ПІВНІЧНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"16" січня 2024 р. Справа№ 925/1306/23

Північний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Ткаченка Б.О.

суддів: Гаврилюка О.М.

Суліма В.В.

розглянувши у письмовому проваджені матеріали справи за апеляційною скаргою Квартирно експлуатаційного відділу міста Черкаси

на рішення Господарського суду Черкаської області від 03.11.2023

у справі №925/1306/23 (суддя - Васянович А.В.)

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Черкасиенергозбут»

до Квартирно-експлуатаційного відділу міста Черкаси

про стягнення 13 412 грн. 93 коп.,

ВСТАНОВИВ:

Короткий зміст заявлених вимог та рух справи

Товариство з обмеженою відповідальністю «Черкасиенергозбут» (далі - позивач, ТОВ «Черкасиенергозбут») звернулось до Господарського суду Черкаської області з позовом до Квартирно-експлуатаційного відділу міста Черкаси (далі - відповідач, КЕВ м. Черкас, скаржник) про стягнення 3% річних у сумі 13 412 грн. 93 коп..

Позовні вимоги обґрунтовані простроченим виконанням грошового зобов`язання по оплаті за спожиту електричну енергію за період з 09.05.2023 по 01.09.2023, за укладеним між сторонами у письмовій формі договору про закупівлю електричної енергії постачальником універсальних послуг №8 від 13.01.2023.

Короткий зміст оскаржуваних рішень суду першої інстанції

Рішенням Господарського суду Черкаської області від 03.11.2023 у справі №925/1306/23 позов задоволено повністю, стягнуто з Квартирно-експлуатаційного відділу міста Черкаси на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Черкасиенергозбут» 13 412 грн. 93 коп. 3% річних та 2 684 грн. 00 коп. судового збору.

Ухвалюючи оскаржуване рішення, суд першої інстанції керувався тим, що частина 2 статті 218 ГК України та стаття 617 ЦК України прямо передбачають, що відсутність у боржника необхідних коштів не вважаються обставинами, які є підставою для звільнення від відповідальності.

Короткий зміст апеляційної скарги та узагальнення її доводів

Не погодившись з оскаржуваним рішенням, Квартирно-експлуатаційний відділ міста Черкаси 20.11.2023 (через електронний суд) звернувся до Північного апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить суд відкрити апеляційне провадження у справі, скасувати рішення Господарського суду Черкаської області від 03.11.2023 у справі №925/1306/23 повністю і ухвалити нове рішення яким відмовити в задоволенні позовних вимог Товариства з обмеженою відповідальністю «Черкасиенергозбут» до Квартирно-експлуатаційного відділу міста Черкаси про стягнення 3% річних.

В обґрунтування наведеної позиції, викладеної у апеляційній скарзі позивач зазначає, що місцевим господарським судом при прийнятті оскаржуваного рішення порушено норми процесуального права та неправильно застосовано норми матеріального права, а також рішення суду першої інстанції ухвалено при неповному дослідженні доказів та з`ясуванні обставин, що мають значення для справи, тому на думку позивача, зроблені судом першої інстанції висновки не відповідають обставинам справи.

Узагальнені доводи апеляційної скарги зводяться до такого:

- Квартирно-експлуатаційний відділ міста Черкаси є структурним формуванням Збройних Сил України, підпорядковується Міністерству оборони України та фінансується за рахунок призначень державного бюджету;

- додаткова угода №3 від 03.04.2023 до договору від 13.01.2023, якою було змінено тариф, фактично підписана сторонами лише 31.08.2023 та зареєстрована в цей же день в органі казначейства, у зв`язку із чим відповідач до цієї дати не міг оплатити рахунок від 01.05.2023;

- докази, подані позивачем суперечать одне одному та спростовують доводи про несвоєчасне виконання зобов`язань відповідачем, у зв`язку з чим відповідач вважає, що у позивача відсутні підстави для нарахування 3% річних у зв`язку простроченням зобов`язань;

- КЕВ міста Черкаси є неприбутковою організацією, перебуває у складі Збройних сил України, які на даний час переведені у/на воєнний стан та виконує завдання з розвитку системи технічної експлуатації казармено-житлового фонду та комунальних споруд з метою підтримки військ (сил) у стані бойової та мобілізаційної готовності, а оскільки агресором систематично здійснюються ракетні обстріли, за наслідками яких відповідач здійснює відновлення військової інфраструктури в зоні відповідальності, з метою підтримки обороноздатності нашої держави, тому відповідач вважає, що ці обставини дають підстави для відмови в задоволенні позовних вимог.

Узагальнені доводи відзиву на апеляційну скаргу

11.12.2023 через відділ документального забезпечення суду від позивача надійшов відзив на апеляційну скаргу, відповідно до якого останній просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, а оскаржуване рішення без змін.

Узагальнені доводи відзиву зводяться до того, що позивач також приймає участь у відбитті збройної агресії проти України та підтриманні обороноздатності країни шляхом забезпечення електроенергією об`єктів критичної інфраструктури та військових формувань, однак для забезпечення об`єктів електроенергією позивач повинен закуповувати її та виконувати свої зобов`язання.

Також позивач зазначає, що несвоєчасна сплата зобов`язань за спожиту електроенергію перешкоджає вчасному розрахунку з контрагентами ТОВ «Черкасиенергозбут», що має наслідком несвоєчасне відновлення критичної інфраструктури і як наслідок підрив обороноздатності країни.

Дії суду апеляційної інстанції щодо розгляду апеляційної скарги по суті

Відповідно до витягу з протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 20.11.2023 апеляційну скаргу Квартирно-експлуатаційного відділу міста Черкаси на рішення Господарського суду Черкаської області від 03.11.2023 у справі №925/1306/23 передано на розгляд колегії суддів у складі головуючого судді - Ткаченка Б.О., суддів: Суліма В.В., Гаврилюка О.М.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 21.11.2023 апеляційну скаргу Квартирно-експлуатаційного відділу міста Черкаси на рішення Господарського суду Черкаської області від 03.11.2023 у справі №925/1306/23 залишено без руху, роз`яснено право на усунення недоліків апеляційної скарги.

04.12.2023 на адресу Північного апеляційного господарського суду від Квартирно-експлуатаційного відділу міста Черкаси надійшла заява про усунення недоліків із доказами сплати судового збору, до якої долучено платіжну інструкцію №2327 від 29.11.2023 про сплату судового збору, з якої вбачається, що апелянтом сплачено судовий збір у визначеному судом розмірі.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 05.12.2023 відкрито провадження за апеляційною скаргою Квартирно-експлуатаційного відділу міста Черкаси на рішення Господарського суду Черкаської області від 03.11.2023 у справі №925/1306/23. Розгляд апеляційної скарги вирішено здійснювати за правилами спрощеного позовного провадження та без повідомлення учасників справи (без проведення судового засідання). Витребувано невідкладно матеріали справи №925/1306/23 з Господарського суду Черкаської області.

Обставини справи, встановлені судом першої інстанції та перевірені судом апеляційної інстанції

Як вірно встановлено судом першої інстанції та перевірено колегією суддів, 13.01.2023 між Квартирно-експлуатаційним відділом міста Черкаси (далі - замовник) та Товариством з обмеженою відповідальністю «Черкасиенергозбут» (далі - учасник) було укладено договір про постачання електричної енергії споживачу №8/13.

Згідно пункту 2.1. договору, за цим договором учасник зобов`язався здійснювати постачання обсягу фактичного споживання електричної енергії (ДК 021:2015:код 09310000-5 - Електрична енергія) за об`єктом (об`єктами) замовника, зазначеними в листі-повідомленні, починаючи з 00 годин 00 хвилин 01 секунди до 24 годин 00 хвилин доби впродовж всього строку дії договору відповідно до умов комерційної пропозиції та цього договору, а замовник зобов`язався прийняти товар, оплатити його та здійснювати інші платежі згідно умов цього договору.

З матеріалів справи вбачається, що 03.04.2023 між сторонами було укладено додаткову угоду №3 до договору, згідно умов якої з 01.04.2023 згідно Постанови НКРЕКП від 21.10.2022 №1788, встановлено тариф на послуги з передачі електричної енергії на рівні 0,5163 грн./кВт*год. (з ПДВ). Для споживачів, що приєднані до мереж оператора системи передачі та сплачують за послугу з передачі напряму в НЕК Укренерго Тпер=0.

З 01.01.2023 згідно Постанови НКРЕКП від 21.12.2022 №1812, встановлено тариф на послуги з розподілу електричної енергії на рівні 1,34898 грн./кВт*год. (з ПДВ). Для споживачів, що приєднані до мереж оператора системи розподілу.

Загальна ціна за одиницю товару 1кВт*год.) складає 6,36528 грн.

Згідно п.2 додаткової угоди сторони керуючись ч. 3 ст. 631 ЦК України, домовились, що всі умови цієї угоди розповсюджують свою дію на відносини, які виникли між сторонами з 01.04.2023.

Замовник розраховується з учасником за електричну енергію за ціною (тарифом), що визначаються відповідно до способу визначення ціни (тарифу) на електричну енергію, згідно з комерційною пропозицією, яка є додатком до цього договору (п. 5.1 договору).

Згідно пункту 3 комерційної пропозиції Вільна ціна бюджет, що є Додатком 3 до договору та є невід`ємною частиною до договору (далі - Комерційна пропозиція), остаточний розрахунок за фактично поставлену (спожиту) електричну енергію споживач зобов`язаний провести (здійснити) в термін не пізніше 5 робочих днів від дня отримання рахунка.

На виконання вищевказаних умов договору та Комерційної пропозиції позивач надав відповідачу рахунок за квітень 2023 року на суму 1 406 816 грн. 02 коп., який був отриманий 01.05.2023, що підтверджується проставленням підпису уповноваженої особи.

Отже, строк виконання грошового зобов`язання настав 08.05.2023.

02.09.2023 відповідач здійснив оплату за спожиту електричну енергію у розмірі 1 406 816,02 грн., що підтверджується копією платіжної інструкції №1264 від 02.09.2023.

У зв`язку з чим, позивачем заявлено позов про стягнення з відповідача 3% річних у сумі 13 412 грн. 93 коп. за прострочення за період з 09.05.2023 по 01.09.2023 відповідачем оплати за спожиту електричну енергію.

Мотиви та джерела права, з яких виходить суд апеляційної інстанції при прийняті постанови

В силу вимог ч. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, кожен при вирішенні судом питання щодо його цивільних прав та обов`язків має право на судовий розгляд упродовж розумного строку.

Розумним, зокрема, вважається строк, що є об`єктивно необхідним для виконання процесуальних дій, прийняття процесуальних рішень та розгляду і вирішення справи з метою забезпечення своєчасного (без невиправданих зволікань) судового захисту.

Розумність тривалості провадження повинна визначатися з огляду на обставини справи та з урахуванням таких критеріїв: складність справи, поведінка заявника та відповідних органів влади, а також ступінь важливості предмета спору для заявника (рішення Суду у справах Савенкова проти України, no. 4469/07, від 02.05.2013, Папазова та інші проти України, no. 32849/05, 20796/06, 14347/07 та 40760/07, від 15.03.2012).

Згідно із ст.269 Господарського процесуального кодексу України, суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї. Докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього. Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права. У суді апеляційної інстанції не приймаються і не розглядаються позовні вимоги та підстави позову, що не були предметом розгляду в суді першої інстанції.

Розглянувши доводи апеляційної скарги, перевіривши матеріали справи, дослідивши докази, проаналізувавши правильність застосування судом першої інстанції норм законодавства, оцінивши наявні у справі докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному розгляді всіх обставин справи в їх сукупності, та враховуючи, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, Північний апеляційний господарський суд дійшов наступних висновків.

Відповідно до ч. 1 ст. 1 Закону України Про ринок електричної енергії (далі - Закон):

учасник ринку електричної енергії - виробник, електропостачальник, трейдер, оператор системи передачі, оператор системи розподілу, оператор ринку, гарантований покупець та споживач, які провадять свою діяльність на ринку електричної енергії у порядку, передбаченому цим Законом;

споживач - фізична особа, у тому числі фізична особа - підприємець, або юридична особа, що купує електричну енергію для власного споживання;

електропостачальник - суб`єкт господарювання, який здійснює продаж електричної енергії за договором постачання електричної енергії споживачу.

На виконання Закону Постановою НКРЕКП від 14 березня 2018 року №312, затверджено Правила роздрібного ринку електричної енергії (далі - Правила ПРРЕЕ), що регулюють взаємовідносини, які виникають під час купівлі-продажу електричної енергії між електропостачальником та споживачем (для власного споживання).

Відповідно до розділу І пункту 1.1.2 Правил:

договір про постачання електричної енергії споживачу - домовленість двох сторін (електропостачальник і споживач), що є документом певної форми, яка передбачає постачання всього обсягу фактичного споживання електричної енергії споживачем у певний період часу одним електропостачальником за вільними цінами;

постачання електричної енергії - продаж електричної енергії споживачу відповідно до умов договору;

споживання електричної енергії - користування електричною енергією споживачем за допомогою електрообладнання для задоволення потреб споживача відповідно до укладених договорів;

розрахунковий період - період часу, зазначений у договорі, за який визначається обсяг спожитої та/або розподіленої електричної енергії, величина потужності та здійснюються відповідні розрахунки.

Статтею 4 Закону передбачено, що учасники ринку електричної енергії провадять свою діяльність на ринку електричної енергії на договірних засадах.

Договори укладаються відповідно до нормативно-правових актів, що регулюють функціонування ринку електричної енергії.

Відповідно до пункту 3.1.7 Правил, якщо сторони досягли згоди щодо укладення договору на інших умовах, відмінних від тих, які містяться у комерційних пропозиціях, розміщених на офіційному сайті електропостачальника, договір укладається у паперовій формі.

Статтею 530 Цивільного кодексу України визначено, що якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Зобов`язання, строк (термін) виконання якого визначений вказівкою на подію, яка неминуче має настати, підлягає виконанню з настанням цієї події.

Якщо строк (термін) виконання боржником обов`язку не встановлений або визначений моментом пред`явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання у будь-який час. Боржник повинен виконати такий обов`язок у семиденний строк від дня пред`явлення вимоги, якщо обов`язок негайного виконання не випливає із договору або актів цивільного законодавства.

Відповідно до ст. ст. 525, 526 Цивільного кодексу України зобов`язання повинні виконуватись належним чином і в установлений строк відповідно до умов договору та вимог чинного законодавства. Одностороння відмова від зобов`язання не допускається, якщо інше не передбачено договором або законом.

До виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, передбачених Господарським кодексом України.

Згідно зі ст. 193 Господарського кодексу України суб`єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов`язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов`язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться.

Відповідно до ч. 1 ст. 74 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Дослідивши матеріали справи, колегія суддів погоджується із висновком суду першої інстанції, що всупереч ч. 1 ст. 74, ст. ст. 76, 77 ГПК України відповідачем/скаржником не було доведено факту своєчасного здійснення, на підставі умов договору про закупівлю електричної енергії №8/13 від 13.01.2023, розрахунку з позивачем за спожиту електроенергію.

Доводи скаржника, що викладені останнім у апеляційній скарзі, колегією суддів відхиляються з огляду на те, що як вірно вказано судом першої інстанції, додаткову угоду №3 від 03.04.2023 до договору від 13.01.2023 не визнано судом недійсною з тих підстав, що в ній не вірно вказано дату її підписання сторонами.

Крім того, як вбачається зі змісту даної додаткової угоди, сторони керуючись ч. 3 ст. 631 ЦК України, дійшли згоди, що умови цієї угоди застосовуються до відносин між ними, які виникли між сторонами з 01.04.2023.

Як доречно зазначено судом першої інстанції та не спростовано скаржником у своїй апеляційній скарзі, факт отримання 01.05.2023 рахунку на оплату за квітень 2023 року на суму 1 406 816 грн. 02 коп., відповідач у своєму відзиві не заперечує.

Окремо колегія суддів вважає за необхідне зазначити, що скаржник не надає обґрунтованих пояснень чому 30.04.2023 та 01.05.2023 останній, отримавши розрахункові документи від позивача, не надав на них жодних заперечень, якщо скаржник стверджує, що на той момент ще не було підписано додаткову угоду №3 до Договору про збільшення ціни за одиницю.

Крім того, колегія суддів вважає, що встановлені обставини приводять до переконливого висновку про необхідність застосування при розгляді даної справи доктрини venire contra factum proprium (заборони суперечливої поведінки), яка базується ще на римській максимі - "non concedit venire contra factum proprium" (ніхто не може діяти всупереч своїй попередній поведінці).

Доктрина venire contra factum proprium базується на принципі добросовісності. Наприклад, у статті I.-1:103 Принципів, визначень і модельних правил європейського приватного права вказується, що поведінкою, яка суперечить добросовісності та чесній діловій практиці, є, зокрема, поведінка, що не відповідає попереднім заявам або поведінці сторони, за умови, що інша сторона, яка діє собі на шкоду, розумно покладається на них.

Відповідно до ч. 2 ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Приписи статті 625 ЦК України не забороняють звернення кредитора з вимогою про стягнення з боржника, який прострочив виконання грошового зобов`язання, суми, на яку заборгованість за грошовим зобов`язанням підвищена в порядку індексації, а також процентів річних від простроченої суми за невиконання грошового зобов`язання.

Велика Палата Верховного Суду вже звертала увагу на те, що нарахування інфляційних втрат на суму боргу та трьох процентів річних відповідно до статті 625 ЦК України є мірою відповідальності боржника за прострочення грошового зобов`язання, оскільки виступає способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації боржника за неналежне виконання зобов`язання. Ці кошти нараховуються незалежно від вини боржника, зупинення виконавчого провадження чи виконання рішення суду про стягнення грошової суми. Подібні правові висновки сформульовані, зокрема, у постановах Великої Палати Верховного Суду від 19 червня 2019 року у справах № 703/2718/16-ц (провадження № 14-241цс19) та № 646/14523/15-ц (провадження № 14-591цс18), від 13 листопада 2019 року у справі № 922/3095/18 (провадження № 12-105гс19), від 18 березня 2020 року у справі № 902/417/18 (провадження № 12-79гс19).

Також Велика Палата Верховного Суду в постанові від 07 квітня 2020 року у справі №910/4590/19 (провадження № 12-189гс19), аналізуючи правову природу правовідносин, які виникають на підставі положень ст. 625 ЦК України зробила висновок про те, що зобов`язання зі сплати інфляційних втрат та трьох процентів річних є акцесорним, додатковим до основного, залежить від основного зобов`язання і поділяє його долю. Відповідно й вимога про їх сплату є додатковою до основної вимоги (пункт 43 постанови), а поєднання цих вимог в одній справі не є обов`язковим.

Судом також враховано, що частина 2 статті 218 ГК України та стаття 617 ЦК України прямо передбачають, що відсутність у боржника необхідних коштів не вважаються обставинами, які є підставою для звільнення від відповідальності.

Відсутність бюджетних коштів, передбачених у видатках державного бюджету України, не виправдовує бездіяльність замовника і не є підставою для звільнення від відповідальності за порушення зобов`язання.

Перевіривши розрахунок 3 % річних, колегія суддів погоджується із висновком суду першої інстанції, що останній є арифметично вірний, а тому судом першої інстанції цілком правомірно та обґрунтовано стягнуто з відповідача на користь позивача 13 412,93 грн. 3% річних.

Всі інші доводи, наведені скаржником в апеляційній скарзі, колегією суддів до уваги не приймаються з огляду на те, що вони є необґрунтованими та такими, що спростовуються вищевикладеним та матеріалами справи, а також не впливають на вірне вирішення судом першої інстанції даного спору. Також, відсутні підстави для скасування чи зміни оскаржуваного судового рішення в розумінні ст. 277 ГПК України з викладених в апеляційній скарзі обставин.

Висновки суду апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги

Колегія суддів зазначає, що враховуючи положення частини 1 статті 9 Конституції України та беручи до уваги ратифікацію Законом України від 17.07.1997 №475/97-ВР Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року і Першого протоколу та протоколів № 2,4,7,11 до Конвенції та прийняття Закону України від 23.02.2006 №3477-IV (3477-15) "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини", суди також повинні застосовувати Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод (Рим, 4 листопада 1950 року) та рішення Європейського суду з прав людини як джерело права.

У рішенні Суду у справі Трофимчук проти України №4241/03 від 28.10.2010 Європейським судом з прав людини зазначено, що хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, це не може розумітись як вимога детально відповідати на кожен довод сторін.

Згідно частини 1 статті 77 Господарського процесуального кодексу України обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Згідно статті 86 Господарського процесуального кодексу України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. (ст. 76 Господарського процесуального кодексу України).

Статтею 79 Господарського процесуального кодексу України визначено, що наявність обставини, на яку сторона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, вважається доведеною, якщо докази, надані на підтвердження такої обставини, є більш вірогідними, ніж докази, надані на її спростування. Питання про вірогідність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Ч. 1 статті 276 Господарського процесуального кодексу України визначено, що суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

З огляду на викладене, Північний апеляційний господарський суд визнає, що доводи скаржника викладені в апеляційній скарзі, не спростовують висновків господарського суду першої інстанції, викладених в оскаржуваному рішенні, оскаржуване рішення ухвалено з повним і достовірним встановленням всіх фактичних обставин, а також з дотриманням норм процесуального та матеріального права, у зв`язку з чим суд апеляційної інстанції не вбачає підстав для зміни або скасування оскаржуваного рішення Господарського суду Черкаської області від 03.11.2023 у справі №925/1306/23, за наведених скаржником доводів апеляційної скарги.

Розподіл судових витрат

Судовий збір розподіляється відповідно до вимог статті 129 Господарського процесуального кодексу України.

Керуючись ст.ст. 129, 240, 269, 270, 273, 275, 276, 281-284 Господарського процесуального кодексу України, Північний апеляційний господарський суд,

ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційну скаргу Квартирно-експлуатаційного відділу міста Черкаси на рішення Господарського суду Черкаської області від 03.11.2023 у справі №925/1306/23 - залишити без задоволення.

2. Рішення Господарського суду Черкаської області від 03.11.2023 у справі №925/1306/23 - залишити без змін.

3. Судовий збір за подачу апеляційної скарги залишити за Квартирно-експлуатаційним відділом міста Черкаси.

4. Матеріали справи № 925/1306/23 повернути до Господарського суду Черкаської області.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в порядку та строки, визначені статтями 287 та 288 Господарського процесуального кодексу України.

Головуючий суддя Б.О. Ткаченко

Судді О.М. Гаврилюк

В.В. Сулім