ЗАХІДНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
_________________________________________________________________________________________________________
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"08" січня 2024 р. Справа № 914/930/23

Західний апеляційний господарський суд у складі колегії:

Головуючого (судді-доповідача) Якімець Г.Г.,

Суддів: Бойко С.М., Бонк Т.Б.,

за участю секретаря судового засідання Кришталь М.Б.,

та представників сторін:

від прокуратури (скаржника) - Максимовська С.С.

від позивача - Смотрич Д.В.

від відповідача - Піскляк Ю.О. (в режимі відеоконференції з використанням системи EasyCon)

від третьої особи на стороні позивача - Курилюк А.Ю.

від третьої особи на стороні відповідача - Телічак Ю.В.

розглянувши апеляційну скаргу Сокальської міської ради Львівської області, від 08 листопада 2023 року

на рішення Господарського суду Львівської області від 09 жовтня 2023 року (підписане 19.10.2023 року), суддя Манюк П.Т.

у справі №914/930/23

за позовом Заступника керівника Львівської обласної прокуратури, м. Львів в інтересах держави в особі Львівської обласної державної адміністрації, м. Львів

до відповідача Сокальської міської ради Львівської області, м. Сокаль, Львівської області

третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, на стороні позивача Військова частина НОМЕР_1 , АДРЕСА_1

третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, на стороні відповідача Головне управління Держгеокадастру у Львівській області, м. Львів

про витребування земельної ділянки з чужого незаконного володіння

в с т а н о в и в :

17 березня 2023 року Заступник керівника Львівської обласної прокуратури в інтересах держави в особі: Львівської обласної державної адміністрації звернувся до Сокальської міської ради про витребування земельної ділянки з чужого незаконного володіння.

Рішенням Господарського суду Львівської області від 09 жовтня 2023 року у справі №914/930/23 позовні вимоги задоволено повністю. Витребувано у власність держави в особі Львівської обласної державної адміністрації з незаконного володіння Сокальської міської ради Львівської області земельну ділянку загальною площею 2,0000 га, кадастровий номер :07:000:0004, що відноситься до земель оборони та розташована на території Сокальської територіальної громади Львівської області (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно 120). Стягнуто з Сокальської міської ради Львівської області на користь Львівської обласної прокуратури 2 684,00 грн судового збору.

Рішення суду мотивоване тим, що спірна земельна ділянка вибула з володіння Львівської обласної державної адміністрації, як уповноваженої особи на її управління, поза її волею, відповідачем здійснено державну реєстрацію права комунальної власності на спірну земельну ділянку, а тому наявні підстави для витребування земельної ділянки з незаконного володіння Сокальської міської ради Львівської області.

Не погоджуючись з рішенням місцевого господарського суду, відповідач - Сокальська міська рада Львівської області звернулась до Західного апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати рішення Господарського суду Львівської області від 09 жовтня 2023 року у справі №914/930/23 та прийняти нове рішення, яким відмовити в задоволенні позовних вимог. Скаржник посилається на порушення судом першої інстанції норм матеріального права, зокрема, зазначає, що спірна земельна ділянка відноситься до земель сільськогосподарського призначення. Поряд з цим, наказ ГУ Держгеокадастру №59-ОТГ від 21.12.2020 та акт приймання-передачі нерухомого майна від 22.12.2020, які стали підставою для державної реєстрації права комунальної власності є дійсними та ніким не скасовані. Скаржник зазначає, що судом помилково взято до уваги рішення Господарського суду Львівської області від 05.09.2016 у справі № 914/1774/16 та рішення Господарського суду Львівської області від 06.09.2016 у справі № 914/1751/16. Крім цього, зазначає, що зміна цільового призначення земель комунальної власності є виключною компетенцією органів місцевого самоврядування, яка проводиться на підставі відповідних проектів устрою, що мають затверджуватись рішенням уповноваженої ради у встановленому законом порядку.

У відзиві на апеляційну скаргу позивач - Львівська обласна державна адміністрація просить суд оскаржуване рішення залишити без змін, а апеляційну скаргу - без задоволення. Зокрема, зазначає, що доводи скаржника не спростовують належність спірної земельної ділянки до земель оборони в силу законодавчого визначення цільового призначення земель, розташованих у межах прикордонної смуги, тому земельна ділянка може перебувати лише в державній власності, а з урахуванням вимог ст. 122 ЗК України, повноваження щодо розпорядження такою земельною ділянкою належить виключно Львівській обласній державній адміністрації.

У відзиві на апеляційну скаргу Львівська обласна прокуратура просить суд оскаржуване рішення залишити без змін, а апеляційну скаргу - без задоволення. Зазначає, що враховуючи вибуття спірної земельної ділянки з володіння власника - Львівської обласної державної адміністрації поза його волею, наявні підстави для витребування земельної ділянки з незаконного володіння Сокальської міської ради Львівської області. Поряд з цим, зазначає, що рішеннями Господарського суду Львівської області від 05.09.2016 у справі за №914/1774/16 та від 06.09.2016 за №914/1751/16 встановлено, що спірна земельна ділянка входить до складу прикордонної смуги та відноситься до земель оборони, які можуть перебувати лише у державній власності.

Третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, на стороні позивача у письмових поясненнях просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, рішення місцевого господарського суду залишити без змін. В обгрунтування поданих пояснень посилається на те, що спірна земельна ділянка вибула з володіння держави поза її волею. Зазначає, що розташування земельної ділянки в межах прикордонної смуги, між лінією інженерно-технічних споруд та лінією державного кордону свідчить про її належність до земель оборони, які в силу вимог ч. 2 ст. 77 ЗК України можуть перебувати лише в державній власності.

Третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, на стороні відповідача у письмових поясненнях просить апеляційну скаргу задоволити. Зокрема, зазначає, що перебування спірної земельної ділянки в межах прикордонної смуги не відносить її до земель оборони та не є причиною виникнення прав на них, оскільки такі землі надаються в постійне користування лише для облаштування та утримання певних об`єктів та споруд.

Судове засідання з розгляду справи в суді апеляційної інстанції, на підставі відповідного клопотання відповідача та ухвали суду, проводилось в режимі відеоконференції поза межами приміщення суду з використанням системи EasyCon.

Представник відповідача (скаржника) в судовому засіданні підтримав вимоги апеляційної скарги та просив такі задоволити в повному обсязі.

У судовому засіданні прокурор, представник позивача та представник третьої особи на стороні позивача заперечили проти доводів апеляційної скарги, просили рішення місцевого господарського суду залишити без змін, а апеляційну скаргу без задоволення.

Представник третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, на стороні відповідача в судовому засіданні надав пояснення, підтримав вимоги апеляційної скарги відповідача.

Західний апеляційний господарський суд, заслухавши пояснення прокурора, представників сторін та третіх осіб, розглянувши доводи апеляційної скарги та дослідивши наявні докази по справі, вважає, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає, виходячи з наступного:

Як встановлено місцевим господарським судом та вбачається з матеріалів справи, відповідно до постанови звуженого засідання Львівського обласного виконкому депутатів трудящих від 06.09.1946 № 24/109 з метою покращення охорони кордону включено до заборонної прикордонної зони наступні райони Львівської області: Сокальський, Радехівський, Велико-Мостівський, Рава-Руський, Немирівський, Краковецький, Магерівський і Яворівський. У вказаних районах визначено 2-х кілометрову і 800-метрову прикордонні смуги (п.1).

Крім цього, вказаною постановою вирішено передати в повне розпорядження прикордонних військ землі 800-метрової прикордонної смуги, за виключенням райцентру - Сокаль, де в розпорядження прикордонних військ для влаштування інженерно-технічних споруд в межах міста передати землі, що входять в 50-метрову прикордонну полосу в межах 800-метрової прикордонної смуги (п.6).

Розпорядженням Сокальської РДА №498 від 15.11.2013 затверджено матеріали інвентаризації земель сільськогосподарського призначення державної власності загальною площею 2317,0712 га, розташованих за межами населених пунктів на території Сокальського району Львівської області, відповідно до Переліку земель сільськогосподарського призначення, щодо яких проведена інвентаризація (Звіт 1993 року). У переліку земель с/г призначення, щодо яких проведена інвентаризація, викладеного у додатку до розпорядження наявні відомості про земельну ділянку Варязької сільської ради площею 69,0586 га.

20 жовтня 2015 року наказом Головного управління Держгеокадастру у Львівській області за №9929/28-15 затверджено технічну документацію із землеустрою щодо поділу земельної ділянки, загальною площею 69,0586 га (кадастровий номер :07:000:0002), сільськогосподарського призначення, угіддя сіножаті, на території Варязької сільської ради Сокальського району та затверджено її поділ на 5 земельних ділянок сільськогосподарського призначення, угіддя сіножаті, а саме: кадастровий номер :07:000:0006 площею 61,0586га; кадастровий номер :07:000:0001 площею 2,0000га; кадастровий номер :07:000:0003 площею 2,0000 га; кадастровий номер :07:000:0004 площею 2,0000га та кадастровий номер :07:000:0005 площею 2,0000га.

На підставі технічної документації із землеустрою щодо поділу та об`єднання земельних ділянок, 01.10.2015; в Державному земельному кадастрі зареєстровано земельну ділянку за кадастровим номером :07:000:0004, площею 2,0000 га, цільове призначення (16.00) землі запасу (земельні ділянки кожної категорії земель, які не надані у власність або користування громадянам чи юридичним особам), категорія земель - сільськогосподарського призначення, дата державної реєстрації: 07.10.2015, знаходиться на території Сокальської міської ради (Сокальський район Варязька сільська рада) , що і є предметом спору в цій справі.

Наказом Головного управління Держгеокадастру у Львівській області від 21.12.2020 №59-ОТГ "Про передачу земельних ділянок державної власності у комунальну власність" передано Сокальській міській раді (Сокальській територіальній громаді) у комунальну власність земельні ділянки сільськогосподарського призначення державної власності загальною площею 3447,9816 га, які розташовані на території Сокальської міської ради Сокальського району згідно з актом приймання-передачі.

Вказаний наказ Головного управління Держгеокадастру у Львівській області прийнято на підставі ст. 15-1, 117, 122 ЗК України, указу Президента України від 15.10.2020 № 449/2020 "Про деякі заходи щодо прискорення реформ у сфері земельних відносин", постанови Кабінету Міністрів України від 16.11.2020 № 1113 "Деякі заходи щодо прискорення реформ у сфері земельних відносин", наказу Держгеокадастру від 17.11.2020 № 485 "Деякі питання передачі земельних ділянок сільськогосподарського призначення державної власності до комунальної власності".

Відповідно до п. 2 вищевказаного наказу, право власності на земельні ділянки виникає з моменту державної реєстрації цього права та оформлюється відповідно до Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень".

22.12.2020 актом приймання-передачі Головне управління Держгеокадастру у Львівській області передало із державної власності, а Сокальська міська рада (Сокальська територіальна громада) прийняла у комунальну власність Сокальської міської ради (Сокальської територіальної громади) земельні ділянки згідно з додатком, у тому числі земельну ділянку кадастровий номер :07:000:0004 (№ з/п 332 додатку до акту приймання-передачі).

Згідно з додатком до акту приймання-передачі земельна ділянка кадастровий номер :07:000:0004, площею 2,0000 га, знаходиться на території Сокальської міської ради (Сокальський район Варязька сільська рада), відомості про обтяження речових прав, а також про обмеження у використанні земельної ділянки - відсутні.

22.09.2021 на підставі наказу Головного управління Держгеокадастру у Львівській області № 59-ОТГ від 21.12.2020 та акту приймання-передачі від 22.12.2020, державним реєстратором здійснено державну реєстрацію права комунальної власності на земельну ділянку кадастровий номер :07:000:0004 за Сокальською міською радою Львівської області, номер запису про право власності 44166989.

Згідно інформації Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, Сокальська міська рада Львівської області 22.09.2021 зареєструвала право комунальної власності на земельну ділянку з кадастровим номером :07:000:0004.

Судами встановлено, що предметом спору за рішенням Господарського суду Львівської області від 05.09.2016, у справі №914/1774/16, яке набрало законної сили, було визнання недійсним наказу Головного управління Держгеокадастру у Львівській області від 20.10.2015 №9929/28-15, яким затверджено технічну документацію із землеустрою щодо поділу земельної ділянки, загальною площею 69,0586га (кадастровий номер :07:000:0002), на території Варязької сільської ради Сокальського району та затверджено її поділ на 5 земельних ділянок, в тому числі спірну земельну ділянку кадастровий номер :07:000:0004 площею 2,0000 га. Так, рішенням суду, яким позов задоволено повністю, встановлено, що земельна ділянка з кадастровим номером :07:000:0002 загальною площею 69,0586га, входить до складу прикордонної смуги, що перебуває під охороною ІНФОРМАЦІЯ_1 , розташована уздовж державного кордону України в районі Варязької сільської ради Сокальського району Львівської області, перебуває в зоні облаштування і утримання інженерно-технічних споруд та огорож державного кордону, та відноситься до земель оборони.

Згідно рішення суду, той факт, що земельна ділянка площею 69,0586 га, з кадастровим номером :07:000:0002, стосовно якої Головним управлінням Держгеокадастру у Львівській області затверджено технічну документацію із землеустрою щодо поділу на 5 земельних ділянок сільськогосподарського призначення, розташована в зоні облаштування і утримання інженерно-технічних споруд та огорож державного кордону, судом встановлено на підставі схеми розміщення земельних ділянок, зокрема з кадастровим номером :07:000:0004, витягу з Публічної кадастрової карти України, копії карти місцевості з орієнтованим місцем розташування спірної земельної ділянки між Державним кордоном і рубежем основних інженерних споруд та копії схеми розміщення земельної ділянки на території Варязької сільської ради Сокальського району Львівської області.

Поряд з цим, судами встановлено, що предметом спору за рішенням Господарського суду Львівської області від 06.09.2016, в іншій справі за №914/1751/16, яке набрало законної сили, було визнання недійсним наказу Головного управління Держгеокадастру у Львівській області №1026/16-16 від 08.02.2016 "Про надання дозволу на розроблення технічної документації із землеустрою", яким надано дозвіл на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки, орієнтовною площею 2,0000 га розташованої на території Варязької сільської ради Сокальського району, у власність для ведення особистого селянського господарства (кадастровий номер :07:000:0004). Так, відповідно до рішення суду, яким позов задоволено повністю, суд погодився з доводами прокурора та вказав, що земельна ділянка площею 2,0000 га з кадастровим номером :07:000:0004, щодо якої ГУ Держгеокадастру у Львівській області видано наказ про надання дозволу на розроблення технічної документації із землеустрою, з метою передачі її у власність, розташована в зоні облаштування і утримання інженерно-технічних споруд та огорож державного кордону, що підтверджується довідкою відділу Держгеокадастру у Сокальському районі Львівської області, викопіюванням із кадастрового плану Варязької сільської ради, витягом з Публічної кадастрової карти України та листом ПП "Абрис" №17 від 14.03.2016, а відтак входить до складу прикордонної смуги, що перебуває під охороною і відноситься до земель оборони.

Рішенням Господарського суду Львівської області від 06.09.2016 у справі №914/1751/16 встановлено, що розташування спірної земельної ділянки в зоні облаштування і утримання інженерно-технічних споруд та огорож державного кордону (в межах прикордонної смуги) свідчить про належність вказаної ділянки до земель оборони в силу законодавчого визначення цільового призначення земель, розташованих в межах прикордонної смуги.

Таким чином, судовими рішеннями в справі №914/1774/16 та в справі №914/1751/16 встановлено преюдиційні факти щодо розташування спірної земельної ділянки кадастровий номер :07:000:0004 в зоні облаштування і утримання інженерно-технічних споруд та огорож державного кордону, а також факт приналежності спірної земельної ділянки до земель оборони.

Звідси спростовуються доводи апеляційної скарги про те, що земельна ділянка відноситься до земель сільськогосподарського призначення.

На підставі ч. 4 ст. 75 ГПК України обставини, встановлені рішенням суду в господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, стосовно якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

Отже, наведені обставини, встановлені судовими рішеннями у справах №914/1774/16 та №914/1751/16, що набрали законної сили, не доказуються при розгляді справи №914/930/23.

А тому не беруться судом до уваги доводи апеляційної скарги про те, що місцевим господарським судом помилково взято до уваги рішення в справах №914/1774/16 та №914/1751/16.

Відповідно до ст. 19 Земельного кодексу України (далі - ЗК України) землі України за основним цільовим призначенням поділяються на такі категорії: а) землі сільськогосподарського призначення; б) землі житлової та громадської забудови; в) землі природно-заповідного та іншого природоохоронного призначення; г) землі оздоровчого призначення; ґ) землі рекреаційного призначення; д) землі історико-культурного призначення; е) землі лісогосподарського призначення; є) землі водного фонду; ж) землі промисловості, транспорту, зв`язку, енергетики, оборони та іншого призначення.

Згідно зі ст. 20 ЗК України віднесення земель до тієї чи іншої категорії здійснюється на підставі рішень органів державної влади, Верховної Ради Автономної Республіки Крим, Ради міністрів Автономної Республіки Крим та органів місцевого самоврядування відповідно до їх повноважень.

Земельні ділянки, що належать до земель оборони, використовуються виключно згідно із Законом України "Про використання земель оборони".

Відповідно до ч. ч. 1-4 ст. 77 ЗК України землями оборони визнаються землі, надані для розміщення і постійної діяльності військових частин, установ, військово-навчальних закладів, підприємств та організацій Збройних Сил України, інших військових формувань, утворених відповідно до законодавства України.

Землі оборони можуть перебувати лише в державній власності. Навколо військових та інших оборонних об`єктів у разі необхідності створюються захисні, охоронні та інші зони з особливими умовами користування.

Порядок використання земель оборони встановлюється законом.

Згідно зі ст. 80 ЗК України держава є суб`єктом права власності на землю та реалізує це право через відповідні органи державної влади.

Відповідно до положень ч. 2 ст. 84, ч. 5 ст. 122 ЗК України право власності на землі оборони реалізується державою через відповідні обласні державні адміністрації.

Враховуючи наведене, земельна ділянка кадастровий номер :07:000:0004 може перебувати лише в державній власності, а з урахуванням вимог ст. 122 ЗК України, повноваження щодо розпорядження такою земельною ділянкою належать виключно Львівській обласній державній адміністрації.

За приписами ч.ч. 2, 3 ст. 115 ЗК України та ст. 3 Закону України "Про використання земель оборони" уздовж державного кордону України відповідно до закону встановлюється прикордонна смуга, в межах якої діє особливий режим використання земель.

Розмір та правовий режим зон з особливим режимом використання земель встановлюється відповідно до закону.

Статтею 22 Закону України "Про державний кордон України" передбачено, що з метою забезпечення на державному кордоні України належного порядку Кабінетом Міністрів України встановлюється прикордонна смуга, а також можуть установлюватися контрольовані прикордонні райони. Прикордонна смуга встановлюється безпосередньо вздовж державного кордону України на його сухопутних ділянках або вздовж берегів прикордонних річок, озер та інших водойм з урахуванням особливостей місцевості та умов, що визначаються Кабінетом Міністрів України. До прикордонної смуги не включаються населені пункти і місця масового відпочинку населення.

Згідно зі ст. 23 цього ж Закону, у прикордонній смузі та контрольованому прикордонному районі в порядку, що визначається Кабінетом Міністрів України, встановлюється прикордонний режим, який регламентує відповідно до цього Закону та інших актів законодавства України правила в`їзду, перебування, проживання, пересування громадян України та інших осіб, провадження робіт, обліку та тримання на пристанях, причалах і в пунктах базування самохідних та несамохідних суден, їх плавання та пересування у внутрішніх водах України.

Згідно зі ч. 2 ст. 3 Закону України "Про використання земель оборони" землі в межах прикордонної смуги та інші землі, необхідні для облаштування та утримання інженерно-технічних споруд і огорож, прикордонних знаків, прикордонних просік, комунікацій та інших об`єктів, надаються в постійне користування військовим частинам Державної прикордонної служби України.

Сукупний аналіз наведених правових норм дає підстави для висновку про те, що земельні ділянки у межах прикордонної смуги, яка встановлена вздовж державного кордону України, відносяться до земель оборони, які можуть перебувати лише у державній власності та не підлягають передачі до комунальної чи приватної власності, а також щодо таких встановлений спеціальний режим їх використання.

Встановлення факту розташування спірної земельної ділянки в межах прикордонної смуги свідчить про належність вказаної ділянки до земель оборони в силу законодавчого визначення цільового призначення земель, розташованих у межах прикордонної смуги.

Відповідно до положень ч. 3 ст. 152 ЗК України захист прав на земельні ділянки здійснюється шляхом: а) визнання прав; б) відновлення стану земельної ділянки, який існував до порушення прав, і запобігання вчиненню дій, що порушують права або створюють небезпеку порушення прав; в) визнання угоди недійсною; г) визнання недійсними рішень органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування; ґ) відшкодування заподіяних збитків; д) застосування інших, передбачених законом, способів.

При цьому поняття перешкод у реалізації прав користування і розпорядження є загальним поняттям і може включати не лише фактичну відсутність доступу до земельної ділянки та можливості використати її за цільовим призначенням, а й будь-які інші неправомірні дії порушника прав, а також рішення органів державної влади чи місцевого самоврядування, договори, інші правочини, у зв`язку з якими розпорядження і користування майном ускладнене або повністю унеможливлене.

Відповідно до ч. 2 ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України. Тобто імператив зазначеного конституційного положення встановлює обов`язок органів державної влади та їх посадових осіб дотримуватись принципу законності при здійсненні своїх повноважень, що забезпечує здійснення державної влади за принципом її поділу. Як підкреслив Конституційний Суд України у своєму Рішенні від 01.04.2008 № 4-рп/2008, неухильне додержання органами законодавчої, виконавчої та судової влади Конституції та законів України забезпечує реалізацію принципу поділу влади і є запорукою їх єдності, важливою передумовою стабільності, підтримання громадського миру і злагоди в державі.

Відповідно до правової позиції викладеної в постанові Великої Палати Верховного Суду від 07.11.2018 у справі №488/5027/14-ц, якщо позивач вважає, що його право порушене тим, що право власності зареєстроване за відповідачем, то належним способом захисту є віндикаційний позов, оскільки його задоволення, тобто рішення суду про витребування нерухомого майна із чужого незаконного володіння, є підставою для внесення відповідного запису до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно. Натомість вимоги про скасування рішень, записів про державну реєстрацію права власності на це майно за незаконним володільцем не є необхідним для ефективного відновлення його права (аналогічний висновок викладено ВП ВС у постанові від 09.11.2021 у справі № 466/8649/16-ц та від 13.07.2022 у справі № 199/8324/19).

Стаття 15 Цивільного кодексу України передбачає право кожної особи на захист свого цивільного права в разі його порушення або оспорювання. Кожна особа також має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу (ст.16 ЦК України).

Задоволення вимоги про витребування земельної ділянки є юридичним механізмом захисту, спрямований на досягнення реального результату у вигляді усунення законному власнику усіх перешкод щодо належного користування та розпорядження спірною земельною ділянкою, що забезпечить ефективне відновлення прав держави.

Відповідно до ч. 2 ст. 152 ЗК України власник земельної ділянки або землекористувач може вимагати усунення будь-яких порушень його прав на землю, навіть якщо ці порушення не пов`язані з позбавленням права володіння земельною ділянкою, і відшкодування завданих збитків.

Згідно з ч. 1 ст. 330 ЦК України, якщо майно відчужено особою, яка не мала на це права, добросовісний набувач набуває право власності на нього, якщо відповідно до статті 388 цього Кодексу майно не може бути в нього витребувано.

Відповідно до закріпленого у ст. 387 ЦК України загального правила власник має необмежене право витребувати майно із чужого незаконного володіння.

Враховуючи, що спірна земельна ділянка вибула з володіння власника (як уповноваженої особи на управління землями державної форми власності) - Львівської обласної державної адміністрації, поза його волею, наявні підстави для витребування земельної ділянки з незаконного володіння Сокальської міської ради Львівської області.

Враховуючи вищевикладене, оскільки землі в межах прикордонної смуги передані в повне розпорядження прикордонних військ, і належать до земель оборони та можуть перебувати лише у державній власності, то земельна ділянка з кадастровим номером :07:000:0004 площею 2,0000 га, незаконно зареєстрована у Державному земельному кадастрі та Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно за категорією - землі комунальної власності, чим порушено права та законні інтереси позивача, за захистом яких він звернувся до суду, а тому підлягає захисту судом, про що правильного висновку дійшов суд першої інстанції.

Таким чином спростовуються доводи апеляційної скарги про те, що наказ ГУ Держгеокадастру № 59-ОТГ від 21.12.2020 та акт приймання-передачі нерухомого майна від 22.12.2020, які стали підставою для державної реєстрації права комунальної власності є дійсними та ніким не скасовані. Локальні нормативні акти, що не відповідають встановленим нормам діючого законодавства (яке перелічене вище) не застосовуються судом при вирішенні спору, подібна правова позиція викладена в постанові Великої Палати Верховного Суду від 09.06.2022 в справі № 520/2098/19.

Відповідно до Положення про прикордонний режим, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 27.07.1998 № 1147, прикордонна смуга - ділянка місцевості, яка встановлюється безпосередньо вздовж державного кордону на його сухопутних ділянках або вздовж берегів прикордонних річок, озер та інших водойм, завширшки 5 кілометрів від лінії державного кордону, але не може бути меншою від ширини смуги місцевості, що розташована в межах від лінії державного кордону до лінії прикордонних інженерних споруд.

Лінія прикордонних інженерних споруд - спеціальна смуга місцевості в межах прикордонної смуги та інші земельні ділянки, які відповідно до законодавства надаються в постійне користування органам Державної прикордонної служби для облаштування та утримання інженерно-технічних споруд і огорож, прикордонних знаків, прикордонних просік, комунікацій та інших об`єктів.

При наданні земельної ділянки за відсутності проекту землеустрою зі встановлення прикордонної смуги необхідно виходити із її нормативних розмірів, встановлених ст. 22 Закону України "Про державний кордон України" та постановою Кабінету Міністрів України від 27.07.1998 № 1147 "Про прикордонний режим".

Нерозроблення та незатвердження окремого проекту землеустрою щодо встановлення прикордонної смуги не свідчить про її відсутність, оскільки розміри (ширина) прикордонної смуги встановлені законом - від лінії державного кордону до лінії прикордонних інженерних споруд.

Аналогічна правова позиція викладена в постановах Верховного Суду від 14.11.2018 в справі № 297/1395/15-ц, від 26.10.2020 в справі № 297/1408/15-ц та від 23.07.2020 в справі № 910/19932/17, яка в силу вимог ч. 4 ст. 236 ГПК України врахована апеляційним господарським судом.

Також суд зазначає, що рішенням Львівського окружного адміністративного суду від 12.09.2018 у справі №813/1997/18, яке залишено в силі постановою Восьмого апеляційного адміністративного суду від 31.01.2019 та постановою Верховного Суду від 30.05.2023 зобов`язано Військову частину НОМЕР_1 вжити заходи, передбачені ст. 92, 116, 123, 125, 126 ЗК України з метою набуття права користування земельними ділянками у межах прикордонної смуги уздовж лінії державного кордону України між лінією державного кордону та лінією основних інженерних споруд на території Яворівського (28,1 км), Жовківського (22,3 км) та Сокальського (54,7 км) районів Львівської області та оформлення речових прав на них.

Отже, вимоги позивача відповідають встановленим обставинам справи, а висновки суду про задоволення позовних вимог є обгрунтованими та відповідають встановленим обставинам по справі та вимогам норм процесуального та матеріального права.

В межах вимог апеляційної скарги, з врахуванням ч. 1 ст. 269 ГПК України, апеляційним господарським судом не ревізуються висновки місцевого господарського суду щодо правових підстав для представництва прокуратурою інтересів держави в цій справі.

Статтею 73 ГПК України передбачено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків.

Згідно з ч.1 ст.74 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів (ч.1 ст.86 ГПК України).

Враховуючи все наведене вище, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції що спірна земельна ділянка кадастровий номер :07:000:0004 вибула з володіння держави поза її волею, а розташування земельної ділянки в межах прикордонної смуги свідчить про її належність до земель оборони, які в силу вимог ч. 2 ст. 77 ЗК України можуть перебувати лише в державній власності.

При цьому, доводи скаржника про скасування рішення місцевого господарського суду є безпідставними та такі спростовані в рішенні місцевого господарського суду.

Рішення суду першої інстанції прийняте у відповідності з вимогами діючого законодавства, а тому підстав для його скасування апеляційний господарський суд не вбачає.

Відповідно до ст.236 ГПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню господарського судочинства, визначеному цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.

Статтею 276 ГПК України передбачено, що суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

З огляду на наведене, колегія суддів дійшла висновку про залишення рішення місцевого господарського суду без змін, а апеляційної скарги - без задоволення.

Судовий збір за подання апеляційної скарги, у відповідності до ст.129 ГПК України, покладається на скаржника.

Керуючись ст.ст.236, 270, 275, 276, 281, 282 Господарського процесуального кодексу України, Західний апеляційний господарський суд,

постановив:

Рішення Господарського суду Львівської області від 09 жовтня 2023 року у справі №914/930/23 залишити без змін, а апеляційну скаргу Сокальської міської ради Львівської області - без задоволення.

Матеріали справи №914/930/23 повернути до Господарського суду Львівської області.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена у касаційному порядку у відповідності до вимог ст.ст.286-291 ГПК України.

Повну постанову складено 15 січня 2024 року

Головуючий (суддя-доповідач) Якімець Г.Г.

Суддя Бойко С.М.

Суддя Бонк Т.Б.