ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
________________________________________________________________________________________________________________________________________________________________
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
"02" січня 2024 р.м. Одеса Справа № 916/1233/23
Господарський суд Одеської області у складі: суддя Рога Н.В., секретар с/з Ісак Д.П., розглянув заяву Товариства з обмеженою відповідальністю «ФАРММЕДАЛЬЯНС» (вх.№2-1068/23 від 18.07.2023р.) про розподіл судових витрат у справі №916/1233/23
За участю представників сторін:
Від позивача: Домітращук І.М. на підставі ордера серії АІ №1364789 від 15.03.2023р.
Від відповідача: не з`явився.
Позивач Товариство з обмеженою відповідальністю (далі - ТОВ) «ФАРММЕДАЛЬЯНС», звернувся до Господарського суду Одеської області з позовом до Державного підприємства «Морський торговельний порт «Чорноморськ» (далі- ДП «МТП «Чорноморськ») про стягнення заборгованості у розмірі 181 556 грн, пені у розмірі 22 134 грн 91 коп., інфляційних втрат у розмірі 48 766 грн 30 коп. та 3% річних у розмірі 6 118 грн 19 коп.
Рішенням Господарського суду Одеської області від 28.06.2023р. у справі №916/1233/23 позов ТОВ «ФАРММЕДАЛЬЯНС» задоволено частково: стягнуто з ДП «МТП «Чорноморськ» заборгованість у розмірі 181 556 грн, пеню у розмірі 22 134 грн 91 коп., інфляційні втрати у розмірі 45 139 грн 18 коп., 3% річних у розмірі 5 730 грн 21 коп. та витрати по сплаті судового збору у розмірі 3 818 грн 40 коп.

18 липня 2023р. до Господарського суду Одеської області надійшла заява ТОВ «ФАРММЕДАЛЬЯНС» (вх.№2-1068/23 від 18.07.2023р.) про розподіл судових витрат у справі №916/1233/23.

Ухвалою суду від 19.07.2023р. заяву ТОВ «ФАРММЕДАЛЬЯНС» про ухвалення додаткового рішення у справі №916/1233/23 прийнято до розгляду, судове засідання щодо розгляду заяви призначено на 27.07.2023р.

Ухвалою суду від 27 липня 2023р. заяву ТОВ «ФАРММЕДАЛЬЯНС» (вх.№2-1068/23 від 18.07.2023р.) ухвалення додаткового рішення про розподіл судових витрат у справі №916/1233/23 залишено без розгляду.

Постановою Південно західного апеляційного суду від 06.11.2023р. апеляційну скаргу ДП «МТП «Чорноморськ» залишено без задоволення, рішення Господарського суду Одеської області від 28.06.2023р. у справі № 916/1233/23 залишено без змін.

Постановою Південно західного апеляційного суду від 23.11.2023р. апеляційну скаргу ТОВ «ФАРММЕДАЛЬЯНС» задоволено, ухвалу Господарського суду Одеської області від 19.07.2023р. у справі №916/1233/23 скасовано. Направлено заяву ТОВ «ФАРММЕДАЛЬЯНС» (вх.№2-1068/23 від 18.07.2023р.) про ухвалення додаткового рішення щодо розподілу судових витрат на розгляд по суті до Господарського суду Одеської області.

Ухвалою суду від 20.12.2023р. призначено до розгляду заяву ТОВ «ФАРММЕДАЛЬЯНС» (вх.№2-1068/23 від 18.07.2023р.) про розподіл судових витрат у справі №916/1233/23 на 02.01.2024 р.

Звертаючись з заявою про ухвалення додаткового рішення у справі №916/1233/23 та стягнення з ДП «МТП «Чорноморськ» на користь ТОВ «ФАРММЕДАЛЬЯНС» судових витрат на професійну правничу допомогу у розмірі 14 000 грн, позивач зазначив, що у судовому засіданні 28.06.2023р. представником позивача було повідомлено суд про намір позивача стягнути з відповідача витрати на правничу допомогу, орієнтовний розмір якої зазначався у позовній заяві.

Також позивач зазначив, що понесення ним витрат та їх розмір підтверджуються договором про надання правової допомоги №13/03-Г від 13.03.2023р., актами про надані юридичні послуги, платіжними дорученнями на оплату наданих юридичних послуг на загальну суму 14 000 грн.

Одночасно, 28.06.2023р. до Господарського суду Одеської області від позивача надійшов детальний розрахунок судових витрат.

В якості нормативного обґрунтування позивач посилається на положення ст.ст. 123, 124, 129, 244 ГПК України.

Відповідач не скористався своїм правом на судовий захист, письмових клопотань та/або заяв щодо заяви ТОВ «ФАРММЕДАЛЬЯНС» про ухвалення додаткового рішення до суду не надав. Ухвалу суду від 20.12.2023р. направлено судом в його електронний кабінет ДП «МТП «Чорноморськ», але представник відповідача у судове засідання не з`явився, письмових міркувань щодо заяви до суду не надходило.

Розглянув матеріали справи, заяву про ухвалення додаткового рішення про розподіл судових витрат на правову (правничу) допомогу, господарський суд дійшов наступного висновку.

Відповідно до ч.ч. 1,3 ст. 244 Господарського процесуального кодексу України суд, що ухвалив рішення, може за заявою учасників справи чи з власної ініціативи ухвалити додаткове рішення, якщо: 1) стосовно якої-небудь позовної вимоги, з приводу якої сторони подавали докази і давали пояснення, не ухвалено рішення; 2) суд, вирішивши питання про право, не зазначив точної грошової суми, присудженої до стягнення, або майно, яке підлягає передачі, або дії, що потрібно виконати; 3) судом не вирішено питання про судові витрати. Додаткове судове рішення ухвалюється в тому самому порядку, що й судове рішення.

Відповідно до ч.2 ст.244 ГПК України заяву про ухвалення додаткового рішення може бути подано до закінчення строку на виконання рішення.

Згідно з ч.1 ст. 123 Господарського процесуального кодексу України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Пунктом 1 ч.3 зазначеної статті встановлено, що до витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать, зокрема, витрати на професійну правничу допомогу.

За приписами ч.1 ст. 124 ГПК України , разом з першою заявою по суті спору кожна сторона подає до суду попередній (орієнтовний) розрахунок суми судових витрат, які вона понесла і які очікує понести у зв`язку із розглядом справи.

Відповідно до попереднього (орієнтовного) розрахунку судових витрат, викладеного ТОВ «ФАРММЕДАЛЬЯНС» у тексті позовної заяви, позивач планував понести витрати на правничу допомогу у розмірі 25 000 грн.

У ст.126 ГПК України встановлено, що витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на професійну правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами.

Для цілей розподілу судових витрат:

1) розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу професійну правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката, визначається згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою;

2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

Згідно з ч. 5 ст. 129 ГПК України під час вирішення питання про розподіл судових витрат суд враховує: 1) чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; 2) чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору, з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, у тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; 3) поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, безпідставне завищення позивачем позовних вимог тощо; 4) дії сторони щодо досудового вирішення спору та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялись.

Відповідно до ч.8 ст. 129 ГПК України розмір судових витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду, за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву.

Таким чином, відшкодування судових витрат, у тому числі на професійну правничу допомогу, здійснюється у разі наявності відповідної заяви сторони, яку вона зробила до закінчення судових дебатів, якщо справа розглядається з повідомленням учасників справи з проведенням дебатів, а відповідні докази надані цією стороною або до закінчення судових дебатів або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду. При цьому перевірка цих доказів та надання їм оцінки здійснюється судом у разі дотримання цього порядку, оскільки за інших обставин розподіл судових витрат, пов`язаних із розглядом справи, не може бути здійснений.

Виходячи з аналізу положень ст. 30 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність», за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту адвокат отримує винагороду у вигляді гонорару, обчислення якого, підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги.

Згідно ст.30 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час.

Відповідно до ст.28 Правил адвокатської етики, затверджених Звітно-виборним з`їздом адвокатів України від 09.06.2017р., розмір гонорару визначається за погодженням адвоката з клієнтом. Адвокат має право у розумних межах визначати розмір гонорару, виходячи із власних міркувань. При встановленні розміру гонорару можуть враховуватися складність справи, кваліфікація, досвід і завантаженість адвоката та інші обставини. Погоджений адвокатом з клієнтом та/або особою, яка уклала договір в інтересах клієнта, розмір гонорару може бути змінений лише за взаємною домовленістю. Отже, діяльність адвоката є оплачуваною працею і така оплата у вигляді гонорару здійснюється на підставі укладеного між адвокатом та його клієнтом договору про надання правової допомоги.

Адвокатський гонорар може існувати в двох формах - фіксований розмір та погодинна оплата. Вказані форми відрізняються порядком обчислення - при зазначенні фіксованого розміру для виплати адвокатського гонорару не обчислюється фактична кількість часу, витраченого адвокатом при наданні послуг клієнту, і навпаки, підставою для виплату гонорару, який зазначено як погодинну оплату, є кількість годин помножена на вартість такої години того чи іншого адвоката у залежності від його кваліфікації, досвіду, складності справи та інших критеріїв (аналогічну правову позицію викладено у постанові Верховного Суду від 07.09.2020р. у справі № 910/4201/19).

За положеннями п.4 ст.1, ч.ч. 3, 5 ст.27 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» договір про надання правової допомоги - домовленість, за якою одна сторона (адвокат, адвокатське бюро, адвокатське об`єднання) зобов`язується здійснити захист, представництво або надати інші види правової допомоги другій стороні (клієнту) на умовах і в порядку, що визначені договором, а клієнт зобов`язується оплатити надання правової допомоги та фактичні витрати, необхідні для виконання договору. До договору про надання правової допомоги застосовуються загальні вимоги договірного права. Зміст договору про надання правової допомоги не може суперечити Конституції України та законам України, інтересам держави і суспільства, його моральним засадам, присязі адвоката України та правилам адвокатської етики.

Як вбачається з матеріалів справи, між ОСОБА_1 (Адвокат) та ТОВ «ФАРММЕДАЛЬЯНС» (Клієнт) укладено Договір про надання правової допомоги №13/03-Г від 13.03.2023р., відповідно до п. 1.1. Адвокат бере на себе зобов`язання надавати необхідну правову допомогу Клієнту у справі щодо стягнення заборгованості за Договором №21/162Оз від 08.09.2021р. з Державного підприємства «Морський торговельний порт «Чорноморськ».

Відповідно до п.7.1. Договору даний Договір укладений на строк до 31.12.2023р. та набирає чинності з моменту його підписання.

Згідно п. 4.1. Договору сторони дійшли згоди про те, що за надання Адвокатом послуг, обумовлених п.2.1. Договору, Клієнт сплачує Адвокату грошову винагороду: за підготовку позовної заяви 6 000 грн; за участь у судовому засіданні у справі 2 000 грн (за одне судове засідання в режимі відеоконференції); у разі необхідності підготовки клопотань по справі 2 000 грн (за одне клопотання); у разі необхідності підготовки відповіді на відзив, пояснень 4 000 грн.

Відповідно до п.1.1 акту про надані юридичні послуги №1 від 15.03.2023р. Адвокат виконав за Договором, а Клієнт прийняв наступні послуги: підготовка позовної заяви в Господарський суд Одеської області 6 000 грн.

За п. 1.1 акту про надані юридичні послуги №2 від 25.03.2023р. Адвокат виконав за Договором, а Клієнт прийняв наступні послуги: підготовка відповіді на відзив Господарський суд Одеської області 4 000 грн; участь у судовому засіданні в режимі відеоконференції 2 000 грн.

Згідно п.1.1 акту про надані юридичні послуги №3 від 09.03.2023р. Адвокат виконав за Договором, а Клієнт прийняв наступні послуги: участь в судовому засіданні в режимі відеоконференції 2 000 грн.

Акти про надані послуги №1, 2, 3 підписані обома сторона без зауважень та скріплені печатками сторін.

Судом встановлено, що ТОВ «ФАРММЕДАЛЬЯНС» перераховано ОСОБА_1 у загальній сумі 14 000 грн. згідно з платіжними інструкціями №14 від 16.03.2023р. - 6 000 грн, №21 від 26.04.2023р. - 6 000 грн, №25 від 10.05.2023р. - 2 000 грн

Виходячи з аналізу положень ст. 30 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність», за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту адвокат отримує винагороду у вигляді гонорару, обчислення якого, підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги.

Розмір гонорару визначається за погодженням адвоката з клієнтом. Адвокат має право у розумних межах визначати розмір гонорару, виходячи із власних міркувань. При встановленні розміру гонорару можуть враховуватися складність справи, кваліфікація, досвід і завантаженість адвоката та інші обставини. Погоджений адвокатом з клієнтом та/або особою, яка уклала договір в інтересах клієнта, розмір гонорару може бути змінений лише за взаємною домовленістю. В разі виникнення особливих по складності доручень клієнта або у випадку збільшення затрат часу і обсягу роботи адвоката на фактичне виконання доручення (підготовку до виконання) розмір гонорару може бути збільшено за взаємною домовленістю.

Отже, діяльність адвоката є оплачуваною працею і така оплата у вигляді гонорару здійснюється на підставі укладеного між адвокатом та його клієнтом договору про надання правової допомоги.

Верховний Суд у постанові від 18.12.2019р. у справі №522/17845/15-ц зазначив, що адвокатський гонорар є однією із умов, яка визначається сторонами договору про надання правової допомоги, тому відсутність у договорі розміру та/або порядку обчислення адвокатського гонорару (погодинної оплати або фіксованого розміру) не дає підстав вважати, що сторони при укладенні договору про надання правової допомоги погодили розмір адвокатського гонорару.

При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін (п.21 Додаткової постанови Великої Палати Верховного Суду від 19.02.2020р. у справі №755/9215/15-ц).

Суд зазначає, що одним із принципів господарського судочинства, який передбачено положеннями ст. 129 ГПК України, є відшкодування судових витрат стороні, на користь якої ухвалене судове рішення. Метою впровадження цього принципу є забезпечення особі можливості ефективно захистити свої права в суді, ефективно захиститись у разі подання до неї необґрунтованого позову, а також стимулювання сторін до досудового вирішення спору.

При цьому, суд не зобов`язаний присуджувати стороні, на користь якої відбулося рішення, всі його витрати на адвоката, якщо, керуючись принципами справедливості та верховенством права, встановить, що розмір гонорару, визначений стороною та його адвокатом, є завищеним щодо іншої сторони спору, зважаючи на складність справи, витрачений адвокатом час, та неспіврозмірним у порівнянні з ринковими цінами адвокатських послуг.

Таким чином, виходячи із системного аналізу положень ч.8 ст. 129, ч. 3 ст. 126 ГПК України, розмір судових витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів, які подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду, за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. Також, для визначення розміру витрат на професійну правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Верховний Суд в постанові об`єднаної палати Касаційного господарського суду від 20.11.2020р. у справі №910/13071/19 звернув увагу, що втручання суду у договірні відносини між адвокатом та його клієнтом у частині визначення розміру гонорару або зменшення розміру стягнення такого гонорару з відповідної сторони на підставі положень ч. 4 ст. 126 ГПК України можливе лише за умови обґрунтованості та наявності доказів на підтвердження невідповідності таких витрат фактично наданим послугам. В іншому випадку, таке втручання суперечитиме принципу свободи договору, закріпленому в положеннях ст. 627 Цивільного кодексу України, принципу pacta sunt servanda та принципу захисту права працівника або іншої особи на оплату та своєчасність оплати за виконану працю, закріпленому у ст. 43 Конституції України.

Згідно з практикою Європейського суду з прав людини заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим (рішення у справі «East/West Alliance Limited» проти України», рішення у справі «Баришевський проти України», рішення у справі «Гімайдуліна і інших проти України», рішення у справі «Двойних проти України», рішення у справі «Меріт проти України»).

При цьому, суд вважає, що втручання суду у договірні відносини між адвокатом та його клієнтом у частині визначення розміру гонорару або зменшення розміру стягнення такого гонорару з відповідної сторони на підставі положень ч.4 ст.126 ГПК України можливе лише за умови обґрунтованості та наявності доказів на підтвердження невідповідності таких витрат фактично наданим послугам. В іншому випадку, таке втручання суперечитиме принципу свободи договору, закріпленому в положеннях ст.627 Цивільного кодексу України, принципу pacta sunt servanda (договори повинні виконуватися) та принципу захисту права працівника або іншої особи на оплату та своєчасність оплати за виконану працю, закріпленому у ст.43 Конституції України (аналогічна позиція викладена, зокрема, у постанові Верховного Суду від 01.10.2020р. у справі № 910/15191/19 та додатковій постанові Верховного Суду від 13.09.2022р. у справі № 927/819/21).

Також суд бере до уваги, що метою стягнення витрат на правничу допомогу є не тільки компенсація стороні, на користь якої ухвалене рішення, понесених збитків, але й спонукання боржника утримуватися від вчинення дій, що в подальшому спричиняють необхідність поновлення порушених прав та інтересів стягувача (подібний висновок викладений в постановах Верховного Суду від 04.10.2021р. № 640/8316/20, від 21.10.2021р. у справі №420/4820/19 тощо).

Відповідно до практики Європейського суду з прав людини, при застосуванні процедурних правил, національні суди повинні уникати як надмірного формалізму, який буде впливати на справедливість процедури, так і зайвої гнучкості, яка призведе до нівелювання процедурних вимог, встановлених законом (див. рішення у справі «Walchli v. France», заява №35787/03, п. 29, 26.07.2007р.; «ТОВ «Фріда» проти України», заява № 24003/07, п. 33, 08.12.2016 р.).

На підставі зазначеного, враховуючи часткове задоволення позовних вимог, суд дійшов висновку про наявність підстав для стягнення з Державного підприємства «Морський торговельний порт «Чорноморськ» витрат на правову допомогу у вигляді у розмірі 13 860 грн.

Суд зазначає, що в рішенні ЄСПЛ «Кузнєцов та інші проти Росії» від 11.01.2007 р., аналізуючи право особи на справедливий розгляд її справи відповідно до статті 6 Конвенції, зазначено, що обов`язок національних судів щодо викладу мотивів своїх рішень полягає не тільки у зазначенні підстав, на яких такі рішення ґрунтуються, але й у демонстрації справедливого та однакового підходу до заслуховування сторін.

ЄСПЛ у рішенні в справі «Серявін та інші проти України» зазначав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожний аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною залежно від характеру рішення. ЄСПЛ зазначив, що хоча пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, це не може розумітись як вимога детально відповідати на кожен довід (рішення ЄСПЛ у справі «Трофимчук проти України»).

Відповідно до ч.3 ст.13 ГПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом. За приписами ч.1 ст.73 цього Кодексу доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

При цьому, відповідно до ч.1 ст.74 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Згідно зі ст. 86 Господарського процесуального кодексу України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Керуючись ст.ст. 123 - 129, 244 Господарського процесуального кодексу України, суд

ВИРІШИВ:

1. Заяву Товариства з обмеженою відповідальністю «ФАРММЕДАЛЬЯНС» (вх.№2-1068/23 від 18.07.2023р.) про розподіл судових витрат у справі №916/1233/23 задовольнити частково.

2. Прийняти у справі №916/1233/23 додаткове рішення.

3. Стягнути з Державного підприємства «Морський торговельний порт «Чорноморськ» (68001, Одеська обл., м. Чорноморськ, вул. Праці, буд.6, , електронна пошта: ) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «ФАРММЕДАЛЬЯНС» (03170, м. Київ, вул. Сергія Єсеніна, буд.1, , електронна адреса: ) витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 13 860 грн

4. В решті заяви відмовити.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку до Південно-західного апеляційного господарського суду шляхом подачі апеляційної скарги протягом 20 днів з дня його проголошення (підписання).

Наказ видати після набрання рішенням законної сили.

Повний текст додаткового рішення складено 08.01.2024р.

Суддя Н.В. Рога