СХІДНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15 січня 2024 року м. Харків Справа № 922/3488/23

Східний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючий суддя Слободін М.М., суддя Гребенюк Н.В. , суддя Шутенко І.А.

без виклику сторін,

розглянувши у приміщенні Східного апеляційного господарського суду апеляційну скаргу Харківського квартирно-експлуатаційного управління (вх. № 2413Х/1) на рішення господарського суду Харківської області від 06.11.2023 у справі № 922/3488/23, прийняте у приміщенні господарського суду Харківської області суддею Лавровою Л.С.,

за позовом Обласного комунального виробничо-експлуатаційного підприємства «ДЕРЖПРОМ» (Україна, 61022, Харківська область, місто Харків, Свободи Майдан, будинок 5, ідентифікаційний код особи 04014097)

до Харківського квартирно-експлуатаційного управління (Україна, 61024, Харківська область, місто Харків, вулиця Пушкінська, будинок 61, ідентифікаційний код особи 07923280)

про стягнення коштів

ВСТАНОВИВ:

Обласне комунальне виробничо-експлуатаційне підприємство «ДЕРЖПРОМ» звернулося до господарського суду Харківської області із позовом до Харківського квартирно-експлуатаційного управління та просить суд про стягнення з відповідача заборгованості з витрат за комунальні послуги в розмірі 55 645,23 грн за Договором № 684 від 23.12.2022 про відшкодування витрат за спожиту електричну енергію.

В обґрунтування позову посилається на те, що відповідач користувався майном позивача на підставі договору про користування та споживав електричну енергію, а тому має відшкодувати позивачеві всі витрати за комунальні послуги, які були отримані у повному обсязі Харківським РТЦК СП включно по 31.12.2022 рік.

Рішенням господарського суду Харківської області від 06.11.2023 у справі № 922/3488/23 задоволено позовні вимоги Обласного комунального виробничо-експлуатаційного підприємства «ДЕРЖПРОМ».

Стягнуто з Харківського квартирно-експлуатаційного управління (Україна, 61024, Харківська область, місто Харків, вулиця Пушкінська, будинок 61, ідентифікаційний код особи 07923280) на користь Обласного комунального виробничо-експлуатаційного підприємства «ДЕРЖПРОМ» (Україна, 61022, Харківська область, місто Харків, Свободи Майдан, будинок 5, ідентифікаційний код особи 04014097) заборгованість в розмірі 55 645,23 грн та 2 684,00 грн судового збору.

Ухвалюючи оскаржуване рішення, місцевий господарський суд виходив з того, що всупереч вимогам законодавства та умовам укладеного сторонами договору № 684 від 23.12.2022 про відшкодування витрат за спожиту електричну енергію відповідач не виконав своїх зобов`язань щодо здійснення розрахунку за комунальні послуги в розмірі 55 645,23 грн. При цьому місцевий господарський суд зазначив, що відсутність бюджетного фінансування відповідача не є підставою для звільнення від відповідальності за порушення зобов`язання

Не погодившись з вказаним рішенням місцевого господарського суду Харківське квартирно-експлуатаційне управління звернулось до Східного апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати рішення господарського суду Харківської області від 06.11.2023 по справі № 922/3488/23 та ухвалити нове, яким в позові відмовити

Апеляційну скаргу обґрунтовує тим, що за змістом пунктів 3.2 та 8.2 Договору №4 спільного тимчасового безоплатного користування нерухомим майном від 01.12.2022 необхідною та достатньою умовою для виникнення у відповідача обов`язку відшкодування витрат за спожиту електроенергію та за послуги з розподілу електричної перетікання реактивної енергії є понесення цих витрат позивачем, тобто безпосередня

сплата ним комунальних послуг, зокрема витрат за спожиту електроенергію

балансоутримувачем. Разом з цим, матеріали справи не містять

доказів понесення позивачем витрат, які він просить відшкодування у відповідача, у зв`язку з чим місцевий господарський суд дійшов помилкового висновку про наявність достатніх правових підстав для задоволенню позову.

Відповідно до витягу з протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 13.11.2023 сформовано наступний склад колегії суддів: головуючий суддя Слободін М.М., суддя Гребенюк Н.В., суддя Шутенко І.А.

Ухвалою Східного апеляційного господарського суду від 20.11.2021 відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою Харківського квартирно-експлуатаційного управління (вх. № 2413Х/1) на рішення господарського суду Харківської області від 06.11.2023 у справі № 922/3488/23.

Вирішено розгляд справи здійснювати у порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи.

Позивачу встановлено строк - не пізніше 15 днів з моменту вручення даної ухвали, протягом якого він має право подати відзив на апеляційну скаргу, який повинен відповідати вимогам ч. 2 статті 263 Господарського процесуального кодексу України, а також докази надсилання (надання) копії відзиву та доданих до нього документів апелянту.

22.11.2023 сторонами через їхні електронні кабінети отримано копію ухвали Східного апеляційного господарського суду від 20.11.2021 про відкриття апеляційного провадження.

Позивачем 29.11.2023, тобто в межах встановленого судом строку, через систему «Електронний суд» подано відзив на апеляційну скаргу, в якому він проти доводів апеляційної скарги заперечує, вважає оскаржуване рішення законним та обґрунтованим, просить залишити його без змін, а апеляційну скаргу без задоволення.

Свої заперечення обґрунтовує тим, що позивач надав суду першої інстанції докази, на підставі яких він здійснював відшкодування витрат енергоносіїв постачальним організаціям, а саме: копію рахунку від 13.01.2023 постачальника «останньої надії»; копію акту № 032581 від 31.12.2022 купівлі-продажу електроенергії; копію рахунку на оплату послуги з розподілу електричної енергії, розподіленої в грудні 2022 від АТ «Харківобленерго»; копію акту приймання-передачі про надання послуги з розподілу електричної енергії за грудень 2022; копію акту про обсяги розподіленої електричної енергії за грудень 2022. Також зазначає, що відсутність бюджетного фінансування відповідача, на яку він вказує як на одну з підстав для відмови в задоволенні позову, не є підставою для звільнення від відповідальності за порушення зобов`язання.

Відповідно до статті 269 Господарського процесуального кодексу України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Перевіривши повноту встановлення господарським судом обставин справи та докази по справі на їх підтвердження, їх юридичну оцінку, а також доводи апеляційної скарги в межах вимог, передбачених статтею 269 Господарського процесуального кодексу України, колегія суддів Східного апеляційного господарського суду встановила наступне.

Як свідчать матеріали справи та було правильно встановлено місцевим господарським судом, 01.12.2022 між Обласним комунальним виробничо-експлуатаційним підприємством Держпром та Харківським квартирно-експлуатаційним управлінням (Харківське КЕУ), а також Харківським районним територіальним центром комплектування та соціальної підтримки (надалі - Харківський РТЦК СП) був укладений Договір № 4 спільного тимчасового безоплатного користування нерухомим майном (далі Договір користування), відповідно до умов якого позивач надав Харківському РТЦК СП у безоплатне користування нерухоме майно.

Згідно з пунктом 3.2. Договору користування відповідач зобов`язаний відшкодувати позивачу всі витрати за комунальні послуги, які були отримані Харківським РТЦК СП за час дії Договору - дія Договору з 28.08.2022 по 31.12.2022 включно. Підставою для відшкодування відповідачем комунальних послуг за Харківський РТЦК СП є виставлені рахунки постачальними організаціями, які надають комунальні послуги позивачу. З метою відшкодування комунальних послуг позивач зобов`язаний виставляти рахунки відповідачу та надати копії рахунків, що виставлені позивачу постачальними організаціями, які надають комунальні послуги (п.3.4. Договору).

Пунктом 8.2 Договору встановлений обов`язок відповідача відшкодувати позивачеві вартість комунальних послуг, що спожиті Харківським РТЦК СП у процесі виконання Договору користування.

Відповідно до пунктів 9.1 та 9.2 за невиконання або неналежне виконання зобов`язань за Договором користування сторони несуть відповідальність згідно з чинним законодавством України. Спори, які виникають за Договором користування або у зв`язку з цим не вирішені шляхом переговорів, вирішуються у судовому порядку.

На виконання умов Договору користування відповідач, позивач та Харківський РТЦК СП уклали 23.12.2022 Договір № 648 про відшкодування витрат за спожиту електричну енергію (далі Договір про відшкодування).

Згідно з пунктом 9.1 Договору про відшкодування цей договір відповідно до ч. 3 ст.631 Цивільного Кодексу України діє з 28.08.2022 по 31.12.2022 включно, а в частині розрахунків - до їх повної сплати.

Відповідно до пункту 1.1. Договору про відшкодування відповідач відшкодовує позивачеві витрати енергоносіїв та вартість спожитої Харківським РТЦК СП електричної енергії на підставі Договору користування.

На підставі акту виконаних робіт (наданих послуг) № 1 від 23.12.2022 до Договору про відшкодування був здійснений розрахунок (відшкодування) за спожиту електричну енергію за період 28.08.2022 по 30.11.2022 на загальну суму 199 958,38 грн.

Як свідчать матеріали справи, на виконання до Договору про відшкодування відповідачем були відшкодовані витрати енергоносіїв та вартість спожитої електричної енергії включно по листопад 2022 року.

Проте, станом на 31.12.2022 витрати за грудень 2022 залишилися невідшкодованими у зв`язку з отриманням позивачем тільки у січні 2023 відповідних рахунків, актів від постачальних організацій на підставі таких договорів:

- Договір № 186-Д про закупівлю послуг з розподілу електричної енергії між позивачем та Акціонерним товариством Харківобленерго від 03.11.2022,

- Договір № 204-Д про постачання електричної енергії постачальником останньої надії між позивачем та Державним підприємством зовнішньоекономічної діяльності Укрінтеренерго (постачальник останньої надії) від 30.11.2022.

13.01.2023 від постачальника останньої надії був отриманий рахунок на загальну суму 46 462,36 грн. з ПДВ за електричну енергію за грудень 2022 року та Акт № 032581 від 31.12.2022 купівлі-продажу електроенергії до Договору про постачання електричної енергії постачальником останньої надії, а також рахунок на оплату послуги з розподілу електричної енергії розподіленої в грудні 2022, акт за грудень 2022 по споживачу-позивачеві від AT Харківобленерго на 9 182,87 грн. з ПДВ та Акт про обсяги розподіленої електричної енергії.

Отже, враховуючи вищенаведене, відповідачем не були відшкодовані витрати енергоносіїв та вартість спожитої Харківським РТЦК СП електричної енергії за грудень 2022 року на суму 55 645,23 грн. (46 462,36 грн. за спожиту електричну енергію та 9 182,87 грн. за розподіл електричної енергії).

З матеріалів справи вбачається, що позивач у січні 2023 року з метою відшкодування витрат за спожиту електричну енергію за грудень 2022 року надіслав на адресу відповідача копії рахунків та актів від постачальних організацій на суму 55 645,23 грн.

Проте вищезазначені платіжні документи протягом тривалого часу залишалися неоплаченими відповідачем.

Позивач супровідним листом № 223 від 16.03.2023 Про надання примірника договорів та актів (отриманий відповідачем 30.03.2023 вхід. № 1501) повторно надіслав відповідачеві платіжні документи, зокрема, копії Договорів з постачальними організаціями, акти наданих послуг, рахунки тощо.

11 травня 2023 позивач направив відповідачеві Претензійне попередження (вих. № 372) на суму 55 645,22 грн. та прохання невідкладно підписати акт та здійснити відшкодування заборгованості за спожиту електричну енергію за грудень 2022 року.

Позивач 30.05.2023 отримав від відповідача відповідь на претензію (від 15.05.2023 № 583/1587), у якій відповідач повідомив відповідача, що між позивачем та відповідачем на теперішній час жодних договорів не укладено, а також та про відмову відшкодувати вартість спожитої електроенергії за минулий бюджетний рік.

Як стверджує позивач у позовній заяві, на протязі грудня 2022 року Харківський РТЦК СП користувався майном позивача на підставі Договору про користування та споживав електричну енергію, що, на думку позивача, є підставою для відповідача відшкодувати позивачеві всі витрати за комунальні послуги, які були отримані у повному обсязі Харківським РТЦК СП включно по 31.12.2022 рік.

Посилаючись на зазначені обставини, позивач звернувся із позовом у даній справі.

Відповідач проти доводів та вимог позовної заяви заперечував, зазначивши, що орієнтовна загальна сума договору складає 199 958,38 грн. 27.12.2022 відповідач сплатив повністю заборгованість по договору № 648 від 23.12.2022, на підтвердження чого надано копію платіжного доручення № 1264 від 27.12.2022. Надалі, додатковою угодою № 1 від 20.02.2023 до Договору спільного тимчасового користування нерухомим майном № 4 від 01.12.2022 внесені зміни до п.10.1, а саме: Цей Договір набуває чинності з моменту підписання та діє до 31.12.2023. У відповідності до ч.3 ст. 631 ЦК України Сторони домовились, що умови Договору розповсюджуються на правовідносини, які виникли між ними з 01.01.2023.

Крім того, відповідач посилався на те, що він є неприбутковою установою, тобто утримується за рахунок коштів відповідного (державного) бюджету. Всі витрати такої установи узгоджуються з органом, який уповноважений здійснювати фінансування такої установи, для чого складається кошторис, в який вносяться всі статті витрат. Стверджує, що невиконання відповідачем зобов`язання по оплаті за надані послуги сталося внаслідок недостатку бюджетних асигнувань, встановлених кошторисами. Для сплати заборгованості за попередній період (сплата штрафних санкцій) у КЕВ м. Харків відсутнє відповідне фінансування.

Надаючи правову кваліфікацію викладеним обставинам, суд виходить з такого.

Відповідно до ст. 11 Цивільного кодексу України цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки.

Згідно з ст. 509 Цивільного кодексу України , ст. 173 Господарського кодексу України в силу господарського зобов`язання, яке виникає між суб`єктом господарювання та іншим учасником (учасниками) відносин у сфері господарювання, один суб`єкт (зобов`язана сторона, у тому числі боржник) зобов`язаний вчинити певну дію господарського чи управлінсько-господарського характеру на користь іншого суб`єкта (виконати роботу, передати майно, сплатити гроші, надати інформацію тощо), або утриматися від певних дій, а інший суб`єкт (управлена сторона, у тому числі кредитор) має право вимагати від зобов`язаної сторони виконання її обов`язку.

Стаття 628 Цивільного кодексу України передбачає, що зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Згідно з ст. 629 Цивільного кодексу України договір є обов`язковим для виконання сторонами.

Відповідно до частини 1 статті 193 Господарського кодексу України суб`єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов`язання на лежним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутно сті конкретних вимог щодо виконання зобов`язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться.

Згідно зі статтею 526 Цивільного кодексу України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом (стаття 525 ЦК України). Зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином (стаття 599 ЦК України).

Відповідноі до ч. 2 ст. 530 Цивільного кодексу України якщо строк (термін) виконання боржником обов`язку не встановлений або визначений моментом пред`явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання у будь-який час. Боржник повинен виконати такий обов`язок у семиденний строк від дня пред`явлення вимоги, якщо обов`язок негайного виконання не випливає із договору або актів цивільного законодавства.

Оскільки положеннями статтею 530 Цивільного кодексу України не визначена форма пред`явлення вимоги кредитором, тому останній може здійснити своє право будь-яким шляхом: як шляхом звернення до боржника з претензією, листом, телеграмою тощо, так і шляхом пред`явлення через суд вимоги у визначеній законом процесуальній формі позову. При цьому волевиявлення щодо виконання боржником відповідного обов`язку має бути вчинено кредитором в активній однозначній формі такої поведінки, доведеної до відома боржника (аналогічний висновок викладено в постанові Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 16.06.2020 у справі № 910/10958/20).

Відповідно до статті 610 Цивільного кодексу України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Згідно зі статтею 612 Цивільного кодексу України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Як правильно встановив місцевий господарський суд, всупереч вищенаведеним нормам законодавства та умовам укладеного сторонами Договору про відшкодування відповідач не виконав своїх зобов`язань щодо здійснення розрахунку за комунальні послуги в розмірі 55 645,23 грн.

Доводи відповідача про те, що зобов`язання з оплати було виконано у повному обсязі із посиланням на визначений договором орієнтовний розмір вартості витрат, що підлягають відшкодуванню, на думку колегії суддів, є безпідставними, оскільки такий розмір за умовами договору є орієнтовним, тобто не остаточним, тоді як конкретний розмір заборгованості визначається, виходячи із об`ємів фактично спожитих комунальних послуг, про що цілком правомірно зазначив місцевий господарський суд в оскаржуваному рішенні.

Також колегія суддів погоджується із висновком місцевого господарського суду про безпідставність доводів відповідача щодо стягнення витрат після закінчення дії договору та бюджетного року, оскільки комунальні послуги були спожиті відповідачем під час дії договору і закінчення строку дії договору не звільняє відповідача від відшкодування відповідних витрат. До того ж, як вже зазначалося, відповідно до умов пункту 9.1 Договору про відшкодування, він відповідно до ч. 3 ст.631 Цивільного Кодексу України діє з 28.08.2022 по 31.12.2022 включно, а в частині розрахунків - до їх повної сплати

Крім того, частиною 2 статті 617 Цивільного кодексу України та частиною 2 статті 218 Господарського кодексу України встановлено, що відсутність у боржника необхідних коштів, а також порушення зобов`язань контрагентами правопорушника не вважаються обставинами, які є підставою для звільнення боржника від відповідальності за порушення зобов`язання.

Також, відповідно до частині 1 статті 625 Цивільного кодексу України боржник не звільняється від відповідальності за неможливості виконання ним грошового зобов`язання, тому відсутність коштів у державного підприємства не може бути підставою для звільнення відповідача від обов`язку своєчасного виконання зобов`язання.

Положеннями статті 1 Цивільного кодексу України визначено, що однією із ознак майнових відносин є юридична рівність їх учасників, в тому числі й органів державної влади, а тому самі лише обставини, пов`язані з фінансуванням установи чи організації з державного бюджету України та відсутністю у ньому коштів, не виправдовують бездіяльність замовника та не заперечують обов`язку такого органу, який виступає стороною зобов`язального правовідношення, від його виконання належним чином.

Пунктом 2 інформаційного листа Вищого господарського суду України від 13 липня 2012 року № 01-06/908/2012 «Про доповнення інформаційного листа Вищого господарського суду України» від 15 березня 2011 року № 01-06/249 «Про постанови Верховного Суду України, прийняті за результатами перегляду судових рішень господарських судів» визначено, що за змістом частини другої статті 617 Цивільного кодексу України, частини другої статті 218 Господарського кодексу України та рішення Європейського суду з прав людини у справі «Терем ЛТД, Чечеткін та Оліус проти України» від 18 жовтня 2005 року відсутність бюджетних коштів, передбачених у видатках Державного бюджету України на відповідний рік, не виправдовує бездіяльність органу державної влади і не є підставою для звільнення від відповідальності за порушення грошового зобов`язання (постанова Верховного суду України від 15 травня 2012 року у справі № 11/446).

Європейським судом з прав людини у рішеннях по справі «Терем ЛТД, Чечеткін та Оліус проти України» від 18.10.2005 та у справі «Бакалов проти України» від 30.11.2004 зазначено, що відсутність бюджетного фінансування (бюджетних коштів) не є підставою для звільнення від відповідальності за порушення зобов`язання.

Отже, місцевий господарський суд дійшов цілком обґрунтованого висновку про те, що позовні вимоги Обласного комунального виробничо-експлуатаційного підприємства ДЕРЖПРОМ про стягнення з відповідача заборгованості за Договором № 684 від 23.12.2022 про відшкодування витрат за спожиту електричну енергію є обґрунтованими та підлягають задоволенню.

Відповідач в апеляційній скарзі посилається на те, що за змістом пунктів 3.2 та 8.2 Договору про користування необхідною та достатньою умовою для виникнення у відповідача обов`язку відшкодування витрат за спожиту електроенергію та за послуги з розподілу електричної перетікання реактивної енергії є понесення цих витрат позивачем, тобто безпосередня сплата ним комунальних послуг, зокрема витрат за спожиту електроенергію балансоутримувачем. Разом з цим, за твердженням відповідача, матеріали справи не містять доказів понесення позивачем витрат, які він просить відшкодувати відповідача, у зв`язку з чим місцевий господарський суд дійшов помилкового висновку про наявність достатніх правових підстав для задоволенню позову.

Однак колегія суддів вважає такі посилання необґрунтованими, оскільки позивачем до позовної заяви додані докази, на підставі яких він здійснював відшкодування витрат енергоносіїв постачальним організаціям, а саме:

- копію рахунку від 13.01.2023 постачальника «останньої надії»;

- копію акту № 032581 від 31.12.2022 купівлі-продажу електроенергії;

- копію рахунку на оплату послуги з розподілу електричної енергії, розподіленої в грудні 2022 від АТ «Харківобленерго»;

- копію акту приймання-передачі про надання послуги з розподілу електричної енергії за грудень 2022; копію акту про обсяги розподіленої електричної енергії за грудень 2022.

Отже місцевий господарський суд, ухваливши оскаржуване рішення, повністю дослідив обставини, які мають значення для справи, правильно застосував норми матеріального та процесуального права, доводи апеляційної скарги не спростовують висновків місцевого господарського суду, а тому підстави для скасування оскаржуваного рішення відсутні.

Відповідно до ст. 129 Господарського процесуального кодексу України витрати по сплаті судового збору за подання апеляційної скарги покладаються на апелянта.

Керуючись ст.ст. 129, 269, 270, 273, 275, 276, 280-284 Господарського процесуального кодексу України, Східний апеляційний господарський суд

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу скаргою Харківського квартирно-експлуатаційного управління на рішення господарського суду Харківської області від 06.11.2023 у справі № 922/3488/23 залишити без задоволення.

Рішення господарського суду Харківської області від 06.11.2023 у справі № 922/3488/23 залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття.

Порядок та строки оскарження постанови передбачені статтями 287-289 Господарського процесуального кодексу України.

Головуючий суддя М.М. Слободін

Суддя Н.В. Гребенюк

Суддя І.А. Шутенко