РІШЕННЯ

м. Київ

15.01.2024Справа № 910/16626/23

Господарський суд міста Києва у складі судді Курдельчука І.Д., розглянув в порядку спрощеного позовного провадження справу №910/16626/23 за позовом товариства з додатковою відповідальністю «ЕКСПРЕС СТРАХУВАННЯ» до приватного акціонерного товариства Страхова компанія «ІНТЕР-ПОЛІС» про стягнення 8 750,57 грн, без виклику представників учасників справи.

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

Товариство з додатковою відповідальністю «ЕКСПРЕС СТРАХУВАННЯ» (далі - позивач, Товариство) звернулось до Господарського суду міста Києва з позовом до приватного акціонерного товариства Страхова компанія «ІНТЕР-ПОЛІС» (далі - відповідач, Компанія) про стягнення страхового відшкодування у розмірі 8 750,57 грн.

Позовні вимоги мотивовано тим, що позивач виплатив страхове відшкодування страхувальнику та набув право вимоги до відповідача, який застрахував цивільно-правову відповідальність власника транспортного засобу, якого визнано винним у дорожньо-транспортній пригоді (далі - ДТП).

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 03.11.2023 прийнято позовну заяву до розгляду; відкрито провадження у справі №910/16626/23; розгляд справи постановлено здійснювати в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи за наявними у справі матеріалами.

22.11.2023 відповідач подав суду відзив на позовну заяву, в якому заперечив проти задоволення позовних вимог. Також, у відзиві Компанією було заявлено клопотання про призначення автотехнічної експертизи.

07.12.2023 позивач подав суду відповідь на відзив, в якому заперечив проти доводів відповідача, просив поновити строк на подання відповіді на відзив, відмовити у клопотанні відповідача про проведення судової експертизи.

Відповідно до частини першої статті 119 ГПК України суд за заявою учасника справи поновлює пропущений процесуальний строк, встановлений законом, якщо визнає причини його пропуску поважними, крім випадків, коли цим Кодексом встановлено неможливість такого поновлення.

В ухвалі про відкриття провадження у справі від 03.11.2023 судом у пункті 4 резолютивної частини було встановлено позивачу строк на подання відповіді на відзив - протягом п`яти днів з дня отримання відзиву.

З відзиву на позовну заяву вбачається, що копія відзиву була надіслана на адресу Товариства 20.11.2023 поштове відправлення №835.

З інформації, яка міститься на офіційному сайті АТ «Укрпошта» на момент прийняття даного судового рішення, поштове відправлення №835 надійшло та перебувало у точці видачі 06.12.2023.

Втім відповідь на відзив надійшла до суду через підсистему «Електронний суд» 07.12.2023, а була сформована у вказаній підсистемі 06.12.2023.

Отже, позивачем не було пропущено, визначений в ухвалі від 03.11.2023, строк на подання відповіді на відзив.

Що ж до заявлено відповідачем клопотання про призначення судової автотехнічної експертизи, то слід зазначити таке.

Компанія просить поставити на вирішення експерта таке питання:

«Чи підлягав заміні диск колеса заднього лівого транспортного засобу «КІА», 2020 року випуску, д.н.з. НОМЕР_1 , враховуючи його пошкодження, а саме, царапини?».

Предметом розгляду у даній справі є наявність/відсутність підстав для стягнення з відповідача частини страхового відшкодування, яка не була ним виплачена позивачу у добровільному порядку.

Відповідно до частини першої статті 99 ГПК України суд за клопотанням учасника справи або з власної ініціативи призначає експертизу у справі за сукупності таких умов:

1) для з`ясування обставин, що мають значення для справи, необхідні спеціальні знання у сфері іншій, ніж право, без яких встановити відповідні обставини неможливо;

2) жодною стороною не наданий висновок експерта з цих самих питань або висновки експертів, надані сторонами, викликають обґрунтовані сумніви щодо їх правильності, або за клопотанням учасника справи, мотивованим неможливістю надати експертний висновок у строки, встановлені для подання доказів, з причин, визнаних судом поважними, зокрема через неможливість отримання необхідних для проведення експертизи матеріалів.

З огляду, на предмет розгляду у даній справі, можливість відповідача надати висновок експерта стосовно вирішення запропонованого ним питання, сам зміст запропонованого на вирішення експерта питання, суд не вбачає підстав для призначення судової експертизи у даній справі та відмовляє у задоволенні клопотання Компанії про призначення автотехнічної експертизи.

Розглянувши подані сторонами документи і матеріали, всебічно і повно з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, відзив, відповідь на відзив, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, Господарський суд міста Києва

ВСТАНОВИВ:

13.01.2022 Товариством (страховик) і ОСОБА_1 (страхувальник) укладено договір добровільного страхування транспортних засобів №208.22.2663152 (далі - Договір), відповідно до умов якого було застраховано майнові інтереси страхувальника, пов`язані з володінням, користуванням та/або розпорядженням транспортним засобом «КІА», державний номерний знак НОМЕР_1 .

24.05.2022 о 19:30 год. На вул. Стрийській, 30 с. Сокільники Львівської області, сталася ДТП за участі транспортного засобу «КІА», державний номерний знак НОМЕР_1 , під керуванням ОСОБА_2 , та транспортного засобу «AUDI 100», державний номерний знак НОМЕР_2 , під керуванням ОСОБА_3 .

Слід зазначити, що внаслідок ДТП пошкоджено застрахований позивачем транспортний засіб «КІА», державний номерний знак НОМЕР_1 , за Договором.

Страхувальник 24.05.2022 повідомив позивача про подію, подавши відповідне повідомлення.

Постановою Пустомитівського районного суду Львівської області від 15.06.2022 зі справи №450/1483/22 ОСОБА_3 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого статтею 124 Кодексу України про адміністративне правопорушення та накладено на нього штраф у сумі 850 грн.

Позивачем було складено страховий акт від 11.06.2022 №3.22.02118-1, відповідно до якого розмір страхового відшкодування склав 38 429,35 грн.

На виконання умов Договору Товариство виплатило страхове відшкодування у розмірі 38 429,35 грн, що підтверджується платіжним дорученням від 14.06.2022 №ЦЩ03378.

Разом з тим, цивільно-правова відповідальність автомобіля «AUDI 100», державний номерний знак НОМЕР_2 як страхувальника на момент ДТП була застрахована Компанією (поліс №ЕР/208880910, за яким ліміт по майну становить 130 000 грн, а франшиза - 2 600 грн).

Позивач звернувся до відповідача із заявою про виплату страхового відшкодування від 15.08.2022 №83Бел/07-3.22.02118 у розмірі 38 429,35 грн.

23.09.2022 Компанія сплатила Товариству страхове відшкодування у розмірі 27 078,78 грн.

Враховуючи часткову оплату (27 078,78 грн), розмір франшизи за полісом (2 600 грн), позивач просить суд стягнути з відповідача частину невиплаченого страхового відшкодування у розмірі 8 750,57 грн.

Відповідач заперечив проти задоволення позовних вимог посилаючись, зокрема, на те, що:

- Компанією було проведено власне розслідування страхового випадку та з урахуванням наданих документів прийнято рішення про сплату страхового відшкодування у розмірі 27 078,78 грн;

- спеціалістами відповідача було вказано про можливість ремонту диску у зв`язку з чим Компанія повідомила про невизнання майнових вимог щодо заміни диску внаслідок ДТП.

Суд дійшов висновку про задоволення позовних вимог, виходячи з такого.

За приписами статті 27 Закону України «Про страхування» та статті 993 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) до страховика, який виплатив страхове відшкодування за договором майнового страхування, в межах фактичних затрат переходить право вимоги, яке страхувальник або інша особа, що одержала страхове відшкодування, має до особи, відповідальної за заподіяний збиток.

Пунктом 1 частини першої статті 1188 ЦК України встановлено, що шкода, завдана внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки, відшкодовується на загальних підставах, а саме: шкода, завдана одній особі з вини іншої особи, відшкодовується винною особою.

Відповідно до частини другої статті 1187 ЦК України шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.

Таким чином, до позивача перейшло право вимоги до особи, відповідальної за заподіяний збиток.

До сфери обов`язкового страхування відповідальності належить цивільно-правова відповідальність власників наземних транспортних засобів згідно зі спеціальним Законом України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» (далі - Закон).

Метою здійснення обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності Закон (стаття 3) визначає забезпечення відшкодування шкоди, заподіяної життю, здоров`ю та/або майну потерпілих внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, а також захист майнових інтересів страхувальників. Об`єктом обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності є майнові інтереси, що не суперечать законодавству України, пов`язані з відшкодуванням особою, цивільно-правова відповідальність якої застрахована, шкоди, заподіяної життю, здоров`ю, майну потерпілих внаслідок експлуатації забезпеченого транспортного засобу (стаття 5 Закону).

Згідно зі статтею 6 Закону страховим випадком є дорожньо-транспортна пригода, що сталася за участю забезпеченого транспортного засобу, внаслідок якої настає цивільно-правова відповідальність особи, відповідальність якої застрахована, за шкоду, заподіяну життю, здоров`ю та/або майну потерпілого.

За змістом Закону (статті 9, 22 - 31, 35, 36) настання страхового випадку (скоєння дорожньо-транспортної пригоди) є підставою для здійснення страховиком виплати страхового відшкодування потерпілому відповідно до умов договору страхування та в межах страхової суми. Страховим відшкодуванням у цих межах покривається оцінена шкода, заподіяна внаслідок дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров`ю, майну третьої особи, в тому числі й шкода, пов`язана зі смертю потерпілого. Для отримання страхового відшкодування потерпілий чи інша особа, яка має право на отримання відшкодування, подає страховику заяву про страхове відшкодування. Таке відшкодування повинно відповідати розміру оціненої шкоди, але якщо розмір заподіяної шкоди перевищує страхову суму, розмір страхової виплати за таку шкоду обмежується зазначеною страховою сумою.

Як передбачено статтею 1194 ЦК України, в разі якщо страхової виплати (страхового відшкодування) недостатньо для повного відшкодування шкоди, завданої особою, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, ця особа зобов`язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням).

З огляду на вищенаведене, сторонами договору обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів є страхувальник та страховик. При цьому договір укладається з метою забезпечення прав третіх осіб (потерпілих) на відшкодування шкоди, завданої цим третім особам унаслідок скоєння дорожньо-транспортної пригоди за участю забезпеченого транспортного засобу.

Завдання потерпілому шкоди особою, цивільна відповідальність якої застрахована, внаслідок дорожньо-транспортної пригоди породжує деліктне зобов`язання, в якому праву потерпілого (кредитора) вимагати відшкодування завданої шкоди в повному обсязі кореспондується відповідний обов`язок боржника (особи, яка завдала шкоди). Водночас така дорожньо-транспортна пригода слугує підставою для виникнення договірного зобов`язання згідно з договором обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, в якому потерпілий так само має право вимоги до боржника - в договірному зобов`язанні ним є страховик.

Водночас, зазначені зобов`язання не виключають одне одного. Деліктне зобов`язання - первісне, основне зобов`язання, в якому діє загальний принцип відшкодування шкоди в повному обсязі, підставою його виникнення є завдання шкоди. Натомість страхове відшкодування - виплата, яка здійснюється страховиком відповідно до умов договору, виключно в межах страхової суми та в разі, якщо подія, в результаті якої завдана шкода, буде кваліфікована як страховий випадок.

Пунктом 36.4 статті 36 Закону передбачено право страховика у разі настання страхового випадку здійснювати виплату страхового відшкодування (регламентна виплата безпосередньо потерпілому (іншій особі, яка має право на отримання відшкодування) або погодженим з ним особам, які надають послуги з ремонту пошкодженого майна, сплатили страхове відшкодування за договором майнового страхування (крім регламентної виплати, передбаченої підпунктом «а» пункту 41.1 статті 41 цього Закону), лікування потерпілих та інші послуги, пов`язані з відшкодуванням збитків.

Разом з тим, згідно зі статтею 21 Закону на території України забороняється експлуатація транспортного засобу без поліса обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності, чинного на території України.

Пунктом 22.1 статті 22 Закону передбачено, що при настанні страхового випадку страховик відповідно до лімітів відповідальності страховика відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, яка була заподіяна у результаті дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров`ю, майну третьої особи.

Згідно до статті 29 Закону у зв`язку з пошкодженням транспортного засобу відшкодовуються витрати, пов`язані з відновлювальним ремонтом транспортного засобу з урахуванням зносу, розрахованого у порядку, встановленому законодавством, включаючи витрати на усунення пошкоджень, зроблених навмисно з метою порятунку потерпілих внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, з евакуацією транспортного засобу з місця дорожньо-транспортної пригоди до місця проживання того власника чи законного користувача транспортного засобу, який керував транспортним засобом у момент дорожньо-транспортної пригоди, чи до місця здійснення ремонту на території України. Якщо транспортний засіб необхідно, з поважних причин, помістити на стоянку, до розміру шкоди додаються також витрати на евакуацію транспортного засобу до стоянки та плата за послуги стоянки.

У разі, якщо цивільно-правова відповідальність особи застрахована, вона відповідає за заподіяну нею шкоду тільки у розмірі, який перевищує ліміт відповідальності страховика. Страхове відшкодування завжди зменшується на суму франшизи, та не відшкодовується шкода, пов`язана із втратою товарної вартості транспортного засобу, ці втрати підлягають відшкодуванню за рахунок особи, з вини якої заподіяна шкода.

Положеннями пунктів 7.36-7.41 Методики товарознавчої експертизи та оцінки колісних транспортних засобів, затвердженої Наказом Фонду державного майна України та Мін`юсту від 24.11.2003 №142/5/2092 (далі - Методика), встановлено підстави та порядок розрахунку коефіцієнту фізичного зносу.

За змістом статті 12 Закону страхове відшкодування завжди зменшується на суму франшизи.

Відповідно до пункту 35.1 статі 35 Закону для отримання страхового відшкодування потерпілий чи інша особа, яка має право на отримання відшкодування, протягом 30 днів з дня подання повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду подає страховику (у випадках, передбачених статтею 41 цього Закону, - МТСБУ) заяву про страхове відшкодування.

Строки і порядок прийняття рішення про здійснення страхового відшкодування (регламентної виплати) страховиком та порядок його виплати або про відмову у здійсненні страхового відшкодування (регламентної виплати) визначені статтями 36, 37 Закону.

Матеріалами справи підтверджено, що особою винною у ДТП є ОСОБА_3 , цивільно-правова відповідальність якого застрахована відповідачем за полісом №ЕР/208880910, відповідно до якого ліміт відповідальності за шкоду майна складає 130 000 грн, а франшиза - 2 600 грн.

Заперечуючи проти задоволення позову, відповідач вказував на те, що ним було проведено власне розслідування, проте жодного документального підтвердження, викладеній обставині суду не подано.

Також, Компанія вказувала, що нею було прийнято рішення про сплату страхового відшкодування у розмірі 27 078,78 грн, у зв`язку з тим, що спеціалістами відповідача було вказано про можливість ремонту диску.

Втім, жодного документального підтвердження відповідних висновків спеціалістів суду не надано.

У свою чергу, позивач в підтвердження розміру страхового відшкодування та понесення витрат з ремонту застрахованого транспортного засобу надано такі докази:

- акт (протокол) огляду транспортного засобу;

- акт виконаних робіт від 27.07.2022 №ЗНRS023379;

- страховий акт від 11.06.2022 №3.22.02118-1;

- рахунок-фактура від 09.06.2022 №;

- висновок про вартість відновлювального ремонту з урахуванням коефіцієнту фізичного зносу від 30.08.2023 №3.22.02118;

- акт виконаних робіт від 27.10.2022 №ЗНRS024605.

З поданих позивачем документів вбачається, що ремонт пошкодженого транспортного засобу був фактично проведений та заміна диску була обумовлена обґрунтованою та підтвердженою документально необхідністю.

Відповідно до статті 79 ГПК України наявність обставини, на яку сторона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, вважається доведеною, якщо докази, надані на підтвердження такої обставини, є більш вірогідними, ніж докази, надані на її спростування. Питання про вірогідність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Суд виходить з того, що обов`язок доказування слід розуміти як закріплену в процесуальному та матеріальному законодавстві міру належної поведінки особи, що бере участь у судовому процесі, із збирання та надання доказів для підтвердження свого суб`єктивного права, що має за мету усунення невизначеності, яка виникає в правовідносинах у разі неможливості достовірно з`ясувати обставини, які мають значення для справи.

Важливим елементом змагальності процесу є стандарти доказування - спеціальні правила, якими суд має керуватися при вирішенні справи. Ці правила дозволяють оцінити, наскільки вдало сторони виконали вимоги щодо тягаря доказування і наскільки вони змогли переконати суд у своїй позиції, що робить оцінку доказів більш алгоритмізованою та обґрунтованою.

Із внесенням 17.10.2019 змін до ГПК України його статтю 79 викладено у новій редакції, чим фактично впроваджено у господарський процес стандарт доказування "вірогідності доказів".

Зазначений стандарт підкреслює необхідність співставлення судом доказів, які надають позивач та відповідач. Тобто з введенням в дію вказаного стандарту доказування необхідним є не надання достатньо доказів для підтвердження певної обставини, а надання саме тієї їх кількості, яка зможе переважити доводи протилежної сторони судового процесу.

Іншими словами, тлумачення змісту статті 79 ГПК України свідчить, що нею покладено на суд обов`язок оцінювати докази, обставини справи з огляду на їх вірогідність, яка дозволяє дійти висновку, що факти, які розглядаються, скоріше були (мали місце), аніж не були.

Одночасно статтею 86 ГПК України передбачено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також вірогідність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам у цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Таким чином, з`ясування фактичних обставин справи, які входять до кола доказування, має здійснюватися судом із застосуванням критеріїв оцінки доказів, передбачених статтею 86 ГПК України, щодо відсутності у доказів заздалегідь встановленої сили та оцінки кожного доказу окремо та їх сукупності в цілому, ураховуючи взаємозв`язок і вірогідність.

У даному випадку суд звертається до категорії стандарту доказування та відзначає, що принцип змагальності забезпечує повноту дослідження обставин справи. Цей принцип передбачає покладання тягаря доказування на сторони. Одночасно цей принцип не передбачає обов`язку суду вважати доведеною та встановленою обставину, про яку сторона стверджує. Така обставина підлягає доказуванню таким чином, аби задовольнити, як правило, стандарт переваги більш вагомих доказів, тобто коли висновок про існування стверджуваної обставини з урахуванням поданих доказів видається більш вірогідним, ніж протилежний [постанови Верховного Суду від 02.10.2018 у справі №910/18036/17, від 23.10.2019 у справі №917/1307/18, від 18.11.2019 у справі №902/761/18, від 04.12.2019 у справі №917/2101/17]. Аналогічний стандарт доказування застосовано Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 18.03.2020 у справі №129/1033/13-ц.

Враховуючи вищевикладене, з огляду на подані позивачем докази та неподання відповідачем жодного документального підтвердження, викладених ним обставин, ураховуючи стандарт доказування, більш вірогідними є те, що диск потребував заміни, а тому позовні вимоги є обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню у повному обсязі.

Статтею 73 ГПК України передбачено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків.

Згідно із статтею 86 ГПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також вірогідність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

За таких обставин, враховуючи подані докази, які оцінені судом у порядку статті 86 ГПК України, позов підлягає задоволенню.

За приписами статті 129 ГПК України витрати зі сплати судового збору слід покласти на відповідача.

Керуючись статтями 129, 233, 236, 237, 240 та 241 Господарського процесуального кодексу України, Господарський суд міста Києва

ВИРІШИВ:

1. Позов товариства з додатковою відповідальністю «ЕКСПРЕС СТРАХУВАННЯ» до приватного акціонерного товариства Страхова компанія «ІНТЕР-ПОЛІС» 8 750,57 грн задовольнити повністю.

2. Стягнути з приватного акціонерного товариства Страхова компанія «ІНТЕР-ПОЛІС» (01033, місто Київ, ВУЛИЦЯ ВОЛОДИМИРСЬКА, будинок 69, ідентифікаційний код юридичної особи 19350062) на користь товариства з додатковою відповідальністю «ЕКСПРЕС СТРАХУВАННЯ» (04073, місто Київ, пр. Бандери Степана, будинок 22, ідентифікаційний код юридичної особи 36086124): 8 750 (вісім тисяч сімсот п`ятдесят) грн 57 коп. та 2 684 (дві тисячі шістсот вісімдесят чотири) грн судового збору.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається до Північного апеляційного господарського суду протягом двадцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повне судове рішення складено15/01/2024.

Суддя Ігор Курдельчук