Справа № 909/22/24
УХВАЛА

08.01.2024 м. Івано-Франківськ

Господарський суд Івано-Франківської області у складі судді Стефанів Т. В., розглянувши матеріали позовної заяви від 02.01.2024 (вх. № 114/24 від 03.01.2024)

за позовом ОСОБА_1

до відповідачів:

- Товариства з обмеженою відповідальністю "Ласощі"

- приватного нотаріуса Івано-Франківського міського нотаріального округу Галиги Петра Яремовича

про визнання недійсним свідоцтва на управління корпоративними правами, визнання недійсним рішення та наказу учасника Товариства з обмеженою відповідальністю "Ласощі", поновлення на посаді директора Товариства з обмеженою відповідальністю "Ласощі" та стягнення з Товариства з обмеженою відповідальністю "Ласощі" середнього заробітку за час вимушеного прогулу з 05.10.2022 по день поновлення на роботі,

у с т а н о в и в :

ОСОБА_1 звернулася до Господарського суду Івано-Франківської області з позовом до ТОВ "Ласощі" та приватного нотаріуса Івано-Франківського міського нотаріального округу Галиги Петра Яремовича про визнання недійсним свідоцтва на управління корпоративними правами, визнання недійсним рішення та наказу учасника ТОВ "Ласощі", поновлення на посаді директора ТОВ "Ласощі" та стягнення з ТОВ "Ласощі" середнього заробітку за час вимушеного прогулу з 05.10.2022 по день поновлення на роботі.

Мотивуючи заявлені позовні вимоги позивач вказує на те, що приватним нотаріусом без її згоди та відома як спадкоємця першого ступеня споріднення безпідставно видано Свідоцтво на управління корпоративними правами ТОВ "Ласощі" особі-нерезиденту, яка є громадянином Республіки Польща, не володіє українською мовою, перебуває у змові з третіми особами ОСОБА_2 . У подальшому управителем корпоративних прав ТОВ "Ласощі" було прийнято рішення про звільнення позивача з посади директора ТОВ "Ласощі". При цьому позивач зазначає, що визнання недійсним рішення та наказу учасника ТОВ "Ласощі" про звільнення ОСОБА_1 з посади директора має наслідком поновлення позивача на посаді директора ТОВ "Ласощі" та стягнення з ТОВ "Ласощі" середнього заробітку за час вимушеного прогулу з 05.10.2022 по день поновлення на роботі. Обґрунтовуючи вимоги позивач посилається на ст. 32 Закону України "Про товариства з обмеженою та додатковою відповідальністю", ст. 61 Закону України "Про нотаріат", ст. 235 КЗпП України, ст. 99, 1038 ЦК України та ст. 167 ГК України.

Розглянувши матеріали позовної заяви, суд дійшов висновку про її повернення, з огляду на наступне.

Критеріями розмежування судової юрисдикції, тобто передбаченими законом умовами, за яких певна справа підлягає розгляду за правилами того чи іншого виду судочинства, є суб`єктний склад правовідносин, предмет спору та характер спірних правовідносин у їх сукупності. Крім того, таким критерієм може бути пряма вказівка в законі на вид судочинства, у якому розглядається визначена категорія справ.

Дана позиція викладена в постанові Великої Палати Верховного Суду від 14.05.2019 у справі № 910/16979/17, що відповідно до ч. 4 ст. 236 ГПК України має враховуватись судами при виборі і застосуванні норм права до спірних правовідносин.

Справи, що відносяться до юрисдикції господарських судів, визначено ст. 20 ГПК України, за змістом п. 3, 4, 15 ч. 1 якої господарські суди розглядають справи у спорах, що виникають у зв`язку зі здійсненням господарської діяльності, та інші справи у визначених законом випадках, зокрема справи у спорах, що виникають з корпоративних відносин, у тому числі у спорах між учасниками (засновниками, акціонерами, членами) юридичної особи або між юридичною особою та її учасником (засновником, акціонером, членом), у тому числі учасником, який вибув, пов`язані зі створенням, діяльністю, управлінням або припиненням діяльності такої юридичної особи, крім трудових спорів; справи у спорах, що виникають з правочинів щодо акцій, часток, паїв, інших корпоративних прав в юридичній особі, крім правочинів у сімейних та спадкових правовідносинах.

Отже, правильне визначення юрисдикційності спору залежить від установлення того, чи виник між сторонами спір у корпоративних відносинах.

Згідно з ч. 3 ст. 167 ГК України під корпоративними відносинами маються на увазі відносини, що виникають, змінюються та припиняються щодо корпоративних прав.

Частиною 1 ст. 167 ГК України визначено, що корпоративні права - це права особи, частка якої визначається у статутному капіталі (майні) господарської організації, що включають правомочності на участь цієї особи в управлінні господарською організацією, отримання певної частки прибутку (дивідендів) даної організації та активів у разі ліквідації останньої відповідно до закону, а також інші правомочності, передбачені законом та статутними документами.

З тексту позовної заяви вбачається, що позивачка по справі є матір`ю свого покійного сина ОСОБА_3 .

Водночас, позивачка є спадкоємцем майна померлого сина ОСОБА_3 , якому на момент смерті належало 100% частки статутного капіталу ТОВ "Ласощі".

Однак, у матеріалах справи відсутні докази набуття позивачкою права власності на відповідну частку, та, як наслідок, набуття останньою корпоративних прав на участь у діяльності ТОВ "Ласощі".

У свою чергу слід відзначити, що сам лише факт обґрунтування позивачкою своїх вимог порушенням її корпоративних прав не може свідчити про те, що спір є корпоративним. У даному випадку першочергово має бути встановлено чи наявні у позивачки корпоративні права взагалі, та лише у випадку їх наявності встановлювати чи має місце порушення таких прав.

У постанові від 04.07.2023 у справі № 686/20282/21 Велика Палата Верховного Суду зробила висновок, про те, що відносини є сімейними та спадковими, якщо:

1) такі відносини виникли між учасниками сімейних і спадкових відносин. Жодні інші особи, які не володіють спеціальним статусом спадкоємця, подружжя тощо, їх учасниками бути не можуть;

2) спірні відносини виникли щодо об`єктів, які мають спеціальний правовий режим, що існує лише в сімейному та спадковому праві - спільне майно подружжя, спадщина.

Інший підхід для визначення юрисдикційності спору уможливить вирішення спору між спадкоємцями у судах двох юрисдикцій: у господарській - у разі отримання свідоцтва про право на спадщину і реєстрації часток у ЄДРПОУ; і щодо іншого майна - у цивільній юрисдикції, що не допускається і порушує принципи правової визначеності, що прямо заборонено пунктом 4 частини першої статті 20 ГПК України, згідно з яким господарські суди розглядають справи у спорах, що виникають з правочинів щодо акцій, часток, паїв, інших корпоративних прав в юридичній особі, крім правочинів у сімейних та спадкових правовідносинах.

Таким чином, суд звертає увагу на те, що позовна вимога про визнання недійсним свідоцтва на управління корпоративними правами містить у собі сімейні і одночасно спадкові правовідносини.

Тому, зважаючи на характер правовідносин у цій справі, суд дійшов висновку, що позовна вимога про визнання недійсним свідоцтва на управління корпоративними правами згідно з п. 4 ч. 1 ст. 20 ГПК України має розглядатися в порядку цивільного судочинства.

Щодо вимог позивача про визнання недійсним рішення та наказу учасника ТОВ "Ласощі", поновлення на посаді директора ТОВ "Ласощі" та стягнення з ТОВ "Ласощі" середнього заробітку за час вимушеного прогулу з 05.10.2022 по день поновлення на роботі, суд зазначає, що дані вимоги випливають з корпоративних правовідносин та підлягають розгляду в суді господарської юрисдикції за правилами господарського судочинства.

Як вказує позивачка, до 27.09.2023 вона працювала на посаді директора ТОВ "Ласощі".

27.09.2023 управителем корпоративних прав ОСОБА_2 було прийнято рішення про припинення з 27.09.2023 повноваження директора ТОВ "Ласощі" Косовець Дарії Яківни.

У подальшому, 27.09.2023 управителем корпоративних прав ОСОБА_3 ОСОБА_2 було видано наказ про звільнення ОСОБА_1 , директора ТОВ "Ласощі", з 27.09.2023, відповідно до п. 5 ч.1 ст. 41 КЗпП України.

Відповідно до п. 7.23 Статуту ТОВ "Ласощі" від 30.10.2019, у Товаристві створюється виконавчий орган директор, який здійснює управління поточною діяльністю Товариства.

Управління товариством здійснюють його органи, якими є загальні збори учасників і виконавчий орган, якщо інше не встановлено законом (ч. 1, 2 ст. 97 ЦК України).

Частиною 1 ст. 98 ЦК України передбачено, що загальні збори учасників товариства мають право приймати рішення з усіх питань діяльності товариства, у тому числі і тих, що належать до компетенції інших органів товариства.

Відповідно до ч. 1 ст. 99 ЦК України виконавчий орган створюють загальні збори товариства.

Згідно ст. 3 КЗпП України до трудових відносин належать відносини працівників усіх підприємств, установ, організацій незалежно від форм власності, виду діяльності і галузевої належності, а також осіб, які працюють за трудовим договором з фізичними особами. У КЗпП України визначено виключний перелік підстав припинення трудового договору.

Корпоративні права учасників товариства є об`єктом такого захисту, зокрема у спосіб, передбачений ч. 3 ст. 99 ЦК України, згідно з якою повноваження члена виконавчого органу можуть бути в будь-який час припинені або він може бути тимчасово відсторонений від виконання своїх повноважень.

Припинення повноважень члена виконавчого органу товариства за своєю правовою природою, предметом регулювання правовідносин і правовими наслідками відрізняється від звільнення працівника з роботи (розірвання із ним трудового договору) на підставі положень КЗпП України. Саме тому можливість уповноваженого органу товариства припинити повноваження члена виконавчого органу міститься не в приписах КЗпП України, а у ст. 99 ЦК України, тобто не є предметом регулювання трудового права.

Зважаючи на це, зміст положень ч. 3 ст. 99 ЦК України надає право компетентному (уповноваженому) органу товариства припинити повноваження члена виконавчого органу у будь-який час, на свій розсуд, з будь-яких підстав.

Також у ст. 28 Закону України "Про товариства з обмеженою та додатковою відповідальністю" закріплено, що органами товариства є загальні збори учасників, наглядова рада (у разі утворення) та виконавчий орган.

У відповідності до ч. 1, 2 ст. 39 Закону України "Про товариства з обмеженою та додатковою відповідальністю" виконавчий орган товариства здійснює управління поточною діяльністю товариства. До компетенції виконавчого органу товариства належить вирішення всіх питань, пов`язаних з управлінням поточною діяльністю товариства, крім питань, що належать до виключної компетенції загальних зборів учасників та наглядової ради товариства (у разі утворення).

Конституційний Суд України у Рішенні від 12 січня 2010 року № 1-рп/2010 у справі за конституційним зверненням Товариства з обмеженою відповідальністю "Міжнародний фінансово-правовий консалтинг" про офіційне тлумачення ч. 3 ст. 99 ЦК України (у попередній редакції, яка діяла до набрання чинності Законом України від 13 травня 2014 року № 1255-VII "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо захисту прав інвесторів") зазначив, що реалізація учасниками товариства корпоративних прав на участь у його управлінні шляхом прийняття компетентним органом рішень про обрання (призначення), усунення, відсторонення, відкликання членів виконавчого органу цього об`єднання стосується також наділення або позбавлення їх повноважень на управління товариством. Такі рішення уповноваженого на це органу мають розглядатися не в межах трудових, а саме корпоративних правовідносин, що виникають між товариством та особами, яким довірено повноваження з управління ним.

Висновок про необхідність розгляду зазначеної категорії справ у порядку господарського судочинства викладено у постанові Великої Палати Верховного Суду від 23.02.2021 у справі № 753/17776/19.

За таких обставин, з огляду на вищевикладене, суд вважає, що позивачем було порушено правила об`єднання позовних вимог, а саме, об`єднано в одній позовній заяві позовні вимоги, які належить розглядати в порядку різного судочинства (цивільного та господарського).

Статтею 174 ГПК України передбачено, зокрема, що суддя повертає позовну заяву і додані до неї документи також у разі, якщо порушено правила об`єднання позовних вимог (крім випадків, в яких є підстави для застосування положень статті 173 цього Кодексу).

Таким чином, враховуючи викладене вище в сукупності, суд дійшов висновку, що заявником порушено правила об`єднання позовних вимог, що суперечить вимогам 173 ГПК України, внаслідок чого дана позовна заява підлягає поверненню на підставі п. 2 ч. 5 ст. 174 ГПК України.

Разом з тим, позивач одночасно з пред`явленням позову до суду подав клопотання від 02.01.2024 (вх. № 115/24 від 03.01.2024) про витребування доказів.

Однак, враховуючи факт повернення позовної заяви без розгляду, клопотання позивача про витребування доказів не може бути прийняте судом до розгляду та підлягає поверненню.

Керуючись ст. 4, 20, 174, 232-234 Господарського процесуального кодексу України, суд

п о с т а н о в и в :

Позовну заяву від 02.01.2024 (вх. № 114/24 від 03.01.2024) ОСОБА_1 до ТОВ "Ласощі" та приватного нотаріуса Івано-Франківського міського нотаріального округу Галиги Петра Яремовича про визнання недійсним свідоцтва на управління корпоративними правами, визнання недійсним рішення та наказу учасника ТОВ "Ласощі", поновлення на посаді директора ТОВ "Ласощі" та стягнення з ТОВ "Ласощі" середнього заробітку за час вимушеного прогулу з 05.10.2022 по день поновлення на роботі та додані до неї документи повернути заявнику.

Відмовити у прийнятті клопотання про витребування доказів від 02.01.2024 (вх. № 115/24 від 03.01.2024) та повернути його матеріали позивачу.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання та може бути оскаржена до Західного апеляційного господарського суду у визначені ст. 256, 257 Господарського процесуального кодексу України строк та порядку.

Ухвалу підписано 08.01.2024.

Суддя Т. В. Стефанів