ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
_______________________________________________________________________
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"15" січня 2024 р.м. ХарківСправа № 922/4765/23

Господарський суд Харківської області у складі:

судді Погорелової О.В

розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження справу

за позовом Приватного підприємства "Будівельна фірма "Промтекс", м. Харків
до Товариства з обмеженою відповідальністю "ОСК-Сервіс", м. Харків
про стягнення коштів
без виклику учасників справи

ВСТАНОВИВ:

Позивач, Приватне підприємство "Будівельна фірма "Промтекс", звернувся до Господарського суду Харківської області з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю "ОСК-Сервіс", відповідач, в якому просив суд стягнути з відповідача на свою користь 135 200,00 грн. збитків, завданих внаслідок порушення відповідачем порядку реєстрації податкових накладних в ЄРПН, що позбавило позивача права на включення суми у розмірі 135 200,00 грн. ПДВ до податкового кредиту. Судові витрати, які складаються з витрат на оплату судового збору у розмірі 2 684,00 грн. та витрат на професійну правничу допомогу у розмірі 20 000,00 грн., позивач просив суд покласти на відповідача.

Ухвалою суду від 15.11.2023 позовна заява була прийнята до розгляду та відкрито провадження у справі. Постановлено розгляд справи здійснювати за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін (без проведення судового засідання).

Відповідачем до суду був поданий відзив на позовну заяву, в якому він проти позову заперечував та просив суд відмовити у його задоволенні. В обґрунтування заперечень вказував на те, що відповідач дійсно надавав позивачу послуги спецтехнікою, згідно доданих до позову актів у січні-квітні 2023 року. Як платник ПДВ, відповідач дійсно мав зобов`язання виписати та подати на реєстрацію в ЄРПН податкові накладні по вказаним операціям. І, як вбачається з матеріалів справи, відповідач такі податкові накладні склав і подав на реєстрацію. Проте, Державною податковою службою України реєстрацію наведених податкових накладних було зупинено. Відповідачем рішення податкового органу про відмову у реєстрації податкових накладних (про які йдеться в позові) були оскаржені в судовому порядку. Рішеннями Харківського окружного адміністративного суду від 15.08.2023 у справі №520/13817/23 та від 26.09.2023 у справі №520/19364/23 вказані рішення податкового органу були скасовані, ДПС України зобов`язано зареєструвати податкові накладні. Таким чином, як вказує відповідач, неможливо вважати, що позивачу нанесено збитків за наслідком невиправної безповоротної ситуації з податковим кредитом з ПДВ.

Позивачем до суду була подана відповідь на відзив відповідача, в якій позивач відхиляє заперечення відповідача та наполягає на задоволенні позову у повному обсязі.

Відповідно до ч. 5 ст. 252 ГПК України, суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи за наявними у справі матеріалами, за відсутності клопотання будь-якої із сторін про інше.

Будь-яких заяв або клопотань, про можливість подання яких було роз`яснено ухвалою Господарського суду Харківської області від 15.11.2023, на адресу суду від учасників справи не надходило, як і не надходило клопотання про розгляд справи у судовому засіданні з повідомленням сторін відповідно до ст. 252 ГПК України.

Матеріали справи свідчать про те, що судом було створено всім учасникам судового процесу належні умови для доведення останніми своїх правових позицій та надання ними доказів, які, на їх думку, є достатніми для обґрунтування своїх вимог та заперечень. Окрім того, судом було вжито всіх заходів, в межах визначених чинним законодавством повноважень, щодо всебічного, повного та об`єктивного дослідження всіх обставин справи.

Згідно з ч. 4 ст. 240 ГПК України, у разі розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи суд підписує рішення без його проголошення.

Розглянувши подані документи і матеріали, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов та заперечення проти нього, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд встановив наступне.

02.11.2022 між сторонами був укладений договір №02/11 про надання послуг спецтехніки, відповідно до умов якого відповідач зобов`язався надавати послуги спецтехнікою, що зазначена у додатках до договору, а позивач зобов`язався приймати та оплачувати вартість фактично наданих послуг на умовах цього договору.

Згідно із пунктом 1.3. вказаного договору, за результатами надання послуг сторонами складається акт здачі-прийняття робіт (надання послуг).

Згідно із пунктом 2.3. вказаного договору, оплата наданих послуг здійснюється по факту їх надання протягом 3-х днів від дати рахунка-фактури. Сторони можуть домовитися (у тому числі усно) про часткову попередню оплату послуг. В такому випадку залишок оплати здійснюється протягом 3-х днів з дати підписання акту здачі-приймання робіт (надання послуг).

Протягом січня-квітня 2023 року за вказаним договором відповідачем були надані позивачу послуги спецтехнікою на загальну суму 1 299 600,00 грн., що підтверджується актами здачі-прийняття робіт (надання послуг): №ОУ-0000015 від 16.01.2023 на суму 124 800,00 грн., в т.ч. ПДВ 20% у розмірі 20 800,00 грн.; №ОУ-0000031 від 26.01.2023 на суму 157 200,00 грн., в т.ч. ПДВ 20% у розмірі 26 200,00 грн.; №ОУ-0000032 від 26.01.2023 на суму 14 400,00 грн., в т.ч. ПДВ 20% у розмірі 2 400,00 грн.; №ОУ-0000056 від 15.02.2023 на суму 256 800,00 грн., в т.ч. ПДВ 20% у розмірі 42 800,00 грн.; №ОУ-0000059 від 28.02.2023 на суму 183 600,00 грн., в т.ч. ПДВ 20% у розмірі 30 600,00 грн.; № ОУ-0000066 від 15.03.2023 на суму 192 000,00 грн., в т.ч. ПДВ 20% у розмірі 32 000,00 грн.; №ОУ-0000078 від 28.04.2023 на суму 370 800,00 грн., в т.ч. ПДВ 20% у розмірі 61 800,00 грн.

Вказані послуги були частково оплачені позивачем на суму 1 065 600,00 грн. шляхом перерахування грошових коштів на рахунок відповідача, що підтверджується платіжними інструкціями: №440 від 17.01.2023 на суму 139 200,00 грн.; №469 від 26.01.2023 на суму 93 000,00 грн.; №525 від 16.02.2023 на суму 200 400,00 грн.; №526 від 16.02.2023 на суму 64 200,00 грн.; №591 від 17.03.2023 на суму 100 000,00 грн.; №603 від 24.03.2023 на суму 100 000,00 грн.; №627 від 11.04.2023 на суму 100 000,00 грн.; №648 від 24.04.2023 на суму 92 000,00 грн.; №661 від 04.05.2023 на суму 176 800,00 грн. Як вказує позивач, вартість наданих за договором послуг була повністю оплачена позивачем, за виключенням послуг за актом №ОУ-0000078 від 28.04.2023 на суму 370 800,00 грн., які не сплачені на суму 234 000,00 грн. по причині не отримання позивачем від відповідача рахунку-фактури, у зв`язку із чим, відповідно до умов договору, строк оплати за цим актом ще не настав.

Позивач у позовній заяві вказує на те, що оскільки дата оформлення актів здачі-прийняття робіт (надання послуг) за договором відбувалась раніше ніж дата зарахування грошових коштів, то на виконання положень законодавчих норм, відповідач був зобов`язаний за фактом надання послуг за укладеним між сторонами договором за кожним актом здачі-прийняття робіт (надання послуг) скласти податкову накладну і зареєструвати її у встановлений строк в ЄРПН. Однак, у порушення законодавчих норм, податкові накладні за актами №№ ОУ-0000056 від 15.02.2023, ОУ-0000059 від 28.02.2023 та ОУ-0000078 від 28.04.2023 до цього часу не зареєстровані відповідачем в ЄРПН.

За вказаними трьома актами здачі-прийняття робіт (надання послуг) відповідачем були складені три податкові накладні: від 15.02.2023 №8, від 28.02.2023 №14, від 28.04.2023 №2, які відповідач, згідно із пунктом 89 підрозділу 2 розділу XX "Перехідні положення" Податкового кодексу України, був зобов`язаний зареєструвати в ЄРПН в наступні строки: податкова накладна від 15.02.2023 №8 до 05.03.2023; податкова накладна від 28.02.2023 №14 до 18.03.2023; податкова накладна від 28.04.2023 №2 до 18.05.2023.

Однак, реєстрацію вказаних податкових накладних було зупинено на підставі пункту 201.16 статті 201 Податкового кодексу України та запропоновано надати пояснення та/або копії документів, достатніх для прийняття рішення про реєстрацію податкової накладної/розрахунку коригування в ЄРПН. Вказане зупинення реєстрації зазначених податкових накладних підтверджується квитанціями від 03.03.2023 №, від 16.03.2023 №, від 10.05.2023 №.

За результатами розгляду наданих відповідачем пояснень та документів комісією з питань зупинення реєстрації податкової накладної/розрахунку коригування в ЄРПН прийнято рішення від 21.04.2023 №8678085/42070578 про відмову в реєстрації податкової накладної від 15.02.2023 № 8; рішення від 21.04.2023 №8678092/42070578 про відмову в реєстрації податкової накладної від 28.02.2023 № 14; рішення від 29.06.2023 №9089540/42070578 про відмову в реєстрації податкової накладної від 28.04.2023 №2.

Таким чином, контролюючим органом було зупинено реєстрацію податкових накладних №8 від 15.02.2023, №14 від 28.02.2023 та № 2 від 28.04.2023, всього на суму ПДВ у розмірі 135 200,00 грн.

Як вказує позивач, відповідачем не було вчинено необхідні дії для відновлення реєстрації зазначених податкових накладних, у зв`язку з чим позивача було позбавлено права на віднесення сум ПДВ у розмірі 135 200,00 грн. до свого податкового кредиту. Відтак, за твердженням позивача, у зв`язку з бездіяльністю відповідача та невжиття останнім необхідних дій для відновлення реєстрації зазначених податкових накладних, позивачу були заподіяні збитки у розмірі 135 200,00 грн., що у свою чергу й послугувало підставою для його звернення до суду з даним позовом.

Надаючи правову кваліфікацію викладеним обставинам справи, з урахуванням фактичних та правових підстав позовних вимог і заперечень проти них, суд виходить з наступного.

Згідно п. 14.1.181 ст. 14 Податкового кодексу України (далі - ПК України) податковий кредит - сума, на яку платник податку на додану вартість має право зменшити податкове зобов`язання звітного (податкового) періоду, визначена згідно з розділом V цього Кодексу.

За змістом п. п. "а" п. 198.1 ст. 198 ПК України до податкового кредиту відносяться суми податку, сплачені/нараховані у разі здійснення операцій з придбання або виготовлення товарів та послуг.

Пунктом 201.10 ст. 201 ПК України передбачено, що при здійсненні операцій з постачання товарів/послуг платник податку - продавець товарів/послуг зобов`язаний в установлені терміни скласти податкову накладну, зареєструвати її в Єдиному реєстрі податкових накладних та надати покупцю за його вимогою. Податкова накладна, складена та зареєстрована в Єдиному реєстрі податкових накладних платником податку, який здійснює операції з постачання товарів/послуг, є для покупця таких товарів/послуг підставою для нарахування сум податку, що відносяться до податкового кредиту.

При цьому, відповідно до п. 198.6 ст. 198 ПК України не відносяться до податкового кредиту суми податку, сплаченого (нарахованого) у зв`язку з придбанням товарів/послуг, не підтверджені зареєстрованими в Єдиному реєстрі податкових накладних податковими накладними/розрахунками коригування до таких податкових накладних чи не підтверджені митними деклараціями (тимчасовими, додатковими та іншими видами митних декларацій, за якими сплачуються суми податку до бюджету при ввезенні товарів на митну територію України), іншими документами, передбаченими пунктом 201.11 статті 201 цього Кодексу.

Відповідно до п. 201.1 ст. 201 ПК України на дату виникнення податкових зобов`язань платник податку зобов`язаний скласти податкову накладну в електронній формі з дотриманням умови щодо реєстрації у порядку, визначеному законодавством, кваліфікованого електронного підпису уповноваженої платником особи та зареєструвати її в Єдиному реєстрі податкових накладних у встановлений цим Кодексом термін.

Пунктом 201.7 статті 201 ПК України передбачено, що податкова накладна складається на кожне повне або часткове постачання товарів/послуг, а також на суму коштів, що надійшли на поточний рахунок як попередня оплата (аванс).

Згідно з п. 187.1 ст. 187 ПК України датою виникнення податкових зобов`язань з постачання товарів/послуг вважається дата, яка припадає на податковий період, протягом якого відбувається будь-яка з подій, що сталася раніше:

а) дата зарахування коштів від покупця/замовника на банківський рахунок платника податку як оплата товарів/послуг, що підлягають постачанню, а в разі постачання товарів/послуг за готівку - дата оприбуткування коштів у касі платника податку, а в разі відсутності такої - дата інкасації готівки у банківській установі, що обслуговує платника податку;

б) дата відвантаження товарів, а в разі експорту товарів - дата оформлення митної декларації, що засвідчує факт перетинання митного кордону України, оформлена відповідно до вимог митного законодавства, а для послуг - дата оформлення документа, що засвідчує факт постачання послуг платником податку. Для документів, складених в електронній формі, датою оформлення документа, що засвідчує факт постачання послуг платником податку, вважається дата, зазначена у самому документі як дата його складення відповідно до Закону України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні", незалежно від дати накладення електронного підпису.

Як встановлено судом, Товариство з обмеженою відповідальністю "ОСК-Сервіс" звернулось до Харківського окружного адміністративного суду з позовом до Державної податкової служби України, Головного управління ДПС у Харківській області, утворене на правах відокремленого підрозділу Державної податкової служби України, в якому просило суд скасувати рішення Головного управління ДПС у Харківській області №8678085/42070578 та №8678092/42070578 від 21.04.2023; зобов`язати Державну податкову службу України здійснити реєстрацію в Єдиному реєстрі податкових накладних виписаної Товариством з обмеженою відповідальністю "ОСК-Сервіс" податкову накладну №8 від 15.02.2023 та №14 від 28.02.2023.

Рішенням Харківського окружного адміністративного суду від 15.08.2023 у справі №520/13817/23, адміністративний позов Товариства з обмеженою відповідальністю "ОСК-Сервіс" до Державної податкової служби України, Головного управління ДПС у Харківській області, утворене на правах відокремленого підрозділу Державної податкової служби України задоволений. Скасовано рішення Головного управління ДПС у Харківській області №8678085/42070578 та №8678092/42070578 від 21.04.2023. Зобов`язано Державну податкову службу України здійснити реєстрацію в Єдиному реєстрі податкових накладних виписаної Товариством з обмеженою відповідальністю "ОСК-Сервіс" податкових накладних № 8 від 15.02.2023 та № 14 від 28.02.2023.

Крім того, Товариство з обмеженою відповідальністю "ОСК-Сервіс" звернулось до Харківського окружного адміністративного суду з позовом до Головного управління ДПС у Харківській області, Державної податкової служби України, в якому просило суд: скасувати рішення Головного управління ДПС у Харківській області №9089540/42070578 від 29.06.2023; зобов`язати Державну податкову службу України здійснити реєстрацію в Єдиному реєстрі податкових накладних виписаної Товариством з обмеженою відповідальністю "ОСК-Сервіс" податкової накладної №2 від 28.04.2023.

Рішенням Харківського окружного адміністративного суду від 26.09.2023 у справі №520/19364/23 адміністративний позов Товариства з обмеженою відповідальністю "ОСК-Сервіс" до Головного управління ДПС у Харківській області, Державної податкової служби України про скасування рішення та зобов`язання вчинити певні дії - задоволений. Визнано протиправним та скасовано рішення Комісії Головного управління Державної податкової служби у Харківській області з питань зупинення реєстрації податкової накладної/розрахунку коригування в Єдиному реєстрі податкових накладних №9089540/42070578 від 29.06.2023 про відмову в реєстрації податкової накладної №2 від 28.04.2023 в Єдиному реєстрі податкових накладних; зобовязано Державну податкову службу України зареєструвати в Єдиному реєстрі податкових накладних податкову накладну №2 від 28.04.2023, складену Товариством з обмеженою відповідальністю "ОСК-Сервіс", у день набрання законної сили рішенням суду.

Наразі, вказані рішення оскаржуються в апеляційному порядку.

У відповідності до частини 2 статті 22 ЦК України, особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування.

Пунктом 1 частини 2 статті 22 ЦК України визначено, що збитками є, втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки).

Статтею 224 ГК України унормовано, що учасник господарських відносин, який порушив господарське зобов`язання або установлені вимоги щодо здійснення господарської діяльності, повинен відшкодувати завдані цим збитки суб`єкту, права або законні інтереси якого порушено. Під збитками розуміються витрати, зроблені управненою стороною, втрата або пошкодження її майна, а також не одержані нею доходи, які управнена сторона одержала б у разі належного виконання зобов`язання або додержання правил здійснення господарської діяльності другою стороною.

В силу приписів частини 1 статті 225 ГК України, до складу збитків, що підлягають відшкодуванню особою, яка допустила господарське правопорушення, включаються: вартість втраченого, пошкодженого або знищеного майна, визначена відповідно до вимог законодавства; додаткові витрати (штрафні санкції, сплачені іншим суб`єктам, вартість додаткових робіт, додатково витрачених матеріалів тощо), понесені стороною, яка зазнала збитків внаслідок порушення зобов`язання другою стороною; неодержаний прибуток (втрачена вигода), на який сторона, яка зазнала збитків, мала право розраховувати у разі належного виконання зобов`язання другою стороною; матеріальна компенсація моральної шкоди у випадках, передбачених законом.

Згідно частини 3 статті 22 ЦК України, збитки відшкодовуються у повному обсязі, якщо договором або законом не передбачено відшкодування у меншому або більшому розмірі.

Тобто, збитки - це об`єктивне зменшення будь-яких майнових благ сторони, що обмежує її інтереси як учасника певних господарських відносин і проявляється у витратах, зроблених кредитором, втраті або пошкодженні майна, а також у не одержаних кредитором доходах, які б він одержав, якби зобов`язання було виконано боржником.

Підставою для відшкодування збитків відповідно до пункту 1 статті 611 ЦК та статті 224 ГК України є порушення зобов`язання.

Доведення факту наявності таких збитків та їх розміру, а також причинно-наслідкового зв`язку між правопорушенням і збитками покладено на позивача. Причинний зв`язок як обов`язковий елемент відповідальності за заподіяні збитки полягає в тому, що шкода повинна бути об`єктивним наслідком поведінки завдавача шкоди, отже, доведенню підлягає факт того, що протиправні дії заподіювача є причиною, а збитки є наслідком такої протиправної поведінки.

Для застосування такого заходу відповідальності як стягнення збитків необхідна наявність усіх елементів складу господарського правопорушення: 1) протиправної поведінки (дії чи бездіяльності) особи (порушення зобов`язання); 2) шкідливого результату такої поведінки - збитків; 3) причинного зв`язку між протиправною поведінкою та збитками; 4) вини особи, яка заподіяла шкоду. У разі відсутності хоча б одного із цих елементів відповідальність у вигляді відшкодування збитків не настає.

Протиправною вважається поведінка, яка порушує імперативні норми права або санкціоновані законом умови договору, внаслідок чого порушуються права іншої особи (така поведінка особи може виявлятися у прийнятті нею неправомірного рішення або у неправомірній поведінці - діях або бездіяльності). Під збитками розуміється матеріальна шкода, що виражається у зменшенні майна потерпілого в результаті порушення належного йому майнового права, та (або) применшенні немайнового блага тощо. Причинний зв`язок між протиправною поведінкою та заподіяними збитками виражається в тому, що протиправні дії заподіювача є причиною, а збитки є наслідком такої протиправної поведінки. Вина заподіювача збитків є суб`єктивним елементом відповідальності і полягає в психічному ставленні особи до вчинення нею протиправного діяння і проявляється у вигляді умислу або необережності.

Важливим елементом доказування наявності збитків є встановлення причинного зв`язку між протиправною поведінкою заподіювача та збитками потерпілої сторони. Причинний зв`язок між протиправною поведінкою і збитками є обов`язковою умовою відповідальності. Протиправна поведінка особи тільки тоді є причиною збитків, коли вона прямо (безпосередньо) пов`язана зі збитками. Непрямий (опосередкований) зв`язок між протиправною поведінкою і збитками означає лише, що поведінка оцінюється за межами конкретного випадку, і, відповідно, за межами юридично значимого зв`язку.

Верховний Суд у ході касаційного перегляду судових рішень неодноразово наголошував на необхідності застосування категорій стандартів доказування та зазначав, що принцип змагальності забезпечує повноту дослідження обставин справи.

Зазначений принцип передбачає покладання тягаря доказування на сторони.

Одночасно цей принцип не передбачає обов`язку суду вважати доведеною та встановленою обставину, про яку сторона стверджує. Така обставина підлягає доказуванню таким чином, аби задовольнити, як правило, стандарт переваги більш вагомих доказів, тобто коли висновок про існування стверджуваної обставини з урахуванням поданих доказів видається більш вірогідним, ніж протилежний.

При цьому, саме на позивача покладається обов`язок довести наявність збитків, протиправність поведінки заподіювача збитків та причинний зв`язок такої поведінки із заподіяними збитками.

Тобто, твердження позивача щодо наявності підстав для стягнення збитків, зокрема в контексті наявності збитків та їх розміру, протиправності поведінки заподіювача збитків та існування причинного зв`язку такої поведінки із заподіяними збитками, ураховуючи принципи змагальності, диспозитивності, рівності усіх учасників судового процесу перед законом і судом, підлягає доведенню саме позивачем.

Велика Палата Верховного Суду у постанові від 01.03.2023 у справі № 925/556/21 (на якій акцентує увагу позивач у відповіді на відзив на позовну заяву) зазначила, що з 01.01.2015 ПК не встановлює для платника ПДВ механізм, який би дозволяв йому включити ПДВ за відповідною операцією до складу податкового кредиту за відсутності зареєстрованої його контрагентом у ЄРПН податкової накладної, якщо контрагент за законом мав її зареєструвати. Такий платник ПДВ також не має у податкових відносинах права самостійно спонукати контрагента до здійснення реєстрації, а також не може спонукати контрагента оскаржити незаконні рішення, дії чи бездіяльність контролюючого органу, якщо вони були перешкодою у реєстрації податкової накладної у ЄРПН.

Водночас саме від того, чи здійснить контрагент всі необхідні дії для реєстрації податкової накладної в ЄРПН, а у випадку незаконної перешкоди з боку контролюючого органу для реєстрації - від того, чи зможе контрагент успішно усунути ці перешкоди, фактично залежить виникнення права такого платника податку на податковий кредит з ПДВ.

Ключовим у цьому питанні є наявність/відсутність вини в діях постачальника та наявність причинно-наслідкового зв`язку між діями/бездіяльністю постачальника та неотриманням покупцем податкового кредиту.

Разом з тим, відповідач для звільнення від відповідальності може доводити відсутність протиправності дій та вини, зокрема, шляхом оскарження рішення податкового органу про відмову у реєстрації податкової накладної/розрахунку коригування в адміністративному порядку або в суді (відсутність вини буде підтверджуватися рішенням, ухваленим на користь платника податку, яке набрало законної сили, і фактом реєстрації податкової накладної/розрахунку коригування у ЄРПН на виконання такого рішення) (постанова Верховного Суду від 19.04.2023 у справі №906/284/21).

Як слідує з постанов Об`єднаної палати Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 03.08.2018 у справі № 917/877/17, Касаційного господарського суду від 10.03.2020 у справі № 911/224/19, без надання доказів того, що постачальник неправомірно не зареєстрував податкову накладну та що саме через це покупець не отримав податковий кредит, покупець не зможе через суд навіть стягнути з постачальника збитки у вигляді втраченого ним податкового кредиту.

Водночас якщо постачальник вживає заходів для розблокування податкової накладної (подає пояснення, скаргу чи позов) і тим більше якщо такі його вимоги задовольняються (зокрема, суд визнає неправомірною зупинку реєстрації), то підстави для стягнення з нього на користь позивача збитків відсутні (постанова Верховного Суду від 16.09.2020 у справі № 916/978/19).

Відповідно до п. 198.6 статті 198 ПК України, у разі якщо платник податку не включив у відповідному звітному періоді до податкового кредиту суму податку на додану вартість на підставі отриманих податкових накладних/розрахунків коригування до таких податкових накладних, зареєстрованих в Єдиному реєстрі податкових накладних, таке право зберігається за ним протягом 365 календарних днів з дати складення податкової накладної/розрахунку коригування. У разі зупинення реєстрації податкової накладної/розрахунку коригування в Єдиному реєстрі податкових накладних згідно з пунктом 201.16 статті 201 цього Кодексу перебіг строків, зазначених у цьому пункті, переривається на період зупинення реєстрації таких податкових накладних/розрахунків коригування в Єдиному реєстрі податкових накладних.

Оскільки реєстрація податкових накладних, поданих відповідачем на реєстрацію, фактично є зупиненою (оскарження рішень в судовому порядку), а процедура реєстрації цих податкових накладних не завершена, то можливість реєстрації податкових накладних не втрачена. За таких обставин позивач не втратив можливість включити відображений у поданих відповідачем податкових накладних податок на додану вартість у розмірі 135 200,00 грн. до складу податкового кредиту у наступних звітних періодах.

За приписами ст.13 ГПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом.

Відповідно до ст. 73 ГПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків. Згідно ч. 1 ст. 74 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. За змістом ст. 76 ГПК України належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Водночас обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування (ст. 77 ГПК України). Відповідно до ст. 86 ГПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

За таких обставин, оцінивши докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на повному, всебічному і об`єктивному розгляді всіх обставин справи в їх сукупності, суд дійшов висновку про відмову в задоволенні позовних вимог.

Щодо інших аргументів сторін, суд зазначає, що вони були досліджені у судовому засіданні та не наводяться в рішенні суду, позаяк не покладаються судом в основу цього судового рішення, тоді як Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча п. 1 ст. 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожний аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (справа Серявін проти України, рішення від 10.02.2010).

Відповідно до положень ст. 129 ГПК України, судовий збір покладається на позивача.

На підставі викладеного та керуючись ст. ст. 6, 8, 19, 124, 129 Конституції України, ст.ст. 12, 13, 73, 74, 76-79, 91, 129, 232, 233, 236 - 241 Господарського процесуального кодексу України, суд -

ВИРІШИВ:

В задоволенні позову відмовити повністю.

Відповідно до ст. 241 ГПК України, рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Згідно ст.ст. 256, 257 ГПК України, рішення може бути оскаржене до Східного апеляційного господарського суду протягом двадцяти днів з дня складання повного тексту рішення.

Позивач Приватне підприємство "Будівельна фірма "Промтекс" (61166, м. Харків, вул. Бакуліна, 11, кім. 5.42, ).

Відповідач Товариство з обмеженою відповідальністю "ОСК-Сервіс" (61001, м. Харків, вул. Плеханівська, 18, оф. 503, ).

Рішення підписано 15 січня 2024 року.

Суддя О.В. Погорелова