ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ЗАКАРПАТСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"15" січня 2024 р. м. Ужгород Справа № 907/945/23

Суддя Господарського суду Закарпатської області Лучко Р.М.,

Розглянувши матеріали справи

за позовом Акціонерного товариства «Українська залізниця», м. Київ в особі філії «Центр будівельно-монтажних робіт та експлуатації будівель і споруд» Акціонерного товариства «Українська залізниця», м. Київ

до відповідача Комунального підприємства Чопської міської ради «Чистий Чоп», м. Чоп Закарпатської області

про стягнення 222 672,26 грн

секретар судового засідання - Піпар А.Ю.

учасники справи не викликались

ВСТАНОВИВ:

Акціонерне товариство «Українська залізниця» в особі філії «Центр будівельно-монтажних робіт та експлуатації будівель і споруд» Акціонерного товариства «Українська залізниця» звернулося до Господарського суду Закарпатської області з позовом про стягнення з Комунального підприємства Чопської міської ради «Чистий Чоп» 154 761,62 грн заборгованості з реструктуризованої суми боргу, 57 244,64 грн інфляційних збитків, 10 666,00 грн відсотків за користування грошовими коштами, посилаючись на неналежне виконання відповідачем договору реструктуризації заборгованості за договором про надання послуг з централізованого водопостачання та водовідведення №ВТПЗ/20В-1П від 01.06.2020 року.

Автоматизованою системою документообігу суду для розгляду справи №907/945/23 визначено головуючого суддю Лучка Р.М., що підтверджується протоколом повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 16.10.2023 року.

Ухвалою Господарського суду Закарпатської області від 23.10.2023 позовну заяву залишено без руху та встановлено позивачу строк для усунення недоліків, виявлених судом.

Враховуючи усунення позивачем виявлених судом недоліків позовної заяви, ухвалою Господарського суду Закарпатської області від 14.11.2023 прийнято позовну заяву до розгляду, відкрито провадження у справі, постановлено розглянути спір за правилами спрощеного позовного провадження без повідомленням учасників справи, встановлено учасникам справи процесуальні строки для подання заяв по суті спору, заяв із обґрунтуванням заперечень проти розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження та клопотань про розгляд справи у судовому засіданні з повідомленням учасників справи.

Відповідач не скористався наданим йому правом заперечити проти позовних вимог та надати суду відзив на позов, хоча про розгляд справи був повідомлений належним чином у встановленому законом порядку. Ухвала суду про відкриття провадження у справі від 14.11.2023 отримана Комунальним підприємством Чопської міської ради «Чистий Чоп» 06.11.2023 в електронному кабінеті останнього, що підтверджується довідкою про доставку електронного листа від 14.11.2023 року.

За таких обставин, суд дійшов висновку, що відповідач мав достатньо часу та можливості надати свої заперечення з приводу предмета спору, та докази, які мають значення для розгляду справи по суті.

Учасник справи розпоряджається своїми правами на власний розсуд (ч. 2 ст. 14 ГПК України).

Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних з вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій (ч. 4 ст. 13 ГПК України).

Відтак, відповідно до положень ч. ч. 8, 9 ст. 165, ч. 1 ст. 251 ГПК України у зв`язку з ненаданням відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин, суд вирішує справу за наявними матеріалами справи.

ПОЗИЦІЯ УЧАСНИКІВ СПРАВИ

Правова позиція позивача.

Позовні вимоги мотивовані неналежним виконанням відповідачем зобов`язань з оплати спожитих послуг за договором про надання послуг з централізованого водопостачання та централізованого водовідведення на умовах укладеного між сторонами Типового договору реструктуризації заборгованості № ВППЗ/20В-1П від 01.06.2020, у зв`язку з чим в нього виникла заборгованість в сумі 154 761,62 грн, на яку позивачем нараховано 57 244,64 грн інфляційних збитків та 10 666,00 грн відсотків за користування грошовими коштами (3% річних), стягнення яких є предметом розгляду в даній справі.

Заперечення (відзив) відповідача.

Відповідачем не подано суду відзиву на позов відповідно до ст. 165 ГПК України.

ВСТАНОВЛЕНІ СУДОМ ОБСТАВИНИ СПРАВИ.

01 червня 2020 року між Акціонерним товариством «Українська залізниця» в особі філії «Центр будівельно-монтажних робіт та експлуатації будівель і споруд» Акціонерного товариства «Українська залізниця», як Кредитором та Комунальним підприємством Чопської міської ради «Чистий Чоп», як Боржником укладено Типовий договір реструктуризації заборгованості за договором про надання послуг з централізованого водопостачання та централізованого водовідведення №ВППЗ/20В-1П (надалі Договір), відповідно до п. 1.1. якого Боржник визнає свої зобов`язання перед Кредитором, що виникли у зв`язку з несвоєчасним розрахунком за спожиті послуги згідно договору про надання послуг з централізованого водопостачання та централізованого водовідведення за адресою м: Чоп вул. Пушкіна 5 (гуртожиток), яка станом на 01.06.2020 року становить суму у розмірі: 156 261,62 грн.

За змістом п. 1.2. Договору Кредитор надає Боржнику розстрочку по сплаті заборгованості за договором про надання послуг централізованого водопостачання та централізованого водовідведення за адресою вказаною в пункті 1.1. цього Договору за умови проведення своєчасного та повного розрахунку Боржника за поточними нарахуваннями за послуги з централізованого водопостачання та централізованого водовідведення.

Порядок здійснення розрахунків за Договором та надання Боржнику реструктуризації заборгованості врегульовано розділом 2 Договору, відповідно до п. 2.1. якого реструктуризація заборгованості, вказаної в п. 1.1. Договору, надається за умов щомісячної сплати боргу в сумі 6510,90 грн, розбиті на два роки.

Згідно з п. 2.2. Договору Боржник щомісячно, до 25 числа кожного місяця, суму зазначену у п. 2.1 цього Договору, зобов`язується перераховувати на розрахунковий рахунок Кредитора грошові кошти за зазначеному в даному пункті Договору реквізитами та з обов`язковим зазначенням призначення платежу: (_867_) Сплата заборгованості за договором від 01 червня 2020 року.

Відповідно до п. 5.1. Договору він набирає чинності з моменту його підписання і діє до 31.05.2022, а в частині виконання зобов`язань - до повного їх виконання Сторонами.

Позивач в позовній заяві стверджує, що відповідачем неналежно виконувалися зобов`язання за Договором в частині своєчасної сплати реструктуризованої Кредитором заборгованості за договором про надання послуг з централізованого водопостачання та централізованого водовідведення за адресою м: Чоп вул. Пушкіна 5 (гуртожиток) та було здійснено лише часткову оплату суми боргу в розмірі 1500,00 грн, що підтверджується випискою по рахунку філії позивача за 10.07.2020, в результаті чого заборгованість Боржника за Договором становить 154 761,62 грн, яку Кредитор за Договором просить стягнути в примусовому порядку.

При цьому, у зв`язку з неналежним виконанням відповідачем зобов`язань за Договором в частині своєчасної оплати реструктуризованої заборгованості позивачем нараховано 57 244,64 грн інфляційних збитків, 10 666,00 грн відсотків за користування грошовими коштами, стягнення яких є предметом розгляду в даній справі.

Оформлені позивачем лист-вимога від 22.06.2021 (вручена Комунальному підприємству 25.06.2021) та претензія від 10.06.2022 (вручена Комунальному підприємству 15.06.2022) про сплату заборгованості в сумі 154 761,62 грн, залишені відповідачем без відповіді та задоволення.

ПРАВОВЕ ОБГРУНТУВАННЯ І ОЦІНКА СУДУ

За положеннями ч. 1 ст. 173 Господарського кодексу України (надалі ГК) господарським визнається зобов`язання, що виникає між суб`єктом господарювання та іншим учасником (учасниками) відносин у сфері господарювання з підстав, передбачених цим Кодексом, в силу якого один суб`єкт (зобов`язана сторона, у тому числі боржник) зобов`язаний вчинити певну дію господарського чи управлінсько-господарського характеру на користь іншого суб`єкта (виконати роботу, передати майно, сплатити гроші, надати інформацію тощо), або утриматися від певних дій, а інший суб`єкт (управнена сторона, у тому числі кредитор) має право вимагати від зобов`язаної сторони виконання її обов`язку. Аналогічні за змістом норми містяться і в ст.ст. 509, 526 Цивільного кодексу України.

До вимог господарських договорів застосовуються відповідні положення ЦК України з врахуванням особливостей, передбачених ГК України.

Відповідно до ч. 1 ст. 193 ГК України суб`єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов`язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов`язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться.

Відповідно до п.1. ч. 2. ст. 11 Цивільного кодексу України (надалі ЦК України) підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема є договори та інші правочини. Статтею 629 ЦК України встановлено, що Договір є обов`язковим його виконання.

Згідно із ч. 1 ст. 509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) обов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від вчинення певної дії (негативне зобов`язання), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

Статтею 526 ЦК України встановлено зобов`язання мав виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до ст. 530 ЦК України якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Статтею 599 ЦК України визначено, що зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.

При цьому, приписи ч. 7 ст. 193 ГК України та ст. 525 ЦК України встановлюють загальне правило щодо заборони односторонньої відмови від зобов`язання або односторонньої зміни його умов, що кореспондується із вимогами ст. 629 ЦК України щодо обов`язковості договору для виконання сторонами.

Згідно зі ст. 610 ЦК України, порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Відповідно до ч. 1 ст. 612 ЦК України, боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Матеріалами справи встановлено, що відповідач в порушення умов Договору реструктуризації заборгованості за договором про надання послуг з централізованого водопостачання та централізованого водовідведення №ВППЗ/20В-1П від 01.06.2020 взяті на себе зобов`язання щодо своєчасної сплати реструктуризованої заборгованості у визначені п. 2.1., 2.2. Договору порядку та строки не виконав, у зв`язку з чим станом на 01.10.2023 заборгованість Комунального підприємства Чопської міської ради «Чистий Чоп» за Договором становить 154 761,62 грн.

За таких обставин, сума основної заборгованості перед позивачем станом на час звернення з позовом та вирішення даного спору становить 154 761,62 грн, яка відповідачем не спростована, навпаки, визнана шляхом підписання Акту звірки взаєморозрахунків станом на 01.06.2020 (з урахуванням наявної на той час заборгованості в сумі 156 261,62 грн), а тому позовні вимоги в цій частині підлягають до задоволення як заявлені обґрунтовано та правомірно.

Щодо інфляційних нарахувань.

Відповідно до ч. 2 ст. 625 ЦК України, боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Згідно з поданим позивачем розрахунком, за неналежне виконання зобов`язання за Договором відповідачу за період з липня 2020 року по вересень 2023 року нараховано інфляційні втрати на суму 57 244,64 грн.

В той же час, здійснивши власний арифметичний розрахунок заявлених вимог в частині нарахованих втрат від інфляції по кожному календарному місяцю прострочення сплати реструктуризованої заборгованості (з урахуванням часткової сплати), судом встановлено, що розмір інфляційних за означений позивачем період становить 55 329,67 грн, а позов в цій частині таким, що підлягає задоволенню.

В частині стягнення з відповідача 1914,97 грн втрат від інфляції, суд відмовляє, позаяк інфляційні в цій частині невірно обраховані позивачем.

Щодо відсотків за користування чужими коштами 3 % річних.

За приписами ч.ч. 1, 2 ст. 536 ЦК України за користування чужими грошовими коштами боржник зобов`язаний сплачувати проценти, якщо інше не встановлено договором між фізичними особами. Розмір процентів за користування чужими грошовими коштами встановлюється договором, законом або іншим актом цивільного законодавства.

Водночас, термін «користування чужими грошовими коштами» (стаття 536 ЦК України) використовується у двох ситуаціях:

1) одержання боржником (як правило, за плату) можливості правомірно не сплачувати кредитору борг протягом певного часу;

2) прострочення виконання грошового зобов`язання, коли боржник повинен сплатити гроші, але неправомірно не сплачує їх.

Законодавство встановило наслідки як надання можливості правомірно не сплачувати кредитору борг протягом певного часу (ч. 3 ст. 692, ст. 1048 ЦК України), так і наслідки прострочення грошового зобов`язання, коли боржник повинен сплатити гроші, але неправомірно не сплачує їх (стаття 625 ЦК України).

Означена правова позиція щодо застосування статей 536, 625 ЦК України відображена в пунктах 34, 35, 38 постанови Великої Палати Верховного Суду від 10 квітня 2018 року у справі № 910/10156/17, пунктах 6.20-6.24 постанови Великої Палати Верховного Суду від 23 травня 2018 року у справі № 910/1238/17, пунктах 109-110 постанови Великої Палати Верховного суду від 18.01.2022 у справі №910/17048/17.

Резюмуючи викладене, термін «користування чужими грошовими коштами» може використовуватися у двох значеннях. Перше боржник до певного строку одержує можливість не повертати кошти (або оплату за товар, якщо мова йде про товарний кредит). Тобто, з дозволу кредитора він користується його грошовими коштами і вносить за це плату (проценти). Коли ж наступає строк повернення коштів, а боржник цього не робить, мова йде про неправомірне користування чужими грошима (постанова Великої палати Верховного Суду від 23.05.2018 р., справа №910/1238/17).

Зокрема, за правилами ч. 5 ст. 694 ЦК України в їх взаємозв`язку зі ст. 536 ЦК України продавець має право на одержання від покупця процентів від простроченої суми, розмір яких встановлюється договором, законом або іншим актом цивільного законодавства та вказані проценти можуть сплачуватися, в тому числі, від дня передання товару продавцем.

Однак позов у цій справі в цій частині обґрунтовується саме неправомірним, незаконним користуванням відповідачем грошовими коштами через прострочення виконання грошового зобов`язання, у зв`язку з чим позивачем нараховано проценти в передбаченому ст. 625 ЦК України розмірі.

Як вже зазначалося плата за прострочення виконання грошового зобов`язання врегульована законодавством. У цьому разі відповідно до частини другої статті 625 ЦК України боржник зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Тобто законодавство встановлює наслідки як надання можливості правомірно не сплачувати кредитору борг протягом певного часу в межах дії договору (у вигляді сплати відсотків за користування чужими грошовими коштами), так і наслідки прострочення грошового зобов`язання, коли боржник повинен сплатити гроші, але неправомірно не сплачує їх (ст. 625 ЦК України).

При цьому, оскільки поведінка боржника не може бути одночасно правомірною та неправомірною, то регулятивна норма ст. 536 ЦК України і охоронна норма ч. 2 ст. 625 ЦК України не можуть застосовуватись одночасно (в один період часу).

З урахуванням викладеного, за період до прострочення боржника підлягають стягненню проценти за час правомірного користування грошовими коштами, розмір яких відповідно до абз. 2 ч. 5 ст. 694, ст. 536 ЦК України може бути встановлено сторонами в договорі як плата за користування товарним кредитом, а за період після такого прострочення підлягають стягненню річні проценти відповідно до ч. 2 ст. 625 ЦК України як грошова сума, яку боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання, тобто як міра відповідальності за порушення грошового зобов`язання.

Таким чином, правова норма ч. 5 ст. 694 ЦК України в її системному зв`язку з ст.ст. 536, 625 ЦК України дає підстави для висновку в спірних правовідносинах, що проценти, які вправі вимагати Кредитор після прострочення Боржником оплати зобов`язання за Договором визначаються за правилами ч. 2 ст. 625 ЦК України, яка й нараховані позивачем за період прострочення оплати товару.

Водночас, судом враховуються також правові висновки щодо застосування ст.ст. 536, 625, 694 ЦК України, що викладені в постанові Верховного суду від 18.11.2021 у справі №921/395/20 за якими проценти річних, про які йдеться у частині другій статті 625 ЦК України, необхідно відрізняти від процентів за користування чужими коштами, передбачених статтею 536 названого Кодексу, позаяк стягнення процентів річних є заходом відповідальності за порушення грошового зобов`язання і одночасно способом захисту майнового права та інтересу кредитора, тобто зобов`язанням сплатити кошти, тоді як проценти, зазначені у статті 536 ЦК України, - це плата за користування чужими коштами, в тому числі за користування товарним кредитом (частина п`ята статті 694 ЦК України).

Як зазначено Верховним судом у вказаній постанові, підставами для застосування до правовідносин сторін статті 536 ЦК України є, по-перше, факт користування чужими коштами, по-друге - встановлення розміру відповідних процентів договором або чинним законодавством, а положення ч. 2 ст. 625 ЦК України в частині сплати процентів річних застосовуються за наявності порушення грошового зобов`язання.

Водночас, з врахуванням обставин даної справи, судом встановлено нарахування позивачем відповідачу процентів за користування чужими коштами саме за період порушення грошового зобов`язання, що регулюється диспозицією ч. 2 ст. 625 ЦК України.

Як вбачається з поданих суду розрахунків, позивачем за період з 26.06.2020 року по 01.10.2023 року (з урахуванням часткової сплати), тобто за період неправомірного користування відповідачем чужими грошовими коштами нараховано 10 666,00 грн 3% річних.

В той же час, здійснивши власний арифметичний розрахунок заявлених вимог в частині нарахованих відсотків річних судом встановлено, що розмір 3% річних за означений позивачем період є більшим (10 679,76 грн).

Разом з тим, враховуючи, що відповідно до ч. 2 ст. 237 ГПК України суд позбавлений права виходити за межі позовних вимог при ухваленні рішення, а відтак підлягають до задоволення судом вимоги про стягнення з відповідача втрат 10 666,00 грн 3% річних.

Статтею 129 Конституції України встановлено, що основними засадами судочинства є змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Положеннями статей 13-14 ГПК України унормовано, що судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом.

Суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Збирання доказів у господарських справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

В той же час, кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних з вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

Відповідно до ст. 76-79 Господарського процесуального кодексу України, належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування. Достовірними є докази, створені (отримані) за відсутності впливу, спрямованого на формування хибного уявлення про обставини справи, які мають значення для справи. Наявність обставини, на яку сторона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, вважається доведеною, якщо докази, надані на підтвердження такої обставини, є більш вірогідними, ніж докази, надані на її спростування. Питання про вірогідність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

За приписами ч. 1 ст. 86 Господарського процесуального кодексу України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Сторонами у справі не надано суду належних та допустимих доказів на підтвердження наявності інших обставин ніж ті, що досліджені судом, а відтак, зважаючи на зазначене вище, позовні вимоги як обґрунтовано заявлені, підтверджені належними та допустимими доказами підлягають до часткового задоволення.

Розподіл судових витрат.

Судові витрати позивача по сплаті судового збору на підставі статті 129 Господарського процесуального кодексу України покладаються на сторони у справі пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Відповідно до ч. 5 ст. 240 ГПК України датою ухвалення рішення є дата його проголошення (незалежно від того, яке рішення проголошено - повне чи скорочене). Датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення.

Враховуючи наведене та керуючись статтями 2, 13, 42, 46, 73, 74, 76, 77, 78, 79, 80, 126, 129, 221, 236, 238, 240, 248, 252 Господарського процесуального кодексу України, суд

УХВАЛИВ:

1. Позов задовольнити частково.

2. Стягнути з Комунального підприємства Чопської міської ради «Чистий Чоп» (89502, м. Чоп Закарпатської області, вул. Головна, 43, ) на користь Акціонерного товариства Українська залізниця (03150, м. Київ, вул. Єжи Ґедройця, 5, ) в особі філії «Центр будівельно-монтажних робіт та експлуатації будівель і споруд» Акціонерного товариства «Українська залізниця» (03035, м. Кив, вул. Льва Толстого, 61, код ЄДРПОУ ВП: 41149437) 154 761,62 грн (сто п`ятдесят чотири тисячі сімсот шістдесят одну гривню 62 копійки) заборгованості, 10 666,00 грн (десять тисяч шістсот шістдесят шість гривень 00 копійок) 3% річних, 55 329,67 грн (п`ятдесят п`ять тисяч триста двадцять дев`ять гривень 67 копійок) втрат від інфляції та 3311,36 грн (три тисячі триста одинадцять гривень 36 копійок) в повернення сплаченого судового збору.

3. В решті позову відмовити.

Наказ видати після набрання рішенням законної сили.

На підставі ст. 241 Господарського процесуального кодексу України рішення Господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. Апеляційна скарга на рішення суду згідно ст. 256 Господарського процесуального кодексу України подається протягом двадцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Рішення може бути оскаржене до Західного апеляційного Господарського суду.

Повне судове рішення складено та підписано 15 січня 2024 року.

Суддя Лучко Р.М.