ПІВНІЧНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"09" січня 2024 р. Справа№ 910/21037/21

Північний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Козир Т.П.

суддів: Кравчука Г.А.

Коробенка Г.П.

розглянувши у порядку письмового провадження, без виклику учасників справи, апеляційну скаргу Комунального підприємства "Керуюча компанія з обслуговування житлового фонду Дніпровського району м. Києва"

на рішення Господарського суду міста Києва від 29.09.2023

у справі №910/21037/21 (суддя Джарти В.В.)

за позовом Приватного акціонерного товариства "Європейський страховий альянс"

до Комунального підприємства "Керуюча компанія з обслуговування житлового фонду Дніпровського району м. Києва"

про відшкодування шкоди в порядку суброгації в розмірі 154 476,86 грн,

УСТАНОВИВ:

У грудні 2021 року Приватне акціонерне товариство "Європейський страховий альянс" (далі - позивач) звернулось у Господарський суд міста Києва з позовом до Комунального підприємства "Керуюча компанія з обслуговування житлового фонду Дніпровського району м. Києва" (далі - відповідач) про відшкодування 154 476,86 грн шкоди в порядку суброгації.

Позовні вимоги обґрунтовані виплатою позивачем потерпілій особі, автомобіль якої було пошкоджено внаслідок падіння дерева, страхового відшкодування в сумі 154 476,86 грн згідно договору добровільного страхування ризиків, пов`язаних з експлуатацією автотранспортного засобу №44210 від 06.08.2019, внаслідок чого до позивача перейшло право вимоги до відповідача, як балансоутримувача об`єктів благоустрою - зелених насаджень, падінням яких було завдано шкоди застрахованому позивачем автомобіля.

Заперечуючи проти позову у суді першої інстанції, відповідач посилався на те, що матеріали, якими позивач обґрунтовує позовні вимоги, складались без відома та участі відповідача і матеріалами справи не підтверджується цивільно-правова відповідальність відповідача та перехід до позивача права на відшкодування збитків, а не страхового відшкодування.

Рішенням Господарського суду міста Києва від 29 вересня 2023 року позов задоволено.

Стягнуто з Комунального підприємства "Керуюча компанія з обслуговування житлового фонду Дніпровського району м. Києва" на користь Приватного акціонерного товариства "Європейський страховий альянс" грошові кошти в розмірі - 154 476,86 грн та 2 317 грн судового збору.

Не погоджуючись з прийнятим рішенням суду, Комунальне підприємство "Керуюча компанія з обслуговування житлового фонду Дніпровського району м. Києва" подало апеляційну скаргу, у якій просить скасувати оскаржуване рішення та прийняти нове, яким у задоволенні позовних вимог відмовити повністю.

Апеляційна скарга мотивована тим, що судом порушено норми матеріального та процесуального права, а висновки суду не відповідають фактичним обставинам, оскільки у матеріалах справи відсутній висновок компетентного органу про те, що механічні пошкодження автомобіля були завдані саме внаслідок падіння дерева; про те, що дерево впало 16.04.2020; про те, що дерево впало на автомобіль саме внаслідок неналежного утримання дерева з боку відповідача; це дерево не було визнано аварійним під час щорічних обстежень насаджень, що підтверджується актом обстеження зелених насаджень від 20.09.2018, який доданий до скарги; судом не встановлено безпосереднього причинного зв`язку між діями чи бездіяльністю відповідача та заподіянням шкоди; відповідач не є власником чи балансоутримувчем будинку №10 по вул.Сулеймана Стальського в м.Києві, його прибудинкової території та об`єктів благоустрою; відсутні докази на підтвердження повноважень Мукієвського М.М. на проведення огляду та складання протоколу огляду транспортного засобу; позивачем страхова виплата здійснювалась не власнику автомобіля, а на рахунок СТО ТОВ "Аввтосаміт на Столичному", тому до нього не перейшло право вимоги.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 20 листопада 2023 року поновлено строк на апеляційне оскарження, відкрито апеляційне провадження, зупинено дію оскаржуваного рішення, встановлено строк для подання відзиву на апеляційну скаргу - до 11 грудня 2023 року, сторонам роз`яснено, що апеляційна скарга буде розглянута у письмовому провадженні, без виклику учасників справи.

11.12.2023 позивач направив до суду відзив на апеляційну скаргу, у якому заперечив проти її задоволення, посилаючись на те, що органами поліції встановлено та зафіксовано факт падіння дерева на застрахований позивачем автомобіль, який був припаркований за адресою м.Київ, вул.Сулеймана Стальського, буд.10, а відповідач є відповідальною особою за належне утримання елементів благоустрою, у тому числі зелених насаджень, за вказаною адресою, що підтверджується доданими до позову доказами, тому саме він повинен відшкодувати завдану майнову шкоду у повному обсязі; шкода була завдана внаслідок бездіяльності, як балансоутримувача об`єктів благоустрою; відповідачем не надано жодного доказу, який би спростував позицію та докази, надані позивачем.

Частиною 2 ст. 270 Господарського процесуального кодексу України (далі - ГПК України) встановлено, що розгляд справ у суді апеляційної інстанції починається з відкриття першого судового засідання або через п`ятнадцять днів з дня відкриття апеляційного провадження, якщо справа розглядається без повідомлення учасників справи.

Відповідно до ч. 1 ст. 273 ГПК України апеляційна скарга на рішення суду першої інстанції розглядається протягом шістдесяти днів з дня постановлення ухвали про відкриття апеляційного провадження у справі.

Частиною 3 ст. 269 ГПК України встановлено, що докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього.

Відповідачем до апеляційної скарги додано копію Акту №907-А обстеження зелених насаджень, що підлягають видаленню, від 20.09.2018.

Однак, відповідач не зазначає жодних причин, які перешкоджали йому подати вказані докази суду першої інстанції. При цьому апеляційним господарським судом враховано, що відповідачу було відомо про розгляд справи судом першої інстанції, оскільки відповідач подавав як відзив на позовну заяву, так і заперечення на відповідь на відзив на позов, проте ні у відзиві, ні у запереченнях на відповідь на відзив він не посилався на вказаний акт та не вказував на неможливість його надання.

Відповідно до положень статті 13 ГПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних з вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

Наданий відповідачем новий доказ не приймається судом, оскільки прийняття судом апеляційної інстанції додаткових доказів на стадії апеляційного провадження, за відсутності визначених ст. 269 ГПК України підстав для їх прийняття, тобто, без наявності належних доказів неможливості їх подання суду першої інстанції з причин, що не залежали від заявника, фактично порушує принцип рівності всіх учасників судового процесу перед законом і судом, адже у такому випадку суд створює відповідачу більш сприятливі, аніж позивачу умови в розгляді конкретної справи.

Дослідивши матеріали справи, розглянувши апеляційну скаргу, Північний апеляційний господарський суд вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Як вбачається з матеріалів справи та вірно встановлено судом першої інстанції, 06 серпня 2019 року між Приватним акціонерним товариством "Європейський страховий альянс", як Страховиком, та ОСОБА_1 , як Страхувальником, був укладений Договір добровільного страхування ризиків, пов`язаних з експлуатацією автотранспортного засобу № 44210 (далі - Договір страхування).

Відповідно до умов Договору страхування Страховик зобов`язувався відшкодувати збитки, що могли настати у зв`язку з пошкодженням, знищенням чи втратою автомобіля Тойота, д.н.р. НОМЕР_1 (далі - застрахований автомобіль).

16.04.2020 року у дворі будинку, що знаходиться за адресою м. Київ, вул. Сулеймана Стальського, буд. 10, відбулось падіння дерева на застрахований автомобіль, який був припаркований, що підтверджується наявними у матеріалах справи фотографіями. Даний факт було зафіксовано працівниками Національної поліції України.

17.04.2020 ОСОБА_1 звернувся до позивача із Повідомленням про подію з транспортним засобом (реєстраційний №687/20), в якому повідомив, що 16.04.2020 припаркував свій автомобіль приблизно о 14:30 по вул.Сулеймана Стальського, буд. 10, та пішов до магазину "Варус", повернувшись у 15:20 побачив, що машина стояла на тому місці де він її залишив, але вона була дуже пошкоджена і поруч лежали уламки дерева. Він сфотографував машину, зателефонував у страхову компанію і йому порадили визвати поліцію. Після дзвінка на номер 102 приїхали слідчі, зафіксували на фото пошкодження та склали протокол.

Також у повідомленні міститься Заява про виплату страхового відшкодування, у якій вказано, що належну страхувальнику сума страхового відшкодування в разі визнання випадку страховим, він просить виплатити на СТО за реквізитами.

23.04.2020 ОСОБА_2 склав Протокол огляду транспортного засобу, у якому зафіксовані пошкодження застрахованого позивачем автомобіля.

Відповідно до Рахунку-фактури СТО - ТОВ "Автосаміт на Столичному" № від 12.05.2020 р. вартість відновлювального ремонту застрахованого автомобіля склала 154 476,86 грн.

12.05.2020 начальник експертно-технічного відділу ТОВ "Європейський альянс" (за Договором 3-09П) Мукієвський М.М. затвердив висновок щодо розміру заподіяної шкоди - страховий акт №687/20/50/ТР25/00/2, згідно якого визначив розмір заподіяної шкоди в розмірі 154 476,86 грн.

Згідно розрахунку суми страхового відшкодування, складеного провідним фахівцем відділу врегулювання збитків ТОВ "Європейський альянс" (за договором 3-09П) ОСОБА_3 сума страхового відшкодування становить 154 476,86 грн.

Вказані висновки та розрахунок були складене працівниками ТОВ "Європейський альянс" на підставі Договору доручення №3-09П від 16.01.2009, згідно якого позивач, як довіритель, доручив ТОВ "Європейський альянс", як повіреному, за винагороду від імені і за рахунок довірителя виконувати роботи, пов`язані із здійсненням страхових виплат та страхових відшкодувань клієнтам довірителя.

Вказаним договором повіреному надано право, у тому числі, здійснювати оформлення страхових справ, складання страхових актів, здійснювати виплати страхового відшкодування на підставі прийнятих і підписаних страхових актів, самостійно визначати вартість ремонту на підставі протоколу огляду транспортного засобу, здійснювати самостійно за рахунок коштів довірителя виплату страхового відшкодування від імені довірителя за складеними і прийнятими повіреним страховими актами.

20.05.2020 головою правління ПрАТ "Європейський страховий альянс" Воронянською М.В. затверджено Страховий акт №687/20/50/ТР25/00/2 до Договору (полісу) страхування транспортного засобу №44210 від 06.08.2019, згідно якого страхова виплата в сумі 154 476,86 грн підлягає оплаті шляхом перерахування на р/р ТОВ "Автосаміт на Столичному".

У відповідності до умов Договору страхування, Договору доручення №3-09П та згідно Заявою про виплату страхового відшкодування, що була подана страхувальником і Страхового акту, ТОВ "Європейський альянс", як повірений, за рахунок коштів позивача виплатило страхове відшкодування у розмірі 154 476,86 грн, яке було перераховано на рахунок СТО - ТОВ "Автосаміт на Столичному", що підтверджується платіжними дорученнями, копії яких додані до позовної заяви.

Згідно Відповіді заступника начальника управління ГУ НПУ у м. Києві за вих. № 6597/125/50/05-2020 від 28.05.2020 р. встановлено "16.04.2020 року до Дніпровського управління поліції надійшло звернення ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , прож.: АДРЕСА_1 , з приводу пошкодження автомобіля марки "Тойота", д.н.з. НОМЕР_1 , за адресою: м. Київ, вул. С. Стальського. 10 (ЄО № 24237 від 16.04.2020 р.)". По даному факту проводилася перевірка під час якої було встановлено, що пошкодження зазначеного вище автомобіля відбулося внаслідок падіння дерева".

Відповідно до Акту наданих послуг №1 від 26.06.2020 СТО - ТОВ "Автосаміт на Столичному" було виконано відновлювальний ремонт застрахованого позивачем автомобіля, вартість ремонту склала 154 476,86грн.

17.08.2020 позивач направив запити на адресу КО "Київзеленбуд" та Департаменту міського благоустрою виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації), в яких просив надати інформацію про те, зо є балансоутримувачем прибудинкової території та зелених насаджень за адресою: м.Київ, вул. Сулеймана Стальського, буд. 10, та яким документом закріплено балансоутримувача.

01.09.2021 позивачем було отримано інформацію від Комунального об`єднання "Київзеленбуд", у якій останній повідомив, що згідно даних інформаційно-аналітичної системи управління житловим фондом м. Києва балансоутримувачем вищевказаного житлового будинку та прибудинкової території є КП "Керуюча компанія з обслуговування житлового фонду Дніпровського району м. Києва".

03.09.2021 у відповідь на запит позивача отримав інформацію від Департаменту міського благоустрою, згідно якої житловий будинок за адресою: м. Київ, вул. Сулеймана Стальського, 10, перебуває в оперативному управлінні Дніпровської районної в місті Києві державної адміністрації та обслуговується КП "Керуюча компанія з обслуговування житлового фонду Дніпровського району міста Києва".

У матеріалах справи також знаходиться копія Розпорядження Дніпровської районної в місті Києві державної адміністрації від 19.02.2015 №61, згідно якої з 16.02.2015 за КП "Керуюча компанія з обслуговування житлового фонду Дніпровського району м. Києва" закріплено на праві господарського відання об`єкти житлового і нежитлового фонду територіальної громади міста Києва, передані до сфери управління Дніпровської районної в місті Києві державної адміністрації, та елементи зовнішнього благоустрою, у тому числі за адресою: м.Київ, вул. Сулеймана Стальського, буд. 10.

Пунктом 4 вказаного Розпорядження відповідачу необхідно забезпечити належне утримання та експлуатаційне обслуговування житлового і нежитлового фонду та елементів зовнішнього благоустрою.

28.10.2021 позивач із метою досудового врегулювання спору звернувся до відповідача із Претензією щодо виплати страхового відшкодування в порядку суброгації, у якій просив перерахувати 154 476,86 грн збитків.

Відповідач у відповіді від 26.11.2021 №103/45-5119 повідомив позивачу, що додані до претензії документи складались без відома відповідача, без врахування його правової позиції, тому підприємством вбачається відсутність правових підстав для задоволення претензії.

У зв`язку із викладеними обставинами позивач звернувся до суду із даним позовом до відповідача, як особи, за якою житловий будинок за адресою: м. Київ, вул. Сулеймана Стальського, 10 - перебуває в оперативному управлінні та яка є відповідальною за завданий збиток у заявленому розмірі 154 476,86 грн. фактично виплаченого страхового відшкодування.

Заперечуючи проти позову у суді першої інстанції, відповідач посилався на те, що матеріали, якими позивач обґрунтовує позовні вимоги, складались без відома та участі відповідача і матеріалами справи не підтверджується цивільно-правова відповідальність відповідача та перехід до позивача права на відшкодування збитків, а не страхового відшкодування. Також відповідач вказував, що пошкодження автомобіля мали бути зафіксовані у картці обліку дорожньо-транспортних пригод і позивачем не надано акту на право власності чи на користування земельною ділянкою щодо відповідача.

За наслідком розгляду спору по суті суд першої інстанції прийшов до висновку, що позовні вимоги є обґрунтованими, доведеним і підлягають задоволенню.

Північний апеляційний господарський суд погоджується із вказаним висновком суду першої інстанції з огляду на наступне.

Відповідно до ст.11 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки. Підставами виникнення цивільних прав та обов`язків є, зокрема, завдання майнової (матеріальної) та моральної шкоди іншій особі.

Відповідно до ст. 993 ЦК України та ст. 27 Закону України "Про страхування" до страховика, який виплатив страхове відшкодування за договором майнового страхування, у межах фактичних витрат переходить право вимоги, яке страхувальник або інша особа, що одержала страхове відшкодування, має до особи, відповідальної за завдані збитки.

Згідно з ч. 2 ст. 512 та ст. 514 ЦК України кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою у випадках, встановлених законом. До нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом.

Як встановлено судом, виплата страхового відшкодування в загальній сумі 154 476,86 грн була здійснена позивачем у зв`язку зі страховою подією та у відповідності до умов договору добровільного страхування ризиків, пов`язаних з експлуатацією автотранспортного засобу №44210 від 06.08.2019.

Отже, факт виплати страховиком страхового відшкодування обумовив перехід до нього від страхувальника відповідних прав у порядку суброгації до особи, відповідальної за завдані збитки, в межах понесених ним витрат на виплату страхового відшкодування.

Основною характерною ознакою суброгації є збереження того зобов`язання, яке існувало на момент заподіяння шкоди і у зв`язку з яким було виплачене страхове відшкодування, та зміна в ньому кредитора.

Під час суброгації нового зобов`язання не виникає, первісні правовідносини залишаються незмінними. Тобто, у таких правовідносинах відбувається передача (перехід) права вимоги від страхувальника (вигодонабувача) до страховика. Страховик виступає замість потерпілого.

До нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі та на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом. Новий кредитор набуває прав та обов`язків свого попередника.

Таким чином позивач у даній справі витупає на правах потерпілого ( ОСОБА_1 ), а тому до нього перейшло право вимоги до особи, відповідальної за спричинення шкоди.

Доводи відповідача про те, що позивачем страхова виплата здійснювалась не страхувальнику (власнику автомобіля), а на рахунок ТОВ "Аввтосаміт на Столичному" (СТО) і тому до нього не перейшло право вимоги, відхиляються апеляційним господарським судом, оскільки вказані доводи не відповідають наведеним нормам чинного законодавства, умовам договору страхування та змісту заяви страхувальника про виплату страхового відшкодування, у якій останній доручив позивач здійснити виплату саме на рахунок станції технічного обслуговування, яка здійснювала ремонт пошкодженого автомобіля.

У пункті 8 частини 2 статті 16 ЦК України визначено, що способом захисту цивільних прав та інтересів може бути відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди.

Відповідно до частини першої статті 22 ЦК України особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування.

Частиною третьою статті 22 ЦК України визначено, що збитки відшкодовуються у повному обсязі, якщо договором або законом не передбачено відшкодування у меншому або більшому розмірі. Якщо особа, яка порушила право, одержала у зв`язку з цим доходи, то розмір упущеної вигоди, що має відшкодовуватися особі, право якої порушено, не може бути меншим від доходів, одержаних особою, яка порушила право.

Збитки - це об`єктивне зменшення будь-яких майнових благ кредитора, яке пов`язане з утиском його інтересів як учасника певних суспільних відносин і яке виражається у зроблених ним витратах, у втраті або пошкодженні його майна, у втраті доходів, які він повинен був отримати.

Крім того, за загальними положеннями, передбаченими статтею 1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, заподіяна майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Особа, яка завдала шкоди, звільняється від її відшкодування, якщо вона доведе, що шкоди завдано не з її вини.

Для відшкодування шкоди за правилами статті 1166 ЦК України необхідно довести такі факти:

а) неправомірність поведінки особи. Неправомірною можна вважати будь-яку поведінку, яка не відповідає вимогам закону, внаслідок якої завдано шкоду, якщо завдавач шкоди не був уповноважений на такі дії;

б) наявність шкоди. Під шкодою слід розуміти втрату або пошкодження майна потерпілого та (або) позбавлення його особистого нематеріального права (життя, здоров`я тощо). У правовідносинах, що розглядаються, шкода - це фактично міра відповідальності;

в) причинний зв`язок між протиправною поведінкою та шкодою є обов`язковою умовою відповідальності та виражається в тому, що шкода має виступати об`єктивним наслідком поведінки особи, яка заподіяла шкоду.

г) вина завдавача шкоди, але за виключенням випадків, коли в силу прямої вказівки закону, обов`язок відшкодування завданої шкоди покладається на відповідальну особу незалежно від вини.

Наявність сукупності всіх вищезазначених умов є обов`язковою для прийняття судом рішення про відшкодування завданої шкоди.

При цьому, причинний зв`язок між протиправною поведінкою та шкодою полягає у тому, що наслідки у вигляді шкоди настають лише в результаті неправомірної поведінки відповідача, і є обов`язковою умовою відповідальності та виражається в тому, що шкода має виступати об`єктивним наслідком поведінки тієї особи, яка заподіяла шкоду.

За таких обставин саме на позивача покладається обов`язок довести обґрунтованість своїх вимог, а саме, наявність шкоди, протиправність поведінки того, хто заподіяв шкоду, та причинний зв`язок такої поведінки із заподіяною шкодою, і для настання цивільно-правової відповідальності відповідача за заподіяння матеріальної шкоди позивачеві необхідно довести наявність усієї сукупності вищезазначених ознак складу цивільного правопорушення, тоді як відсутність хоча б однієї з цих ознак виключає настання відповідальності.

Частина 2 ст. 1166 ЦК України встановлює презумпцію вини завдавача шкоди, що означає, що особа, яка завдала шкоду, буде вважатися винною, якщо вона сама не доведе відсутність своєї вини (у зв`язку із наявністю вини іншої особи або у зв`язку із дією об`єктивних обставин).

Щодо першої складової - протиправності поведінки відповідача, апеляційний господарський суд виходить з наступного.

Відповідно до Закону України "Про особливості здійснення права власності у багатоквартирному будинку" прибудинковою територією є територія навколо багатоквартирного будинку, визначена на підставі відповідної містобудівної та землевпорядної документації, у межах земельної ділянки, на якій розташовані багатоквартирний будинок і належні до нього будівлі та споруди, що необхідна для обслуговування багатоквартирного будинку та задоволення житлових, соціальних і побутових потреб власників (співвласників та наймачів (орендарів) квартир, а також нежитлових приміщень, розташованих у багатоквартирному будинку. Права на земельну ділянку, на якій розташовані багатоквартирний будинок і належні до нього будівлі та споруди і його прибудинкова територія є спільним майном багатоквартирного будинку. Належне утримання та ремонт спільного майна багатоквартирного будинку і прибудинкової території за договором із співвласниками забезпечує управитель багатоквартирного будинку. На співвласників багатоквартирного будинку покладено обов`язки додержуватися вимог правил утримання багатоквартирного будинку і прибудинкової території, правил пожежної безпеки, санітарних норм.

Згідно із ст. 1 Закону України "Про благоустрій населених пунктів" благоустрій - це комплекс робіт з інженерного захисту, розчищення, осушення та озеленення території, а також соціально-економічних, організаційно-правових та екологічних заходів з покращання мікроклімату, санітарного очищення, зниження рівня шуму та інше, що здійснюються на території населеного пункту з метою її раціонального використання, належного утримання та охорони, створення умов щодо захисту і відновлення сприятливого для життєдіяльності людини довкілля.

Пунктом 9 ст. 10 Закону України "Про благоустрій населених пунктів" до повноважень сільських, селищних, міських рад у сфері благоустрою населених пунктів належить здійснення контролю за станом благоустрою та утриманням територій, інженерних споруд та об`єктів, підприємств, установ та організацій, їх озелененням, охороною зелених насаджень, водних об`єктів тощо.

Відповідно до ч. 1 ст. 15 Закону України "Про благоустрій населених пунктів" органи державної влади та органи місцевого самоврядування можуть утворювати підприємства для утримання об`єктів благоустрою державної та комунальної власності. У разі відсутності таких підприємств органи державної влади та органи місцевого самоврядування в межах своїх повноважень визначають на конкурсних засадах відповідно до закону балансоутримувачів таких об`єктів. Балансоутримувача, що здійснюватиме утримання і ремонт об`єкта благоустрою, який перебуває у приватній власності, визначає власник такого об`єкта благоустрою.

Згідно ч. 1 ст. 13, ст. 21 Закону України "Про благоустрій населених пунктів" до об`єктів благоустрою населених пунктів належать прибудинкові території, при цьому елементами такого об`єкту благоустрою є зелені насадження на прибудинковій території.

Згідно пункту 7 частини 1 статті 17 Закону України "Про благоустрій населених пунктів" громадяни у сфері благоустрою населених пунктів мають право звертатись до суду з позовом про відшкодування шкоди, заподіяної майну чи здоров`ю громадян унаслідок дій чи бездіяльності балансоутримувачів об`єктів благоустрою.

Правила утримання зелених насаджень у населених пунктах України, затверджені наказом Міністерства будівництва, архітектури та житлово-комунального господарства України від 10.04.2006 № 105, (далі - Правила №105) визначають правові та організаційні засади озеленення населених пунктів, спрямовані на забезпечення сприятливих умов життєдіяльності людини.

Правилами №105 визначено, що балансоутримувач - спеціально вповноважені на конкурсних засадах державними чи місцевими органами влади підприємства, організації, які відповідають за утримання та збереження зелених насаджень на підпорядкованих територіях зеленого господарства.

Відповідно до п. 3.1 Правил №105 до об`єктів благоустрою у сфері зеленого господарства населених пунктів, зокрема, належать зелені насадження прибудинкової території.

Пунктом 3.2 Правил №105 до елементів благоустрою віднесено, зокрема, зелені насадження (у тому числі, снігозахисні, протиерозійні) уздовж вулиць і доріг, у парках, скверах і алеях, бульварах, садах, інших об`єктах благоустрою загального користування, санітарно-захисних зонах, на прибудинкових територіях.

Згідно із п. 5.2 Правил №105 балансоутримувач забезпечує належне утримання та своєчасний ремонт об`єкта благоустрою власними силами або може на конкурсних засадах залучати інші підприємства, установи, організації, використовуючи для цього кошти, передбачені власником об`єкта.

Пунктом 5.5 Правил №105 встановлено, що відповідальними за збереження зелених насаджень і належний догляд за ними на об`єктах благоустрою державної чи комунальної власності є балансоутримувачі цих об`єктів.

Пунктом 9.1.11.3 Правил №105 передбачено, що під час проведення щорічних обстежень зелених насаджень потрібно виявляти аварійні дерева.

Пунктом 9.1.12 цих же Правил визначено, що аварійне дерево - це дерево, яке може становити загрозу для життя і здоров`я пішоходів, транспортних засобів, пошкодити лінії електропередач, будівлі і споруди або перебуває у пошкодженому стані внаслідок снігопадів, вітролому, урагану та інших стихійних природних явищ чи за наявності гнилої серцевини стовбура, значної суховершинності, досягнення вікової межі.

Згідно із п. 3.1.4 Правил благоустрою міста Києва, прийнятих рішенням Київської міської ради № 1051/1051 від 25.12.2008, (далі - Правила №1051/1051) утримання та благоустрій територій, підприємств, установ, організацій та присадибних ділянок громадян, прибудинкових територій багатоквартирних та малоповерхових житлових будинків, належних до них будівель та споруд проводиться власником або балансоутримувачем цього будинку, або підприємством, установою, організацією, з якими балансоутримувачами укладені відповідні договори на утримання та благоустрій прибудинкових територій.

Відповідно до п. 9.2 Правил № 1051/1051 відповідальність за збереження зелених насаджень і належний догляд за ними на об`єктах благоустрою державної чи комунальної власності покладається на балансоутримувачів цих об`єктів.

Виконання функцій балансоутримувача будинку та прибудинкової території за адресою: м. Київ, вул. С. Стальського, 10, надання послуги з утримання прибудинкової території, отже і відповідальність за належних догляд за зеленими насадженнями на прибудинковій території цього багатоквартирного житлового будинку, було покладено на Комунальне підприємство "Керуюча компанія з обслуговування житлового фонду Дніпровського району м. Києва".

Згідно п.4 Розпорядження Дніпровської районної в місті Києві державної адміністрації №61 від 13.02,2015 р. встановлено "Комунальному підприємству "Керуюча компанія з обслуговування житлового фонду Дніпровського району м. Києва" забезпечити в установленому порядку належне утримання та експлуатаційне обслуговування житлового і нежитлового фонду та елементів зовнішнього благоустрою, зазначених у додатках 1-3 до цього розпорядження.

Згідно п. 676 Додатку № 1. п. № 426 Додатку № 2 та в цілому Додатку №1 відповідач є особою, відповідальною за належне утримання, експлуатаційне обслуговування житлового і нежитлового Фонду та елементів зовнішнього благоустрою за адресою м. Київ, вул. Сулеймана Стальського, буд. 10.

Відповідачем не було надано суду жодних доказів того, що за адресою м.Київ, вул. Сулеймана Стальського, буд. 10 ним здійснювались дії щодо збереження зелених насаджень і належного догляду за ними.

Доводи відповідача про те, що позивачем не надано акту на право власності чи на користування земельною ділянкою щодо відповідача, відхиляються судом, оскільки згідно положень ст. 13 ГПК України судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності сторін і кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Отже, позивачем доведено протиправність бездіяльності відповідача, яка виразилась у неналежному утриманні зелених насаджень за адресою м.Київ, вул. Сулеймана Стальського, буд. 10.

Щодо другої складової - наявності шкоди та її розміру, апеляційний господарський суд виходить з наступного.

Наявними у матеріалах справи доказами, зокрема листом заступника начальника управління ГУ НПУ у м. Києві за вих. № 6597/125/50/05-2020 від 28.05.2020, фотографіями, схемою (лист 3 повідомлення про подію з транспортним засобом), Протоколом огляду транспортного засобу, підтверджується, що застрахований позивачем автомобіль Тойота, д.н.р. НОМЕР_1 був пошкоджений саме внаслідок падіння на нього дерева і у цей момент був припаркований за адресою м.Київ, вул. Сулеймана Стальського, буд. 10.

Посилання відповідача на те, що відсутні докази на підтвердження повноважень Мукієвського М.М. на проведення огляду та складання протоколу огляду транспортного засобу, апеляційним господарським судом відхиляються, оскільки з матеріалів справи вбачається, Мукієвський М.М. начальником експертно-технічного відділу ТОВ "Європейський альянс" та діяв на підставі Договору доручення №3-09П від 16.01.2009, який укладений між позивачем та ТОВ "Європейський альянс".

Твердження відповідача про те, що пошкодження автомобіля мали бути зафіксовані у картці обліку дорожньо-транспортних пригод, є безпідставними, оскільки згідно п.1.10 Правил дорожнього руху, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 10 жовтня 2001 р. №1306, дорожньо-транспортна пригода - подія, що сталася під час руху транспортного засобу, внаслідок якої загинули або поранені люди чи завдані матеріальні збитки.

Однак, у даній справі автомобіль був пошкоджений не під час його руху, а під час стоянки, отже вказана подія не є дорожньо-транспортною пригодою, тому картка обліку дорожньо-транспортних пригод не підлягала оформленню.

Відповідно до ст.1192 ЦК України, розмір збитків, що підлягають відшкодуванню потерпілому, визначається відповідно до реальної вартості втраченого майна на момент розгляду справи або виконання робіт, необхідних для відновлення пошкодженої речі.

При цьому, визначаючи розмір заподіяної шкоди суди, у разі виникнення спору щодо визначення розміру шкоди, повинні виходити з фактичної (реальної) суми, встановленої висновком автотоварознавчої експертизи, або відповідними документами станції технічного обслуговування, на якій проводився ремонт автомобіля (висновок Верховного Суду, викладений в постановах від 28.01.2020 у справі №917/500/18, від 20.03.2018 у справі №911/482/17).

Отже, визначаючи розмір страхового відшкодування, яке відповідач зобов`язаний виплатити потерпілому, слід враховувати фактичні витрати, розмір яких підтверджується не звітом про оцінку, як попереднього оціночного документу, а відповідними документами станції технічного обслуговування, на якій проводився ремонт автомобіля, та які підтверджують фактичний розмір понесених збитків.

Відповідно до Акту наданих послуг №1 від 26.06.2020 СТО - ТОВ "Автосаміт на Столичному" було виконано відновлювальний ремонт застрахованого позивачем автомобіля, вартість ремонту склала 154 476,86 грн і зі змісту акту вбачається, що виконані роботи відповідають характеру пошкоджень автомобіля, які відображені у протоколі огляду транспортного засобу.

Отже, позивачем належними доказами доведено як наявність завданої шкоди, так і її розмір.

Щодо третьої складової - причинного зв`язку між протиправною поведінкою та шкодою, то між протиправною бездіяльністю відповідача та завданою шкодою існує прямий причинний зв`язок, оскільки у разі належного виконання відповідачем своїх обов`язків щодо обстеження зелених насаджень і виявлення аварійних дерев застрахованому позивачем автомобілю не була б завдана шкода падінням дерева.

Відповідно до статті 79 ГПК України наявність обставини, на яку сторона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, вважається доведеною, якщо докази, надані на підтвердження такої обставини, є більш вірогідними, ніж докази, надані на її спростування. Питання про вірогідність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Зазначений стандарт доказування "вірогідності доказів" підкреслює необхідність співставлення судом доказів, які надають позивач та відповідач. Тобто, з введенням в дію вказаного стандарту доказування необхідним є не надання достатньо доказів для підтвердження певної обставини, а надання саме тієї кількості, яка зможе переважити доводи протилежної сторони судового процесу.

Відповідачем не надано суду жодних доказів, які б спростовували доводи відповідача або доводили б відсутність вини відповідача у завданні шкоди застрахованому позивачем автомобілю, а позивачем, у свою чергу, надано достатньо доказів, які підтверджують його вимоги.

Відповідно до ст. 86 ГПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному та повному і об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Оцінивши докази у справі в їх сукупності, враховуючи встановлені фактичні обставини справи та наведені норми чинного законодавства, апеляційний господарський суд погоджується із висновком суду першої інстанції про те, що позивачем доведено повний склад цивільного правопорушення, а відповідачем не доведено відсутності його вини, тому позовні вимоги про стягнення з відповідача в порядку суброгації 154 476,86 грн завданої шкоди, є обґрунтованими та підлягають задоволенню.

Доводи апелянта по суті його скарги в межах заявлених вимог свого підтвердження не знайшли, оскільки не спростовують висновків суду першої інстанції та не можуть бути підставами для скасування рішення господарського суду першої інстанції.

За таких обставин суд апеляційної інстанції вважає, що висновки суду першої інстанції про встановлені обставини і правові наслідки є вичерпними, відповідають дійсності і підтверджуються достовірними доказами.

Суд першої інстанції повно встановив суттєві для справи обставини, дослідив та правильно оцінив наявні у матеріалах справи докази, вірно кваліфікував спірні правовідносини та правильно застосував до них належні норми матеріального і процесуального права, а тому рішення Господарського суду міста Києва законне та обґрунтоване, отже, підстави для його скасування відсутні.

Оскільки цією постановою суд апеляційної інстанції не змінює рішення та не ухвалює нового, розподіл судових витрат судом апеляційної інстанції не здійснюється, а витрати, пов`язані з розглядом апеляційної скарги, покладаються на апелянта.

Керуючись ст. ст. 267-285 Господарського процесуального кодексу України, Північний апеляційний господарський суд

ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційну скаргу Комунального підприємства "Керуюча компанія з обслуговування житлового фонду Дніпровського району м. Києва" залишити без задоволення, а рішення Господарського суду міста Києва від 29 вересня 2023 року - без змін.

2. Справу повернути до Господарського суду міста Києва.

3. Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом двадцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повний текст постанови складено 09.01.2024.

Головуючий суддя Т.П. Козир

Судді Г.А. Кравчук

Г.П. Коробенко