РІШЕННЯ

Іменем України

10 січня 2024 року м. Чернігівсправа № 927/1530/23
Господарський суд Чернігівської області, в складі судді Романенко А.В., за правилами спрощеного позовного провадження розглянув справу

за позовом: Приватного підприємства ТТ-Нафта, вул. Робоча, 6, м. Чернігів, 14001;

до відповідача: Приватного акціонерного товариства Куликівське молоко,

вул. 8-го березня, 18-А, смт. Куликівка, Куликівський район, Чернігівська область, 16300;

предмет спору: про стягнення 221573,12 грн

без виклику (повідомлення) сторін

09.11.2023, Приватне підприємство «ТТ-Нафта» подало позов до Приватного акціонерного товариства «Куликівське молоко» про стягнення 327487,19 грн, з них: 307000,00 грн заборгованості за поставлений товар за договором купівлі-продажу товарів № 339 від 01.01.2022 (далі Договір); 11077,05 грн інфляційних нарахувань за період з січня по вересень 2023 року та 9410,14 грн 3% річних за період з 17.12.2022 по 07.11.2023 нарахованих на підставі статті 625 Цивільного кодексу України (далі ЦК України) .

Позовні вимоги обґрунтовані порушенням відповідачем умов Договору в частині своєчасної оплати за поставлений товар (паливно - мастильні матеріали).

Після усунення недоліків суд прийняв позовну заяву до розгляду; відкрив провадження в справі за правилами спрощеного позовного провадження без проведення судового засідання та без повідомлення (виклику) сторін, про що постановив ухвалу від 21.11.2023.

При відкритті провадження в справі суд установив сторонам строки для подачі письмових заяв по суті позовних вимог, зокрема відповідачу 15 календарних днів з дня отримання ухвали від 21.11.2023 для подачі до суду мотивованого відзиву на позов, у порядку статей 165, 178 Господарського процесуального кодексу України (далі ГПК України).

Ухвала про відкриття провадження в справі отримана відповідачем засобами електронного зв`язку через підсистему Електронний суд 22.11.2023, тобто граничний строк для подачі до суду відзиву на позов закінчує свій перебіг 07.12.2023.

Відповідач, у належний строк, подав відзив на позов (попередньо направлений на адресу іншої сторони), яким позовні вимоги визнав частково щодо стягнення основного боргу в сумі 207000,00 грн. Повідомив, що позивач помилково не врахував часткову оплату, проведену відповідачем у рахунок договору від 01.01.2022 № 339 у сумі 50000,00 грн за платіжною інструкцією від 23.06.2023 № 593 (додана до відзиву). Також після відкриття провадження в справі, ним, у рахунок наявного боргу додатково сплачено 50000,00 грн за платіжними інструкціями від 13.11.2023 № 1289 та від 23.11.2023 № 1334 (додані до відзиву). Звертав увагу, що розрахунок інфляційних втрат та відсотків річних (наявні в матеріалах справи) проведений позивачем невірно, без врахування часткової оплати в сумі 50000,00 грн (дата оплати 23.06.2023). На думку відповідача, відсутні підстави для стягнення нарахувань, обумовлених частиною 2 статті 625 ЦК України, оскільки сторонами погоджена поставка товару в тому числі на умовах відстрочки платежу. Матеріали справи не містять жодних доказів на підтвердження дати отримання відповідачем видаткових накладних, складених сторонами на виконання умов Договору.

Позивач, беручи до уваги заперечення відповідача, на стадії підготовчого провадження подав до суду заяву про зменшення позовних вимог, в якій просив стягнути з відповідача на свою користь 221573,12 грн, з них: 207000,00 грн основного боргу, 8387,44 грн інфляційних втрат за період з січня по жовтень 2023 року та 6185,68 грн 3% річних за період 01.01.2023 по 11.12.2023. Обґрунтовуючи подану заяву вказав, що ним помилково не була врахована часткова оплата відповідача на суму 50000,00 грн за платіжною інструкцією від 23.06.2023 № 593, та підтвердив додаткову оплату в розмірі 50000,00 грн, проведену відповідачем у рахунок наявного боргу після відкриття провадження в справі. Наразі, за поясненнями позивача, за відповідачем обліковується непогашена заборгованість у сумі 207000,00 грн за видатковими накладними №№: РН-0007365 від 31.12.2022 на суму 12721,07 грн та РН-0007419 від 31.12.2022 на суму 194278,93 грн, у зв`язку з чим ним проведений перерахунок 3% річних та інфляційних втрат на дату звернення до суду з відповідною заявою.

За п. 2 частини 2 та частиною 6 статті 46 ГПК України позивач вправі збільшити або зменшити розмір позовних вимог - до закінчення підготовчого засідання або до початку першого судового засідання, якщо справа розглядається в порядку спрощеного позовного провадження. Суд не приймає відмови від позову, зменшення розміру позовних вимог, визнання позову відповідачем у справі, в якій особу представляє її законний представник, якщо його дії суперечать інтересам особи, яку він представляє.

Враховуючи, що заява про зменшення позовних вимог подана позивачем на стадії підготовчого провадження (на протязі тридцяти календарних днів після відкриття провадження в справі), перевіривши повноваження підписанта заяви від 11.12.2023 (Ріпко О.А. директор Підприємства), суд прийняв заяву позивача про зменшення позовних вимог та продовжив судовий розгляд з урахуванням змісту цієї заяви.

Предметом розгляду є вимоги про стягнення 207000,00 грн основного боргу за видатковими накладними №№ РН-0007365 від 31.12.2022 та РН-0007419 від 31.12.2022, складеними на виконання договору № 339 від 01.01.2022; 8387,44 грн інфляційних втрат за період з січня по жовтень 2023 року та 6185,68 грн 3% річних за період 01.01.2023 по 11.12.2023, нарахованих за порушення виконання грошового зобов`язання на підставі частини 2 статті 625 ЦК України.

Судочинство в господарських судах здійснюється на засадах диспозитивності та змагальності сторін (статті 13, 14 ГПК України).

Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених цим Кодексом.

Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, установлених законом.

Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних з вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

Суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Збирання доказів у господарських справах не є обов`язком суду, крім випадків, установлених цим Кодексом.

Відповідно до статті 248 ГПК України суд розглядає справи в порядку спрощеного позовного провадження протягом розумного строку, але не більше шістдесяти днів з дня відкриття провадження в справі.

Судом також враховано, що в силу вимог частини 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, кожен при вирішенні судом питання щодо його цивільних прав та обов`язків має право на судовий розгляд упродовж розумного строку.

Господарський суд розглянув подані документи і матеріали, з`ясував фактичні обставини справи, дослідив докази, які мають юридичне значення для вирішення спору, та

ВСТАНОВИВ :

01.01.2022, між Приватним підприємством «ТТ-Нафта» (далі позивач, продавець) та Приватним акціонерним товариством «Куликівське молоко» (далі відповідач, покупець) укладений договір купівлі продажу товарів № 339 (далі Договір), за умовами якого (п. 2.1.) продавець зобов`язався передавати у власність (поставляти) покупцеві товари з використанням ПК на АЗС, а покупець зобов`язався приймати товари та повністю оплачувати їх вартість, у порядку та на умовах, указаних у цьому Договорі та додатках (додаткових угодах) до нього. Отримання товару покупцем здійснюється через Держателів ПК.

Сторони в п.п. 1.1. - 1.3. Договору встановили, що під терміном товар мається на увазі паливно - мастильні матеріали, а саме: дизельне пальне, бензин марок А-92евро, А-95евро, А-92 у-т, А-95 Преміум, газ скраплений, мастила та оливи; під терміном паливна картка (ПК) - картка бланк, з використанням якої покупець (його уповноважена особа / представник зазначені в картці), яка наділена правом користуватися нею, може замовляти та отримувати товар на АЗС; під терміном держатель ПК АЗС, якій покупець передав паливну картку і тим самим уповноважив її на вчинення дій по відпуску товарів з використанням паливної картки від імені та за рахунок продавця.

Відповідно до пунктів 3.3., 3.6. Договору загальна кількість, вартість товарів, що передаються (надаються) за цим Договором сторонами не обмежується і визначається на підставі фактичної кількості та вартості поставлених за цим Договором товарів, що підтверджується даними / відомостями закріпленими сторонами у видаткових накладних, підписаних сторонами та чеками POS-терміналів АЗС, або касовими чеками (чеками реєстраторів розрахункових операцій АЗС), якими оформлялися операції відпуску товарів і які підтверджують факт передачі товарів покупцю.

Кількість та асортимент товару, в кожній окремій партії, вважається погодженим до передачі покупцю, в момент підписання уповноваженими представниками сторін видаткової накладної.

Ціна на товар, на протязі дії даного Договору, є динамічною та може змінюватись (визначатись та корегуватись) продавцем в односторонньому порядку, залежно від зміни ціни на ринку нафтопродуктів, індексу інфляції, зміни курсу грошової одиниці України гривні, стосовно курсів іноземних валют, збільшення розмірів податків, зборів, інших обов`язкових платежів тощо. Ціна (вартість) товарів визначається продавцем самостійно на момент підписання видаткової накладної на кожну окрему партію товару (п. 4.1. Договору).

За п. 4.2. загальна вартість Договору обраховується / складається з сукупної вартості поставок товарів (окремих партій) здійснених в період його дії.

Відповідно до пунктів 4.3., 4.8. Договору кожна окрема партія товарів, що поставляється за цим Договором, оплачується покупцем за домовленістю з продавцем, з відстрочкою платежу. Оплата після отримання та підписання накладних.

При продажу товару з відстрочкою платежу, ПК на кожну окрему партію товару надаються покупцю безпосередньо після погодження партії товару та підписання уповноваженими представниками сторін видаткової накладної (п. 3.7. Договору).

Відповідно до п. 4.9.2. Договору при наявності заборгованості перед продавцем за раніше відвантажені покупцю ПММ, платежі, що надходять на рахунок постачальника від покупця зараховуються в погашення існуючої заборгованості за попередні поставки ПММ (у порядку черговості) незалежно від указаного покупцем призначення платежу до повного погашення існуючої заборгованості.

Сторони в пунктах 9.1., 9.2. погодили, що Договір вважається укладеним і набирає чинності з моменту його підписання сторонами та скріплення печатками сторін, його строк починає перебіг у момент, визначений у п. 9.1. та закінчується 31.12.2022, а в частині оплати до повного виконання сторонами своїх зобов`язань.

Проаналізувавши умови укладеного сторонами правочину, суд дійшов висновку, що між ними склались відносини з поставки товару, які врегульовані §1 Глави 54 ЦК України. Судом установлено, що договір купівлі продажу товарів № 339 від 01.01.2022, в частині оплати, діє до повного виконання сторонами своїх зобов`язань.

За приписами статті 712 ЦК України за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов`язується передати в установлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його в підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов`язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов`язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму.

До договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлене договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін.

На виконання умов Договору продавець передав, а покупець прийняв товар (паливно-мастильні матеріали) загальною вартістю 2999218,69 грн згідно з видатковими накладними: № РН-0000903 від 31.01.2022, № РН-0001106 від 31.01.2022, № РН-0001795 від 28.02.2022, № РН-0001956 від 28.02.2022, № РН-0003081 від 05.07.2022, № РН-0003133 від 05.07.2022, № РН-0003247 від 11.07.2022, № РН-0003337 від 18.07.2022, № РН-0003462 від 27.07.2022, № РН-0003445 від 28.07.2022, № РН-0003646 від 31.07.2022, № РН-0003652 від 03.08.2022, № РН-0003843 від 10.08.2022, № РН-0003844 від 10.08.2022, № РН-0003930 від 17.08.2022, № РН-0004099 від 24.08.2022, № РН-0004045 від 25.08.2022, № РН-0004206 від 31.08.2022, № РН-0004226 від 31.08.2022, № РН-0004662 від 20.09.2022, № РН-0005042 від 30.09.2022, № РН-0005083 від 06.10.2022, № РН-0005145 від 06.10.2022, № РН-0005298 від 17.10.2022, № РН-0005555 від 21.10.2022, № РН-0005770 від 31.10.2022, № РН-0005822 від 31.10.2022, № РН-0005890 від 31.10.2022, № РН-0006053 від 08.11.2022, № РН-0006487 від 25.11.2022, № РН-0006750 від 30.11.2022, № РН-0006787 від 30.11.2022, № РН-0007029 від 16.12.2022, № РН-0007335 від 16.12.2022, № РН-0007365 від 31.12.2022, № РН-0007419 від 31.12.2023.

Перелічені видаткові накладні складені за підписом обох сторін та засвідчені печатками юридичних осіб.

У рахунок указаного товару покупцем перераховано продавцю кошти в загальній сумі 2792218,69 грн за платіжними інструкціями: № 704 від 05.07.2022, № 363 від 05.07.2022, № 705 від 05.07.2022, № 370 від 06.07.2022, № 709 від 11.07.2022, № 710 від 11.07.2022, № 422 від 18.07.2022, № 18 від 27.07.2022, № 19 від 27.07.2022, № 499 від 03.08.2022, № 522 від 10.08.2022, № 521 від 10.08.2022, № 566 від 17.08.2022, № 594 від 24.08.2022, № 595 від 24.08.2022, № 614 від 31.08.2022, № 817 від 31.08.2022, № 629 від 06.09.2022, № 207 від 20.09.2022, № 229 від 05.10.2022, № 1013 від 06.10.2022, № 1014 від 06.10.2022, № 756 від 21.10.2022, № 307 від 04.11.2022, № 787 від 08.11.2022, № 1188 від 08.11.2022, № 1189 від 08.11.2022, № 1190 від 08.11.2022, № 858 від 25.11.2022, № 930 від 16.12.2022, № 96 від 20.01.2023, № 122 від 27.01.2023, № 182 від 17.02.2023, № 644 від 30.06.2023, № 813 від 28.07.2023, № 886 від 11.08.2023, № 537 від 25.08.2023, № 1082 від 15.09.2023, № 06/10/2023535 від 06.10.2023, № 593 від 23.06.2023, № 1289 від 13.11.2023, № 1334 від 23.11.2023.

В іншій частині, за отриманий товар у сумі 207000,00 грн, відповідач не розрахувався, що останній визнав у відзиві на позов.

За відповідачем обліковується заборгованість у сумі 207000,00 грн за отриманий товар за Договором за видатковими накладними № РН-0007365 від 31.12.2022 на суму 12721,07 грн та № РН-0007419 від 31.12.2022 на суму 194278,93 грн.

04.10.2023, у досудовому порядку позивач звертався до відповідача з претензією вимогою № 444 щодо проведення остаточного розрахунку за поставлений товар на підставі договору від 01.01.2022 № 339 (поштове відправлення: 222).

Виходячи з умов Договору (пункти 4.3., 4.8.) сторони погодили, що кожна окрема партія товару, що поставляється за цим Договором, оплачується покупцем за домовленістю з продавцем, з відстрочкою платежу. Оплата після отримання та підписання накладних, що передує отриманню покупцем паливної картки на відпуск погодженої партії товару (п. 3.7.).

Суд оцінює критично доводи відповідача про те, що товар поставлений йому з відстроченням оплати, позаяк, сторони не погодили конкретний строк відстрочення оплати за окремо поставлену партію товару.

За загальним правилом, визначеним частиною 2 статті 692 ЦК України, покупець зобов`язаний оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлений інший строк оплати товару.

Керуючись змістом наведеної норми, суд установив, що відповідач мав розрахуватись за товар, отриманий за видатковими накладними від 31.12.2022 № РН-0007365 та від 31.12.2022 № РН-0007419, після прийняття товаророзпорядчих документів на нього, відтак, оплата його вартості прострочена ним з 03.01.2023 (з урахуванням правил обчислення перебігу строків, установлених частиною 5 статті 254 ЦК України).

Відповідно до частини 1 статті 193 Господарського кодексу України (далі ГК України) суб`єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов`язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов`язання відповідно до вимог, що в певних умовах звичайно ставляться. Аналогічні положення містяться в частині 1 статті 526 ЦК України.

Статтями 193 ГК України та 525 ЦК України визначено, що одностороння відмова від виконання зобов`язань, крім випадків, передбачених законом не допускається.

Згідно зі статтею 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Відповідно до статті 612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його в строк, установлений договором або законом.

Таким чином, оскільки відповідач, у порушення статей 525 - 527, 692 ЦК України, статті 193 ГК України взятих на себе зобов`язань не виконав та не сплатив позивачу кошти за отриманий товар по Договору в повному обсязі в установлені строки для такої оплати, суд вважає, що позовні вимоги в частині стягнення заборгованості в розмірі 207000,00 грн є обґрунтованими і підлягають задоволенню.

Статтею 611 ЦК України передбачено, що в разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом.

Відповідно до статті 218 ГК України підставою господарсько - правової відповідальності є вчинене учасником господарських відносин правопорушення в сфері господарювання. Аналогічні положення містить стаття 610 ЦК України.

За частиною 2 статті 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також 3% річних з простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Керуючись наведеною нормою позивач заявив до стягнення з відповідача 8387,44 грн інфляційних втрат за період з січня по жовтень 2023 року та 6185,68 грн 3% річних за період з 01.01.2023 по 11.12.2023.

Положення статті 625 ЦК України застосовуються до всіх грошових зобов`язань, якщо інше не передбачене спеціальними нормами, які регулюють відносини, пов`язані з виникненням, зміною чи припиненням окремих видів зобов`язань. Грошовим, за змістом статей 524, 533 - 535, 625 ЦК України, є виражене в грошових одиницях (національній валюті України чи в грошовому еквіваленті в іноземній валюті) зобов`язання сплатити гроші на користь іншої сторони, яка, відповідно, має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

Враховуючи, що матеріалами справи підтверджується порушення відповідачем зобов`язань щодо своєчасного розрахунку за товар, поставлений за видатковими накладними № РН-0007365 від 31.12.2022 та № РН-0007419 від 31.12.2022, суд, перевіривши наявний в матеріалах справи розрахунок, дійшов висновку про задоволення позову в частині вимог про стягнення інфляційних втрат у повному обсязі на суму 8387,44 грн та в частині вимог про стягнення 3% річних частково на суму 6149,72 грн за період з 03.01.2023 по 11.12.2023.

Суд відмовив у стягненні 35,96 грн 3% річних, нарахованих за 01 02 січня 2023, оскільки оплата товару прострочена відповідачем з 03.01.2023, з урахуванням правил обчислення строків, установлених частиною 5 статті 254 ЦК України.

За загальним правилом обов`язок доказування певних обставин покладається на особу, яка посилається на ці обставини. Обов`язок доказування та подання доказів розподіляється між сторонами, виходячи з того, хто посилається на юридичні факти, які обґрунтовують його вимоги та заперечення. Це стосується позивача, який повинен доказати факти, на підставі яких пред`явлений позов, а також відповідача, який має можливість доказувати факти, на підставі яких він заперечує проти позову.

За приписами частин 2 та 3 статті 13 ГПК України учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених цим Кодексом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, установлених законом.

Обов`язок доказування і подання доказів установлено статтею 74 ГПК України, за якою кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи (частина 3 статті 74 ГПК України).

Відповідно до частини 4 цієї статті суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви в добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов`язків щодо доказів. Збирання доказів у господарських справах не є обов`язком суду, крім випадків, установлених цим Кодексом (частина 1 статті 14 ГПК України).

За приписами частин 1 та 2 статті 86 ГПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь установленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також вірогідність і взаємний зв`язок доказів в їх сукупності.

Тобто, виходячи зі змісту статей 13, 74 ГПК України кожна сторона на підставі належних, допустимих, достовірних та вірогідних доказів повинна довести правомірність заявлених нею вимог або заперечень.

Враховуючи, що матеріалами справи підтверджується порушення відповідачем зобов`язань в частині своєчасного розрахунку за товар, поставлений за договором від 01.01.2022 № 339 за видатковими накладними № РН-0007365 від 31.12.2022 та № РН-0007419 від 31.12.2022, суд дійшов висновку про задоволення позову та стягнення з відповідача 207000,00 грн основного боргу, 8387,44 грн інфляційних втрат за період з січня по жовтень 2023 року та 6149,72 грн 3% річних за період з 03.01.2023 по 11.12.2023.

При ухваленні рішення в справі, суд у тому числі вирішує питання щодо розподілу судових витрат між сторонами.

Відповідно до статті 129 ГПК України судові витрати по сплаті судового збору покладаються на сторони пропорційно задоволеним вимогам. Таким чином, оскільки заявлений позов підлягає задоволенню частково, за рахунок відповідача має бути відшкодований судовий збір, сплачений позивачем при подачі позову в сумі 3323,06 грн, пропорційно задоволеним вимогам.

Питання щодо повернення з Державного бюджету України надмірно сплаченого позивачем судового збору не вирішується, за відсутності на момент ухвалення судового рішення відповідного клопотання сторони.

Керуючись статтями 42, 46, 73, 74, 76 - 79, 91, 123, 129, 178, 233, 236, 238, 241, 247 - 252 ГПК України, господарський суд

В И Р І Ш И В :

1. Позов Приватного підприємства ТТ-Нафта (вул. Робоча, 6, м. Чернігів, 14001; ) до Приватного акціонерного товариства Куликівське молоко(вул. 8-го березня, 18-А, смт. Куликівка, Чернігівська область, 16300; ) про стягнення 221573,12 грн, задовольнити частково.

2. Стягнути з Приватного акціонерного товариства Куликівське молоко(вул. 8-го березня, 18-А, смт. Куликівка, Чернігівська область, 16300; ) на користь Приватного підприємства «ТТ-Нафта» (вул. Робоча, 6, м. Чернігів, 14001; ) 207000,00 грн основного боргу, 8387,44 грн інфляційних втрат, 6149,72 грн 3% річних та 3323,06 грн судового збору.

Наказ видати після набрання судовим рішенням законної сили.

3. В іншій частині позову відмовити.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційна скарга не була подана.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо воно не скасоване, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови в відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду, відповідно до статті 256 Господарського процесуального кодексу України подається протягом двадцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні були оголошені лише вступна та резолютивна частини рішення суду, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Апеляційна скарга подається до Північного апеляційного господарського суду в порядку визначеному статтею 257 Господарського процесуального кодексу України.

Суд звертає увагу учасників справи, що відповідно до приписів частин 5-8 статті 6 та частин 5, 6 статті 242 ГПК України, пунктів 5.6, 5.8, 10, 16, 17, 29, 37 Положення про порядок функціонування окремих підсистем (модулів) Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи, учасникам справи (їх представникам), які є користувачами Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи, судові рішення в паперовій формі не надсилаються і не вручаються. Суд надсилає такі рішення в електронній формі до електронного кабінету таких осіб, і вони вважаються врученими в день отримання повідомлення про доставку копії судового рішення на офіційну електронну адресу учасника справи (його представника), з якого і починається перебіг процесуального строку, встановленого законом або судом. Обмін процесуальними документами в електронній формі між судом та/або особами, що є (повинні бути) користувачами Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи, мають здійснюватися виключно за допомогою Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи.

Повідомити учасників справи про можливість одержання інформації по справі зі сторінки на офіційному веб-порталі судової влади України в мережі Інтернет за веб-адресою: http://court.gov.ua/ або у Єдиному державному реєстрі судових рішень: http://reyestr.court.gov.ua/.

Суддя А.В. Романенко