РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

м. Київ

10.01.2024Справа № 910/14052/23

Господарський суд міста Києва у складі судді Пукшин Л.Г., за участі секретаря судового засідання Зайченко О.Г., розглянувши у відкритому судовому засіданні матеріали господарської справи

за позовом Державного підприємства "Житомирський бронетанковий завод" (12441, Житомирська обл., Житомирський р-н., смт. Новогуйвинське, вул. Дружби Народів, 1, ідентифікаційний код: 07620094)

до Державної компанії з експорту та імпорту продукції і послуг військового та спеціального призначення "Укрспецекспорт" (04119, м. Київ, вул. Дегтярівська, 36, ідентифікаційний код: 21655998)

про розірвання договору комісії від 19.06.2017 № USE-18/3-101-D/K-17

від позивача: Желтухін О.В.

від відповідача: Сингаївська О.А.

В судовому засіданні 10.01.2024, в порядку ст. 240 ГПК України, було проголошено вступну та резолютивну частини рішення.

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

Державне підприємство "Житомирський бронетанковий завод" звернулось до Господарського суду міста Києва з позовом до Державної компанії з експорту та імпорту продукції і послуг військового та спеціального призначення "Укрспецекспорт" про розірвання Договору комісії від 19.06.2017 №USE-18.3-101-D/K-17, укладений між Державним підприємством "Житомирський бронетанковий завод" та Державною компанією з експорту та імпорту продукції і послуг військового та спеціального призначення "Укрспецекспорт".

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 08.09.2023 прийнято позовну заяву до розгляду, відкрито провадження у справі № 910/14052/23, вирішено справу розглядати за правилами загального позовного провадження, підготовче засідання у справі призначено на 04.10.2023. Даною ухвалою задавлено клопотання позивача та зобов`язано Державну компанії з експорту та імпорту продукції і послуг військового та спеціального призначення "Укрспецекспорт" у строк до 04.10.2023 включно, надати до суду належним чином завірену копію Контракту від 13.04.2016 № USE-18.3-45-К/КІ-16 укладеного між Державною компанією з експорту та імпорту продукції і послуг військового та спеціального призначення "Укрспецекспорт" та компанією "WTORPLAST S.A." для залучення до матеріалів справи, а також оригінал для огляду в судовому засіданні.

28.09.2023 відповідачем через загальний відділ діловодства суду подано клопотання про продовження строку для подання відзиву на 15 днів,

У судовому засіданні 04.10.2023 судом було проголошено протокольні ухвали про задоволення клопотання відповідача, продовжено строк для подачі відзиву до 16.10.2023, та про відкладення підготовчого засідання на 01.11.2023.

19.10.2023 загальним відділом діловодства суду зареєстровано відзив на позовну від 16.10.2023 з додатками до нього.

24.10.2023 загальним відділом діловодства суду зареєстровано клопотання позивача про продовження строку для подачі відповіді на відзив на 10 календарних днів (дане клопотання направлене на електрону адресу суду).

У судовому засіданні 01.11.2023 судом було проголошено протокольні ухвали про задоволення клопотання позивача, продовжено строк для подачі відповіді на відзив до 06.11.2023, та про відкладення підготовчого засідання на 06.12.2023.

09.11.2023 загальним відділом діловодства суду зареєстрована відповідь на відзив з додатками.

16.11.2023 через підсистему ЕСІТС "Електронний суд" представником відповідача подано клопотання про продовження строку для подачі заперечень на відповідь на відзив.

27.11.2023 через підсистему ЕСІТС "Електронний суд" представником відповідача подано заперечення на відповідь на відзив з додатками.

У судовому засіданні 06.12.2023 судом було проголошено протокольні ухвали про задоволення клопотання відповідача, продовжено строк для подачі заперечень на відповідь на відзив та долученні останні до матеріалів справи, та про закриття підготовчого провадження та призначення справу до судового розгляду по суті у судовому 10.01.2024.

У судовому засіданні 10.01.2024 суд заслухав представника позивача, який позовні вимоги підтримав та просив суд задовольнити у повному обсязі, та представника відповідача, яка проти вимог заперечувала з підстав наведених у відзиві та запереченнях на відповідь на відзив.

Розглянувши подані документи і матеріали, всебічно і повно з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд встановив.

19.06.2017 між Державним підприємством "Житомирський бронетанковий завод" (надалі - комітент/позивачем) та Державною компанією з експорту та імпорту продукції і послуг військового та спеціального призначення "Укрспецекспорт" (надалі - комісіонер/відповідачем) було укладено Договір комісії № USE-18.3-101-D/K-17 (надалі - договір), відповідно до п. 1.1. якого, комісіонер зобов`язується за дорученням комітента за плату вчинити правочин із закупівлі на зовнішньому ринку для комітента башту бойової машини БМП-1АК (далі - вироби) згідно Додатку № 1 до цього Договору від свого імені та за рахунок комітента.

У п. 1.2. договору сторонами визначено, що виступаючи від свого імені комісіонер самостійно вчиняє зовнішньоекономічну угоду (надалі - контракт) з третьою особою (надалі - продавець).

Комітент доручає комісіонеру передбачити в контракті з продавцем поставку виробів, зазначених у Додатку № 1 до цього договору, на умовах поставки СРТ, ДП "Житомирський бронетанковий завод", 12441, Житомирська обл., Житомирський район, смт. Новогуйвинське, вул. Дружби народів, 1, Україна, відповідно до правил ІНКОТЕРМС-2010 (п. 1.3. договору).

Відповідно до п 2.1. договору кількість виробів наводиться у Додатку № 1 до цього договору.

Згідно з п. 2.2. договору вироби повинні відповідати за якістю технічним характеристикам, наведеним у Додатку № 2, та комплектації, наведеній у Додатку № 3 цього договору.

У розділі 3 договору сторонами визначено обов`язки сторін, зокрема: Комісіонер зобов`язаний виконати переддоговірну роботу, укласти з продавцем контракт (п. 3.1.1.). Організувати закупівлю виробів на умовах поставки СРТ, ДП "Житомирський бронетанковий завод", Україна, відповідно до правил ІНКОТЕРМС-2010, та вжити всіх необхідних заходів для передачі їх комітенту в місці передачі на умовах п. 4.1. цього договору (п. 3.1.2.). По виконанню доручення представити комітенту звіт, з додаванням належним чином завірених копій підтверджуючих документів (п. 3.1.5). У випадку виникнення непередбачених обставин, що перешкоджають укладанню угод на умовах комітента, повідомити про це комітента (п. 3.1.7.). Комітент зобов`язується прийняти вироби, які прибули на митну територію України, відповідно до умов цього договору (п. 3.2.1). Сплатити комісіонеру комісійну плату на умова, що визначені розділом 6 цього договору (п. 3.2.5).

Згідно з Додатком № 1 до договору, комісіонер зобов`язався укласти контракт на поставку виробів в кількості 93 одиниці на загальну суму 9 605 598,00 доларів США.

Пунктом 4.1. договору сторонами визначено, що передача виробів від комісіонера до комітента здійснюється в місці передачі - ДП "Житомирський бронетанковий завод", партіями, за умови отримання комісіонером дозволу Державної служби експортного контролю України на імпорт виробів та за умови вчасного виконання комітентом п. 6.2.1. цього договору. Передача партій виробів буде здійснюватися за наступним графіком:

- 10 од. виробів у термін до 20.08.2017 р.;

- 15 од. виробів у термін до 20.09.2017 р.;

- 17 од. виробів у термін до 20.10.2017 р.;

- 17 од. виробів у термін до 20.11.2017 р.;

- 17 од. виробів у термін до 20.12.2017 р.;

- 17 од. виробів у термін до 20.01.2018 р.

Комісіонер письмово повідомить комітента про дату, коли вироби будуть передані у його розпорядження, не пізніше ніж за 10 днів (п. 4.1.1. договору)

Згідно з п. 4.1.2. договору за письмовим погодженням сторін допускається зміна строку передачі виробів, про що між сторонами складається відповідна угода. Часткова та дострокова поставка виробів дозволяється.

Відповідно до п. 6.1. договору погоджена комітентом ціна виробів згідно Додатку 1 до цього договору визначається в доларах США і складає 9 605 598,00 доларів США та формується з урахуванням: ціни закупівлі виробів у продавця; витрат згідно з п 3.2.4 та Додатку № 4 цього договору; комісійної плати комісіонера.

Пунктом 6.2. договору узгоджено, що забезпечення комісіонера коштами для закупівлі виробі буде виконуватись наступним чином: суму, в розмірі 5 524 200,00 доларів США, що складає 60 % від загальної ціни закупівлі виробів у продавця, комітент зобов`язується перерахувати шляхом прямого банківського переказу коштів на рахунок комісіонера протягом 10-ти банківських днів з моменту отримання повідомлення від комісіонера про отримання дозволів компетентних органів на здійснення міжнародної передачі виробів та одержання відповідно рахунку - фактури комісіонера (п. 6.2.1.).

Суму у розмірі 3 682 800,00 доларів США, що складає 40 % від загальної ціни закупівлі виробів у продавця, комітент зобов`язується перерахувати шляхом прямого банківського переказу коштів на рахунок комісіонера протягом двох місяців з моменту підписання сторонами Акту приймання передачі останньої партії виробів за договорами, на підставі направленого комітенту відповідного рахунку-фактури комісіонера (6.2.2.).

Всі платежі за п. 6.2.1 та 6.2.2. цього договору здійснюються в гривнях України за курсом Національного Банку України на день виконання платежу. Перерахування коштів здійснюється прямим платежем на розрахунковий рахунок комісіонера (п. 6.5. договору).

Даний договір, відповідно до п. 12.3., набирає чинності з моменту його підписання сторонами і діє до повного виконання сторонами своїх зобов`язань. Неотримання комісіонером дозволу Державної служби експортного контролю України на здійснення імпорту виробів, що є предметом цього договору, є підставою для припинення зобов`язань сторін за цим Договором.

Зобов`язання за цим договром припиняються за взаємною згодою сторін (п. 12.5. договору).

У п. 13.7 договору сторони встановили, що відповідно до ч. 3 ст. 631 Цивільного кодексу України умови даного договору розповсюджуються на правовідносини між сторонами, які виникли до його укладання, а саме з 12.04.2016.

За доводами позивача, відповідач планував виконати доручення комітента Контрактами № № USE-18.3-45-К/КІ-16 та USE-18.3-46-К/КІ-16, які укладені з компанією "WTORPLAST S.A." (продавець), (Республіка Польща) від 13.04.2016., тобто до укладення даного договору комісії.

Для виконання зобов`язань за договором комісії, позивач надав відповідачу документи, визначені п. 12.5 договору, для оформлення дозволу на імпорт виробів, а також для їх митного оформлення.

Також на виконання вимог п. 6.2.1. договору позивач перерахував на рахунок відповідача кошти для забезпечення закупівлі виробів у продавця в сумі 136 948 812,08 грн, у еквіваленті 5 289 696,22 доларів США, що підтверджується платіжним доручення № 10022 від 24.07.2017 та складає 60 % загальної ціни закупівлі виробів.

У відповідності до п. 4.3 договору приймання-передача виробів проводиться представниками комітента, комісіонера з оформленням Акта приймання-передачі за формою, згідно Додатку № 8 до договору. Датою передачі виробів є дата підписання Акту приймання-передачі.

Акт приймання-передачі є підтвердженням виконання комісіонером зобов`язань за цим договором, в частині, що стосується передачі виробів комітенту (п. 4.4. договору).

За доводами позивача, поставка продукції (Шасі БИП-1АК) за цим договором відбувалась частково, а саме: у кількості 46 од., що підтверджується Актами приймання-передачі від 09.09.2017, від 22.09.2017, від 09.10.2017, від 25.09.2020 та від 02.10.2020. А відтак, як вказує позивача, відповідач свої зобов`язання за договром комісії виконав не у повному обсязі, зокрема не поставив позивачу продукцію (Шасі БИП-1АК) у кількості 47 од.

При цьому, позивач також зазначає, що листом № ZOS Nr 91/2017 від 14.09.2017 (через 3 місяці від початку дії договору комісії) продавець повідомив відповідача про необхідність додаткового налаштування виробничого процесу, а також обробки самих виробів із першої установочної партії, враховуючи узгоджені технічні вимоги, вказані в договорі комісії. У зв`язку з чим просив перенести і змінити графік поставки виробів по Контракту, а саме першої партії виробів - на 30.09.2017, другої партії - 30.10.2017.

Відповідач в свою чергу звернувся до позивача з листом № USE-18.3-10831 від 18.09.2017 з проханням переглянути строки поставки виробів у зв`язку із зверненням продавця виробів, тобто, як зазначає позивач, уже після настання строків поставки першої партії виробів.

За твердженнями позивача, у відповідь на лист відповідача від 18.09.2017, ДП "Житомирський бронетанковий завод" повідомив про неможливість зміни графіку поставок виробів, оскільки це призведе до зриву виконання державного контракту, що укладений на виконання державного оборонного замовлення та застосування до Державного підприємства "Житомирський бронетанковий завод" штрафних санкцій за його невиконання.

Також позивач зазначає, що обставини невиконання зобов`язань відповідача з поставки позивачу продукції за даним договором комісії, підтверджується наступними доказами:

1) Додатковою угодою № 5 від 21.12.2020 до договору комісії, з якої вбачається, що сторони визнали та встановили, що поставлені у вересні та жовтні 2020 року 26 од. виробів, згідно рекламаційного Акта від 17.11.2020 № 5/20, непридатні до використання та не відповідають умовам договору комісії. Недоліки виявлені у 26 од. продукції, були усунуті силами та засобами комітента (позивача) із понесенням фактичних витрат у розмірі 3 565 712,20 грн; за ШАСІ БМП 1-АК, які не були компенсовані.

2) Звіти комісіонера, які підтверджують заборгованість комісіонера перед комітентом за договором комісії, в частині непереданих виробів, а згідно зі звітом комісіонера № 14 від 31.07.2022 заборгованість комісіонера перед комітентом, в частині непереданих виробів, становить 18 149 436,72 грн;

3) Актами приймання-передачі від 09.09.2017, від 22.09.2017, від 09.10.2017, від 25.09.2020 та від 02.10.2020, які засвідчують, що фактична кількість прийнятих виробів - 46 од. замість 93 передбачених договором.

Зважаючи на триваюче невиконання комісіонером умов договору та не спроможність забезпечити подальшу поставку продукції, позивач неодноразово звертався до відповідача щодо врегулювання ситуації, які виникли за даним договром. Зокрема, листом № 02/2074 від 10.10.2022, з метою врегулювання правовідносин між сторонами, позивач погодився на підписання додаткової угоди із відповідачем, в частині припинення зобов`язань за договорами комісії від 19.06.2017 № USE-18.3-101-D/K-17 та № USE-18.3-102-D/K-17 з поставки 47 од виробів шасі та башти для БМП 1-АК, за умови повернення комісіонером всієї різниці суми попередньої оплати за даними договорами.

Проте, як вказує позивач, відповідач вказаний лист залишив без реагування, різницю попередньої оплати не повернув, у зв`язку з чим позивач звернувся до суду з давним позовом про розірвання Договору комісії від 19.06.2017 № USE-18.3-101-D/K-17, укладеного між Державним підприємством "Житомирський бронетанковий завод" та Державною компанією з експорту та імпорту продукції і послуг військового та спеціального призначення "Укрспецекспорт».

Відповідач заперечуючи проти позовних вимог зазначив, на помилковість доводів позивача про те, що укладений між сторонами Договір комісії №USE-18.3-101-D/K-17 від 19.06.2017 є змішаним договором, який містить елементи договору поставки.

Так, як вказує відповідач, правове регулювання договору комісії здійснюється нормами глави 69 Цивільного кодексу України. Зокрема, згідно з ст. 1023 ЦК України комітент зобов`язаний: 1) прийняти від комісіонера все належно виконане за договором комісії; 2) оглянути майно, придбане для нього комісіонером, і негайно повідомити комісіонера про виявлені у цьому майні недоліки. Ураховуючи сутність договору комісії та його особливості, а також те, що договір комісії відноситься до числа договорів про надання нематеріальних посередницьких послуг за правочином, вчиненим комісіонером із третьою особою, не передбачено перехід права власності на майно до комісіонера. Так, у випадку, коли комісіонер на виконання доручення комітента придбає те чи інше майно за рахунок останнього, таке майно належить комітентові на праві власності. З огляду на викладене, майно придбане відповідачем (комісіонером) для позивача (комітента), є власністю позивача (комітента), оскільки договір комісії є посередницьким договором і комісіонер не набуває на зазначене майно ніяких прав. Також не слід змішувати укладену угоду як результат діяльності комісіонера і власне дії комісіонера по укладенню угоди. Як вже зазначалось предметом договору комісії є діяльність комісіонера, тобто посередницька послуга, а не сама угода як результат діяльності комісіонера.

Відтак, за доводами відповідача, оскільки комісіонер не набуває права власності на придбане за договором комісії майно, а в межах виконання договору комісії не відбувається передача права власності від комісіонера до комітента на придбане у третьої особи майно, а тому до правовідносин, які склалися між сторонами у цій справі в частині передання відповідачем виробів (майна) позивачу, не поширюються загальні положення договорів про купівлю-продаж (поставку).

Оцінюючи подані сторонами докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному розгляді всіх обставин справи в їх сукупності, та враховуючи, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, суд вважає, що вимоги позивача підлягають задоволенню, з наступних підстав.

Згідно з п.1 ч.2 ст.11 ЦК України, підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини.

Як передбачено ст. 174 ГК України, однією з підстав виникнення господарського зобов`язання є господарський договір та інші угоди, передбачені законом, а також угоди не передбачені законом, але які йому не суперечать.

Згідно з ч.1 ст.173 ГК України, господарським визнається зобов`язання, що виникає між суб`єктом господарювання та іншими учасниками відносин у сфері господарювання з підстав, передбачених цим Кодексом, в силу якого один суб`єкт зобов`язаний вчинити певну дію господарського чи управлінсько-господарського характеру на користь іншого суб`єкта (виконати роботу, передати майно, сплатити гроші), або утриматися від певних дій, а інший суб`єкт має право вимагати від зобов`язаної сторони виконання її обов`язку.

Статтею 627 ЦК України визначено, що відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Приписами ст. 629 цього Кодексу встановлено, що договір є обов`язковим для виконання сторонами.

Частиною 1 статті 530 ЦК України передбачено, що якщо у зобов`язанні встановлено строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

У разі розірвання договору зобов`язання сторін припиняються. У разі зміни або розірвання договору зобов`язання змінюється або припиняється з моменту досягнення домовленості про зміну або розірвання договору, якщо інше не встановлено договором чи не обумовлено характером його зміни (ч.ч. 2, 3 ст. 653 ЦК України).

З матеріалів справи вбачається, що правовідносини між сторонами виникли на підставі договору комісії від 19.06.2017 №USE-18.3-101-D/K-17.

Відповідно до ст.1011 ЦК України за договором комісії одна сторона (комісіонер) зобов`язується за дорученням другої сторони (комітента) за плату вчинити один або кілька правочинів від свого імені, але за рахунок комітента.

Договір комісії - це один з видів посередницьких договорів, тобто надання посередницьких послуг, які передбачають здійснення дій в інтересах іншої особи, створюючи для неї певні юридичні наслідки (виникнення, зміну, припинення прав чи обов`язків).

Особливістю договору комісії є вчинення правочинів комісіонером від свого імені але за рахунок комітента та у його інтересах. Проте особа, з якою комісіонер уклав договір, не стає учасником договору комісії. Між нею та комісіонером існує самостійний договір, який підпорядковується правилам залежно від виду цього договору. У цьому зв`язку статтею 1014 ЦК України передбачено, що комісіонер зобов`язаний вчиняти правочини на умовах, найбільш вигідних для комітента, і відповідно до його вказівок.

Зміст вказівок комітента складають умови правочину, який повинен вчинити комісіонер, зокрема, про сторони, ціну товару, порядок оплати тощо. Закон не покладає на комітента обов`язку давати комісіонеру детальні вказівки, водночас, комісіонер, хоча і наділений свободою у виборі способів та порядку доручення, але обмежений обов`язком виконати доручення відповідно до звичаїв ділового обороту чи інших вимог, що як правило ставляться.

Згідно з ч.1, 3 ст.1012 ЦК України договір комісії може бути укладений на визначений строк або без визначення строку, з визначенням або без визначення території його виконання, з умовою чи без умови щодо асортименту товарів, які є предметом комісії. Істотними умовами договору комісії, за якими комісіонер зобов`язується продати або купити майно, є умови про це майно та його ціну.

Судом встановлено, що договір комісії від 19.06.2017 №USE-18.3-101-D/K-17 укладений сторонами без визначення строку, з огляду на п.12.3. даного договору, відповідно до якого останній набирає чинності після підписання сторонами та діє до повного виконання сторонами своїх зобов`язань.

За приписами ст.526 ЦК України та ст.193 ГК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до ч.1 ст.612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Статтею 188 ГК України передбачено, що зміна та розірвання господарських договорів в односторонньому порядку не допускаються, якщо інше не передбачено законом або договором.

Відповідно до ст.651 ЦК України зміна або розірвання договору допускається лише за згодою сторін, якщо інше не встановлено договором або законом.

Договір може бути змінено або розірвано за рішенням суду на вимогу однієї із сторін у разі істотного порушення договору другою стороною та в інших випадках, встановлених договором або законом.

Істотним є таке порушення стороною договору, коли в наслідок завданої цим шкоди друга сторона значною мірою позбавляється того, на що вона розраховувала при укладенні договору.

Розірвання договору в судовому порядку з причин істотного порушення договору є правовим наслідком порушення зобов`язання іншою стороною договору відповідно до частини першої статті 611 ЦК України, тобто, способом реагування та захисту права від порушення договору, яке вже відбулося.

Іншими підставами для зміни або розірвання договору в судовому порядку (крім істотного його порушення) відповідно до частини другої статті 651 ЦК України є випадки, встановлені законом або договором, і настання таких випадків зумовлює право сторони ініціювати в судовому порядку питання зміни чи припинення відповідних договірних правовідносин.

Підставами для виникнення юридичного спору про внесення змін у договір чи про його розірвання, який підлягає вирішенню судом, є обставини, наведені у частині другій статті 651 ЦК України, і ці обставини виникають в силу прямо наведених у цій нормі фактів та подій, що зумовлюють правову невизначеність у суб`єктивних правах чи інтересах.

Застосування такого правового наслідку, як розірвання договору судом саме з підстави істотності допущеного порушення договору, визначеної через іншу оціночну категорію - значну міру позбавлення того, на що особа розраховувала при укладенні договору, - відповідає загальним засадам цивільного законодавства, до яких за пунктом 6 частини 1 статті 3 ЦК України належать, зокрема, справедливість, добросовісність та розумність.

Відповідна правова позиція викладена у постанові Великої Палати Верховного Суду від 27.11.2018 у справі № 912/1385/17.

Як встановлено судом, що не заперечується відповідачем, останнім не виконані взяті за договром комісії зобов`язання щодо поставки виробів у визначені, договором комісії, строки та у відповідній кількості, зокрема не поставлено позивачу продукцію (Шасі БИП-1АК) у кількості 47 од.

Також матеріалами справи підтверджується поставка позивачу виробів у кількості 46 од., при цьому, як визначено у додатковій угоді № 5 від 21.12.2020 до договору комісії, поставлені у вересні та жовтні 2020 року 26 од. виробів, згідно рекламаційного Акта від 17.11.2020 № 5/20, непридатні до використання та не відповідають умовам договору комісії. Недоліки виявлені у 26 од. продукції, були усунуті силами та засобами комітента (позивача) із понесенням фактичних витрат у розмірі 3 565 712,20 грн; за ШАСІ БМП 1-АК, які не були компенсовані.

З огляду на наведене вище, суд погоджується з доводами позивача про істотне порушення відповідачем умов договору комісії, що призвело до неналежного, несвоєчасного та неповного виконання відповідачем умов договору комісії, що в порядку ст. 651 ЦК України є підставою для його розірвання.

Статтею 73 ГПК України передбачено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим (частина 1 статті 236 ГПК України).

Разом з тим, суд відзначає, що у викладі підстав для прийняття рішення суду необхідно дати відповідь на доречні аргументи та доводи сторін, здатні вплинути на вирішення спору; виклад підстав для прийняття рішення не повинен неодмінно бути довгим, оскільки необхідно знайти належний баланс між стислістю та правильним розумінням ухваленого рішення; обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент заявника на підтримку кожної підстави; обсяг цього обов`язку суду може змінюватися залежно від характеру рішення.

Згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах. Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 28.05.2020 у справі № 909/636/16.

Аналізуючи питання обсягу дослідження доводів учасників справи та їх відображення у судовому рішенні, суд першої інстанції спирається на висновки, що зробив Європейський суд з прав людини від 18.07.2006 у справі "Проніна проти України", в якому Європейський суд з прав людини зазначив, що пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі - Конвенція) зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень.

У рішенні Європейського суду з прав людини "Серявін та інші проти України" вказано, що усталеною практикою Європейського суду з прав людини, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункті 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі "Руїс Торіха проти Іспанії" (Ruiz Torija v. Spain) від 09.12.1994, серія A, N 303-A, п. 29). Аналогічна правова позиція викладена у постанові від 13.03.2018 Верховного Суду по справі № 910/13407/17.

З огляду на вищевикладене та встановлені фактичні обставини справи, суд надав вичерпну відповідь на всі питання, що входять до предмета доказування у даній справі та виникають при кваліфікації спірних відносин, як у матеріально-правовому, так і у процесуальному сенсах.

При цьому, суд зазначає, що іншим доводам сторін оцінка судом не надається, адже, вони не спростовують встановлених судом обставин, та не впливають на результат прийнятого рішення.

Згідно із статтею 86 ГПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

За таких обставин суд дійшов висновку про задоволення позовних вимог.

За приписами статті 129 ГПК України судові витрати зі справи слід покласти на відповідача.

Керуючись ст.ст. 129, 236-238, 240 Господарського процесуального кодексу України, суд

ВИРІШИВ:

1. Позов задовольнити повністю.

2. Розірвати Договір комісії від 19.06.2017 № USE-18.3-101-D/K-17, укладений між Державним підприємством "Житомирський бронетанковий завод" (12441, Житомирська обл., Житомирський р-н., смт. Новогуйвинське, вул. Дружби Народів, 1, ідентифікаційний код: 07620094) та Державною компанією з експорту та імпорту продукції і послуг військового та спеціального призначення "Укрспецекспорт" (04119, м. Київ, вул. Дегтярівська, 36, ідентифікаційний код: 21655998).

3. Стягнути з Державної компанії з експорту та імпорту продукції і послуг військового та спеціального призначення "Укрспецекспорт" (04119, м. Київ, вул. Дегтярівська, 36, ідентифікаційний код: 21655998) на користь Державного підприємства "Житомирський бронетанковий завод" (12441, Житомирська обл., Житомирський р-н., смт. Новогуйвинське, вул. Дружби Народів, 1, ідентифікаційний код: 07620094) витрати по сплаті судового збору у розмірі 2 684 грн 00 коп.

4. Видати наказ після набрання рішенням законної сили.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повний текст рішення складено 15.01.2024

Суддя Л. Г. Пукшин