ПІВНІЧНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"08" січня 2024 р. Справа№ 910/6759/23

Північний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Євсікова О.О.

суддів: Алданової С.О.

Корсака В.А.

за участю:

секретаря судового засідання Звершховської І.А.,

від ОСОБА_1 : Бєлкін Л.М.;

від ОСОБА_2 : Бєлкін Л.М.;

від ОСОБА_3 : Бєлкін Л.М.;

від відповідача: не з`явились;

розглянувши апеляційну скаргу

Публічного акціонерного товариства «Укрнафта»

на додаткове рішення Господарського суду міста Києва від 16.11.2023 (повний текст складено 21.11.2023)

за заявою ОСОБА_1 , ОСОБА_4 , ОСОБА_3 про ухвалення додаткового рішення

у справі № 910/6759/23 (суддя Підченко Ю.О.)

за позовом ОСОБА_1 ,

ОСОБА_4 ,

ОСОБА_3

до Публічного акціонерного товариства «Укрнафта»

про стягнення сум неотриманих дивідендів та нарахувань за неотримані суми,-

в с т а н о в и в :

Короткий зміст і підстави вимог, що розглядаються.

08.10.2023 ОСОБА_1 (далі - ОСОБА_1 ), ОСОБА_4 (далі - ОСОБА_4 ) та ОСОБА_3 (далі - ОСОБА_3 ) звернулись до Господарського суду міста Києва із заявою про прийняття додаткового рішення про стягнення з Публічного акціонерного товариства «Укрнафта» (далі - ПАТ «Укрнафта», Товариство) витрат на професійну правничу допомогу (далі - заява) (за підписом представника позивачів адвоката Бєлкіна Л.М.).

У поданій заяві позивачі просять стягнути з ПАТ «Укрнафта» 32 000,00 грн витрат на професійну правничу допомогу, з яких: 11 700,00 грн - на користь ОСОБА_1 , 9 400,00 грн - на користь ОСОБА_4 , 10 900,00 грн - на користь ОСОБА_3 .

До поданої заяви позивачі додали (в копіях): договір від 27.04.2023 про надання правової допомоги; додаткову угоду від 06.10.2023 до договору про надання правової допомоги від 27.04.2023; акт від 06.10.2023 приймання-передачі наданих послуг з правової (професійної правничої) допомоги до договору від 27.04.2023 з урахуванням додаткової угоди від 06.10.2023 на суму 32 000,00 грн з розрахунком витрат на адвокатські послуги.

Короткий зміст додаткового рішення місцевого господарського суду та мотиви його прийняття.

Додатковим рішенням Господарського суду міста Києва від 16.11.2023 заяву ОСОБА_1 , ОСОБА_4 , ОСОБА_3 про ухвалення додаткового рішення задоволено. Стягнуто з ПАТ «Укрнафта» на користь ОСОБА_1 11 700,00 грн витрат на професійну правничу допомогу. Стягнуто з ПАТ «Укрнафта» на користь ОСОБА_4 9 400,00 грн витрат на професійну правничу допомогу. Стягнуто з ПАТ «Укрнафта» на користь ОСОБА_3 10 900,00 грн витрат на професійну правничу допомогу.

Суд дійшов висновку, що позивачі та їх представник довели належними та допустимими доказами обсяг виконаних робіт за договором про надання правової допомоги, а відповідач не довів надмірності понесених позивачами витрат на правову допомогу та не надав доказів про наявність підстав зменшити розмір таких витрат.

Короткий зміст вимог апеляційної скарги та узагальнення її доводів.

Не погодившись з додатковим рішенням Господарського суду міста Києва від 16.11.2023, ПАТ «Укрнафта» звернулося до Північного апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, у якій просить оскаржуване додаткове рішення скасувати та зменшити розмір витрат на професійну правничу допомогу в суді першої інстанції до розміру не більше попередньо заявлених в позовній заяві 16 000,00 грн.

В обґрунтування апеляційної скарги Товариство зазначає, що адвокат Бєлкін Л.М., який представляв інтереси позивачів в суді першої інстанції, неодноразово здійснював представництво позивачів у аналогічних за предметом та підставами позову справах до одного і того ж самого відповідача - ПАТ «Укрнафта», що не заперечувалось сторонами, а тому ОСОБА_5 достеменно відома позиція, якою відповідач керується у такого роду справах та яка знаходить своє відображення у поданих ним заявах по суті спору.

Наведене, на думку скаржника, спростовує доводи адвоката про необхідність додаткового аналізу позиції відповідача, а також вчинення інших дій як адвокатом у цій справі. Апелянт також зазначає, що матеріали справи не містять документів та доказів на підтвердження дій адвоката, що стосуються додаткового аналізу позиції відповідача.

Товариство відзначає, що заявлена до відшкодування сума витрат на правничу допомогу вдвічі перевищує попередньо заявлені позивачами судові витрати, та вважає, що всупереч ч. ч. 1, 3, 5 ст. 236 ГПК України суд першої інстанції залишив поза увагою те, що відповідно до ч. 6 ст. 129 ГПК України якщо сума судових витрат, заявлена до відшкодування, істотно перевищує суму, заявлену в попередньому (орієнтовному) розрахунку, суд може відмовити стороні, на користь якої ухвалено рішення, у відшкодуванні судових витрат в частині такого перевищення, крім випадків, якщо сторона доведе, що не могла передбачити такі витрати на час подання попереднього (орієнтовного) розрахунку.

Позиції учасників справи.

Позивачі надали відзив на апеляційну скаргу ПАТ «Укрнафта», у якому проти апеляційної скарги на додаткове рішення Господарського суду міста Києва від 16.11.2023 заперечують, просять залишити її без задоволення, а оскаржуване рішення - без змін як законне та обґрунтоване.

Позивачі заперечують проти доводів апеляційної скарги про те, що адвокат Бєлкін Л.М. брав участь в аналогічних справах і вже має досвід підготовки відповідних процесуальних документів. Позивачі зазначають, що в основу розрахунку вартості послуг покладений фактичний хронометраж часу. Цей хронометраж склався у т. ч. з урахуванням того, що адвокат Бєлкін Л.М. має досвід підготовки відповідних процесуальних документів і за відсутності такого досвіду у адвоката витрати часу були б значно більшими. Крім того, відповідач, програвши іншим акціонерам багато аналогічних справ, сам міг би відмовитись від подачі реально непотрібних відзивів та апеляційних скарг, чим виключив би необхідність відповідного реагування з боку позивачів. Позивачі відзначають, що вимушені кожен раз спростовувати все нові і нові доводи відповідача.

У контексті співмірності витрат на правничу допомогу позивачі звертають увагу суду на те, що заявлена сума не перевищує 10% від ціни позову для кожного з них.

Дії суду апеляційної інстанції щодо розгляду апеляційної скарги по суті.

Згідно з протоколом передачі судової справи раніше визначеному головуючому судді від 05.12.2023 сформовано колегію у складі: головуючий суддя Євсіков О.О., судді Корсак В.А., Алданова С.О.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 07.12.2023 відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою ПАТ «Укрнафта» на додаткове рішення Господарського суду міста Києва від 16.11.2023 у справі №910/6759/23. Розгляд справи призначено на 08.01.2024. Запропоновано учасникам справи надати відзив на апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня вручення копії даної ухвали. Роз`яснено апелянту право подати до суду відповідь на відзив протягом десяти днів з дня вручення йому відзиву на апеляційну скаргу.

Представник ПАТ «Укрнафта» у судове засідання не з`явився, про дату, час та місце розгляду справи повідомлений належним чином.

08.01.2024 ПАТ «Укрнафта» звернулось з клопотанням, у якому просило відкласти розгляд справи. В обґрунтування заявленого клопотання Товариство зазначило про перебування його представника поза межами Київської області.

Відмовляючи у задоволенні вказаного клопотання, колегія суддів виходить з такого.

По-перше, будь-яких доказів на підтвердження фактичного перебування поза межами Київської області представник відповідача не надав, як не надав і доказів наявності серйозних і обґрунтованих підстав для виїзду за межі області (лікарняного, довідки, наказу про відрядження чи відпустку тощо).

По-друге, явка представників обов`язковою не визнавалась.

По-третє, апеляційний суд враховує, що ПАТ «Укрнафта» у поданій апеляційній скарзі зрозуміло у письмовій формі навело свою позицію, її обґрунтування та вимоги.

Відкладення розгляду справи є правом та прерогативою суду, основною передумовою для якого є не відсутність у судовому засіданні представників сторін учасників справи, а неможливість вирішення спору у відповідному судовому засіданні (ст. 202 ГПК України).

Праву особи на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку кореспондує обов`язок добросовісно користуватися наданими законом процесуальними правами, утримуватись від дій, що зумовлюють затягування судового процесу, заявник зобов`язаний демонструвати готовність брати участь на всіх етапах розгляду, що стосуються його безпосередньо та вживати надані процесуальним законом заходи для скорочення періоду судового провадження (рішення Європейського суду з прав людини від 07.07.1989 у справі «Юніон Еліментарія Сандерс проти Іспанії» (Alimentaria Sanders S.A. v. Spain).

Межі розгляду справи судом апеляційної інстанції.

Згідно зі ст. 269 ГПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї. Докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього. Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права. У суді апеляційної інстанції не приймаються і не розглядаються позовні вимоги та підстави позову, що не були предметом розгляду в суді першої інстанції.

Обставини справи, встановлені судом першої інстанції, перевірені та додатково встановлені апеляційним господарським судом.

У квітні 2023 року ОСОБА_1 , ОСОБА_6 та ОСОБА_7 звернулись до Господарського суду міста Києва з позовною заявою, у якій просили стягнути з ПАТ «Укрнафта»: на користь ОСОБА_1 - 108 641,00 грн дивідендів за 2018 рік, 4 453,00 грн 3% річних, 33 917,22 грн інфляційних втрат, нарахованих за період з 18.11.2021 по 01.04.2023; на користь ОСОБА_4 - 86 912,80 грн дивідендів за 2018 рік, 3 562,40 грн 3% річних, 27 133,78 грн інфляційних втрат, нарахованих за період з 18.11.2021 по 01.04.2023; на користь ОСОБА_3 - 101 517,00 грн дивідендів за 2018 рік, 4 161,00 грн 3% річних, 31 693,14 грн інфляційних втрат, нарахованих за період з 18.11.2021 по 01.04.2023.

У позовній заяві позивачі зазначили, що планують понести витрати на правничу допомогу у розмірі 16 000,00 грн з розрахунку 4 000,00 грн за 1 годину роботи адвоката * 4 години = 16 000,00 грн.

У відповіді на відзив на позовну заяву позивачі не зазначили жодної інформації щодо витрат на професійну правничу допомогу.

05.10.2023 позивачі у клопотанні про врахування правової позиції Верховного Суду зазначили, що у позовній заяві попереджали, що планують понести витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 16 000,00 грн з розрахунку 4 000,00 грн за 1 год роботи адвоката * 4 год = 16 000,00 грн. До завершення дебатів в порядку ч. 8 ст. 129, ст. 162 ГПК України позивачі заявили, що докази понесення судових витрат (договори, рахунки тощо) будуть подані протягом 5 днів після ухвалення рішення суду.

Рішенням Господарського суду міста Києва від 05.10.2023 позов ОСОБА_1 , ОСОБА_4 та ОСОБА_3 задоволено. Стягнуто з ПАТ «Укрнафта» на користь ОСОБА_1 108 641,00 грн дивідендів, 4 453,00 грн 3% річних, 33 917,22 грн інфляційних втрат та 2 684,00 грн витрат зі сплати судового збору. Стягнуто з ПАТ «Укрнафта» на користь ОСОБА_4 86 912,80 грн дивідендів, 3 562,40 грн 3% річних, 27 133,78 грн інфляційних втрат та 2 684,00 грн витрат зі сплати судового збору. Стягнути з ПАТ «Укрнафта» на користь ОСОБА_3 101 517,00 грн дивідендів, 4 161,00 грн 3% річних, 31 693,14 грн інфляційних втрат та 2 684,00 грн витрат зі сплати судового збору.

08.10.2023 ОСОБА_1 , ОСОБА_4 та ОСОБА_3 звернулись до Господарського суду міста Києва із заявою, у якій просили стягнути з ПАТ «Укрнафта» 32 000,00 грн витрат на професійну правничу допомогу, з яких: 11 700,00 грн - на користь ОСОБА_1 , 9 400,00 грн - на користь ОСОБА_4 , 10 900,00 грн - на користь ОСОБА_3 .

До поданої заяви позивачі додали (в копіях): договір від 27.04.2023 про надання правової допомоги; додаткову угоду від 06.10.2023 до договору про надання правової допомоги від 27.04.2023; акт від 06.10.2023 приймання-передачі наданих послуг з правової (професійної правничої) допомоги до договору від 27.04.2023 з урахуванням додаткової угоди від 06.10.2023 на суму 32 000,00 грн з розрахунком витрат на адвокатські послуги.

З наданих позивачами доказів суд встановив таке.

27.04.2023 ОСОБА_1 , ОСОБА_4 та ОСОБА_3 (клієнти) уклали з адвокатом Бєлкіним Л.М. (адвокат) договір про надання правової допомоги (далі - договір), за умовами п. 1.1 якого клієнти доручили, а адвокат взяв на себе зобов`язання вести від імені клієнтів справи в усіх судових установах України в господарських справах з приводу стягнення з ПАТ «Укрнафта» дивідендів за 2018 рік.

Згідно з п. п. 4.1, 4.3 договору за послуги, що надаються адвокатом згідно з умовами даного договору, клієнти сплачують адвокату гонорар у розмірі 16 000,00 грн, виходячи з розрахунку 4 000,00 грн за 1 годину роботи адвоката. Платежі клієнтів розподіляються між клієнтами пропорційно кількості належних їм акцій.

У випадках, не передбачених даним договором, сторони керуються чинним законодавством (п. 6.2 договору).

06.10.2023 адвокат та клієнти уклали додаткову угоду до договору, згідно з п. 1 якої на зміну п. 4.1 договору у зв`язку зі збільшенням вартості робіт, вартість робіт (гонорар адвоката) встановлюється у розмірі 32 000,00 грн.

06.10.2023 сторони договору підписали акт приймання-передачі наданих послуг з правової (професійної правничої) допомоги, згідно з яким адвокат надав, а клієнти прийняли правові послуги з професійної правничої допомоги. Вартість однієї години роботи адвоката погоджена сторонами у розмірі 4 000,00 грн (п. 4.1 договору).

Послуги надані у повному обсязі та включають:

- підготовка позову - 4 год * 4 000,00 грн = 16 000,00 грн;

- підготовка відповіді на відзив - 3,5 год * 4 000,00 грн = 14 000,00 грн;

- участь у судових засіданнях - 2 засідання по 15 хв (усього 0,5 год) - 0,5 * 4 000,00 грн = 2 000,00 грн;

Усього витрат часу - 8 год. Усього розрахункова вартість послуг - 8 год * 4 000,00 грн = 32 000,00 грн.

ПАТ «Укрнафта» надало заперечення щодо заявлених до відшкодування судових витрат, у якому просило визнати заявлені до відшкодування витрати на професійну правничу допомогу такими, що не є співмірними і обґрунтованими, а також зменшити їх розмір.

В обґрунтування поданого заперечення Товариство зазначає, що визначення адвокатом Бєлкіним Л.М. у двох абсолютно ідентичних спорах різного за обсягом часу на надання правової допомоги не свідчить про послідовність та обґрунтованість дій сторони, а тому є всі підстави вважати, що час, витрачений адвокатом на надання професійної правничої допомоги у даній справі, не є співмірним та таким, що доведений поза розумним сумнівом. Відповідач також відзначає, що позивачі та адвокат без будь-якого об`єктивного та суттєвого обґрунтування причин уклали 06.10.2023 додаткову угоду, якою збільшили розмір витрат на професійну правничу допомогу до 32 000,00 грн, в той час як основним договором визначено остаточну суму витрат на професійну правничу допомогу у фіксованому розмірі 16 000,00 грн та не передбачено можливості, умов та підстав її збільшення.

Джерела права та мотиви, з яких виходить суд апеляційної інстанції при прийнятті постанови.

Відповідно до ст. 126 ГПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.

За результатами розгляду справи витрати на професійну правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами.

Для цілей розподілу судових витрат:

1) розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу професійну правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката, визначається згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою;

2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Для визначення розміру витрат на професійну правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із:

1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг);

2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг);

3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт;

4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

Відповідно до правової позиції, викладеної в постанові Великої Палати Верховного Суду від 16.11.2022 у справі № 922/1964/21 за змістом ч. 3 ст. 237 ЦК України однією з підстав виникнення представництва є договір.

Частиною 1 ст. 627 ЦК України передбачено, що сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Відповідно до ст. 26 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» (далі - Закон №5076-VI) адвокатська діяльність здійснюється на підставі договору про надання правової допомоги.

Так, договір про надання правової допомоги - це домовленість, за якою одна сторона (адвокат, адвокатське бюро, адвокатське об`єднання) зобов`язується здійснити захист, представництво або надати інші види правової допомоги другій стороні (клієнту) на умовах і в порядку, що визначені договором, а клієнт зобов`язується оплатити надання правової допомоги та фактичні витрати, необхідні для виконання договору (ст. 1 Закону №5076-VI).

Закон №5076-VI формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту визначає гонорар.

Розмір гонорару визначається лише за погодженням адвоката з клієнтом, а суд не вправі втручатися в ці правовідносини (п. 28 додаткової постанови Великої Палати Верховного Суду від 19.02.2020 у справі №755/9215/15-ц; п. 19 додаткової постанови Великої Палати Верховного Суду від 07.07.2021 у справі №910/12876/19).

Велика Палата Верховного Суду зауважує, що неврахування судом умов договору про надання правової допомоги щодо порядку обчислення гонорару не відповідає принципу свободи договору, закріпленому у ст. 627 ЦК України.

Частинами 1 та 2 ст. 30 Закону №5076-VI встановлено, що порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час.

Таким чином, згідно із зазначеною нормою гонорар може встановлюватися у формі: фіксованого розміру, погодинної оплати.

Вказані форми відрізняються порядком обчислення - при зазначенні фіксованого розміру для виплати адвокатського гонорару не обчислюється фактична кількість часу, витраченого адвокатом при наданні послуг клієнту, і навпаки - підставою для виплати гонорару, який визначений у формі погодинної оплати, є кількість витрачених на надання послуги годин помножена на вартість такої (однієї) години того чи іншого адвоката в залежності від його кваліфікації, досвіду, складності справи та інших критеріїв.

Оскільки до договору про надання правової допомоги застосовують загальні вимоги договірного права, то гонорар адвоката хоч і визначається ч. 1 ст. 30 Закону №5076-VI як «форма винагороди адвоката», але у розумінні ЦК України становить ціну такого договору.

Визначаючи розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації гонорару адвоката іншою стороною, суди мають виходити зі встановленого у самому договорі розміру та/або порядку обчислення таких витрат, що узгоджується з приписами ст. 30 Закону №5076-VI, враховуючи при цьому положення законодавства щодо критеріїв визначення розміру витрат на правничу допомогу.

Велика Палата Верховного Суду зауважила, що не є обов`язковими для суду зобов`язання, які склалися між адвокатом та клієнтом у контексті вирішення питання про розподіл судових витрат. Вирішуючи останнє, суд повинен оцінювати витрати, що мають бути компенсовані за рахунок іншої сторони, ураховуючи як те, чи були вони фактично понесені, так і оцінювати їх необхідність. Подібний висновок викладений у п. 5.44 постанови Великої Палати Верховного Суду від 12.05.2020 у справі №904/4507/18.

За положенням ч. 2 ст. 2 ГПК України суд та учасники судового процесу зобов`язані керуватися завданням господарського судочинства, яке превалює над будь-якими іншими міркуваннями в судовому процесі.

Пункт 1 ч. 3 цієї статті визначає верховенство права однією із основних засад (принципів) господарського судочинства.

Зміст вказаного принципу неодноразово і досить детально аналізував Конституційний Суд України. Так, зокрема, в абз. 2 підп. 4.1 п. 4 Рішення від 02.11.2004 №15-рп/2004 він акцентував увага на тому, що верховенство права - це панування права в суспільстві. Верховенство права вимагає від держави його втілення у правотворчу та правозастосовну діяльність, зокрема у закони, які за своїм змістом мають бути проникнуті передусім ідеями соціальної справедливості, свободи, рівності тощо.

Так, ч. 3 ст. 126 ГПК України визначає, що для визначення розміру витрат на професійну правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Оцінюючи зміст зазначених приписів, Велика Палата Верховного Суду виснувала, що подання детального опису робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги, не є самоціллю, а є необхідним для визначення розміру витрат на професійну правничу допомогу з метою розподілу судових витрат.

Частина 3 ст. 126 ГПК України конкретного складу відомостей, що мають бути зазначені в детальному описі робіт (наданих послуг), не визначає, обмежуючись лише посиланням на те, що відповідний опис має бути детальним.

Тому, враховуючи принципи рівності і справедливості, правової визначеності, ясності і недвозначності правової норми як складові принципу верховенства права, визначення необхідного і достатнього ступеня деталізації опису робіт у цьому випадку є виключною прерогативою учасника справи, що подає такий опис.

Велика Палата Верховного Суду дійшла висновку, що учасник справи повинен деталізувати відповідний опис лише тією мірою, якою досягається його функціональне призначення - визначення розміру витрат на професійну правничу допомогу з метою розподілу судових витрат. Надмірний формалізм при оцінці такого опису на предмет його деталізації, за відсутності визначених процесуальним законом чітких критеріїв оцінки, може призвести до порушення принципу верховенства права.

Окрім цього, при визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін (додаткова ухвала Верховного Суду у складі об`єднаної палати Касаційного господарського суду від 03.12.2021 у справі №927/237/20).

Такі самі критерії, як зазначено вище, застосовує Європейський суд з прав людини, присуджуючи судові витрат на підставі ст. 41 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року.

Зокрема, згідно з практикою Європейського суду з прав людини заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим (рішення у справі «East/West Alliance Limited» проти України», заява №19336/04).

Крім того, у рішенні Європейського суду з прав людини у справі «Лавентс проти Латвії» зазначено, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір.

Відповідно до положень ч. ч. 5 та 6 ст. 126 ГПК України у разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, які підлягають розподілу між сторонами. Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами (ч. ч. 5 та 6 ст. 126 ГПК України).

У розумінні положень ч. ч. 5 та 6 ст. 126 ГПК України зменшення суми судових витрат на професійну правничу допомогу, що підлягають розподілу, можливе виключно на підставі клопотання іншої сторони у разі, на її думку, недотримання вимог стосовно співмірності витрат із складністю відповідної роботи, її обсягом та часом, витраченим ним на виконання робіт. Суд, ураховуючи принципи диспозитивності та змагальності, не має права вирішувати питання про зменшення суми судових витрат на професійну правову допомогу, що підлягають розподілу, з власної ініціативи.

Суд встановив, що позивачі (клієнти) уклали з адвокатом Бєлкіним Л.М. (адвокат) договір про надання правової допомоги, за умовами якого адвокат мав надати клієнтам правову допомогу у справі за позовом клієнтів до ПАТ «Укрнафта» про стягнення дивідендів за 2018 рік в обсязі 4 год на суму 16 000,00 грн, виходячи з вартості 1 год роботи адвоката 4 000,00 грн.

Саме такий розмір витрат на правничу допомогу (16 000,00 грн з розрахунку 4 000,00 грн за 1 год роботи) був вказаний позивачами у наведеному у позовній заяві попередньому розрахунку витрат на правничу допомогу як такий, що вони планують понести у зв`язку з розглядом справи.

У акті приймання-передачі наданих послуг цей обсяг часу (4 год) визначений як такий, що фактично був витрачений на підготовку позову.

Отже, станом на дату подання позову адвокат надав позивачам правничу допомогу в узгодженому у договорі розмірі.

Матеріали справи свідчать, що протягом розгляду справи позивачі подавали в т.ч. відповідь на відзив, у якій не зазначали, що у зв`язку з її поданням понесли чи мають понести додаткові витрати на правничу допомогу.

05.10.2023 позивачі подали до суду першої інстанції клопотання про врахування правової позиції Верховного Суду, у якому зазначили, що у позовній заяві попереджали, що планують понести витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 16 000,00 грн з розрахунку 4 000,00 грн за 1 год роботи адвоката * 4 год = 16 000,00 грн. До завершення дебатів в порядку ч. 8 ст. 129, ст. 162 ГПК України позивачі заявили, що докази понесення судових витрат (договори, рахунки тощо) будуть подані протягом 5 днів після ухвалення рішення суду. Позивачі просили долучити це клопотання до матеріалів справи та врахувати при винесенні рішення; заяву про надання доказів понесення судових витрат протягом 5 днів після ухвалення рішення суду взяти до відома.

У цей же день, 05.10.2023 Господарський суд міста Києва ухвалив рішення, яким позов ОСОБА_1 , ОСОБА_4 та ОСОБА_3 задовольнив.

06.10.2023, тобто на наступний день після постановлення рішення по суті спору, ОСОБА_1 , ОСОБА_4 та ОСОБА_3 та адвокат підписали додаткову угоду до договору, у п. 1 якої визначили, що на зміну п. 4.1 договору, у зв`язку зі збільшенням вартості робіт, вартість робіт (гонорар адвоката) встановлюється у розмірі 32 000,00 грн. Вартість робіт проти запланованої збільшилась у зв`язку з необхідністю додаткового аналізу тверджень відповідача про виконання зобов`язання шляхом перерахування коштів на рахунки Національного депозитарію.

06.10.2023 сторони договору підписали акт приймання-передачі наданих послуг з правової (професійної правничої) допомоги, згідно з яким адвокат надав, а клієнти прийняли послуги з професійної правничої допомоги. Вартість однієї години роботи адвоката погоджена сторонами у розмірі 4 000,00 грн (п. 4.1 договору).

До цього акта були включені як послуги, визначені договором, так і послуги, визначені у додатковій угоді до договору, а саме: підготовка позову - 4 год * 4 000,00 грн = 16 000,00 грн; підготовка відповіді на відзив - 3,5 год * 4 000,00 грн = 14 000,00 грн; участь у судових засіданнях - 2 засідання по 15 хв (усього 0,5 год) - 0,5 * 4 000,00 грн = 2 000,00 грн. Усього витрат часу - 8 год (розрахункова вартість послуг: 8 год * 4 000,00 грн = 32 000,00 грн).

Щодо доводів апеляційної скарги про те, що у попередньому розрахунку, наведеному у позовній заяві, позивачі зазначали про суму 16 000,00 грн, а не 32 000,00 грн, колегія суддів зазначає таке.

Згідно з ч. 3 ст. 124 ГПК України попередній розрахунок розміру судових витрат не обмежує сторону у доведенні іншої фактичної суми судових витрат, які підлягають розподілу між сторонами за результатами розгляду справи.

Якщо сума судових витрат, заявлена до відшкодування, істотно перевищує суму, заявлену в попередньому (орієнтовному) розрахунку, суд може відмовити стороні, на користь якої ухвалено рішення, у відшкодуванні судових витрат в частині такого перевищення, крім випадків, якщо сторона доведе, що не могла передбачити такі витрати на час подання попереднього (орієнтовного) розрахунку (ч. 6 ст. 129 ГПК України).

Передбачене ч. 6 ст. 129 ГПК України поняття «істотне перевищення суми, заявленої в попередньому (орієнтовному) розрахунку» є оціночним та залежить від конкретних обставин справи. Подібні висновки викладені в постанові Верховного Суду від 15.04.2021 у справі №910/7540/19.

У попередньому розрахунку позивачі повідомили, що планують понести 16 000,00 грн витрат на правничу допомогу, а у заяві про ухвалення додаткового рішення просили стягнути 32 000,00 грн (тобто, суму, яка перевищує визначену у позовній заяві в 2 рази).

Отже, позивачі, відповідно до ч. 6 ст. 129 ГПК України станом на 09.10.2023 (дата звернення до суду із заявою про ухвалення додаткового рішення) повинні були навести суду належне обґрунтування та, відповідно, довести обставини того, що їх адвокат станом на час подання попереднього (орієнтовного) розрахунку витрат на професійну правничу допомогу не міг передбачити витрати на надання послуг (виконання робіт), які зазначені в акті від 06.10.2023.

Суд бере до уваги, що за текстом поданої 05.10.2023 (в день прийняття судом рішення по суті спору) заяви щодо витрат на правничу допомогу (викладеної у клопотанні про врахування правової позиції Верховного Суду) позивачі лише заявили, що попереджали про те, що планують понести витрат на професійну правничу допомогу у розмірі 16 000,00 грн та про те, що нададуть відповідні докази в порядку ч. 8 ст. 128 ГПК України. Станом на 05.10.2023 позивачі вже подали відповідь на відзив ПАТ «Укрнафта» (24.06.2023 засобами поштового зв`язку), представник позивачів брав участь у судових засіданнях суду; однак жодних заяв з цього приводу (в контексті додатково понесених витрат на правничу допомогу) позивачі у відповіді на відзив не робили.

У договорі сторони визначили гонорар адвоката у розмірі 16 000,00 грн, виходячи з розрахунку 4 000,00 грн за 1 годину роботи адвоката. Умови, за яких адвокат надає позивачам послуги у обсязі більшому, ніж 4 год роботи (виходячи з розрахунку 4 000,00 грн за 1 год роботи адвоката) у договорі відсутні. Відповідно, усі інші визначені у акті від 06.10.2023 роботи адвоката були вчинені з перевищенням такої кількості часу і як позивачі, так і сам адвокат усвідомлювали таку обставину.

Щодо укладеної позивачами з адвокатом додаткової угоди до договору, у якій сторони змінили п. 4.1 договору та збільшили вартість робіт до 32 000,00 грн, колегія суддів зазначає таке.

Вказана додаткова угода була укладена її сторонами 06.10.2023 та почала діяти саме з моменту її укладення, тобто після прийняття судом рішення по суті спору, та не може поширювати свою дію на період до моменту її (додаткової угоди) укладення.

Тобто, послуги, що їх адвокат надавав позивачам на виконання договору, узгоджувались (мали узгоджуватись) з умовами цього договору в т. ч. за кількістю та вартістю. Додаткова угода може розповсюджувати свою дію лише на майбутнє, тобто послуги, які будуть надані після її укладення.

Оскільки позивачі не подали до суду доказів щодо обґрунтованості перевищення суми, визначеної у попередньому розрахунку суми судових витрат, у суду були відсутні підстави для стягнення суми у розмірі 32 000,00 грн, яка значно перевищує суму, зазначену в попередньому (орієнтовному) розрахунку у позовній заяві та повторно зазначену у клопотанні про врахування правової позиції Верховного Суду в розмірі 16 000,00 грн та узгоджену позивачами з адвокатом у відповідному договорі (в редакції до укладення додаткової угоди від 06.10.2023).

Враховуючи встановлені у справі обставини та норми чинного законодавства, які підлягають застосуванню у спірних правовідносинах, колегія суддів дійшла висновку, що заява позивачів підлягає задоволенню частково, до стягнення з ПАТ «Укрнафта» на користь ОСОБА_1 підлягають 5 850,00 грн витрат на професійну правничу допомогу, на користь ОСОБА_4 - 4 700,00 грн, на користь ОСОБА_3 - 5 450,00 грн, що є пропорційним кількості акцій кожного з позивачів і такий розподіл узгоджений сторонами у п. 4.3 договору. В решті вимоги заяви задоволенню не підлягають.

Висновки суду апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги.

Як зазначено у п. 41 висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень, обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення. Згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах. З тим, щоб дотриматися принципу справедливого суду, обґрунтування рішення повинно засвідчити, що суддя справді дослідив усі основні питання, винесені на його розгляд.

Хоча п. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, це не може розумітись як вимога детально відповідати на кожен довод (рішення Суду у справі Трофимчук проти України, no. 4241/03 від 28.10.2010).

Європейський суд з прав людини вказав, що п. 1 ст. 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі ст. 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18.07.2006).

Згідно з п. 2 ч. 1 ст. 275 ГПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити нове рішення у відповідній частині або змінити рішення.

Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 277 ГПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є: 1) нез`ясування обставин, що мають значення для справи; 2) недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; 3) невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, встановленим обставинам справи; 4) порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Неправильним застосуванням норм матеріального права вважається: неправильне тлумачення закону, або застосування закону, який не підлягає застосуванню, або незастосування закону, який підлягав застосуванню.

Порушення норм процесуального права може бути підставою для скасування або зміни рішення, якщо це порушення призвело до неправильного вирішення справи.

Враховуючи встановлені у справі обставини та норми чинного законодавства, які підлягають застосуванню у спірних правовідносинах, колегія суддів апеляційної інстанції дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню, додаткове рішення місцевого господарського суду має бути скасовано з прийняттям нового судового рішення про задоволення поданої позивачами заяви частково.

Керуючись ст. ст. 74, 129, 269, 275-277, 281-284 ГПК України, Північний апеляційний господарський суд

ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства «Укрнафта» на додаткове рішення Господарського суду міста Києва від 16.11.2023 у справі №910/6759/23 задовольнити.

2. Додаткове рішення Господарського суду міста Києва від 16.11.2023 у справі №910/6759/23 скасувати.

3. Прийняти нове судове рішення, яким заяву представника ОСОБА_1 , ОСОБА_4 , ОСОБА_3 про ухвалення додаткового рішення задовольнити частково.

Стягнути з Публічного акціонерного товариства «Укрнафта» (04053, м. Київ, пров. Несторівський, 3-5; ) на користь ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 ; ідентифікаційний код НОМЕР_1 ) витрати на професійну правничу допомогу в розмірі 5 850,00 грн.

Стягнути з Публічного акціонерного товариства «Укрнафта» (04053, м. Київ, пров. Несторівський, 3-5; ) на користь ОСОБА_4 ( АДРЕСА_1 ; ідентифікаційний код НОМЕР_2 ) витрати на професійну правничу допомогу в розмірі 4 700,00 грн.

Стягнути з Публічного акціонерного товариства «Укрнафта» (04053, м. Київ, пров. Несторівський, 3-5; ) на користь ОСОБА_3 ( АДРЕСА_2 ; ідентифікаційний код НОМЕР_3 ) витрати на професійну правничу допомогу в розмірі 5 450,00 грн.

4. У задоволенні решти вимог заяви відмоаити.

5. Доручити Господарському суду міста Києва видати відповідний наказ.

5. Справу №910/6759/23 повернути до Господарського суду міста Києва.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття.

Постанова апеляційної інстанції може бути оскаржена до Верховного Суду в порядку та в строк, передбачені ст.ст. 287 - 289 ГПК України.

Повний текст постанови складено 11.01.2024.

Головуючий суддя О.О. Євсіков

Судді С.О. Алданова

В.А. Корсак