ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ВІННИЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
___________________________________________________________________________
"09" січня 2024 р. м. Вінниця Cправа № 902/1327/23
Господарський суд Вінницької області у складі: головуючий суддя Міліціанов Р.В., при секретарі Московчук Є.В. розглянувши у відкритому судовому засіданні матеріали справи
за позовом: Фізичної особи-підприємця Савчука Леоніда Миколайовича, АДРЕСА_1 , код - НОМЕР_1
про стягнення 103 461,70 грн
У провадженні Господарського суду Вінницької області (суддя Міліціанов Р.В.) перебувала справа № 902/1327/23 за позовом Фізичної особи-підприємця Савчука Леоніда Миколайовича до Приватного сільськогосподарського підприємства "Обрій" про стягнення 103 461,70 грн заборгованості, з яких 66 508,00 грн основного боргу, 31 025,16 грн інфляційних втрат та 5 928,54 грн 3% річних за договорами на надання послуг з технічного обслуговування і ремонту (наряду-замовлень).
19.12.2023 року судом ухвалено рішення, відповідно до якого позов задоволено частково, стягнуто з Приватного сільськогосподарського підприємства "Обрій" на користь Фізичної особи-підприємця Савчука Леоніда Миколайовича 66 508,000 грн - заборгованості за надання послуг з технічного обслуговування і ремонту транспортного засобу згідно наряду-замовлень та 1 380,28 грн - судових витрат зі сплати судового забору, відмовлено у задоволенні позову в частині вимог про стягнення 31 025,16 грн інфляційних втрат та 5 928,54 грн 3% річних.
В зв`язку з перебування судді Міліціанова Р.В. в період з 25.12.2023 року по 05.01.2024 року у відпустці, на підставі розпорядження керівника апарату суду від 26.12.2023 року здійснено повторний автоматизований розподіл клопотання від 25.12.2023 року Фізичної особи підприємця Савчука Леоніда Миколайовича про ухвалення додаткового рішення про розподіл судових витрат у справі № 902/1327/23, за результатами якого вказане клопотання розподілено судді Шамшуріній М.В.
Також, даною ухвалою призначено судове засідання з вирішення питання про судові витрати у справі № 902/1327/23 на 09.01.2024 року.
08.01.2024 року суддя Міліціанов Р.В. приступив до роботи.
На підставі заяви судді Шамшуріної М.В. від 08.01.2024 року та згідно розпорядження керівника апарату суду від 08.01.2024 року, здійснено повторний автоматизований розподіл зазначеного вище клопотання з метою його передачі раніше визначеному складу суду, за результатами якого клопотання передано на розгляд судді Міліціанову Р.В.
08.01.2024 року до суду від представника позивача надійшло клопотання (б/н від 08.01.2024 року) (вх.канц. № 01-34/181/24 від 08.01.2024 року) про проведення судового засідання без його участі.
У судовому засіданні 09.01.2024 року представники позивача та відповідача правом участі не скористались, хоча про дату, час та місце судового засідання повідомлялись належним чином, шляхом направлення ухвали із визначеною датою вирішення питання стосовно розподілу судових витрат, а також на електронні адреси.
У відповідності до п. 4 ст. 244 ГПК України неприбуття у судове засідання осіб, які були належним чином повідомлені про дату, час та місце судового засідання, не перешкоджає розгляду заяви, тому судом вирішено розглянути заяву позивача про стягнення витрат на правову допомогу за наявними у справі доказами.
Розглянувши матеріали справи, суд дійшов наступних висновків.
Відповідно до ст. 221 ГПК України, якщо сторона з поважних причин не може до закінчення судових дебатів у справі подати докази, що підтверджують розмір понесених нею судових витрат, суд за заявою такої сторони, поданою до закінчення судових дебатів у справі, може вирішити питання про судові витрати після ухвалення рішення по суті позовних вимог. Для вирішення питання про судові витрати суд призначає судове засідання, яке проводиться не пізніше п`ятнадцяти днів з дня ухвалення рішення по суті позовних вимог. У випадку, визначеному частиною другою цієї статті, суд ухвалює додаткове рішення в порядку, передбаченому статтею 244 цього Кодексу.
Згідно із п. 3 ч. 1, ч. 3 ст. 244 ГПК України, суд, що ухвалив рішення, може за заявою учасників справи чи з власної ініціативи ухвалити додаткове рішення, якщо: судом не вирішено питання про судові витрати. Додаткове судове рішення ухвалюється в тому самому порядку, що й судове рішення.
Відповідно до ч. 1, п. 1 ч. 3 ст. 123 ГПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать, зокрема, витрати, на професійну правничу допомогу.
Згідно із ч.ч. 1-3 ст. 126 ГПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на професійну правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу професійну правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката, визначається згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Для визначення розміру витрат на професійну правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.
Відповідно до ст. 6 Закону України "Про адвокатуру та адвокатську діяльність" адвокатом може бути фізична особа, яка має повну вищу юридичну освіту, володіє державною мовою, має стаж роботи в галузі права не менше двох років, склала кваліфікаційний іспит, пройшла стажування (крім випадків, встановлених цим Законом), склала присягу адвоката України та отримала свідоцтво про право на заняття адвокатською діяльністю.
Згідно із ст. 30 Закону України "Про адвокатуру та адвокатську діяльність" гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги.
Як вбачається із матеріалів справи 13.07.2023 року між Фізичною особою-підприємцем Савчуком Леонідом Миколайовичем (Клієнт) та Адвокатським бюро "Валентини Гуравської" (Адвокатське бюро) укладено договір № 01-48/23 про надання правової (професійної правничої) допомоги (т.1, а.с. 79-80).
Відповідно п. 1.1 Договору Клієнт доручає, а Адвокатське бюро приймає на себе зобов`язання надавати правову (професійну правничу) допомогу в обсязі та на умовах, передбачених даним договором.
За змістом п. 4.1 Договору гонорар - винагорода Адвокатського бюро за здійснення захисту, представництва інтересів Клієнта та надання йому інших видів правової (професійної правничої) допомоги і в порядку, що визначені договором.
Гонорар складається з суми вартості наданої правової (професійної) правничої допомоги, тарифи якої узгоджені сторонами та зазначені в Додатку 1 до цього договору (п. 4.2 Договору).
Факт надання правової допомоги підтверджується актом наданих послуг, зразок якого є Додаток 2 до цього договору (п. 4.6 Договору).
Гонорар сплачується готівкою або у безготівковому порядку на рахунок Адвокатського бюро (п. 4.8 Договору).
Також, між сторонами підписано Додаток № 1 до Договору № 01-48/23 від 13.07.2023 року "Тарифи", за змістом якого сторонами погоджено вартість надання адвокатських послуг, зокрема за підготовку документів правового характеру, надання консультацій, підготовка та подання до суду позовної заяви, клопотань та заяв по справі, представництво інтересів у у суді, заяви про розподіл судових витрат становить 25% від розміру грошових коштів, стягнених на користь Клієнта, але не менше 10 000,00 грн (т. 1, а.с. 81).
Окрім того, до матеріалів справи додано акт наданих послуг (звіт про надану правову (професійну правничу) допомогу) № 1 від 22.12.2023 року за змістом якого, Адвокатським бюро було надано послуги на загальну суму 10 000,00 грн, зокрема:
- юридична консультація (2 консультації в ході судового процесу) - 2 год.;
- складання та подання до суду позовної заяви з використання системи "Електронний суд" (27 стор.) - 6 год.;
- оформлення додатків до позовної заяви, виготовлення копій письмових доказів - 1 год.;
- складання та подання до суду клопотання та подання до суду клопотання про участь у судовому засіданні в режимі відео конференції - 1 год.;
- представництво інтересів Клієнта у судових засіданнях (2 засідання);
- підготовка та подання до суду клопотання про ухвалення додаткового рішення про розподіл судових витрать - 1 год.
Пунктом 3.2 рішення Конституційного Суду України від 30.09.2009 р. № 23-рп/2009 передбачено, що правова допомога є багатоаспектною, різною за змістом, обсягом та формами і може включати консультації, роз`яснення, складення позовів і звернень, довідок, заяв, скарг, здійснення представництва, зокрема в судах та інших державних органах тощо. Вибір форми та суб`єкта надання такої допомоги залежить від волі особи, яка бажає її отримати. Право на правову допомогу - це гарантована державою можливість кожної особи отримати таку допомогу в обсязі та формах, визначених нею, незалежно від характеру правовідносин особи з іншими суб`єктами права.
Отже, з викладеного слідує, що до правової допомоги належать й консультації та роз`яснення з правових питань; складання заяв, скарг та інших документів правового характеру; представництво у судах тощо (постанова Великої Палати Верховного Суду від 27.06.2018 р. у справі № 826/1216/16).
В якості підтвердження витрат на правничу допомогу позивачем надано договір № 01-48/23 про надання правової (професійної правничої) допомоги від 13.07.2023 року, Додаток № 1 до Договору № 01-48/23 від 13.07.2023 року "Тарифи", акт наданих послуг (звіт про надану правову (професійну правничу) допомогу) № 1 від 22.12.2023 року, рахунок на оплату № 0066/23 від 23.10.2023 року, платіжну інструкцію № 393 від 24.10.2023 року на суму 12 847,00 грн, ордер на надання правничої (правової) допомоги серії АВ № 1084009 від 14.08.2023 року.
Визначені сторонами послуги пов`язані з предметом судового розгляду та визначення правовою позиції по справі.
Відповідно до частини п`ятої статті 129 ГПК України під час вирішення питання про розподіл судових витрат суд враховує: 1) чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; 2) чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору, з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, у тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; 3) поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, безпідставне завищення позивачем позовних вимог тощо; 4) дії сторони щодо досудового вирішення спору та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялись.
Випадки, за яких суд може відступити від загального правила розподілу судових витрат, унормованого частиною четвертою статті 129 ГПК України, визначені також положеннями частин шостої, сьомої, дев`ятої статті 129 цього Кодексу.
При цьому, на предмет відповідності зазначеним критеріям суд має оцінювати поведінку/дії/бездіяльність обох сторін при вирішенні питання про розподіл судових витрат.
Таким чином, під час вирішення питання про розподіл судових витрат господарський суд за наявності заперечення сторони проти розподілу витрат на адвоката або з власної ініціативи, керуючись критеріями, що визначені частинами п`ятою-сьомою, дев`ятою статті 129 ГПК України, може не присуджувати стороні, на користь якої ухвалено судове рішення, всі її витрати на професійну правову допомогу.
У такому випадку суд, керуючись частинами п`ятою-сьомою, дев`ятою статті 129 ГПК України, відмовляє стороні, на користь якої ухвалено рішення, у відшкодуванні понесених нею на правову допомогу повністю або частково, та відповідно не покладає такі витрати повністю або частково на сторону, не на користь якої ухвалено рішення.
При цьому, в судовому рішенні суд повинен конкретно вказати, які саме витрати на правову допомогу не підлягають відшкодуванню повністю або частково, навести мотивацію такого рішення та правові підстави для його ухвалення. Зокрема, вирішуючи питання розподілу судових витрат, господарський суд має враховувати, що розмір відшкодування судових витрат, не пов`язаних зі сплатою судового збору, не повинен бути непропорційним до предмета спору.
Аналогічна правова позиція викладена у постанові Об`єднаної Палати Верховного Суду у складі суддів Касаційного господарського суду від 03.10.2019 у справі № 922/445/19, у постановах Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 01.08.2019 у справі № 915/237/18, від 24.10.2019 у справі № 905/1795/18, від 17.09.2020 у справі № 904/3583/19.
До того ж у постановах Верховного Суду від 07.11.2019 у справі № 905/1795/18 та від 08.04.2020 у справі № 922/2685/19 висловлено правову позицію, за якою суд не зобов`язаний присуджувати стороні, на користь якої відбулося рішення, всі його витрати на адвоката, якщо, керуючись принципами справедливості, пропорційності та верховенством права, встановить, що розмір гонорару, визначений стороною та його адвокатом, є завищеним щодо іншої сторони спору, зважаючи на складність справи, витрачений адвокатом час, та неспіврозмірним у порівнянні з ринковими цінами адвокатських послуг.
Такі критерії оцінки поданих заявником доказів суд застосовує з урахуванням особливостей кожної справи та виходячи з принципів верховенства права та пропорційності, практики Європейського суду з прав людини, що суди застосовують як джерело права згідно зі статтею 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини"
Отже, при визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності) та критерію розумності їхнього розміру, з урахуванням конкретних обставин справи та доводів сторін. Ті самі критерії застосовує Європейський суд з прав людини, присуджуючи судові витрати на підставі статті 41 Конвенції. Зокрема, у рішеннях від 12.10.2006 у справі "Двойних проти України" (пункт 80), від 10.12.2009 у справі "Гімайдуліна і інших проти України" (пункти 34-36), від 23.01.2014 у справі "East/West Alliance Limited" проти України", від 26.02.2015 у справі "Баришевський проти України" (пункт 95) зазначається, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими (необхідними), а їхній розмір - обґрунтованим.
У рішенні Європейського суду з прав людини у справі "Лавентс проти Латвії" від 28.11.2002 зазначено, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір (аналогічна правова позиція викладена Касаційним господарським судом у складі Верховного Суду у додаткових постановах від 20.05.2019 у справі № 916/2102/17, від 25.06.2019 у справі № 909/371/18, у постановах від 05.06.2019 у справі № 922/928/18, від 30.07.2019 у справі № 911/739/15 та від 01.08.2019 у справі № 915/237/18).
Процесуальне законодавство визначає основні критерії визначення та розподілу судових витрат, до яких слід віднести дійсність, обґрунтованість, розумність і співмірність відповідно до ціни позову, відповідність складності та значення справи для сторін.
Верховний Суд неодноразово вказував на те, що при визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін (пункт 21 додаткової постанови Великої Палати Верховного Суду від 19.02.2020 у справі № 755/9215/15-ц).
Оцінивши подані позивачем докази на підтвердження понесених ним витрат, виходячи з обставин даної справи, суд керуючись засадою пропорційності, обґрунтованості, розумності, статтями 126, 129 ГПК України, дійшов висновку, що витрати Фізичної особи-підприємця Савчука Леоніда Миколайовича на професійну правничу допомогу в сумі 10 000,00 грн підтверджено належними та достатніми доказами.
Тому, витрати на професійну правничу, що понесені позивачем, в силу приписів ст. 129 ГПК України, підлягають віднесенню на відповідача пропорційно задоволеним позовним вимогам в сумі 6 428,27 грн.
Судові витрати на професійну правничу допомогу в сумі 3 571,73 грн слід залишити за позивачем.
Керуючись ст. ст. 5, 7, 8, 10, 11, 13, 14, 15, 18, 42, 45, 46, 73 ,74, 76, 77, 78, 79, 86, 91, 123, 126, 129, 221, ст. ст. 232, 233, 236, 237, 238, 240, 241, 242, 244, 326, 327 Господарського процесуального кодексу України, суд -
2. Судові витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 3 571,73 грн - залишити за позивачем.
3. Видати наказ після набрання додатковим судовим рішенням законної сили.
Додаткове судове рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано.
У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.
Учасники справи, особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, інтереси та (або) обов`язки, мають право оскаржити рішення суду протягом 20 днів з дня складення повного судового рішення шляхом подачі апеляційної скарги до Північно - західного апеляційного господарського суду.
Повний текст додаткового судового рішення складено 15 січня 2024 року.
Суддя Міліціанов Р.В.
1 - до справи