04.2022 сформовано рахунок №8/80, до якого включено послуги з термінального обслуговування вантажу та зберігання вантажу понад 50 кг понад 30 днів на загальну суму 108437,22 грн. Суд зазначає, що такий рахунок сформовано станом на дату, коли вантаж уже було втрачено і про це уповноважені представники аеропорту вже склали акт.

Разом з тим, суд врахував, що аналогічний договір до договору № 02.4-14/6-230 укладався між відповідачем, як аеропортом та ДП "Кюне і Нагель", строк дії якого продовжено додатковою угодою від 31.12.2021 до 31.12.2022, однак у платіжній інструкції про оплату послуг зазначено саме договір, що укладався між позивачем та відповідачем.

Відтак, позивачем оплачено наведений вище рахунок № 8/80 платіжною інструкцією 118046 від 14.04.2022. Однак за переконанням позивача вказані кошти набуті відповідачем без достатньої правової підстави, оскільки вантаж позивача було втрачено внаслідок протиправних дій третіх осіб - розкрадання товарів зі складу тимчасового зберігання. Тож позивач звернувся до суду з вимогою у порядку статті 1212 ЦК України повернути безпідставно набуті грошові кошти у розмірі 106849,92 грн.

Суд враховуючи положення статті 1212 ЦК України вказує, що під відсутністю правової підстави розуміється такий перехід майна від однієї особи до іншої, який або не ґрунтується на прямій вказівці закону, або суперечить меті правовідношення і його юридичному змісту. Тобто відсутність правової підстави означає, що набувач збагатився за рахунок потерпілого поза підставою, передбаченою законом, іншими правовими актами чи правочином.

Аналіз статті 1212 ЦК України дає підстави для висновку, що передбачений нею вид позадоговірних зобов`язань виникає за таких умов: 1) набуття особою майна або його збереження за рахунок іншої особи; 2) відсутність для цього правових підстав або якщо вони відпали.

Майно не може вважатися набутим чи збереженим без достатніх правових підстав, якщо це відбулося в не заборонений цивільним законодавством спосіб із метою виникнення у майбутньому певних цивільних прав та обов`язків, зокрема внаслідок тих чи інших юридичних фактів, правомірних дій, які прямо передбачені частиною другою статті 11 ЦК України.

Загальна умова частини першої статті 1212 ЦК України звужує застосування інституту безпідставного збагачення у зобов`язальних (договірних) відносинах, оскільки отримане однією зі сторін у зобов`язанні підлягає поверненню іншій стороні на підставі цієї статті тільки за наявності ознаки безпідставності такого виконання.

Тобто в разі, коли правочин утворює правову підставу для набуття (збереження) майна, статтю 1212 ЦК України можна застосовувати тільки після того, як така правова підстава в установленому порядку скасована, визнана недійсною, змінена, припинена або була відсутня взагалі.

Розглянувши зустрічні доводи сторін, суд прийшов до висновку про те, що правовою підставою для отримання відповідачем коштів був договір № 02.4-14/6-230 про обробку вантажів аеропорту в межах якого було виставлено рахунок.

Однак, з огляду на те, що вантаж за послуги зберігання якого позивач сплачував кошти було втрачено, суд констатує що такі послуги не можуть вважатися наданими, оскільки фактичного зберігання не відбулося, товар відсутній на складах, не може бути наданий вантажоотримувачу, а відповідно мета надання такої окремої оплачуваної послуги не досягнута. Тож відповідачем на дату визначення розміру наданих послуг помилково включено до рахунку-фактури послуги зі зберігання втраченого вантажу. Суд зауважує, що позивач не заявляв вимог про повернення коштів за послуги з термінального обслуговування вантажу, оскільки такі послуги все ж були надані у повному обсязі та розцінюються і судом, як завершені на відміну від послуг зі зберігання.

Оскільки відповідач стверджував про можливість отримання позивачем послуг вантажного обслуговування в межах суми переплати в майбутньому, суд звертає увагу на те, що строк дії договору № 02.4-14/6-230 про обробку вантажів аеропорту в межах якого було виставлено рахунок припинив свою дію 31.12.2022. У пункту 7.1 договору наведено, що подальше продовження строку дії договору здійснюється за письмовим погодженням сторін. До суду не було подано доказів погодження строку дії договору. Тому суд констатує ту обставину, що правова підстава набуття коштів відповідачем відпала 01.01.2023 разом з моментом завершення дії договору.

Тому суд вказує, що послуги зі зберігання вантажу 1430,00 кг з 23.02.2022 по 15.04.2022 на суму 67267,20 грн та вантажу 859,00 кг з 24.02.2022 по 15.04.2022 на суму 39582,72 грн не були надані позивачу, правова підстава набуття таких грошових коштів відпала, набуті грошові кошти в сумі 106849,92 грн, що утримуються відповідачем підлягають поверненню позивачу, а позов - задоволенню у повному обсязі.

7 розподіл судових витрат

Пунктом 12 частини 3 статті 2 ГПК України закріплено, що основними засадами (принципами) господарського судочинства є, зокрема, відшкодування судових витрат сторони, на користь якої ухвалене судове рішення.

Судові витрати відповідно до статті 123 ГПК України складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи на професійну правничу допомогу та інших витрат, що пов`язані з вчиненням сторонами необхідних процесуальних дій. За змістом статті 129 ГПК України судові витрати, пов`язані з розглядом справи покладаються на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Оскільки позов задоволено у повному обсязі, то витрати зі сплати судового збору покладаються судом на відповідача повністю.

Також позивач у позові просив стягнути з відповідача 21687,00 грн витрат на правову допомогу.

Згідно з положеннями пункту 1 частини 2 ст. 126 ГПК України за результатами розгляду справи витрати на професійну правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу професійну правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката, визначається згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою.

Позивачем надано до суду копію договору про надання правничої (правової) допомоги № ФТД-244/09-06/23, що датований 09.06.2023, за яким позивач, як клієнт доручає Адвокатському об`єднанню "СОЛ" а об`єднання зобов`язується усіма незабороненими законом способами надавати клієнту необхідну правничу (правову) допомогу.

Розділом 4 договору (щодо винагороди за надання правничої допомоги) узгоджено наступне:

пункт 4.2 - на визначення розміру винагороди (гонорару) адвоката Об`єднання можуть впливати зокрема, але не виключно, ступінь складності справи, час та обсяг роботи, необхідний для підготовки до виконання доручення Клієнта, час та обсяг роботи, необхідний для фактичного виконання доручення та досягнення бажаного для Клієнта результату, термін виконання доручення з урахуванням процесуальних строків, встановлених законодавством, інші обставини;

пункт 4.3 - розмір, обчислення та строки сплати винагороди (гонорару) визначається за взаємною згодою сторін та оформлюється окремими Додатковими угодами до цього договору.

Додатковою угодою № 1 до договору, що датована 09.06.2023 ТОВ "ФТД-Ритейл" та АО "СОЛ" узгодили, що клієнт доручає, а об`єднання бере на себе зобов`язання надавати правничу (правову) у наступному:

здійснення правового аналізу матеріалів, наданих Клієнтом, щодо можливості стягнення (повернення) у судовому порядку на користь Клієнта з Державного підприємства «Міжнародний аеропорт «Бориспіль» () грошових коштів за ненадані послуги по термінальному обслуговуванню та зберіганню вантажу за awb (авіанакладною) 235-25554185 від 15.04.2022; формування правової позиції захисту інтересів Клієнта; збір доказів;

складання, підписання та подання до Господарського суду Київської області позовної заяви про стягнення (повернення) на користь Клієнта з Державного підприємства «Міжнародний аеропорт «Бориспіль» () грошових коштів у розмірі 108437.22 грн. за ненадані послуги по термінальному обслуговуванню та зберіганню вантажу за awb (авіанакладною) 235-25554185. 15.04.2022 року, сплачених Клієнтом згідно рахунку №8/80 від 13.04.2022 року;

представляти інтереси клієнта у Господарському суді Київської області під час розгляду судом господарської справи про стягнення (повернення) на користь Клієнта з Державного підприємства «Міжнародний аеропорт «Бориспіль» () грошових коштів у розмірі 108437.22 грн за ненадані послуги по термінальному обслуговуванню та зберіганню вантажу за awb (авіанакладною) 235-25554185 від 15.04.2022 року, сплачених Клієнтом згідно рахунку №8/80 від 13.04.2022 року, для чого вчиняти всі необхідні дії та користуватись усіма правами і наданими повноваженнями, передбаченими пн.пн.2.8-2.11 цього Договору

Пунктом 1.6 додаткової угоди закріплено: у відповідності до пункту 4.3 договору сторони дійшли згоди, що розмір винагороди (гонорару) за надання Об`єднанням правничої (правової) допомоги, передбаченої пн.пн. 1.2-1.4 цієї додаткової угоди, становить 21687,00 (двадцять одна тисяча шістсот вісімдесят сім) грн.

До суду позивачем подано копію платіжної інструкції кредитового переказу коштів № 120007 від 13.06.2023 відповідно до якого платник ТОВ "ФТД-Ритейл" перевів на рахунок АО "СОЛ" 21687,00 грн з призначенням "за надання правничої (правової) допомоги зг рах.№ФТД-244/09-06/23/1 від 09.06.23 та уг.№ФТД-244/09-06/23 від 09.06.23 та дод уг№1 від 09.06.2023 без ПДВ"

Відповідач у відзиві на позовну заяву повністю заперечив проти вказаного позивачем попереднього розрахунку судових витрат у розмірі 21687,00 грн, зазначаючи про відсутність обґрунтування розрахунків та незрозумілість підстав для визначення суми гонорару, посилаючись на висновки викладені у постанові ВП ВС від 27.06.2018 у справі № 826/1216/16. Відповідач також стверджував про неспівмірність складності наданих адвокатом послуг та часу, витраченому на їх надання.

За переконанням представника відповідача, зважаючи на здійснення представником позивача юридичної практики у відповідній категорії справ, підготовка позову б/н від 25.08.2023 у цій справі не потребувала від представника значних витрат часу, адже він цілком міг використати вже раніше напрацьоване ним нормативно-правове обґрунтування при написанні позову, без вивчення додаткових джерел права та норм законодавства, що регулює спір у справі. Крім того відповідач зауважив, що розгляд справи здійснюється за правилами спрощеного позовного провадження.

У запереченнях на відповідь на відзив, відповідач посилаючись на практику Верховного Суду повідомляв, що вважає, що розмір витрат позивача на правову допомогу не відповідає критерію розумності, Тож відповідач просив відмовити у стягненні витрат на правничу допомогу повністю.

Відповідно до положень статті 30 Закону України "Про адвокатуру і адвокатську діяльність" гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час.

При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін. Такі правові висновки викладені у постанові Великої Палати Верховного Суду від 19.02.2020 у справі N 755/9215/15-ц (провадження N 14-382цс19).

Вбачається, що гонорар представника позивача визначається, як фіксована сума. В той же час, суд враховує твердження відповідачем щодо того, що позивачем не надано обгрунтованого розрахунку виконаних робіт за договором.

Судом з`ясовано, що у додатковій угоді надання правничої допомоги здійснюється щодо стягнення (повернення) грошових коштів у сумі 108437,22 грн, в той час як позов заявлено лише в частині 106849,92 грн щодо грошового переказу згідно рахунку №8/80. Тож гонорар становив 20% від суми, що мала б стягуватися, а не від реально заявленої у підсумку суми.

Згідно частини 8 статті 129 ГПК України розмір судових витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо).

За положеннями частини 3 статті 126 ГПК України для визначення розміру витрат на професійну правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Позивачем не подано до суду детального опису наданих робіт, відтак, не реалізовано свої обов`язки, які б сприяли наданню суду можливості розцінювати весь обсяг наданих представником робіт, що виконувалися адвокатом під час розгляду справи № 911/2643/23 з точки зору позивача. Проте, з додаткової угоди суд робить висновок, що фіксований розмір гонорару передбачений за надання правничої допомоги при захисті інтересів позивача у господарському суді Київської області за здійснення правового аналізу наданих клієнтом матеріалів, у контексті неповернутих коштів, подання позовної заяви та реалізації інших наданих об`єднанню прав за договором про надання правничої допомоги.

Суд вважає за можливе врахувати обставину, що представником позивача було подано позовну заяву, підготовлено відповідні матеріали, останній звертався з адвокатськими запитами до відповідача для отримання необхідного об`єму доказів. Також до суду позивачем було подано відповідь на відзив, підготовка якої на думку суду має враховуватися, як необхідні витрати, оскільки з огляду на висловлені заперечення відповідача, позивач мав реалізувати свої права та на засадах змагальності процесу навести свої твердження стосовно аргументів відповідача. Також до суду подано заяву про усунення недоліків, складення якої не може вважатися послугами, які має відшкодовувати відповідач, оскільки наявність обставини залишення позову без руху виникло з вини заявника.

Між тим, частинами 4, 5 ст. 126 ГПК України встановлено, що розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.

Суд погоджується з відповідачем, що складність справи не вимагає значної витрати часу чи вироблення унікальної правової позиції, оскільки категорія спорів про стягнення безпідставно набутих коштів за статтею 1212 ЦК України є типовою, а відсутність складних розрахунків у справі взагалі свідчить про те, що ця справа є доволі простою за складністю.

Крім того, при поданні позову позивач сам заявляв клопотання про розгляд справи у порядку спрощеного позовного провадження, що наштовхує на висновки, що така справа оцінювалася і представником позивача, як справа незначної складності. Також у справі не проводилося жодних судових засідань, тож представник мав змогу обмежитись висловленням своєї позиції лише у письмовому вигляді, на основі напрацьованої практики, не виділяючи додаткового часу на відвідування суду, очікування судових засідань чи підготовки інших процесуальних заяв, щодо участі (неучасті з поважних причин) у засіданнях, проведення відеоконференцій, витребування доказів, тощо.

Таким чином, суд вважає, що позивачем у повній мірі не доведено, що витрати на правничу допомогу в сумі 21687,00 грн були необхідними та неминучими. Покладення на відповідача такого розміру витрат на правову допомогу, що перевищує п`яту частину ціни позову було б доцільним у тому випадку, коли складність справи викликає сумніви у сторони щодо задоволення її вимог і саме робота адвоката стосовно доведеності правомірності вимог сторони приводить до прийняття позитивного рішення.

З огляду на викладене, оцінивши витрати позивача з урахуванням усіх аспектів і складності цієї справи, відповідність цієї суми критеріям реальності і розумності, а також доведеність позивачем у відповідності до вимог ГПК України викладених ним обставин стосовно надання позивачу адвокатом послуг на професійну правничу допомогу, суд дійшов до висновку про те, що заявлені витрати на професійну правничу допомогу не повною мірою відповідають вимогам щодо співмірності, обґрунтованості та пропорційності до предмету спору. Відтак, наявні підстави для зменшення розміру витрат на правову допомогу з огляду на клопотання відповідача до 10% від ціни позову, тобто 10684,99 грн. Покладення на відповідача більшого розміру витрат позивача на правову допомогу буде надмірним та необгрунтованим тягарем, що йде всупереч засадам справедливості судочинства, принципам пропорційності, рівності та неприпустимості зловживання процесуальними правами.

Таке рішення про зменшення розміру витрат позивача прийнято також з урахуванням того, що за час розгляду справи позивач (не враховуючи підготовки заяви про усунення недоліків позову) мав необхідність реагувати на зустрічну позицію відповідача лише раз, шляхом складення відповіді на відзив, при цьому значною мірою не змінюючи своїх обгрунтувань, оскільки аргументи відповідача фактично не вплинути на підставність і нормативну обґрунтованість позову, а формування доказової бази фактично відбулося до моменту звернення до суду.

Згідно з положеннями статті 236 ГПК України законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права; обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.

Враховуючи вищенаведене, а також те, що положеннями п. 3 ч. 2 ст. 129 Конституції України однією з засад судочинства визначено змагальність сторін та свободу в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості, господарський суд вважає, що судом, в межах наданих повноважень, створені належні умови для реалізації сторонами своїх процесуальних прав щодо доказів та доводів.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 129, 233, 236 - 238, 240, 241 Господарського процесуального кодексу України, суд

в и р і ш и в :

Позов задовольнити повністю.

Клопотання позивача про покладення на відповідача витрат на правову допомогу задовольнити частково.

Стягнути з Державного підприємства «Міжнародний аеропорт «Бориспіль» (08300, Київська область, Бориспільський район, с. Гора, вул. Бориспіль-7, ) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «ФТД-Ритейл» (04119, м. Київ, вул. Дорогожицька, 1, поверх 6, ) 106849,92 грн безпідставно набутих грошових коштів, 2684,00 грн судового збору та 10684,99 грн витрат на правову допомогу.

Рішення господарського суду набирає законної сили в порядку ст. 241 ГПК України.

Рішення підлягає оскарженню в порядку та строки, визначені статтями 254-256 ГПК України.

Повний текст рішення складено та підписано 16.01.2024.

Суддя А.Ф. Черногуз