ПІВНІЧНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"11" січня 2024 р. Справа№ 910/1971/23

Північний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Майданевича А.Г.

суддів: Суліма В.В.

Гаврилюка О.М.

розглянувши у письмовому провадженні без повідомлення учасників справи апеляційну скаргу Товариства з обмежено відповідальністю «Страхова компанія «Альфа-Гарант»

на рішення Господарського суду міста Києва від 06.09.2023

у справі №910/1971/23 (суддя - Селівон А.М.)

за позовом Товариства з обмежено відповідальністю «Страхова компанія «Альфа-Гарант»

до Приватного акціонерного товариства «Українська страхова компанія «Княжа Вієнна Іншуранс Груп»

про стягнення 26 993,75 грн

ВСТАНОВИВ:

Короткий зміст позовних вимог

У лютому 2023 року Товариство з обмежено відповідальністю «Страхова компанія «Альфа-Гарант» (далі - позивач) звернулось до Господарського суду міста Києва з позовом до Приватного акціонерного товариства «Українська страхова компанія «Княжа Вієнна Іншуранс Груп» (далі - відповідач) про стягнення 26 993,75 грн страхового відшкодування .

В обґрунтування позовних вимог позивач посилається на той факт, що в результаті виплати позивачем, у зв`язку з настанням дорожньо-транспортної пригоди, страхового відшкодування, як страховиком винної особи гр. ОСОБА_1 , водія транспортного засобу ВАЗ 21099, державний номер НОМЕР_1 , який забезпечено позивачем за Полісом АР № 7491255, у відповідача, як страховика особи, відповідальної за спричинену ДТП шкоду за Полісом АР № 201428480 виник обов`язок з відшкодування позивачеві частини страхового відшкодування в сумі 15 566,12 грн. У зв`язку з невиконанням відповідачем своїх обов`язків щодо страхового відшкодування, позивачем нараховані пеня в розмірі 6 519,86 грн, проценти річних в розмірі 510,48 грн та втрати від інфляції в розмірі 4 397,29 грн.

Короткий зміст рішення місцевого господарського суду та мотиви його прийняття

Рішенням Господарського суду міста Києва від 06.09.2023 у задоволені позовних вимог відмовлено повністю.

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог про стягнення з відповідача частини виплаченого ТДВ «СК «Альфа-Гарант» страхового відшкодування в розмірі 15 566,12 грн, суд послався на те, що ТДВ «СК «Альфа-Гарант» не було дотримано вимоги чинного законодавства України в частині своєчасного повідомлення ПАТ «УСК «Княжя Вієнна Іншуранс Груп» про настання події, що містить ознаки страхового випадку, забезпечення відповідачу можливості приймати участь у розслідуванні страхового випадку та своєчасного повідомлення відповідача про прийняте рішення, та заплановану виплату страхового відшкодування, що, у свою чергу, призвело до неможливості встановлення відповідачем причин та обставин настання дорожньо-транспортної пригоди і визначення розміру заподіяної шкоди.

Враховуючи те, що позовні вимоги про стягнення пені (штрафних санкцій) у розмірі 6 519,86 грн., трьох процентів річних в сумі 510,48 грн. та 4 397,29 грн. інфляційних втрат є похідними від основної вимоги позивача, суд також відмовив у їх задоволенні.

Короткий зміст вимог апеляційної скарги та узагальнення її доводів

Не погоджуючись з прийнятим рішенням, Товариство з обмежено відповідальністю «Страхова компанія «Альфа-Гарант» звернулось до Північного апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати рішення Господарського суду міста Києва від 06.09.2023 та ухвалити нове, яким позовні вимоги задовольнити у повному обсязі.

Апеляційна скарга мотивована неповним з`ясуванням обставин, що мають значення для справи, невідповідністю висновків, викладених у рішенні місцевого господарського суду, обставинам справи, порушенням та неправильним застосуванням норм процесуального та матеріального права.

Апелянт, зазначає, що відповідачу разом із заявою про настання події було надано заяву про виплату страхового відшкодування, до якої було долучено аварійний сертифікат №89-D/96/4 від 12.10.2021, який було складено чинним аварійним комісаром з відповідною кваліфікацією щодо оцінки майна, що вказує на те, що позивачем не було порушено норм п.5.1. Порядку виконання зобов`язань при настанні події, яка є страховим випадком за декількома внутрішніми договорами обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, затвердженого протоколом Президії МТСБУ № 464/2020 від 26.02.2020. Разом з тим, відповідач відмовився скористатись своїх правом, яке надано йому пп. б, п.3.2 ст.3 Порядку, а саме: забезпечити можливість іншим страховикам, які також застрахували той самий об`єкт, приймати участь в розслідуванні стархового випадку.

Крім того, апелянт вказує, що МТСБУ у своєму листі, який стосується подібних правовідносин, зазначило, що невиконання обов`язків передбачених п.3.2 ст. 3 Порядку не може бути підставою для відмови у компенсації страхового відшкодування, оскільки рішення про відмову у здійсненні страхового відшкодування приймається страховиком виключно у разі невизнання вимог заявника та з підстав, визначених ст.32 та/або ст.37 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів». Заперечень щодо факту та розміру здійсненої позивачем виплати страхового відшкодування, а також перебування отриманих автомобілем марки «VOLKSWAGEN TIGUAN», державний номер НОМЕР_2 , пошкоджень у причинно-наслідковому зв`язку з дорожньо-транспортною пригодою, що сталася 26.09.2021, відповідачем суду не надано.

Узагальнені доводи відзиву на апеляційну скаргу

У свою чергу, заперечуючи проти апеляційної скарги, відповідач у своєму відзиві, наданому до суду 27.07.2023, зазначає, що рішення суду прийнято при повному з`ясуванні обставин справи, з правильним застосуванням норм матеріального та процесуального права, без їх порушення, тому апеляційна скарга задоволенню не підлягає і рішення слід залишити без змін.

Крім того, відповідач вказує, що позивачем при здійсненні страхового відшкодування за фактом настання страхового випадку 26.09.2021, забезпеченого за Полісом АР № 7491255 за участю транспортного засобу ВАЗ 21099, державний номер НОМЕР_1 , було порушено положення «Порядку виконання зобов`язань при настанні події, яка є страховим випадком за декількома внутрішніми договорами обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», у зв`язку з чим, у позивача відсутнє право на отримання від відповідача компенсації частини сплаченого страхового відшкодування.

Зокрема, відповідач зазначає, що позивачем не було здійснено повідомлення відповідача про прийняте рішення та заплановану виплату страхового відшкодування не пізніше ніж за три дні до дати її проведення, а також не повідомлено відповідача про інший внутрішній договір страхування, який був дійсний на момент ДТП, як це передбачає Порядок, який є обов`язковим до виконання дійсними членами МТСБУ.

Дії суду апеляційної інстанції щодо розгляду апеляційної скарги

Згідно з протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 26.09.2003 справу №910/1971/23 передано для розгляду колегії суддів у складі: головуючий суддя - Майданевич А.Г., суддів Сулім В.В., Гаврилюк О.М.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 27.09.2023 витребувано у Господасрького суду міста Києва матеріали справи № 910/1971/23.

05.10.2023 на адресу Північного апеляційного господарського суду надійшли матеріали справи № 910/1971/23.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 10.10.2023 відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою Товариства з обмежено відповідальністю «Страхова компанія «Альфа-Гарант» на рішення Господарського суду міста Києва від 06.09.2023 у справі №910/1971/23 та розгляд апеляційної скарги призначено здійснювати у порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи (без проведення судового засідання).

З огляду на наявність у матеріалах справи належних доказів повідомлення сторін про розгляд апеляційної скарги у порядку письмового провадження, що підтверджується повідомленнями про вручення поштових відправлень (№804 доставлено 18.10.2023; №566 доставлено 20.10.2023), та закінчення процесуальних строків на подання до суду документів, встановлених ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 10.10.2023, колегія суддів вважає за можливе здійснити розгляд апеляційної скарги по суті.

Обставини справи, встановлені судом першої інстанції та перевірені судом апеляційної інстанції

Судом першої інстанції встановлено, що 22.01.2021 між Товариством з додатковою відповідальністю «Страхова компанія «Альфа-Гарант», як страховиком, та гр. ОСОБА_1 , як страхувальником, було укладено договір обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, оформлений полісом № АР/7491225, предметом якого є майнові інтереси страхувальника, пов`язані з володінням, користуванням та розпорядженням транспортним засобом марки ВАЗ 21099, державний номерний знак НОМЕР_1 , VIN-код НОМЕР_3 .

Згідно із даними Полісу № АР/7491225 франшиза становить - 2 000,00 грн.; ліміт страхової суми за шкоду, заподіяну майну - 130 000,00 грн.

Строк дії полісу № АР/7491225 встановлено з 23.01.2021 по 22.01.2022 включно. (пункт 3 Полісу).

Судом встановлено, що укладений договір обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, оформлений Полісом № АР/7491225 від 22.01.2021 за своїм змістом та правовою природою є договором страхування, який підпадає під правове регулювання параграфу 2 глави 35 Господарського кодексу України, глави 67 Цивільного кодексу України, Закону України "Про страхування" та Закону України "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів".

Як передбачено статтею 16 Закону України "Про страхування" договір страхування - це письмова угода між страхувальником і страховиком, згідно з якою страховик бере на себе зобов`язання у разі настання страхового випадку здійснити страхову виплату страхувальнику або іншій особі, визначеній у договорі страхування страхувальником, на користь якої укладено договір страхування (подати допомогу, виконати послугу тощо), а страхувальник зобов`язується сплачувати страхові платежі у визначені строки та виконувати інші умови договору.

Аналогічні визначення поняття "договір страхування" містяться в статті 354 Господарського кодексу України та статті 979 Цивільного кодексу України.

Відповідно до положень статті 981 Цивільного кодексу України та частині 2 статті 18 Закону України "Про страхування" договір страхування укладається в письмовій формі, а також може укладатись шляхом видачі страховиком страхувальникові страхового свідоцтва (поліса, сертифіката).

Пунктом 1.8. статті 1 Закону України "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" визначено, що страховий поліс - єдина форма внутрішнього договору страхування, яка посвідчує укладення такого договору.

Відповідно до статті 6 вищевказаного Закону страховим випадком є дорожньо-транспортна пригода, що сталася за участю забезпеченого транспортного засобу, внаслідок якої настає цивільно-правова відповідальність особи, відповідальність якої застрахована, за шкоду, заподіяну життю, здоров`ю та/або майну потерпілого.

Згідно з полісом № АР/7491225 до страхових випадків відноситься, зокрема, ДТП.

Судом встановлено, що постановою Сумського районного суду Сумської області від 08.10.2021 у справі №587/2010/21 (провадження №3/587/999/21), що 26.09.2021 о 16 год. 57 хв. на а/ш Київ-Суми-Юнаківка водій гр. ОСОБА_2 керував транспортним засобом ВАЗ 21099, д.н.з. НОМЕР_1 з польової дороги при виїзді на нерегульоване перехрестя, а саме на а/ш Київ-Суми-Юнаківка не надав переваги в русі транспортному засобу Volksvagen Tiguan д.н.з. НОМЕР_2 , який рухався по головній дорозі та скоїв з ним зіткнення, чим порушив п. 16.11 Правил дорожнього руху України, що зафіксовано на нагрудну камеру АА 00508. Транспортні засоби зазнали механічні пошкодження з матеріальними збитками.

Зазначеною постановою Сумського районного суду Сумської області від 08.10.2021 у справі №587/2010/21 гр-на ОСОБА_2 визнано винним у порушенні пункту 16.11 Правил дорожнього руху та вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого статтею 124 КУпАП і притягнуто до адміністративної відповідальності у вигляді штрафу в розмірі 850,00 грн.

Відповідно до пункту 3 частини 1 статті 988 Цивільного кодексу України страховик зобов`язаний у разі настання страхового випадку здійснити страхову виплату у строк, встановлений договором.

За змістом пункту 3 частини 1 статті 20 Закону України "Про страхування" до обов`язків страховика, зокрема, належить при настанні страхового випадку у передбачений договором строк виплата страхового відшкодування, яке частиною 16 статті 9 даного Закону визначено як страхова виплата, яка здійснюється страховиком у межах страхової суми за договорами майнового страхування і страхування відповідальності при настанні страхового випадку.

Правила щодо відшкодування шкоди, заподіяної третій особі, встановлені статтею 22 Закону України "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів".

Згідно з пунктом 22.1 статті 22 Закону України "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" у разі настання страхового випадку страховик у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров`ю, майну третьої особи.

Відповідно до пункту 33.1.4. статті 33 Закону України "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" у разі настання дорожньо-транспортної пригоди, яка може бути підставою для здійснення страхового відшкодування (регламентної виплати), водій транспортного засобу, причетний до такої пригоди, зобов`язаний невідкладно, але не пізніше трьох робочих днів з дня настання дорожньо-транспортної пригоди, письмово надати страховику, з яким укладено договір обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності (у випадках, передбачених статтею 41 цього Закону, - МТСБУ), повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду встановленого МТСБУ зразка, а також відомості про місцезнаходження свого транспортного засобу та пошкодженого майна, контактний телефон та свою адресу. Якщо водій транспортного засобу з поважних причин не мав змоги виконати зазначений обов`язок, він має підтвердити це документально.

На виконання зазначених правових норм, 27.09.2021 водій транспортного засобу Volksvagen Tiguan, державний номер НОМЕР_2 , ОСОБА_3 , яка є потерпілою у ДТП, що сталася 26.09.2021, звернулася до Товариства з додатковою відповідальністю «Страхова компанія «Альфа-Гарант» із повідомленням про дорожньо-транспортну пригоду, копія якого наявна в матеріалах справи, оскільки відповідальність власника автомобіля ВАЗ 21099, державний номер НОМЕР_1 , застраховано за полісом № АР/7491225 в ТДВ «СК «Альфа-Гарант».

Крім того, 27.09.2021 водій застрахованого в ТДВ «СК «Альфа-Гарант» транспортного засобу ВАЗ 21099, державний номер НОМЕР_1 , гр-н ОСОБА_2 (винна особа) звернувся до Товариства з додатковою відповідальністю «Страхова компанія «Альфа-Гарант» із повідомленням про дорожньо-транспортну пригоду, яка сталася 26.09.2021, копія якого наявна у матеріалах справи.

Відповідно до статті 28 Закону України "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" шкода, заподіяна в результаті дорожньо-транспортної пригоди майну потерпілого, - це шкода, пов`язана, зокрема, з пошкодженням чи фізичним знищенням транспортного засобу.

Статтею 29 Закону України "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" передбачено, що у зв`язку з пошкодженням транспортного засобу відшкодовуються витрати, пов`язані з відновлювальним ремонтом транспортного засобу з урахуванням зносу, розрахованого у порядку, встановленому законодавством, включаючи витрати на усунення пошкоджень, зроблених навмисно з метою порятунку потерпілих внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, з евакуацією транспортного засобу з місця дорожньо-транспортної пригоди до місця проживання того власника чи законного користувача транспортного засобу, який керував транспортним засобом у момент дорожньо-транспортної пригоди, чи до місця здійснення ремонту на території України. Якщо транспортний засіб необхідно, з поважних причин, помістити на стоянку, до розміру шкоди додаються також витрати на евакуацію транспортного засобу до стоянки та плата за послуги стоянки.

Згідно з аварійним сертифікатом №89-D/96/4 від 12.10.2021, складеного аварійним комісаром Видуті Денисом Юрійовичем (свідоцтво №1631 від 10.12.2010 року), розмір матеріального збитку, завданого власнику транспортного засобу Volksvagen Tiguan, державний номер НОМЕР_2 , з урахуванням фізичного зносу та без урахування ПДВ становить 120 092,05 грн.

Пунктом 34.4. статті 34 Закону України ''Про обов`язкове страхування цивільно- правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" (в редакції до 18.11.2021 року, яка була чинна на дату складання аварійного сертифікату) визначено, що для визначення причин настання страхового випадку та розміру збитків страховиком, МТСБУ та потерпілими можуть залучатися аварійні комісари, експерти або юридичні особи, у штаті яких є аварійні комісари чи експерти.

Згідно зі статтею 25 Закону України «Про страхування» (в редакції до 18.11.2021, яка була чинна на дату складання аварійного сертифікату) аварійні комісари - це особи, які займаються визначенням причин настання страхового випадку та розміру збитків, кваліфікаційні вимоги до яких встановлюються актами чинного законодавства України. Страховик та страхувальник мають право залучити за свій рахунок аварійного комісара до розслідування обставин страхового випадку. Страховик не може відмовити страхувальнику в проведенні розслідування і повинен ознайомити аварійного комісара з усіма обставинами страхового випадку, надати всі необхідні матеріальні докази та документи

Пунктом 2 Типового положення про організацію діяльності аварійних комісарів, затверджених постановою Кабінету Міністрів України № 8 від 05.01.1998 (яке було чинним на дату складання аварійного сертифікату) встановлено, що аварійний комісар - це особа, яка з`ясовує причини настання страхового випадку та визначає розмір збитків і відповідає кваліфікаційним вимогам, установленим Національним банком.

Згідно із пунктом 16 Типового положення про організацію діяльності аварійних комісарів (яке було чинним на дату складання аварійного сертифікату), на підставі проведеного дослідження і зібраних документів аварійний комісар складає аварійний сертифікат. Аварійний сертифікат - це документ, в якому зазначаються обставини і причини настання страхового випадку та розмір заподіяної шкоди.

Таким чином, за висновком суду першої інстанції, наявний в матеріалах справи аварійний сертифікат №89-D/96/4 від 12.10.2021, належним чином підтверджує розмір оціненої шкоди, завданої власнику транспортного засобу Volksvagen Tiguan, державний номер НОМЕР_2 , внаслідок ДТП, що сталося 26.09.2021.

Частиною 1 статті 25 Закону України "Про страхування" передбачено, що виплата страхового відшкодування проводиться страховиком згідно з договором страхування на підставі заяви страхувальника (його правонаступника або третіх осіб, визначених умовами страхування) і страхового акту (аварійного сертифіката), який складається страховиком або уповноваженою ним особою (аварійним комісаром) у формі, що визначається страховиком.

Аналогічні приписи містяться в частинах 1, 2 статті 990 Цивільного кодексу України, згідно яких страховик здійснює страхову виплату відповідно до умов договору на підставі заяви страхувальника (його правонаступника) або іншої особи, визначеної договором, і страхового акта (аварійного сертифіката); страховий акт (аварійний сертифікат) складається страховиком або уповноваженою ним особою у формі, що встановлюється страховиком.

Відповідно до пункту 35.1. статті 35 Закону України "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" для отримання страхового відшкодування потерпілий чи інша особа, яка має право на отримання відшкодування, протягом 30 днів з дня подання повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду подає страховику (у випадках, передбачених статтею 41 цього Закону, - МТСБУ) заяву про страхове відшкодування.

Як зазначалось судом вище, 27.09.2021 власник автомобіля марки Volksvagen Tiguan, державний номер НОМЕР_2 , ОСОБА_3 звернулась до позивача із заявою про страхове відшкодування, в якій відповідно до статті 35 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» просила здійснити відшкодування оціненої шкоди, заподіяної в результаті дорожньо-транспортної пригоди, що сталась 26.09.2021 за участю автомобіля марки ВАЗ 21099, державний номерний знак НОМЕР_1 , під керуванням водія ОСОБА_2 та автомобіля марки Volksvagen Tiguan, державний номер НОМЕР_2 , під керуванням водія ОСОБА_4 .

У подальшому, 23.11.2021 на підставі заяви потерпілої особи ОСОБА_3 про виплату страхового відшкодування від 27.09.2021, виходячи з аварійного сертифікату №89-D/96/4 від 12.10.2021 та акту огляду пошкодженого транспортного засобу, Товариством з додатковою відповідальністю «Страхова компанія «Альфа-Гарант» був складений та підписаний страховий акт № ЦВ/21/6107, згідно з яким пошкодження транспортного засобу - автомобіля марки Volksvagen Tiguan, державний номер НОМЕР_2 , внаслідок ДТП від 26.09.2021 визнано страховим випадком та призначено до виплати страхове відшкодування в розмірі 36 332,25 грн ОСОБА_3 .

На підставі складеного страхового акту № ЦВ/21/6107 від 23.11.2021 та заяви ОСОБА_3 про страхове відшкодування Товариство з додатковою відповідальністю «Страхова компанія «Альфа-Гарант», виконуючи свої зобов`язання за Полісом обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів № АР/7491225 від 22.01.2021, здійснило перерахування суми страхового відшкодування у розмірі 36 332,25 грн на рахунок власника автомобіля марки Volksvagen Tiguan, державний номер НОМЕР_2 , платіжним дорученням № 24783 від 23.11.2021 на суму 36 332,25 грн.

Разом з тим, судом встановлено, що станом на момент настання дорожньо-транспортної пригоди 26.09.2021, окрім вищезазначеного Полісу позивача № АР/7491225 від 22.01.2021, був чинним договір обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземного транспорту, оформлений ПАТ «СК «УСГ «Княжа Вієнна Іншуранс Груп» Полісом № ЕР/201428480 строком дії з 03.10.2020 по 02.10.2021, предметом якого є майнові інтереси страхувальника, пов`язані з володінням, користуванням та розпорядженням транспортним засобом марки ВАЗ 21099, державний номерний знак НОМЕР_1 , VIN-код НОМЕР_3 .

Згідно із даними Полісу № ЕР/201428480 франшиза становить - 2 600,00 грн.; ліміт страхової суми за шкоду, заподіяну майну - 130 000,00 грн.

Отже, на момент вчинення ДТП цивільно-правова відповідальність водія транспортного засобу марки ВАЗ 21099, державний номерний знак НОМЕР_1 , VIN-код НОМЕР_3 , була застрахована у двох страхових компаніях: за полісом № АР/7491225 в ТДВ «СК «Альфа-Гарант» та за полісом № ЕР/ 201428480 в ПАТ «СК «УСГ «Княжа Вієнна Іншуранс Груп».

Відповідно до статті 11 Закону України «Про страхування» предмет договору страхування може бути застрахований за одним договором страхування та за згодою страхувальника кількома страховиками (співстрахування).

Статтею 989 Цивільного кодексу України визначено обов`язки страхувальника, відповідно до яких, страхувальник зобов`язаний, зокрема, при укладенні договору страхування повідомити страховика про інші договори страхування, укладені щодо об`єкта, який страхується.

Пунктом 17.3 статті 17 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» також визначено, що при укладенні договору обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності страхувальник зобов`язаний повідомити страховика про всі діючі договори обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності, укладені з іншими страховиками, а також, за вимогою страховика, надати інформацію про всі відомі обставини, що мають істотне значення для оцінки страхового ризику.

При цьому, вказаним Законом також врегульовано діяльність Моторного (транспортного) страхового бюро України, яке згідно з пунктом 39.1 статті 39 Закону є єдиним об`єднанням страховиків, які здійснюють обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів за шкоду, заподіяну третім особам. Участь страховиків у МТСБУ є умовою здійснення діяльності щодо обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів.

Згідно з п.п. а п. 7.2 Статуту Моторного (транспортного) страхового бюро України, затвердженого протоколом Загальних зборів членів МТСБУ № 18 від 24.01.2005 та погодженого розпорядженням Державної комісії з регулювання ринків фінансових послуг України № 3470 від 01.02.2005, члени Бюро зобов`язані виконувати рішення та дотримуватись положень установчих та внутрішніх нормативних документів Бюро, затверджених органами управління Бюро відповідно до їх компетенції.

Протоколом Президії Моторного (транспортного) страхового бюро України № 464/2020 від 26.02.2020 з метою врегулювання відносин між страховиками-членами МТСБУ з питання забезпечення здійснення страхового відшкодування при наявності декількох внутрішніх договорів обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, які були чинним на момент дорожньо-транспортної пригоди, був затверджений Порядок виконання зобов`язань при настанні події, яка є страховим випадком за декількома внутрішніми договорами обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів.

Відповідно до вказаного порядку Порядком останній є внутрішнім нормативним документом МТСБУ, що є обов`язковим для виконання усіма членами МТСБУ і поширюється на врегулювання страхових випадків, інформація про настання яких отримана членами МТСБУ після 01 березня 2020 року.

Пунктом 2.1 статті 2 Порядку визначено, що наявність на момент укладення внутрішнього договору страхування в єдиній централізованій базі даних МТСБУ відомостей про інші чинні внутрішні договори страхування, укладені по відношенню до того ж забезпеченого транспортного засобу, визнається достатнім доказом виконання страхувальником зобов`язання при укладенні внутрішнього договору страхування повідомити страховика про інші внутрішні договори страхування (обов`язки страхувальника, що передбачені пунктом 3 частини 1 статті 989 Цивільного кодексу України та п. 17.3 ст. 17 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів»).

Отже, чинне законодавство та спеціальні нормативні документи Моторного (транспортного) страхового бюро України дозволяють страхувальнику укладати декілька договорів страхування щодо одного об`єкта страхування з різними страховиками.

Враховуючи, що спірна дорожньо-транспортна пригода сталась після 01.03.2020, положення Порядку № 464/2020 від 26.02.2020 поширюються на врегулювання даного страхового випадку.

Відповідно до пункту 5.1 статті 5 Порядку виконання зобов`язань при настанні події, яка є страховим випадком за декількома внутрішніми договорами обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, страховик, який на умовах, визначених цим Порядком, здійснив відшкодування, у разі, якщо визначений ним розмір шкоди не перевищує сукупного розміру страхових сум, за відповідну шкоду, за усіма чинними на дату страхового випадку Внутрішніми договорами страхування, визнається особою, яка надала послуги з відшкодування збитків, і згідно з пунктом 36.4 статті 36 Закону 1961 має право на отримання страхового відшкодування від інших страховиків, які уклали чинні на момент настання страхового випадку по відношенню до того ж забезпеченого транспортного засобу Внутрішні договори страхування.

Враховуючи, що ТДВ "СК "Альфа Гарант" та ПАТ «УСК «Княжа Вієнна Іншуранс Груп» є особами, відповідальними за спричинену у дорожньо-транспортній пригоді шкоду, та згідно з положеннями Закону України "Про обов`язкове страхування цивільної відповідальності власників транспортних засобів" вони мають відповідати за вимогами потерпілої особи, в межах, передбачених договором обов`язкового страхування цивільної відповідальності.

Відповідно до пункту 5.2 Порядку розмір страхового відшкодування належного страховику, який здійснив виплату страхового відшкодування, від кожного з інших страховиків, які уклали чинні на момент настання страхового випадку інші внутрішні договори страхування по відношенню до того ж забезпеченого транспортного засобу, визначається з огляду на положення статті 540 Цивільного кодексу України (виконання зобов`язання, в якому беруть участь кілька боржників, визначається у рівній частці) за формулою:

Ск = (Св - Сш/Кс) / (Кс-1) - Ф, де

Ск - розмір страхового відшкодування (компенсації) належного страховику, який здійснив виплату страхового відшкодування від кожного іншого страховика;

Св - розмір виплаченого заявником страхового відшкодування;

Кс - кількість страховиків, які застрахували один об`єкт, на дату страхового випадку;

Сш - розмір шкоди, заподіяної внаслідок страхового випадку;

Ф - розмір франшизи, визначений страховиком до якого заявником подана заява про страхове відшкодування.

У разі, якщо розмір шкоди перевищує сукупний розмір страхових сум за відповідний тип шкоди за усіма внутрішніми договорами страхування, то кожний із страховиків виконує свої зобов`язання без права компенсації від інших страховиків.

Також суд враховує, що згідно умов пункту 12.1. статті 12 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» страхове відшкодування завжди зменшується на суму франшизи, розрахованої за правилами цього підпункту. Розмір франшизи при відшкодуванні шкоди, заподіяної майну потерпілих, встановлюється при укладанні договору обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності і не може перевищувати 2 відсотки від страхової суми, в межах якого відшкодовується збиток, заподіяний майну потерпілих.

Як зазначив Верховний Суд у постанові від 06.07.2018 у справі № 924/675/17, розмір збитків, що підлягають відшкодуванню потерпілому, визначається відповідно до реальної вартості втраченого майна на момент розгляду справи або виконання робіт, необхідних для відновлення пошкодженої речі, але виходячи з вартості відновлювального ремонту автомобіля з урахуванням коефіцієнта зносу деталей, ПДВ та з вирахуванням франшизи.

Так, згідно з наведеним у позовній заяві розрахунком позивача, розмір страхового відшкодування, належного йому до виплати відповідачем, становить 15 566,12 грн (36 332,25 грн. * 50% - 2 600,00 грн (франшиза за Полісом ЕР № 201428480)).

Згідно з пунктом 5.1 статті 5 Порядку для реалізації зазначеного у цьому пункті права страховик, який на умовах, визначених цим Порядком, здійснив страхове відшкодування, має подати заяви про страхове відшкодування до решти зазначених страховиків.

Як зазначив позивач у позовній заяві, оскільки відповідальність за шкоду, заподіяну майну внаслідок експлуатації автомобіля марки ВАЗ 21099, державний номерний знак НОМЕР_1 , VIN-код НОМЕР_3 , була застрахована також відповідачем у справі, ТДВ «Страхова компанія «Альфа-Гарант» 13.12.2021 направило ПАТ «Українська страхова компанія «Княжа Вієнна Іншуранс Груп» заяву на виплату страхового відшкодування №03/5167 від 13.12.2021 з вимогою здійснити відшкодування шкоди в порядку регресу у відповідності до приписів Порядку виконання зобов`язань при настанні події, яка є страховим випадком за декількома внутрішніми договорами обов`язкового страхування цивільно - правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, затвердженого протоколом президії МТСБУ від 26.02.2020 №464/2020.

Факт отримання 14.12.2021 ПАТ «Українська страхова компанія «Княжа Вієнна Іншуранс Груп» заяви на виплату страхового відшкодування №03/5167 підтверджується відміткою відповідача про реєстрацію вхідної кореспонденції на вказаній заяві від 14.12.2021 за вхідним номером 14063/21.

Відповідно до пункту 5.3 Порядку страховик за внутрішнім договором страхування якого настала подія, що має ознаки страхового випадку, але проведення виплати страхового відшкодування здійснено згідно з цим Порядком іншим страховиком і розмір шкоди не перевищує загального розміру страхових сум за відповідну шкоду, за усіма чинними на момент настання страхового випадку внутрішніми договорами страхування зобов`язаний здійснити страхове відшкодування такому іншому страховику протягом 15 днів з дати отримання заяви про виплату страхового відшкодування.

Проте, відповідач компенсації страхового відшкодування за пошкоджений у ДТП 26.09.2021 року транспортний засіб Volksvagen Tiguan, державний номер НОМЕР_2 , не здійснив, залишивши заяву позивача без відповіді.

Таким чином, оскільки в порушення вимог статті 993 Цивільного кодексу України та пунктів 5.1, 5.2, 5.3 Порядку відповідач у визначений законодавством строк відшкодування не здійснив, залишивши вимогу позивача без задоволення, останній посилаючись на обов`язок страховика відшкодувати в рівній частці розмір страхового відшкодування, виплаченого іншим страховиком при настанні події, яка є страховим випадком за декількома внутрішніми договорами обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів звернувся до суду з позовом про стягнення з відповідача частини виплаченого ТДВ «СК «Альфа-Гарант» страхового відшкодування в розмірі 15 566,12 грн, а також пені, процентів річних та втрат від інфляції.

Мотиви та джерела права, з яких виходить суд апеляційної інстанції при прийнятті постанови

Відповідно до ч.ч. 1, 2, 3, 5 ст. 269 Господарського процесуального кодексу України, суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї. Докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього. У суді апеляційної інстанції не приймаються і не розглядаються позовні вимоги та підстави позову, що не були предметом розгляду в суді першої інстанції.

Колегія суддів, беручи до уваги межі перегляду справи у апеляційній інстанції, вивчивши доводи апеляційної скарги, проаналізувавши на підставі фактичних обставин справи застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права при прийнятті оскарженого судового рішення, дійшла висновку про те, що апеляційна скарга відповідача не підлягає задоволенню, а оскаржене рішення місцевого господарського суду не підлягає скасуванню чи зміні з наступних підстав.

Предметом розгляду у даній справі є позовна вимога про стягнення з відповідача суми виплаченого позивачем страхового відшкодування потерпілій особі, якій було завдано шкоду в результаті настання дорожньо-транспортної пригоди.

За приписами статті 16 Цивільного кодексу України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого майнового права та інтересу.

Відповідно до статей 2, 7, 13 Господарського процесуального кодексу України основними засадами судочинства є рівність всіх учасників судового процесу перед законом та судом, змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Згідно зі статтею 86 Господарського процесуального кодексу України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також вірогідність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Статті 74 Господарського процесуального кодексу України передбачає, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Таким чином, обов`язок доказування, а отже і подання доказів відповідно до статті 74 Господарського процесуального кодексу України, покладено саме на сторони та інших учасників судового процесу, а тому суд лише створює сторонам та іншим особам, які беруть участь у справі, необхідні умови для встановлення фактичних обставин справи і правильного застосування законодавства.

Частиною другою статті 42 Господарського процесуального кодексу України, передбачено, що учасники справи зобов`язані, зокрема: сприяти своєчасному, всебічному, повному та об`єктивному встановленню всіх обставин справи; подавати усі наявні у них докази в порядку та строки, встановлені законом або судом, не приховувати докази.

Згідно з частиною першої статті 43 Господарського процесуального кодексу України учасники судового процесу та їх представники повинні добросовісно користуватися процесуальними правами; зловживання процесуальними правами не допускається.

Частиною 4 статті 13 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних з вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

Відповідно до статті 204 Цивільного кодексу України правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним.

Доказів визнання недійсними чи розірвання Полісу № АР/7491225 та Полісу № ЕР/ 201428480 та/або їх окремих положень суду не надано.

Разом з цим, заперечуючи проти позовних вимог відповідач у відзиві на позовну заяву та у відзиві на апеляційну скаргу зазначає, що страхове відшкодування було здійснено позивачем з порушенням положень Порядку, зокрема, щодо обов`язкового повідомлення ПАТ «УСК «Княжа Вієнна Іншуранс Груп» про страховий випадок, а також про прийняте позивачем рішення та заплановану виплату страхового відшкодування не пізніше ніж за три дні до дати її проведення, у зв`язку з чим, у позивача відсутнє право на отримання страхового відшкодування від відповідача.

Колегія суддів зазначає, що відповідно до пункту 3.1 Порядку виконання зобов`язань при настанні події, яка є страховим випадком за декількома внутрішніми договорами обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів страховик при отриманні інформації про настання події, що містить ознаки страхового випадку за укладеним ним Внутрішнім договором страхування, зобов`язаний (не залежно від наявності інших Внутрішніх договорів страхування, укладених по відношенню до забезпеченого транспортного засобу, та черговості їх укладення) здійснити визначені Законом України "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" заходи для забезпечення своєчасного здійснення страхового відшкодування.

Пунктом 3.2 статті 3 Порядку передбачено, що страховик, який отримав інформацію про подію, яка має ознаки страхового випадку за декількома Внутрішніми договори страхування, для забезпечення участі усіх страховиків за такими договорами страхування повинен:

а) невідкладно, але не пізніше трьох робочих днів з дати надходження інформації про страховий випадок, повідомити у письмовій формі (як правило, за допомогою електронної корпоративної пошти МТСБУ) інших страховиків, які внесли до єдиної централізованій базі даних МТСБУ відомості про інші Внутрішні договори страхування, які є дійсними на дату настання події, що містить ознаки страхового випадку;

б) забезпечити можливість іншим страховикам, які також застрахували той самий об`єкт, приймати участь в розслідуванні страхового випадку (зокрема, у огляді наявних документів та пошкодженого (знищеного) майна);

в) повідомити у письмовій формі (як правило, за допомогою електронної корпоративної пошти МТСБУ) інших страховиків, які внесли до єдиної централізованій базі даних МТСБУ відомості про інші Внутрішні договори страхування, які є дійсними на дату настання події, що містить ознаки страхового випадку, про прийняте рішення та заплановану виплату страхового відшкодування не пізніше ніж за три робочі днів до дати її проведення.

Судом першої інстанції встановлено, що інформацію про страховий випадок ТДВ «СК «Альфа-Гарант» було отримано 27.09.2021 згідно заяви потерпілої особи ОСОБА_3 про повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду та про заподіяння транспортному засобу Volksvagen Tiguan, державний номер НОМЕР_2 , матеріальних збитків, а також згідно із заявою винної особи ОСОБА_2 про повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду.

Як зазначив позивач, ТДВ «СК «Альфа-Гарант» було повідомлено відповідача про інший внутрішній договір страхування, який був дійсний на момент настання ДТП 26.09.2021, про що свідчить наявне в матеріалах справи повідомлення про настання події з транспортним засобом, який забезпечений декількома договорами ОСЦПВ (вих. №12/4392 від 26.10.2021).

Проте, в матеріалах справи відсутні будь-які докази надсилання на адресу відповідача такого повідомлення про настання страхового випадку, зокрема, докази надсилання повідомлення за вихідним номером №12/4392 від 26.10.2021, копія якого наявна в матеріалах справи, що свідчить про недотримання Товариством з додатковою відповідальністю «Страхова компанія «Альфа-Гарант» вимог, передбачених підпунктом а) пункту 3.2 статті 3 Порядку.

Разом з цим, суд першої інстанції вірно звернув увагу на те, що зважаючи на дату складання повідомлення (вих. №12/4392 від 26.10.2021), ймовірне надсилання на адресу відповідача повідомлення про настання страхового випадку лише 26.10.2021, тобто через місяць після настання ДТП та можливе отримання відповідачем повідомлення про страховий випадок також не можна вважати належним доказом на підтвердження виконання позивачем обов`язку, вказаного у підпункті а) пункту 3.2 статті 3 Порядку.

При цьому, колегія суддів погоджується із судом першої інстанції, що посилання позивача на надсилання відповідачу повідомлення про настання ДТП разом із заявою № 03/5167 від 13.12.2021 на виплату страхового відшкодування, що, на переконання позивача, давало відповідачу можливість взяти участь у розслідуванні страхового випадку є необґрунтованим та безпідставним, оскільки розслідування страхового випадку, який стався 26.09.2021, у грудні 2021 року, тобто майже через три місяці від дати події, зважаючи на самостійно прийняте позивачем 23.11.2021 рішення про виплату страхового відшкодування потерпілій особі у сумі 36 332,25 грн за наслідками свого власного страхового розслідування, не має для відповідача юридичного та практичного значення.

За таких обставин, ТДВ «СК «Альфа-Гарант» своєю бездіяльністю в частині невиконання обов`язку зі своєчасного повідомлення відповідача про наявність договору страхування та настання страхового випадку позбавило ПАТ «СК «Княжя Вієнна Іншуранс Груп» можливості взяти участь в розслідуванні страхової справи та встановлення факту дорожньо-транспортної пригоди, причини та обставин її настання, а також розміру заподіяної шкоди.

Як встановлено судом та підтверджується матеріалами справи, позивач не повідомив відповідача про прийняте рішення та заплановану виплату потерпілій особі страхового відшкодування не пізніше ніж за три робочі дні до дати її проведення, обов`язковість якого встановлена підпункті в) пункту 3.2 статті 3 Порядку.

Відповідно до пункту 37.1.3 статті 37 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» підставою для відмови у здійсненні страхового відшкодування (регламентної виплати) є невиконання потерпілим або іншою особою, яка має право на отримання відшкодування, своїх обов`язків, визначених цим Законом, якщо це призвело до неможливості страховика (МТСБУ) встановити факт дорожньо-транспортної пригоди, причини та обставини її настання або розмір заподіяної шкоди.

Враховуючи те, що ТДВ «СК «Альфа-Гарант» не було дотримано вимог чинного законодавства України в частині своєчасного повідомлення ПАТ «УСК «Княжя Вієнна Іншуранс Груп» про настання події, що містить ознаки страхового випадку, забезпечення відповідачу можливості приймати участь у розслідуванні страхового випадку та своєчасного повідомлення відповідача про прийняте рішення, та заплановану виплату страхового відшкодування, що, в свою чергу, призвело до неможливості встановлення відповідачем причин та обставин настання дорожньо-транспортної пригоди і визначення розміру заподіяної шкоди, суд пешої інстанції дійшов правильного висновку про відсутність підстав для задоволення вимог позивача про стягнення з відповідача частини виплаченого ТДВ «СК «Альфа-Гарант» страхового відшкодування в розмірі 15 566,12 грн.

Водночас, позовні вимоги позивача про стягнення з відповідача пені, інфляційних втрат та трьох процентів річних також не підлягають задоволенню, як похідні від основної вимоги, наявність правових підстав для задоволення якої судом не встановлено.

Таким чином, на переконання колегії суддів апеляційного господарського суду, вирішуючи спір по суті заявлених позовних вимог, суд першої інстанції повно та всебічно дослідив обставини справи, дав їм належну правову оцінку, дійшов правильних висновків щодо прав та обов`язків сторін, які ґрунтуються на належних та допустимих доказах.

Висновки суду апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги

Відповідно до п. 3 частини 2 статті 129 Конституції України та частини 1 статті 74 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів (частини 1 статті 86 Господарського процесуального кодексу України).

Належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення (статті 76 Господарського процесуального кодексу України).

Докази, не подані у встановлений законом або судом строк, до розгляду судом не приймаються, крім випадку, коли особа, що їх подає, обґрунтувала неможливість їх подання у вказаний строк з причин, що не залежали від неї (частини 8 статті 80 Господарського процесуального кодексу України).

Апелянтом не надано до суду належних і допустимих доказів на підтвердження тих обставин, на які він посилається в апеляційній скарзі. Доводи апеляційної скарги ґрунтуються на припущеннях та зводяться до намагань здійснити переоцінку обставин справи, вірно встановлених судом першої інстанції.

Отже, підсумовуючи наведене, колегія суддів дійшла висновку про те, що оскаржуване рішення суду прийнято у відповідності з вимогами матеріального та процесуального права, підстав його скасовувати або змінювати не вбачається.

Таким чином, апеляційна скарга Товариства з обмежено відповідальністю «Страхова компанія «Альфа-Гарант» на рішення Господарського суду міста Києва від 06.09.2023 у справі №910/1971/23 задоволенню не підлягає. Рішення Господарського суду міста Києва від 06.09.2023 у справі №910/1971/23 слід залишити без змін.

Суд апеляційної інстанції звертає увагу, що, за загальним правилом, не підлягають касаційному оскарженню до Верховного Суду судові рішення у малозначних справах, крім випадків, передбачених пунктом 2 частини 3 статті 287 Господарського процесуального кодексу України.

З урахуванням відмови в задоволенні апеляційної скарги, судовий збір за розгляд справи в суді апеляційної інстанції покладається на апелянта в порядку статті 129 Господарського процесуального кодексу України.

Керуючись статтями 126, 129, 269, 270, 275, 276, 281, 282, 284 Господарського процесуального кодексу України, Північний апеляційний господарський суд, -

ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційну скаргу Товариства з обмежено відповідальністю «Страхова компанія «Альфа-Гарант» на рішення Господарського суду міста Києва від 06.09.2023 у справі №910/1971/23 залишити без задоволення.

2. Рішення Господарського суду міста Києва від 06.09.2023 у справі №910/1971/23 залишити без змін.

3. Судовий збір за розгляд справи у суді апеляційної інстанції покласти на Товариство з обмежено відповідальністю «Страхова компанія «Альфа-Гарант».

4. Матеріали справи №910/1971/23 повернути до Господарського суду міста Києва.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та не підлягає касаційному оскарженню, крім випадків, передбачених п. 2 ч. 3 ст. 287 Господарського процесуального кодексу України.

Головуючий суддя А.Г. Майданевич

Судді В.В. Сулім

О.М. Гаврилюк