УХВАЛА

м. Київ

04.01.2024Справа № 910/19960/23

Суддя Господарського суду міста Києва Яковенко А.В., розглянувши у порядку письмового провадження заяву Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Фінтакт» про забезпечення позову; особи, які можуть одержати статус учасників справи: Акціонерне товариство «Київмедпрепарат» (відповідач), Товариство з обмеженою відповідальністю «Сучасна металургійна компанія» (третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача),

ВСТАНОВИВ:

28.12.2023 Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Фінтакт» звернулося до Господарського суду міста Києва із заявою про забезпечення позову до пред`явлення позовної заяви.

Відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 01.01.2024 заява про забезпечення позову передано на розгляд судді Яковенко А.В.

У вказаній заяві Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Фінтакт» просить суд вжити заходів забезпечення позову шляхом накладення арешту на належну Акціонерному товариству «Київмедпрепарат» на праві власності нежитлову будівлю загальною площею 10 182,30 кв.м,що знаходиться за адресою: м. Київ, вулиця Саксаганського, будинок 139 корп. 20 літ. О, та шляхом заборони Товариству з обмеженою відповідальністю "СУЧАСНА МЕТАЛУРГІЙНА КОМПАНІЯ", Державному підприємству "Сетам" та Відділу примусового виконання рішень Департаменту Державної виконавчої служби Міністерства юстиції України, вчиняти будь-які дії щодо нежитлової будівлі площею 10182,30 кв.м, за адресою: м. Київ, вулиця Саксаганського. будинок 139. корп. 20. літ. О, а саме проводити розрахунок за даний об`єкт нерухомого майна, укладати договір купівлі-продажу даного об`єкту нерухомого майна, здійснювати будь-які дії, що спрямовані на оформлення результатів електронних торгів від 18.12.2023.

Частиною 2 статті 136 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

Згідно з ч. 1 ст. 140 Господарського процесуального кодексу України заява про забезпечення позову розглядається судом не пізніше двох днів з дня її надходження без повідомлення учасників справи.

Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Фінтакт» вказує, що має намір звернутись до Господарського суду міста Києва із позовом до Акціонерного товариства «Київмедпрепарат» про визнання укладеним договору купівлі-продажу у погодженій з АТ «Київмедпрепарат» редакції та визнання за ТОВ «Фінансова компанія «Фінтакт» права власності на спірний об`єкт нерухомого майна.

В обґрунтування заяви про вжиття заходів забезпечення позову заявник зазначає, що між ТОВ «Фінансова компанія «Фінтакт» та АТ «Київмедпрепарат» був укладений попередній договір від 08.06.2022, за умовами якого АТ «Київмедпрепарат» прийняло на себе зобов`язання у строк до 10.08.20023погасити існуючу заборгованість ПАТ «Банк «Фінанси та Кредит» перед Національним банком України, зняти обтяження з предмета іпотеки, який був заставлений в забезпечення зобов`язань ПАТ «Банк «Фінанси та Кредит» перед Національним банком України - належної АТ «Київмедпрепарат» на праві власності нежитлової нерухомості загальною площею 10 182,30 кв.м,що знаходиться за адресою: м. Київ, вулиця Саксаганського, будинок 139 корп. 20 літ. О, та продати даний об`єкт нежитлової нерухомості ТОВ «Фінтакт» на умовах договору купівлі-продажу, який був погоджений у додатку до попереднього договору (сторони попереднього договору планували зарахувати вартість об`єкта нерухомого майна в рахунок придбаних ТОВ «ФК «Фінтакт» на електронних аукціонах прав вимог до АТ «Київмедпрепарат» за кредитними договорами).

До визначеної попереднім договором дати АТ «Київмедпрепарат» власні зобов`язання за попереднім договором не виконало, заборгованість ПВТ «Банк «Фінанси та Кредит» перед Національним банком України не погасило, обтяження нерухомого майна, яке повинно було продати ТОВ «Фінансова компанія «Фінтакт» не зняло.

У той же час з мережі Інтернет ТОВ «Фінансова компанія «Фінтакт» дізналось, що в межах виконавчого провадження №71129598 були організовані та 18.12.2023 проведені електронні торги вищенаведеного предмета іпотеки.

Даний предмет іпотеки був виставлений на продаж в межах лоту 540574, аукціон був проведений 18.12.2023. Відповідно до протоколу №572843 електронного аукціону переможцем аукціону стало «Сучасна металургійна компанія» за стартовою ціною 280 114 800,00 грн., у т.ч ПДВ.

Необхідність звернення заявника до суду із заявою про вжиття заходів забезпечення позову до подання позовної заяви обумовлена тим, що продаж ТОВ «Сучасна металургійна компанія» спірного об`єкта нерухомості ставить ТОВ «Фінансова компанія «Фінтакт» у стан правової невизначеності, оскільки товариство вважає, що саме воно на підставі умов попереднього договору набуло право на придбання у АТ «Київмедпрепарат» спірного об`єкта.

За твердженнями заявника, невжиття заходів забезпечення позову унеможливить виконання рішення суду у разі задоволення позовних вимог, оскільки призведе до стану правової невизначеності , та необхідності звернення до суду з новим позовом до переможця аукціону у разі укладання з ним договору купівлі-продажу спірного об`єкта нерухомого майна.

Частиною 1 ст. 137 Господарського процесуального кодексу України встановлено, що позов забезпечується, зокрема: забороною відповідачу вчиняти певні дії; забороною іншим особам вчиняти дії щодо предмета спору або здійснювати платежі, або передавати майно відповідачеві, або виконувати щодо нього інші зобов`язання.

Частинами 1, 3 ст. 138 Господарського процесуального кодексу України встановлено, що заява про забезпечення позову подається: 1) до подання позовної заяви - за правилами підсудності, встановленими цим Кодексом для відповідного позову, або до суду за місцезнаходженням предмета спору - якщо суд, до підсудності якого відноситься справа, визначити неможливо; 2) одночасно з пред`явленням позову - до суду, до якого подається позовна заява, за правилами підсудності, встановленими цим Кодексом; 3) після відкриття провадження у справі - до суду, у провадженні якого перебуває справа. У разі подання заяви про забезпечення позову до подання позовної заяви заявник повинен пред`явити позов протягом десяти днів, а у разі подання заяви про арешт морського судна - тридцяти днів з дня постановлення ухвали про забезпечення позову.

За змістом статті 140 Господарського процесуального кодексу України заява про забезпечення позову розглядається судом не пізніше двох днів з дня її надходження без повідомлення учасників справи. Ухвалу про забезпечення позову або про відмову у забезпеченні позову може бути оскаржено.

Тобто, за приписами господарського процесуального законодавства таку процесуальну дію, як забезпечення позову, може бути вчинено як до пред`являння позову так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

Верховний Суд у постанові від 21.02.2019 у справі №904/3168/19 вказав, що забезпечення позову є засобом, спрямованим на запобігання можливим порушенням майнових прав чи охоронюваних законом інтересів юридичної або фізичної особи, що полягає у вжитті заходів, за допомогою яких у подальшому гарантується виконання рішення суду. Забезпечення позову застосовується як гарантія задоволення законних вимог позивача. При вирішенні питання про забезпечення позову господарський суд має здійснити оцінку обґрунтованості доводів заявника щодо необхідності вжиття відповідних заходів з урахуванням: розумності, обґрунтованості і адекватності вимог заявника щодо забезпечення позову; забезпечення збалансованості інтересів сторін, а також інших учасників судового процесу; наявності зв`язку між конкретним заходом до забезпечення позову і предметом позовної вимоги, зокрема, чи спроможний такий захід забезпечити фактичне виконання судового рішення в разі задоволення позову; імовірності утруднення виконання або невиконання рішення господарського суду в разі невжиття таких заходів; запобігання порушенню у зв`язку із вжиттям таких заходів прав та охоронюваних законом інтересів осіб, що не є учасниками даного судового процесу. Заходи до забезпечення позову повинні бути співрозмірними з заявленими позивачем вимогами. Співмірність передбачає співвідношення господарським судом негативних наслідків від вжиття заходів до забезпечення позову з тими негативними наслідками, які можуть настати в результаті невжиття цих заходів, з урахуванням відповідності права чи законного інтересу, за захистом яких заявник звертається до суду, та майнових наслідків заборони відповідачу здійснювати певні дії. Метою вжиття заходів щодо забезпечення позову є уникнення можливого порушення в майбутньому прав та охоронюваних законом інтересів позивача, а також можливість реального виконання рішення суду та уникнення будь-яких труднощів і ускладнень ефективного захисту або поновлення оспорюваних прав та інтересів позивача, за захистом яких він звернувся у випадку задоволення позову.

Крім того, вжиті заходи забезпечення позову не повинні блокувати господарську діяльність підприємств, не повинні порушувати права інших контрагентів підприємств, до яких вживаються такі заходи, не мають порушувати прав суб`єктів господарювання щодо вільного укладення господарських договорів.

Заходи до забезпечення позову повинні бути співмірними з заявленими позивачем вимогами. Співмірність передбачає врахування господарським судом співвідношення негативних наслідків від вжиття заходів до забезпечення позову з тими негативними наслідками, які можуть настати в результаті невжиття цих заходів, з урахуванням права чи законного інтересу, за захистом яких заявник звертається до суду, та майнових наслідків заборони відповідачу здійснювати певні дії.

Оскільки, у даному разі позивач має звернутись до суду з немайновою позовною вимогою, судове рішення у разі задоволення якої не вимагатиме примусового виконання, то в даному випадку не має взагалі застосуватися та досліджуватися така підстава вжиття заходів забезпечення позову, як достатньо обґрунтоване припущення, що невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду, а має застосовуватися та досліджуватися така підстава вжиття заходів забезпечення позову, як достатньо обґрунтоване припущення, що невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

При цьому, в таких немайнових спорах має досліджуватися, чи не призведе невжиття заявленого заходу забезпечення позову до порушення вимоги щодо справедливого та ефективного захисту порушених прав, оскільки позивач не зможе їх захистити в межах одного цього судового провадження за його позовом без нових звернень до суду.

Наведене відповідає правовій позиції, викладеній у постанові об`єднаної палати Касаційного господарського суду від 16.08.2018 у справі №910/1040/18.

Як вбачається з матеріалів заяви про забезпечення позову, заявник просить суд вжити заходи забезпечення позову, які тягнуть за собою втручання в проведення торгів (а саме в оформлення результатів проведених торгів), що проводилися від імені держави (державного органу), що прямо заборонено частиною 12 статті 137 Господарського процесуального кодексу.

Так, торги від 18.12.2023 були проведені щодо продажу нерухомого майна- нежитлової будівлі площею 10182,30 кв.м, за адресою: м. Київ, вулиця Саксаганського, будинок, 139 корп. 20, літ. О, що є предметом іпотеки здійснювалися в рамках виконавчого провадження №71129598 та в межах даного виконавчого провадження постановою відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України від 13.03.2023 накладено арешт на нерухоме майно.

Відповідно до відомостей Автоматизованої системи виконавчих проваджень боржником у виконавчому провадженні №71129598 є Акціонерне товариство "Київмедпрепарат" та стягувачем Національний банк України.

Враховуючи зазначене, суд приходить до висновку, що реалізація майна на торгах здійснювалася в межах виконання судового рішення про звернення стягнення на предмет іпотеки.

Відповідно до статті 129-1 Конституції України судове рішення є обов`язковим до виконання. Держава забезпечує виконання судового рішення у визначеному законом порядку.

Згідно зі статтею 13 Закону України "Про судоустрій і статус суддів" судове рішення, яке набрало законної сили, є обов`язковим для учасників справи, для їхніх правонаступників, а також для всіх органів, підприємств, установ та організацій, посадових чи службових осіб, інших фізичних осіб і підлягає виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, або за принципом взаємності, - за її межами; невиконання судового рішення тягне за собою відповідальність, встановлену законом.

Конституційний Суд України неодноразово зазначав у своїх рішеннях, що виконання судового рішення є невід`ємною складовою права кожного на судовий захист і охоплює, зокрема, законодавчо визначений комплекс дій, спрямованих на захист і відновлення порушених прав, свобод, законних інтересів фізичних та юридичних осіб, суспільства, держави (пункт 2 мотивувальної частини рішення від 13 грудня 2012 року № 18-рп/2012); невиконання судового рішення загрожує сутності права на справедливий розгляд судом (пункт 3 мотивувальної частини рішення від 25 квітня 2012 року № 11-рп/2012).

З усталеної позиції Європейського суду з прав людини стосовно виконання судових рішень вбачається: право на виконання судового рішення є складовою права на судовий захист, передбаченого статтею 6 Конвенції ("Шмалько проти України", заява № 60750/00, пункт 43). Суд також виходить з того, що важко уявити, щоб пункт 1 статті 6 Конвенції детально описував процедурні гарантії, які надано сторонам, - справедливість, відкритість і оперативність проваджень, - і не передбачав би гарантій виконання судових рішень протоколу ("Бурдов проти Росії", заява № 589498/00, пункт 34).

Суд також враховує позицію Європейського суду з прав людини, сформовану, зокрема у справах "Hornsby v. Greece" (заява № 18357/91, пункт 40), "Деркач та Палек проти України" (заяви № 34297/02 та № 39574/02, пункт 18): право на суд, було б ілюзорним, якби національна правова система Високої Договірної Сторони дозволяла, щоб остаточне, обов`язкове для виконання судове рішення залишалося невиконаним на шкоду будь-якій зі сторін; ефективний доступ до суду включає право на виконання судового рішення без невиправданих затримок; право на звернення до суду також передбачає практичне виконання остаточних, обов`язкових для виконання судових рішень, які в державах, що поважають принцип верховенства права, не можуть залишатися невиконаними на шкоду стороні у провадженні; виконання судового рішення, яке набрало законної сили підлягає обов`язковому та безумовному виконанню особою, на яку покладено такий обов`язок ("Immobiliare Saffi v. Italy", заява № 22774/93, пункт 74).

Відповідно до пункту 34 рішення Європейського суду з прав людини у справі "Бурдов проти Росії" (заява № 589498/00), пункту 52 рішення у справі "Юрій Миколайович Іванов проти України" (заява № 40450/04), відсутність у заявника можливості домогтися виконання судового рішення, винесеного на його користь, становить втручання у право на мирне володіння майном, як це передбачено пунктом 1 статті 1 Першого протоколу. Крім того, у пункті 33 рішення ЄСПЛ "Сокур проти України" (заява № 29439/02) зазначено про те, що держава несе відповідальність за виконання остаточних рішень, якщо чинники, які затримують чи перешкоджають їх повному й вчасному виконанню, перебувають у межах контролю органів влади.

При виконанні судових рішень слід керуватися інтересами стягувача, оскільки стягувач вправі очікувати від держави вчинення всіх дій, які б наближали його до виконання судового рішення. У цьому сенсі наявність невиконаного судового рішення не вселятиме стягувачеві надію, що Україна як держава робить усе, аби наблизити стягувача до бажаної ним законної мети - виконання судового рішення як стадії реалізації права стягувача на справедливий суд у розумінні Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (подібний правовий висновок викладений у постанові Верховного Суду від 05.02.2019 у справі № 905/3773/14-908/5138/14).

Під час вирішення питання про вжиття заходів забезпечення позову господарським судам слід враховувати, що такими заходами не повинні застосовуватися обмеження, не пов`язані з предметом спору.

Вирішуючи питання про забезпечення позову, суд має брати до уваги інтереси не тільки позивача, а й інших осіб, права яких можуть бути порушені у зв`язку із застосуванням відповідних заходів. Подібний за змістом правовий висновок викладено у постанові від 07.12.2022 у справі №908/309/21.

Недопустимо забезпечувати позов шляхом зупинення виконання судових рішень, що набрали законної сили. Такої правової позиції дотримується Верховний Суду у постановах від 24.06.2021 у справі № 310/9167/20, від 04.11.2021 у справі №907/416/21, від 01.10.2020 у справі №524/188/18, від 25.11.2020 у справі №524/7234/18, від 05.10.2022 у справі №705/3587/21-ц, від 08.12.2021 у справі №757/42929/20, від 22.12.2022 у справі №640/31815/21.

Згідно із ст. 86 Господарського процесуального кодексу України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також вірогідність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Враховуючи наведене вище, суд дійшов висновку про те, що заходи забезпечення позову, які просить вжити Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Фінтакт», не відповідають процесуальним нормам, що регулюють дані правовідносини, зокрема, вимогам розумності, обґрунтованості, адекватності, збалансованості інтересів сторін, а також інших учасників судового процесу, наявності зв`язку між конкретним заходом забезпечення позову і предметом позовних вимог, доведеності обставин щодо ймовірності ускладнення ефективного захисту або поновлення порушених прав та/або інтересів позивача, за захистом яких він звертається до суду.

Крім того, 02.01.2023 до Господарського суду міста Києва надійшла заява Національного банку України про вступ у справу в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача.

Відповідно до ч. 2 ст. 50 Господарського процесуального кодексу України якщо суд при вирішенні питання про відкриття провадження у справі або при підготовці справи до розгляду встановить, що рішення господарського суду може вплинути на права та обов`язки осіб, які не є стороною у справі, суд залучає таких осіб до участі у справі як третіх осіб, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору.

В даному випадку, розглядалася заява Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Фінтакт» про забезпечення позову до подання позовної заяви, тобто останнім наразі не подано до суду позовної заяви.

Відповідно до ч. 1 ст. 170 Господарського процесуального кодексу України будь-яка письмова заява, клопотання, заперечення повинні містити: повне найменування (для юридичних осіб) або ім`я (прізвище, ім`я та по батькові) (для фізичних осіб) особи, яка подає заяву, клопотання або заперечення, її місцезнаходження (для юридичних осіб) або місце проживання чи перебування (для фізичних осіб), вказівку на статус фізичної особи - підприємця (для такої фізичної особи), ідентифікаційний код юридичної особи в Єдиному державному реєстрі підприємств і організацій України; найменування суду, до якого вона подається; номер справи, прізвище та ініціали судді (суддів), якщо заява (клопотання, заперечення) подається після постановлення ухвали про відкриття провадження у справі; зміст питання, яке має бути розглянуто судом, та прохання заявника; підстави заяви (клопотання, заперечення); перелік документів та інших доказів (за наявності), що додаються до заяви (клопотання, заперечення); інші відомості, які вимагаються цим Кодексом. Вимога вказати в заяві по суті справи, скарзі, заяві, клопотанні або запереченні ідентифікаційний код юридичної особи в Єдиному державному реєстрі підприємств і організацій України стосується лише юридичних осіб, зареєстрованих за законодавством України. Іноземна юридична особа подає документ, що є доказом її правосуб`єктності за відповідним іноземним законом (сертифікат реєстрації, витяг з торгового реєстру тощо).

Згідно ч. 4 ст. 170 Господарського процесуального кодексу України суд, встановивши, що письмову заяву (клопотання, заперечення) подано без додержання вимог частини першої або другої цієї статті, повертає її заявнику без розгляду.

Таким чином, оскільки Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Фінтакт» не подало до суду позовної заяви, то суд приходить до висновку, що заява Національного банку України про вступ у справу, в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача, не містить змісту питання, яке має бути розглянуте судом, та прохання заявника є передчасним, а тому така заява залишається судом без розгляду на підставі ч. 4 ст. 170 Господарського процесуального кодексу України.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст. 136, 140, ч. 4 ст. 170, ст..ст. 234, 235 Господарського процесуального кодексу України, суд -

УХВАЛИВ:

1. У задоволенні заяви Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Фінтакт» про забезпечення позову до подання позовної заяви відмовити.

2. Залишити без розгляду заяву Національного банку України про вступ у справу, в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача.

3. Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання та у відповідності до положень ст.ст. 256, 257 Господарського процесуального кодексу України може бути оскаржена протягом десяти днів шляхом подання апеляційної скарги безпосередньо до Північного апеляційного господарського суду.

Суддя А.В.Яковенко