РІШЕННЯ

Іменем України

12 січня 2024 року м. Чернігівсправа № 927/1452/23
Господарський суд Чернігівської області у складі:

судді Ноувен М.П.,

розглянув справу №927/1452/23, розгляд якої здійснено у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін (без проведення судового засідання)

за позовом: Приватного підприємства "Лан", код 31180994,

вул. Кленова,буд.25, м. Новоолександрівка, Дніпровський р-н, Дніпропетровська обл.,52070;

до відповідача: Товариства з обмеженою відповідальністю "Велдсіті-2", код 44569736;

вул. Шевченка,буд.81/1, м. Чернігів, 14030;

ІНФОРМАЦІЯ_1

про стягнення 64179,09 грн

Без виклику представників сторін.

Позивач - Приватне підприємство "Лан" звернувся до Господарського суду Чернігівської області з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю "Велдсіті-2" про стягнення 64179,09 грн заборгованості, а саме: 62069,57 грн передплати, 1178,47 грн 3% річних, 931,05 грн інфляційних.

Дії суду щодо розгляду справи.

Ухвалою Господарського суду Чернігівської області від 30.10.2023 позовну заяву прийнято до розгляду, відкрито провадження у справі за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін, без проведення судового засідання, встановлено сторонам строки для подання відзиву на позов, відповіді на відзив.

Сторони належним чином повідомлені про розгляд справи в суді.

Відповідно до статті 248 ГПК України суд розглядає справи в порядку спрощеного позовного провадження протягом розумного строку, але не більше шістдесяти днів з дня відкриття провадження в справі.

В силу вимог частини 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, кожен при вирішенні судом питання щодо його цивільних прав та обов`язків має право на судовий розгляд упродовж розумного строку.

У зв`язку з перебуванням судді Ноувен М.П. у відпустці, суд ухвалює рішення після усунення обставин, що зумовили відсутність судді.

Позиції учасників справи.

Свої вимоги позивач обґрунтовує тим, що відповідач не здійснив повернення надлишково сплачених коштів, перерахованих позивачем на виконання договору поставки № DP-2022-10-11-2 від 10.11.2022.

15.11.2023 відповідачем подано відзив на позов, відповідно до якого останній проти позовних вимог заперечив.

Так, відповідач зазначив, що при складанні видаткової накладної № 2 від 20.02.2023 було допущено технічну помилку в графах «Ціна без ПДВ» та «Сума без ПДВ», «Всього», «Сума ПДВ» та «Всього із ПДВ» та у зазначенні суми прописом. Замість визначеної умовами Договору суми 554274,00 грн (в т.ч. ПДВ 92379,00 грн) було помилково зазначено 492204,43 грн без ПДВ.

Вказана технічна помилка була вчинена через міграцію всього бухгалтерського обліку Відповідача із системи 1С на систему «MASTER:Бухгалтерія». В подальшому, при формуванні Акту звірки від 01.03.2023 в ньому також опинилась вказана помилка.

Допущена технічна помилка у видатковій накладній та Акті звірик розрахунків не є підставою для зменшення такої істотної умови Договору як ціна.

Крім того, відповідач посилається на те, що укладений між сторонами Договір не містить жодних випадків, підстав чи умов для зміни його ціни; видаткова накладна є первинним бухгалтерським документом і підтверджує лише факт поставки та не вносить змін та доповнень до Договору; Акт звірки носить лише інформаційних характер.

Відзив на позов прийнято судом до розгляду та долучено до матеріалів справи.

Справа розглядається з урахуванням поданого відзиву.

22.11.2023 позивачем подана відповідь на відзив, відповідно до якої останній проти доводів відповідача заперечує, посилаючись на наступне.

Відповідач не надав документального підтвердження існування у нього доступу до програми 1С, ліцензійних умов користування програмою 1С, доступу до програми «MASTER:Бухгалтерія» та використання такої програми для забезпечення власної діяльності, ліцензійних умов програмою «MASTER:Бухгалтерія», які підтверджують можливість перенесення баз даних до цієї програми з програми 1С, не надано технічного висновку, який підтверджує існування та причини виникнення збою під час перенесення даних з програми 1С до програми «MASTER:Бухгалтерія».

Щодо наданої відповідачем податкової накладної №9 від 11.11.2022 позивач зазначає, що відповідно до квитанції від 01.12.2022 реєстрацію даної податкової накладної зупинено.

Крім того, позивач зазначає, що з урахуванням Постанови КМУ № 1260 від 09.11.2022 «Про внесення змін до переліку товарів (у тому числі лікарських засобів, медичних виробів та/або медичного обладнання), необхідних для виконання заходів, спрямованих на запобігання виникненню і поширенню, локалізацію та ліквідацію спалахів, епідемій та пандемій гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2, операції з ввезення яких на митну територію України та/або операції з постачання яких на митній території України звільняються від оподаткування податком на додану вартість та які звільняються від сплати ввізного мита», відповідно до змісту якої електрогенераторні установки були звільнені від оподаткування податком на додану вартість.

Посилання відповідача на висновок ВС у справі № 905/1198/17 не підтверджує позицію відповідача, а навпаки, спростовує його ж твердження про неналежність акту звірки як доказу та свідчить про наявність заборгованості та підтвердження такої заборгованості відповідачем.

Крім того, позивач зазначає про пропуск відповідачем строку для подання відзиву на позов. а також про те, що відповідачем до відзиву на позов не додано доказів на підтвердження повноважень адвоката. Так, доданий до відзиву на позов ордер видано на представництво інтересів ОСОБА_1 у Деснянському районному суді м. Чернігова, Чернігівському апеляційному суді та Верховному Суді, а не на представництво ТОВ «Велдсіті-2» у Господарському суді Чернігівської області.

Відповідь на відзив прийнята судом до розгляду та долучена до матеріалів справи.

24.11.2023 відповідачем подані заперечення на відповідь на відзив, відповідно до якого останній додано до матеріалів справи долучено довіреність та ордер на представництво адвокатом Ніколаєвим В.О. інтересів відповідача у Господарському суді Чернігівської області.

При цьому, представником відповідача зазначено, що до відзиву на позов помилково завантажено ордер на представництво інтересів директора , а не ТОВ «Велдсіті-2».

Заперечення прийняті до розгляду та долучені до матеріалів справи.

Будь-яких заяв, клопотань або заперечень від сторін не надходило.

З приводу доводів позивача щодо пропуску строку для подання відзиву на позов та відсутності повноважень адвоката суд зазначає наступне.

Ухвалою суду від 30.10.2023 відкрито провадження у справі та встановлено строки, зокрема, для подання відзиву на позов, а саме протягом 15 днів з дня отримання ухвали суду.

З огляду на те, що відповідач станом на день постановлення ухвали не мав зареєстрованого кабінету в системі «Електронний суд», ухвала про відкриття провадження у справі була надіслана на електронну адресу останнього ІНФОРМАЦІЯ_1 01.11.2023.

Відповідач у відзиві на позов не заперечує факту отримання ухвали суду 01.11.2023.

Отже, строк для подання відзиву на позов становить - до 16.11.2023.

Відповідачем відзив на позов подано через систему «Електронний суд» 15.11.2023, в межах встановленого судом строку.

Відтак, заперечення позивача в цій частині не приймаються судом.

Щодо доказів на представництво адвокатом інтересів відповідача.

До відзиву на позов відповідачем додано ордер серії ВН № 1078831 від 19.11.2021 на представництво ОСОБА_1 у Деснянському районному суді м. Чернігова, Чернігівському апеляційному суді, Верховному Суді, Договір про надання правової допомоги №11-23/01 від 10.11.2023, Додаткову угоду №1 від 10.11.2023 до Договору № 11-23/01 від 10.11.2023 на надання правової допомоги у справі № 927/1452/23.

Крім того, до заперечень відповідачем надано ордер серії ВН № 1118867 від 10.11.2023 на представництво адвокатом Ніколаєвим В.О. ТОВ «Велдсіті-2» у Господарському суді Чернігівської області.

Згідно частини 1 статті 58 ГПК України, представником у суді може бути адвокат або законний представник.

Відповідно до частини 4 статті 60 ГПК України, повноваження адвоката як представника підтверджуються довіреністю або ордером, виданим відповідно до Закону України "Про адвокатуру і адвокатську діяльність".

Згідно з частиною 1 статті 26 Закону України "Про адвокатуру і адвокатську діяльність" документами, що посвідчують повноваження адвоката на надання правової допомоги, можуть бути: 1) договір про надання правової допомоги; 2) довіреність; 3) ордер; 4) доручення органу (установи), уповноваженого законом на надання безоплатної правової допомоги.

Відповідно до Положення про ордер на надання правничої (правової) допомоги, ордер видається адвокатом, адвокатським бюро, адвокатським об`єднанням та повинен містити обов`язкові реквізити, передбачені цим Положенням. В Україні встановлюється єдина, обов`язкова для всіх адвокатів, типова форма ордера, яку затверджує Рада адвокатів України.

Ордер, встановленої цим Положенням форми, є належним та достатнім підтвердженням правомочності адвоката на вчинення дій в інтересах клієнта.

Отже, ордер, який видано відповідно до Закону України "Про адвокатуру і адвокатську діяльність", є самостійним документом, що підтверджує повноваження адвоката.

Виходячи зі змісту частини 3 статті 26 Закону України "Про адвокатуру і адвокатську діяльність", ордер може бути оформлений адвокатом (адвокатським бюро, адвокатським об`єднанням) лише на підставі вже укладеного договору.

Адвокат зобов`язаний діяти в межах повноважень, наданих йому клієнтом, у тому числі з урахуванням обмежень щодо вчинення окремих процесуальних дій (частина 4 статті 26 Закону).

Крім того, адвокат несе кримінальну відповідальність за завідомо неправдиве повідомлення суду про повноваження представляти іншу особу в суді, а так само умисне невнесення адвокатом до ордера відомостей щодо обмежень повноважень, установлених договором про надання правничої допомоги (стаття 400-1 КК України).

Відповідно до пункту 4 Положення про ордер на надання правничої (правової) допомоги (нова редакція), затвердженого рішенням Ради адвокатів України від 12 квітня 2019 року № 41, ордер, який видається адвокатом, повинен містити обов`язкові реквізити, передбачені цим Положенням.

Згідно з пунктом 12 зазначеного Положення, ордер має містити, зокрема, прізвище, ім`я, по батькові або найменування особи, якій надається правова допомога (п.12.2); посилання на договір про надання правової допомоги/доручення органу (установи), уповноважених законом на надання безоплатної правової допомоги, номер (у випадку наявності) та дату цього документа( п.12.3); дату видачі ордера (п.12.9).

Відповідно до ст.165 ГПК України відзив підписується відповідачем або його представником. До відзиву, підписаного представником відповідача, додається довіреність чи інший документ, що підтверджує повноваження представника відповідача.

У той же час, згідно практики Європейського суду з прав людини, реалізуючи положення Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, необхідно уникати занадто формального ставлення до передбачених законом вимог, так як доступ до правосуддя повинен бути не лише і фактичним, але і реальним. Надмірний формалізм при вирішені питання щодо прийняття заяви або скарги - є порушенням права на справедливий судовий захист.

Зокрема, у рішенні від 04 грудня 1995 року у справі "Беллет проти Франції" Європейський суд з прав людини зазначив, що стаття 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04 листопада 1950 року містить гарантії справедливого судочинства, одним з аспектів яких є доступ до суду. Рівень доступу, наданих національним законодавством, має бути достатнім для забезпечення права особи на суд з огляду на принцип верховенства права в демократичному суспільстві. Для того, щоб доступ був ефективним, особа повинна мати чітку практичну можливість оскаржити дії, які становлять втручання у її права.

У рішенні від 13 січня 2000 року у справі "Мірагаль Есколано та інші проти Іспанії" та у рішенні від 28 жовтня 1998 року у справі "Перес де Рада Каваніллес проти Іспанії" Європейський Суд з прав людини вказав, що надто суворе тлумачення внутрішніми судами процесуальної норми позбавило заявників права доступу до суду і завадило розгляду їхніх позовних вимог. Це визнано порушенням пункту 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

Виходячи з норм Конституції України, а також з норм міжнародного права, повернення відзиву з формальних підстав перешкоджає доступу відповідача до правосуддя для повного захисту своїх прав та інтересів шляхом судового розгляду справи.

Отже, суду слід уникати зайвого і невиправданого надмірного формалізму у застосуванні норм процесуального права, які впливають на саму суть доступу до правосуддя.

З огляду на те, що відповідачем до відзиву на позов додано договір про надання правової допомоги, а також те, що останнім до матеріалів справи надано належний ордер на представництво інтересів відповідача, у суду відсутні підстави для повернення відзиву на позов без розгляду.

Отже, заперечення позивача не приймаються судом.

Перелік обставин, які є предметом доказування. Перелік доказів.

Враховуючи предмет і підстави позову, до обставин, які є предметом доказування у справі належать: наявність правових підстав для виникнення грошових зобов`язань у Відповідача перед Позивачем по суті спору; доведеність суми боргу.

Позивачем на підтвердження своїх вимог надано копії:

- договору поставки,

- рахунку на оплату № 22-1011-2 від 10.11.2022,

- платіжної інструкції № 5963 від 10.11.2022,

- виписки по рахунку,

- видаткової накладної № 2 від 20.02.2023,

-акту звірки.

Відповідачем на підтвердження своїх заперечень надано відзив на позов, заперечення на відповідь на відзив та копії: квитанції про реєстрацію податкової накладної, податкової накладної.

Обставини справи встановлені судом.

10.11.2022 між Приватним підприємством «Лан» (далі - Покупець) та Товариством з обмеженою відповідальністю «Велдсіті-2» (далі - Постачальник) укладено договір поставки № DP-2022-10-11-2 (далі - Договір).

Відповідно до умов Договору:

п.1.1. Постачальник зобов`язується поставити Покупцю Товар, а саме Генератор дизельний ZENNESIS ESE 72 TBI, відповідної якості, згідно Замовлення, а Покупець зобов`язується прийняти Товар згідно видаткової накладної та здійснити його оплату на умовах цього Договору.

п.2.1.Загальна сума Договору становить 554274 грн, в тому числі ПДВ 92379,00 грн.

п.2.2. Розрахунки за поставлений Товар здійснюються на підставі рахунку шляхом перерахування Покупцем грошових коштів на розрахунковий рахунок Постачальника.

п.3.1. Термін поставки Товару - протягом 60 робочих днів з дня надходження грошових коштів на розрахунковий рахунок постачальника. Постачальник має право на дострокову поставку Товару.

п.5.2. Факт передачі (одержання) Товару підтверджується видатковою накладною, підписаною уповноваженими представниками Сторін.

п.5.6. Датою поставки Товару вважається дата підписання відповідної видаткової накладної.

п.9.2. Строк дії Договору - з моменту укладання до 31.03.2023 (включно), а в частині оплати - до повного виконання.

п.9.3. Всі зміни та доповнення до Договору вважаються чинними, якщо вони складені у письмовій формі та підписані уповноваженими представниками Сторін.

10.11.2022 відповідачем виставлено позивачу рахунок на оплату № 22-1011-2 від 10.11.2022 на суму 554274,00 грн.

Платіжною інструкцією № 5963 від 10.11.2022 позивач перерахував відповідачу 554274,00 грн.

Відповідно до видаткової накладної № 2 від 20.02.2023 відповідач поставив, а позивач прийняв Товар - Генератор дизельний ZENNESIS ESE 72 TBI на суму 492204,43 грн (без ПДВ).

01.03.2023 між сторонами складено та підписано Акт звірки розрахунків, відповідно до якого за ПП «Лан» рахується заборгованість в сумі 62069,57 грн.

Акт звірки підписано сторонами та скріплено печатками підприємств.

Позивач звернувся до суду за стягненням суми переплати, оскільки відповідачем поставлено Товар на суму меншу, ніж перераховано позивачем.

За прострочення повернення суми переплати позивачем нараховано та пред`явлено до стягнення 1178,47 грн 3% річних за період з 02.03.2023 по 18.10.2023 та 931,05 грн інфляційних за період з березня 2023 року по вересень 2023 року.

Позивач звернувся до суду за захистом своїх порушених прав у зв`язку з невиконанням відповідачем своїх зобов`язань.

Оцінка аргументів та нормативно - правове обґрунтування.

Договір є підставою виникнення цивільних прав і обов`язків (статті 11, 626 ЦК України), які мають виконуватись належним чином і в установлений строк відповідно до договору (стаття 526 ЦК України), а одностороння відмова від виконання зобов`язання не допускається (стаття 525 ЦК України).

За правовою природою укладений між сторонами договір є договором поставки.

Згідно ст.712 Цивільного кодексу України за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов`язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов`язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов`язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму. До договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін.

Відповідно до ч.1 ст.265 Господарського кодексу України, за договором поставки одна сторона - постачальник зобов`язується передати (поставити) у зумовлені строки (строк) другій стороні - покупцеві товар (товари), а покупець зобов`язується прийняти вказаний товар (товари) і сплатити за нього певну грошову суму.

Частиною 1 ст.662 Цивільного кодексу України визначено, що продавець зобов`язаний передати покупцеві товар, визначений договором купівлі-продажу.

Відповідно до ч.2 ст.267 Господарського кодексу України строки поставки встановлюються сторонами в договорі з урахуванням необхідності ритмічного та безперебійного постачання товарів споживачам, якщо інше не передбачено законодавством.

Відповідно до ст.663 Цивільного кодексу України продавець зобов`язаний передати товар покупцеві у строк, встановлений договором купівлі-продажу, а якщо зміст договору не дає змоги визначити цей строк, - відповідно до положень статті 530 цього Кодексу.

Згідно з ч.1 ст.664 Цивільного кодексу України обов`язок продавця передати товар покупцеві вважається виконаним у момент: 1) вручення товару покупцеві, якщо договором встановлений обов`язок продавця доставити товар; 2) надання товару в розпорядження покупця, якщо товар має бути переданий покупцеві за місцезнаходженням товару. Договором купівлі-продажу може бути встановлений інший момент виконання продавцем обов`язку передати товар.

Покупець зобов`язаний оплатити товар за ціною, встановленою у договорі купівлі-продажу (ч.1 ст.691 Цивільного кодексу України).

Відповідно до ч.1 ст.692 Цивільного кодексу України покупець зобов`язаний оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлений інший строк оплати товару.

Статтями 525, 526 Цивільного кодексу України унормовано, що одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається; зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту та інших вимог, що звичайно ставляться. Дана норма кореспондується з приписами ст.193 Господарського кодексу України.

Відповідно до ст.530 Цивільного кодексу України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Якщо строк (термін) виконання боржником обов`язку не встановлений або визначений моментом пред`явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання у будь-який час. Боржник повинен виконати такий обов`язок у семиденний строк від дня пред`явлення вимоги, якщо обов`язок негайного виконання не випливає із договору або актів цивільного законодавства.

Відповідно до ст.629 Цивільного кодексу України договір є обов`язковим для виконання сторонами.

Як встановлено судом, відповідно до умов укладеного Договору, сторонами погоджено поставку позивачу Товару - Генератора дизельного ZENNESIS ESE 72 TBI, вартість якого становить 554274 грн (в т.ч. ПДВ 92379,00 грн).

На виконання умов п.2.2. договору позивачем здійснено оплату вартості Товару в сумі 554274 грн, що підтверджується копією платіжної інструкції № 5963 від 10.11.2023.

У матеріалах справи наявна видаткова накладна № 2 від 20.02.2023, яка підтверджує поставку відповідачем позивачу Генератора дизельного ZENNESIS ESE 72 TBI, вартість якого становить 492204,43 грн (ПДВ-0,00).

Крім того, 01.03.2023 між позивачем та відповідачем складено і підписано Акт звірки розрахунків, відповідно до якого сторони підтверджують наявність заборгованості відповідача в сумі 62069,57 грн.

Розглянувши в сукупності наявні у матеріалах справи докази, суд зазначає наступне.

Ціна товару та порядок її оплати було обумовлено сторонами в п. 2.1. Договору.

Всі зміни і доповнення до Договору вважаються чинними, якщо вони складені у письмовій формі та підписані уповноваженими представниками Сторін (п. 9.3. Договору).

В той же час, як встановлено судом, при зміні ціни товару покупець та постачальник не підписували будь-яких додаткових угод.

Однак, з представлених сторонами доказів вбачається, що таке відступлення від умов договору в частині письмового оформлення ціни товару мало місце за домовленістю двох сторін.

Як встановлено судом та підтверджено матеріалами справи, при поставці Товару між сторонами підписана видаткова накладна, що підтверджувала як факт поставки і прийняття товару, так і його ціну.

При цьому, видаткова накладна №2 від 20.02.2023 підписана уповноваженими представниками Сторін без зауважень та заперечень та скріплена печатками підприємств.

Крім того, матеріали справи містять акт звірки розрахунків від 01.03.2023, відповідно до якого вбачається, що сторони в ньому конкретизували безпосередньо по якій накладній на поставку товару проводиться звірка та сума до оплати за цією накладною.

Така обставина ще раз підтверджує факт усвідомлення сторонами про ціну товару, який закуплявся.

Отже, у своїй сукупності, докази свідчать про волевиявлення продавця щодо узгодження сторонами зміни ціни товару.

Крім того, актом звірки розрахунків відповідач визнав свою заборгованість перед позивачем у розмірі 62069,57 грн.

Більше того, саме стягнення такої визнаної суми боргу є предметом спору у даній справі.

В даному контексті, суд звертає увагу відповідача на те, що своїми діями щодо підписання видаткової накладної та передачі товару, сторони погодили нову ціну.

Відтак, позивачем перераховано передоплату в розмірі більшому, ніж остаточна вартість товару.

Відповідно до ч. 2 ст. 693 ЦК України, якщо продавець, який одержав суму попередньої оплати товару, не передав товар у встановлений строк, покупець має право вимагати передання оплаченого товару або повернення суми попередньої оплати.

Натомість, як встановлено судом, матеріали справи не містять доказів звернення позивача до відповідача в порядку ч.2 ст. 693 ЦК України, під час дії Договору.

Водночас суд враховує, що зазначений договір діяв з 10.11.2022 по 31.03.2023 і можливість його продовження останнім не передбачена.

Враховуючи закінчення 31.03.2023 строку дії Договору у відповідача виникло зобов`язання повернути позивачу кошти в у сумі 62059,57 грн, оскільки закінчення строку дії договору є тим строком, після настання якого відповідач усвідомлював протиправний характер неповернення грошових коштів.

Відповідно до ст. 610 ЦК України, порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Відповідно до ч. 2 ст. 625 ЦК України, боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Відповідно до висновку Великої Палати Верховного Суду у постанові від 07 квітня 2020 року у справі № 910/4590/19, зобов`язання зі сплати інфляційних втрат та 3 % річних є акцесорним, додатковим до основного, залежить від основного зобов`язання і поділяє його долю. Відповідно, й вимога про їх сплату є додатковою до основної вимоги (пункт 43 постанови).

Відповідно до встановлених судами обставин справи, за змістом статті 625 ЦК України, яка регулює відповідальність за порушення грошового зобов`язання, стягувана позивачем з відповідача сума інфляційних втрат та 3 % річних від несплаченої (неповернутої) суми попередньої оплати є відповідальністю сторони господарського договору за допущене нею правопорушення у сфері господарювання.

Велика Палата Верховного Суду звертала увагу на те, що нарахування інфляційних втрат на суму боргу та 3 % річних відповідно до статті 625 ЦК України є мірою відповідальності боржника за прострочення грошового зобов`язання, оскільки виступає способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації боржника за неналежне виконання зобов`язання. Ці кошти нараховуються незалежно від вини боржника, зупинення виконавчого провадження чи виконання рішення суду про стягнення грошової суми. Подібні правові висновки сформульовані, зокрема, в постановах Великої Палати Верховного Суду від 19 червня 2019 року у справах № 703/2718/16-ц (провадження № 14-241цс19) та № 646/14523/15-ц (провадження № 14-591цс18), від 13 листопада 2019 року у справі № 922/3095/18 (провадження № 12-105гс19), від 18 березня 2020 року у справі № 902/417/18 (провадження № 12-79гс19).

За змістом статей 509, 524, 533-535 і 625 ЦК України грошовим є зобов`язання, виражене у грошових одиницях, що передбачає обов`язок боржника сплатити гроші на користь кредитора, який має право вимагати від боржника виконання цього обов`язку. Тобто грошовим є будь-яке зобов`язання, в якому праву кредитора вимагати від боржника сплати коштів кореспондує обов`язок боржника з такої сплати. Ці висновки узгоджуються з правовими висновками Великої Палати Верховного Суду, висловленими у постановах від 11 квітня 2018 року у справі № 758/1303/15-ц (провадження № 14-68цс18) та від 16 травня 2018 року у справі № 686/21962/15-ц (провадження № 14-16цс18).

Оскільки правовідношення, в якому, у зв`язку із фактичним закінченням строку дії договору та припиненням обов`язку поставити товар, у відповідача (постачальника, продавця) виникло зобов`язання повернути позивачу (покупцю) суму попередньої оплати (тобто сплатити грошові кошти) відповідно до частини другої статті 693 ЦК України, є грошовим зобов`язанням, а тому відповідно на нього можуть нараховуватися інфляційні втрати та 3 % річних на підставі частини другої статті 625 цього Кодексу (постанова ВП ВС від 22 вересня 2020 року у справі № 918/631/19).

За розрахунком позивача на суму боргу у розмірі 62069,57 грн нараховано:

- за період з березня 2023 по вересень 2023 - 931,05 грн інфляційних;

- за період з 02.03.2023 по 18.10.2023 - 1178,47 грн 3% річних.

Оскільки, як встановлено судом, обов`язок з повернення 62069,57 грн у відповідача виник з моменту закінчення строку дії договору - 31.03.2023, право нараховувати річні та інфляційні у позивача виникло з 01.04.2023.

За розрахунком суду, на суму боргу у розмірі 62069,57 грн:

- за період з квітня 2023 року по вересень 2023 інфляційні склали «мінус» 10,91 грн;

- за період з 01.04.2023 по 18.10.2023 3% річних склали 1025,42 грн.

Вимоги позивача в частині стягнення 153,05 грн 3% річних та 931,05 грн інфляційних задоволенню не підлягають.

Відповідно до ч.1 ст. 73 ГПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Згідно зі ст.86 ГПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Відповідно до положень ст. 76 ГПК України, належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування (ч.1 ст. 77 Господарського процесуального кодексу України).

Згідно з ч.1 ст. 79 ГПК України, достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування.

Відповідно до ч.1 ст. 74 ГПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

З урахуванням встановлених обставин справи, заперечення відповідача не знайшли свого підтвердження, а також спростовуються наявними у справі доказами.

Крім того, суд враховує ту обставину, що поставка Товару здійснювалась відповідачем під час дії Постанови КМУ № 1260 від 09.11.2022 «Про внесення змін до переліку товарів (у тому числі лікарських засобів, медичних виробів та/або медичного обладнання), необхідних для виконання заходів, спрямованих на запобігання виникненню і поширенню, локалізацію та ліквідацію спалахів, епідемій та пандемій гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2, операції з ввезення яких на митну територію України та/або операції з постачання яких на митній території України звільняються від оподаткування податком на додану вартість та які звільняються від сплати ввізного мита», відповідно до якої електрогенераторні установки були звільнені від оподаткування податком на додану вартість, а відтак, і могла відбуватись зміна ціни Товару.

Суд враховує, що Європейський суд з прав людини у справі "Проніна проти України" у рішенні від 18.07.2006 та у справі "Трофимчук проти України" у рішенні від 28.10.2010 зазначив, що пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент сторін. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень.

З огляду на вищевикладене, вимоги позивача підлягають частковому задоволенню і з відповдача підлягає стягненню 62069,57 грн боргу, 1025,42 грн 3% річних.

В решті вимог по стягненню 153,05 грн 3% річних та 931,05 грн інфляційних позов задоволенню не підлягає.

Розподіл судових витрат.

Згідно з п.5 частини 1 статті 237 Господарського процесуального кодексу України при ухваленні рішення суд вирішує питання, зокрема, про розподіл між сторонами судових витрат.

З урахуванням часткового задоволення позовних вимог, судовий збір в сумі 2638,66 грн покладається на відповідача.

Судовий збір в сумі 45,34 грн покладається на позивача.

Керуючись статтями 129, 130, 236 - 239, 240, 241, 247 - 252 Господарського процесуального кодексу України, суд

УХВАЛИВ:

1. Позов Приватного підприємства «Лан», код 31180994 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Велдсіті-2», код 44569736 про стягнення 64179,09 грн задовольнити частково.

2. Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «Велдсіті-2», вул. Шевченка, буд.81/1, м. Чернігів, 14030, код 44569736 на користь Приватного підприємства «Лан», вул. Кленова,буд.25, с. Новоолександрівка, Дніпровський р-н, Дніпропетровська обл., 52070, код 31180994 заборгованість в сумі 62069,57 грн, 3% річних в сумі 1025,42 грн, судовий збір в сумі 2638,66 грн.

3. Видати наказ після набрання рішенням законної сили.

4. В решті вимог по стягненню 153,05 грн 3% річних та 931,05 грн інфляційних відмовити.

Рішення набирає законної сили у строки, встановлені статтею 241 Господарського процесуального кодексу України.

Рішення може бути оскаржено до Північного апеляційного господарського суду у строки визначені статтею 256 Господарського процесуального кодексу України.

Повідомити учасників справи про можливість одержання інформації по справі у Єдиному державному реєстрі судових рішень: http://reyestr.court.gov.ua/.

Суддя М.П. Ноувен