ПІВНІЧНО-ЗАХІДНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

10 січня 2024 року Справа № 903/160/22

Північно-західний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючий суддя Грязнов В.В., суддя Павлюк І.Ю. , суддя Розізнана І.В.

секретар судового засідання Петрук О.В.,

представники учасників справи:

АТ «Державний ощадни банк України" - Місюра І.В.;

Чилій В.С. - не з`явився;

арбітражний керуючий Самчук А.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в режимі відеоконференції апеляційну скаргу Акціонерного товариства «Державний ощадний банк України» в особі філії Волинського обласного управління АТ «Ощадбанк» (вх.№5199/23) на ухвалу господарського суду Волинської області від 07.11.2023 (про затвердження звіту про нарахування та виплату грошової винагороди та стягнення грошової винагороди з кредитора), повний текст якої складено 08.11.2023 у справі №903/160/22 (суддя Шум М.С.)

за заявою Фізичної особи ОСОБА_1 ,

ідентифікаційний номер НОМЕР_1

про відкриття провадження у справі про неплатоспроможність,-

Ухвалою господарського суду Волинської області від 09.03.2022 відкрито провадження у справі про неплатоспроможність боржника ОСОБА_1 (надалі в тексті ОСОБА_1 ), ідентифікаційний номер НОМЕР_1 , введено процедуру реструктуризації боргів боржника ОСОБА_1 , введено мораторій на задоволення вимог кредиторів, керуючим реструк-туризацією боржника Чилія В.С. призначено арбітражного керуючого Самчука Антона Миколайовича.(т.1, арк.справи 106-108).

10.03.2022 оприлюднено на офіційному веб-сайті Вищого господарського суду України оголошення про відкриття провадження у справі про неплатоспроможність боржника ОСОБА_1 , ідентифікаційний номер НОМЕР_1 (номер публікації НОМЕР_2 ).(т.1, арк.справи 110).

Ухвалою суду від 19.04.2022 заяву Акціонерного товариства «Державний ощадний банк України» (надалі в тексті Банк) від 08.04.2022 №21-1/355/11696/2022-02 про грошові вимоги до боржника фізичної особи ОСОБА_1 задоволено повністю, визнано вимоги Банку до ОСОБА_1 у сумі 1 533 841 грн 32 коп. та 4 962 грн 00 коп. судового збору в тому числі: 1 462 793 грн 26 коп. 2 черга; 71 048 грн 06 коп. 3 черга; 4 962 грн 00 коп. судового збору, що відшкодовуються до задоволення вимог кредиторів.(т.1, арк.справи 182-183).

Постановою місцевого суду від 31.01.2023 ОСОБА_1 визнано банкрутом і введено процедуру погашення боргів боржника; керуючим реалізацією майна у справі призначено арбітражного керуючого Самчука А.М.(т.3, арк.справи 131-135).

На офіційному веб-порталі судової влади України оприлюднено повідомлення про визнання фізичної особи ОСОБА_1 , (ідентифікаційний номер НОМЕР_1 , паспорт серії НОМЕР_3 від 30.11.1995 ( АДРЕСА_1 ) банкрутом і введення процедури погашення боргів боржника.(т.3, арк.справи 137).

Постановою Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного господарського суду від 22.08.2023, постанову Господарського суду Волинської області від 31.01.2023 та постанову Пів-нічно-західного апеляційного господарського суду від 11.04.2023 та у справі №903/160/22 залишено без змін.(т.4, арк.справи 66-69; т.5, арк.справи 133-162).

Матеріалами справи стверджено, що 14.09.2023 керуючий реалізацією майна подав до місцевого суду клопотання №02-15/797 про затвердження звіту та закриття провадження у справі про неплатоспроможність ОСОБА_1 . До клопотання долучено серед іншого звіт за підсумком процедури погашення боргів у справі №903/160/22.(т.5, арк.справи 176-177).

Крім того, 14.09.2023 керуючий реалізацією майна ОСОБА_2 подав клопотання №02-15/796 про скасування обтяжень, арешту та заборон, накладених на майно боржника.(т.5, арк.справи 167-170).

Ухвалою Господарського суду Волинської області від 17.10.2023 у справі №903/160/22 про неплатоспроможність фізичної особи ОСОБА_1 :

- затверджено підсумковий звіт керуючого реалізацією майна ОСОБА_2 щодо боржника ОСОБА_1 ;

- завершено процедуру погашення боргів боржника ОСОБА_1 та припинено повноваження керуючого реалізацією майна ОСОБА_2 ;

- припинено дію мораторію відповідно до ст.121 КУзПБ;

- звільнено боржника ОСОБА_1 від боргів, окрім боргів за вимогами, передбаченими ч.2 ст.134 КУзПБ;

- визнано погашеними грошові вимоги кредиторів до фізичної особи ОСОБА_1 , а також грошові вимоги кредиторів (їх правонаступників), які виникли до відкриття провадження у справі про неплатоспроможність фізичної особи ОСОБА_1 , але не були заявлені кредиторами протягом провадження у справі про неплатоспроможність фізичної особи, а виконавчі документи за такими вимогами такими, шо не підлягають виконанню;

- зобов`язано органи Державної виконавчої служби України (приватних виконавців) закрити виконавчі провадження та зняти всі арешти та обмеження стосовно ОСОБА_1 та виклю-чити записи щодо ОСОБА_1 з Єдиного реєстру боржників, вчинених на підставі виконавчих проваджень: 33905917;

- скасовано обтяження, арешти та заборони накладені на нерухоме майно ОСОБА_1 ;

- закрито провадження у справі №903/620/22 про неплатоспроможність фізичної особи ОСОБА_1 (т.5, арк.справи 211-216).

З матеріалів справи вбачається, що 07.09.2023 під час проведення зборів кредиторів боржника ОСОБА_1 , які оформлені протоколом №3 від 07.09.2023, кредитор АТ «Ощадбанк» відмовив у схваленні звіту керуючого реалізацією про нарахування та виплату грошової винагороди, здійснення відшкодування витрат арбітражного керуючого у процедурі реалізації майна боржника в розмірі 58 243, 00 грн (за період з 01.02.2023 року по 07.09.2023 року).(т.5, арк.справи 182-184).

Матеріалами справи стверджено, що 17.10.2023 арбітражний керуючий надіслав до місцевого суду Заяву №02-15/840 від 17.10.2023 про затвердження звіту про нарахування та виплату грошової винагороди за виконання повноважень керуючого реалізацією майна та стягнення грошової винагороди з кредитора (АТ «Ощадбанк») в сумі 58 243 грн 00 коп.(т.5, арк.справи 194-196).

Ухвалою господарського суду Волинської області від 07.11.2023 у справі №903/160/22 було затверджено звіт арбітражного керуючого Самчука А.М. про нарахування та виплату грошової винагороди за виконання повноважень керуючого реалізації майна боржника. Присуджено до стягнення з Банку на користь арбітражного керуючого Самчука А.М. 58 243,00 грн основної грошової винагороди за виконання повноважень керуючого реалізацією майна боржника у справі №903/160/22.(т.5, арк.справи 223-226).

Постановляючи оскаржувану ухвалу, суд першої інстанції виходив з того, що фактичний обсяг виконаної роботи арбітражним керуючим ОСОБА_2 в процедурі реалізації майна боржника є співмірним з нарахованою грошовою винагородою. Крім того, оскільки ліквідаційну масу не було сформовано, а кредитором не створено відповідного грошового фонду для виплати грошової винагороди та витрат арбітражного керуючого, при цьому Кодекс України з процедур банкрутства не містить заборони здійснювати оплату грошової винагороди арбітражному керую-чому за рахунок коштів кредиторів, то місцевий суд дійшов висновку про стягнення грошової винагороди арбітражному керуючому з кредитора.

Не погоджуючись з прийнятою ухвалою, Банк подав скаргу до Північно-західного апеляційного господарського суду, в якій просить скасувати ухвалу господарського суду Волинської області від 07.11.2023 у справі №903/160/22 повністю та ухвалити нове судове рішення, яким повністю відмовити у задоволенні заяви арбітражного керуючого Самчука А.М. про затвердження звіту про нарахування та виплату грошової винагороди. Винести ухвалу про зупинення виконання оскаржуваної ухвали від 07.11.2023 у даній справі до моменту її перегляду в апеляційному порядку. Судові витрати покласти на боржника ОСОБА_1 (т.6, арк.справи 1-4).

Помилковим, на переконання Скаржника, є висновок місцевого суду про віднесення оплати грошової винагороди арбітражному керуючому на рахунок коштів кредиторів Банку. Оскільки виявлено, що у власності боржника перебуває 1/3 частки квартири, що розташована в АДРЕСА_1 заг.площею 47,4 м2, житловою площею 26,6 м2, то це свідчить про наявність майнових активів у боржника. Крім того, оскільки ОСОБА_1 є особою працездатного віку саме боржник є належним суб`єктом для відшкодування грошової винагороди арбітражного керуючого.

Апелянт вважає, що місцевим судом було проаналізовано період роботи ОСОБА_2 , проте не взято до уваги, що у процедурі погашення боргів ОСОБА_1 арбітражним керуючим не було забезпечено повноти дій керуючого реалізацією. При цьому звертає увагу апеляційного суду, що кількість запитів не є критерієм якості роботи.

Ухвалою Північно-західного апеляційного господарського суду від 24.11.2023 відкрито провадження у справі №903/160/22 та призначено справу до розгляду на 10.01.2024.(т.6, арк.справи 24).

27.11.2023 на адресу суду надійшов відзив, в якому арбітражний керуючий Самчук А.М. просить залишити без задоволення апеляційну скаргу Банку, а ухвалу суду першої інстанції від 07.11.2023 у даній справі без змін.(т.6, арк.справи 73-77).

Ухвалою суду від 19.12.2023 задоволено клопотання Банку про участь в судовому засіданні в режимі відеоконференції з Волинським апеляційним судом у справі №903/160/22 призначеній на 10.01.2024 о 10:30 год.(т.6, арк.справи 96).

21.12.2023 на адресу суду від арбітражного керуючого Самчука А.М. надійшла заява про участь в судовому засіданні в режимі відеоконференції поза межами приміщення суду з викорис-танням власних технічних засобів, яка була задоволена апеляційним судом.(т.6, арк.справи 121-122).

В судовому засіданні апеляційної інстанції 10.01.2024 в режимі відеоконференції представник Банку та арбітражний керуючий Самчук А.М. надали пояснення в обґрунтування своїх правових позицій.

Розглянувши доводи апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи, перевіривши юридичну оцінку обставин справи та повноту їх встановлення, дослідивши правильність застосу-вання місцевим господарським судом норм матеріального та процесуального права, Північно-західний апеляційний господарський суд вважає за необхідне зазначити наступне.

Відповідно до ч.1, ч.3 ст.3 ГПК України, судочинство в господарських судах здійснюється відповідно до Конституції України, цього Кодексу, Закону України «Про міжнародне приватне право», Закону України «Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом», а також міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України. Судочинство у господарських судах здійснюється відповідно до закону, чинного на час вчинення окремої процесуальної дії, розгляду і вирішення справи.

21 жовтня 2019 року набрав чинності Кодекс України з процедур банкрутства (надалі в тексті КУзПБ) від 18 жовтня 2018 року №2597-VIII. Пунктом 4 Прикінцевих та перехідних положень КУзПБ встановлено, що з дня введення в дію цього Кодексу подальший розгляд справ про банкрутство здійснюється відповідно до положень цього Кодексу незалежно від дати відкриття провадження у справі про банкрутство, крім справ про банкрутство, які на день введення в дію цього Кодексу перебувають на стадії санації, провадження в яких продовжується відповідно до Закону про банкрутство.

Відповідно до ст.30 КУзПБ: арбітражний керуючий виконує повноваження за грошову винагороду. Грошова винагорода арбітражного керуючого складається з основної та додаткової грошових винагород.

Розмір основної грошової винагороди арбітражного керуючого за виконання ним повно-важень керуючого реалізацією становить три розміри прожиткового мінімуму для працездатних осіб за кожний місяць виконання арбітражним керуючим повноважень.

Сплата основної винагороди арбітражного керуючого за виконання ним повноважень роз-порядника майна, ліквідатора, керуючого санацією, керуючого реструктуризацією, керуючого реалізацією здійснюється за рахунок коштів, авансованих заявником (кредитором або боржни-ком) на депозитний рахунок господарського суду, який розглядає справу, до моменту подання заяви про відкриття провадження у справі.

У разі якщо процедура триває після закінчення авансованих заявником коштів, основна винагорода арбітражного керуючого сплачується за рахунок коштів, одержаних боржником юридичною особою у результаті господарської діяльності, або коштів, одержаних від продажу майна боржника, яке не перебуває в заставі, або коштів фонду, створеного кредиторами для виплати грошової винагороди та відшкодування витрат арбітражного керуючого (у разі його створення).

Витрати арбітражного керуючого, пов`язані з виконанням ним повноважень у справі, відшкодовуються в порядку, передбаченому цим Кодексом, крім витрат на страхування його професійної відповідальності, а також витрат, пов`язаних з виконанням таких повноважень у частині, в якій зазначені витрати перевищують регульовані державою ціни (тарифи) на відповідні товари, роботи, послуги чи ринкові ціни на день здійснення відповідних витрат або замовлення (придбання) товарів, робіт, послуг.

Кредитори можуть створювати фонд для виплати грошової винагороди та відшкодування витрат арбітражного керуючого. Порядок формування фонду та порядок використання його коштів визначаються рішенням зборів кредиторів (у справі про неплатоспроможність фізичної особи) чи комітету кредиторів (у справі про банкрутство юридичної особи) та затверджуються ухвалою господарського суду.

Таким чином, Кодексом визначено, що сплата грошової винагороди арбітражного керуючого в справі про банкрутство можлива за рахунок: 1) авансування коштів заявником (кредитором або боржником) на депозитний рахунок господарського суду; 2) коштів, одержаних боржником юридичною особою у результаті господарської діяльності; 3) коштів, одержаних від продажу майна боржника, яке не перебуває в заставі; 4) коштів створеного комітетом кредиторів фонду для авансування грошової винагороди та відшкодування витрат арбітражного керуючого. (аналогічний висновок викладено у постановах Верховного Суду від 23.09.2021 у справі №5002-17/1718-2011, від 16.03.2021 у справі №5011-15/2551-2012, від 16.07.2020 у справі №918/454/18).

При цьому, керуючись принципом пропорційності голосів кредиторів на зборах кредиторів кількості їх грошових вимог відповідно до ст.48 КУзПБ, господарський суд вправі застосувати такий принцип дорозподілу між кредиторами витрат, пов`язаних з проведенням процедури розпорядження майном (в тому числі на виплату грошової винагороди ліквідатора), за відсутності у боржника коштів від господарської діяльності, від реалізації його майна та рішення комітету кредиторів про утворення фонду для оплати грошової винагороди розпоряднику майна чи відшкодування його витрат, оскільки законодавцем виключається можливість безоплатного надання послуг арбітражного керуючого у справі про банкрутство.

Матеріалами справи стверджено, що у наданому суду першої інстанції звіті арбітражного керуючого Самчука А.М. про нарахування і виплату грошової винагороди, арбітражним керуючим за виконання повноважень керуючого реалізацією майна нарахована основна грошова винагорода в загальному розмірі 58243,00 грн за період з 01.02.2023 по 07.09.2023 виходячи з розрахунку три розміри прожиткового мінімуму для працездатних осіб за кожен місяць виконання повноважень.

При цьому, як зазначалося вище та встановлено судом першої інстанції, під час проведення зборів кредиторів боржника Чилія В.С. 07.09.2023, які оформлені протоколом №3 від 07.09.2023, кредитор АТ «Ощадбанк» відмовив у схваленні звіту керуючого реалізацією про нарахування та виплату грошової винагороди, здійснення відшкодування витрат арбітражного керуючого у процедурі реалізації майна боржника в розмірі 58243,00 грн (за період з 01.02.2023 року по 07.09.2023 року).(т.5, арк.справи 182-184).

З матеріалів справи вбачається, що відмова зборів кредиторів і стала підставою для звернення арбітражного керуючого до суду з заявою про затвердження звіту про нарахування та виплату грошової винагороди за виконану роботу.

Колегія суддів, розглядаючи подану апеляційну скаргу встановила, що всі її доводи зводяться до незгоди Скаржника з покладенням на нього, як на кредитора, грошової винагороди арбітражного керуючого.

Разом з тим, надання послуг арбітражного керуючого відбувається виключно на платній основі. Законодавством не передбачено випадків здійснення арбітражним керуючим повнова-жень безоплатно (постанова Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного господарського суду від 16.07.2020 справа №918/454/18).

При цьому, суд апеляційної інстанції приймає до уваги, що коли оплата послуг арбітражного керуючого здійснюється не за рахунок коштів, одержаних від продажу майна боржника, чи коштів, одержаних у результаті виробничої діяльності боржника, то така оплата повинна здійснюватись за рахунок коштів кредиторів, виходячи із принципу пропорційності їх грошовим вимогам (висновки щодо застосування норм права викладені у постанові Верховного суду від 01.08.2018 у справі №912/1783/16 та постанові Верховного суду від 16.04.2019 у справі №914/2458/16).

Крім того, законодавець не ставить порядок розподілу витрат на оплату послуг керуючого реалізацією майна в залежність від майнового стану кожного кредитора у справі про банкрутство, правового статусу кредитора (особа, заснована на приватній чи державній формі власності, державний орган, громадська організація тощо), від джерел фінансування того чи іншого кредитора, а також від майнових результатів арбітражного керуючого у справі про банкрутство.

Більше того, відповідно до правової позиції, закріпленої в постанові Верховного Суду від 14.12.2021 у справі №902/626/20 кредитори як споживачі послуг арбітражного керуючого, які очікують на результат його діяльності, мають усвідомлювати, що арбітражний керуючий в свою чергу правомірно очікує на отримання передбаченої законом грошової винагороди у зв`язку із належним здійсненням ним повноважень розпорядника майна, ліквідатора, керуючого санацією, керуючого реструктуризацією, керуючого реалізацією у конкретній справі, оплата грошової винагороди у випадку неможливості здійснення її оплати з інших джерел має покладатися на кредиторів (кредитора) неплатоспроможного боржника.

В постанові від 16.07.2020 у справі №918/454/18 Верховним Судом наведено наступна правову позицію: «Той факт, що не сформовано ліквідаційну масу, а також, що кредиторами не створено відповідного грошового фонду, право на утворення якого передбачено попередніми законодавчими актами, що регулювали процедуру ліквідації банкрута, так і чинним Кодексом України з процедур банкрутства не звільняє кредиторів від обов`язку платити арбітражному керуючому за виконання роботи».

З огляду на викладене вище, відмінність боржників, яка виражається у різному статусі юридичних та фізичних осіб і застосування до них різних процедур, передбачених Кодексом України з процедур банкрутства, жодним чином не може нівелювати право арбітражного керуючого на отримання передбаченої законом винагороди та на відшкодування його витрат, що й підкреслено в усталених правових висновках Верховного Суду викладених в постановах від 24.04.2018 у справі №910/2923115-г, від 01.08.2018 у справі №912/1783/16, від 16.04.2019 у справі №914/2458/16, від 30.01.2019 у справі №910/32824/15.

Поруч з тим, відповідні схвалення та погодження комітетом кредиторів звітів про нарахування грошової винагороди, здійснення та відшкодування витрат за своїм змістом є додатковими гарантіями дотримання прав учасників провадження у справі про банкрутство та в силу КУзПБ, господарський суд не зв`язаний такими погодженнями (або ж їх відсутністю) у своїх правових позиціях та процесуальних діях під час провадження у справі про банкрутство; наявність чи відсутність відповідних погоджень підлягає дослідженню судом та обґрунтованому врахуванню або відхиленню.

Колегія суддів виходить з того, що ухвалою господарського суду Волинської області від 17.10.2023, яка залишена без змін постановою Північно-західного апеляційного господарського суду від 10.01.2024 повністю відмовлено в задоволенні скарги АТ «Державний ощадний банк України» на бездіяльність керуючого реалізацією майна боржника Самчука А. М.

Таким чином бездіяльність арбітражного керуючого Самчука А.М. встановлена не була. З огляду на це презюмується, що свої повноваження керуючий реалізацією майна Самчук А.М. виконував належним чином.

Апеляційний суд вважає за необхідне зазначити, що оплата послуг арбітражного керуючого, пов`язаних з виконанням ним своїх повноважень, є обов`язковою та є платою за працю арбітраж-ного керуючого.

Відповідно до ч.3, 4, 7 ст.43 Конституції України, використання примусової праці забороняється; кожен має право на заробітну плату, не нижчу від визначеної законом; право на своєчасне одержання винагороди за працю захищається законом.

Відповідно до ч.2 ст.4 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод ніхто не може бути присилуваний виконувати примусову чи обов`язкову працю.

При цьому, відмова від авансування, відсутність майна у боржника або ж відсутність інших джерел для покриття витрат на виплату винагороди арбітражному керуючому можна розцінювати як примушування до безоплатної праці, що забороняється та прирівнюється до рабства в контексті ст.4 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та інших міжнародних актів (зокрема, Конвенції 1926 року про заборону рабства, Конвенції Міжнародної організації праці про примусову чи обов`язкову працю 1930 року ратифіковану Україною 10.08.1956 року, Конвенції Міжнародної організації праці №105 про скасування примусової праці 1957 року ратифіковану Україною 05.10.2000 року), резолюції Економічної і Соціальної Ради ООН (ЕКОСОС) 1996 року тощо) та суперечить ст.43 Конституції України.

Відтак, колегія суддів дійшла висновку, що арбітражний керуючий керуючий реалізацією Самчук А.М. правомірно очікує на отримання передбаченої законом грошової винагороди у зв`язку із належним здійсненням ним повноважень керуючого реалізацією у конкретній справі. При цьому, оплата грошової винагороди у випадку неможливості здійснення її оплати з інших джерел має покладатися на кредиторів (кредитора) неплатоспроможного боржника.

З огляду на вищезазначене, апеляційний суд погоджується з висновком суду першої інстанції, що заява арбітражного керуючого Самчука А.М. від 17.10.2023 про затвердження звіту про нарахування та виплату грошової винагороди та стягнення грошової винагороди з кредитора підлягає до задоволення.

Враховуючи зазначене ухвала господарського суду у даній справі постановлена при повному з`ясуванні обставин, які мають значення для справи, з дотриманням норм матеріального та процесуального права, тому підстави для її скасування відсутні.

Доводи скаржника не знайшли свого підтвердження під час розгляду апеляційної скарги, не впливають на юридичну оцінку обставин справи, здійснену господарським судом у відповідності до норм чинного законодавства та спростовуються викладеними вище висновками суду, у зв`язку з чим відсутні підстави для задоволення апеляційної скарги.

При цьому, колегія суддів враховує позицію Європейського суду з прав людини щодо п.1 ст.6 Конвенції, яка зобов`язує національні суди обґрунтовувати свої рішення. Це зобов`язання не можна розуміти як таке, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент, і питання дотримання цього зобов`язання має вирішуватись виключно з огляду на обставини справи (див. рішення від 09.12.1994 у справах «Руіз Торія проти Іспанії» (Ruiz Torija v. Spain), п.29, та «Гарсія Руіз проти Іспанії» (Garcia Ruiz v. Spain), заява №30544/96, п.26). Ці принципи застосовувалися в низці справ проти України (див., наприклад, рішення від 15.11.2007 у справі «Бендерський проти України» (Benderskiy v.Ukraine), заява №22750/02, п.42-47; від 18.07.2006 у справі «Проніна проти України» (Pronina v. Ukraine), заява №63566/00, п.25; від 07.10.2010 у справі «Богатова проти України» (Bogatova v. Ukraine), заява №5231/04, п.18, 19).

Статтею 74 ГПК України передбачено обов`язок кожної із сторін довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Господарський суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктив-ному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.(ст.86 ГПК України).

Отже, доводи Скаржника, зазначені в апеляційній скарзі, апеляційним судом не визна-ються такими, що можуть бути підставою згідно ст.ст.277, 278 ГПК України для скасування чи зміни оскаржуваного рішення, тому суд апеляційної інстанції вважає, що ухвалу місцевого господарського суду слід залишити без змін, а апеляційну скаргу без задоволення.

Керуючись ст.ст.34,86,129,232,233,240,275,276,282,284 Господарського процесуального кодексу України, Північно-західний апеляційний господарський суд

ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційну скаргу Акціонерного товариства «Державний ощадний банк України» в особі філії Волинського обласного управління АТ «Ощадбанк» (вх.№5199/23) на ухвалу господарського суду Волинської області від 07.11.2023 (про затвердження звіту про нарахування та виплату грошової винагороди та стягнення грошової винагороди з кредитора), повний текст якої складено 08.11.2023, у справі №903/160/22 залишити без задоволення, а ухвалу суду першої інстанції без змін.

2. Постанова набирає законної сили з дня її прийняття.

3. Матеріали справи №903/160/22 повернути до господарського суду Волинської області.

Головуючий суддя Грязнов В.В.

Суддя Павлюк І.Ю.

Суддя Розізнана І.В.