СХІДНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
УХВАЛА

про залишення апеляційної скарги без руху

10 січня 2024 року м. Харків Справа № 917/1729/22

Східний апеляційний господарський суд у складі судді: суддя Слободін М.М.

розглянувши апеляційну скаргу Опішнянської селищної ради Зінківського району Полтавської області (вх.№ 99П) на ухвалу господарського суду Полтавської області від 20.12.2023 у справі № 917/1729/22 (повний текст якої складено та підписано 20.12.2023 у приміщенні господарського суду Полтавської області суддею Сірош Д.М.)

за позовом Першого заступника керівника Полтавської обласної прокуратури, вул. 1100 - річчя Полтави, 7, м. Полтава, 36000 в інтересах держави в особі Полтавської обласної військової (державної) адміністрації, вул. Соборності, 45, м. Полтава, 36014

до 1. Головного управління Держгеокадастру у Полтавській області, вул. Уютна, 23, м. Полтава, 36038

2. Опішнянської селищної ради Зіньківського району Полтавської області, вул. Перемоги, буд. 3, смт Опішня, Зіньківський р-н, Полтавська обл., 38164

третя особа на стороні позивача: Державне підприємство «Полтавське лісове господарство», вул. Лісова, 1а, с. Копили, Полтавський р-н, Полтавська обл., 38761

про скасування державної реєстрації земельної ділянки, скасування права комунальної власності на земельну ділянку та витребування земельної ділянки у державну власність

ВСТАНОВИВ:

Ухвалою господарського суду Полтавської області від 20.12.2023 у справі № 917/1729/22 відмовлено в задоволенні заяви Опішнянської селищної ради Полтавського району Полтавської області про роз`яснення судового рішення.

Опішнянська селищна рада Зінківського району Полтавської області звернулася до Східного апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати ухвалу господарського суду Полтавської області від 20.12.2023 у справі № 917/1729/22.

Дослідивши матеріали апеляційної скарги, суд дійшов висновку про залишення її без руху виходячи з такого.

Відповідно до п. 1 ч. 3 ст. 258 ГПК України до апеляційної скарги додаються довіреність або інший документ, що посвідчує повноваження представника, якщо скарга подана представником і в справі немає підтвердження його повноважень.

Згідно з частинами 1, 3 статті 56 Господарського процесуального кодексу України сторона, третя особа, а також особа, якій законом надано право звертатися до суду в інтересах іншої особи, може брати участь в судовому процесі особисто (самопредставництво) та (або) через представника. Юридична особа незалежно від порядку її створення бере участь у справі через свого керівника, члена виконавчого органу, іншу особу, уповноважену діяти від її імені відповідно до закону, статуту, положення, трудового договору (контракту) (самопредставництво юридичної особи), або через представника.

Частиною 1 ст. 58 ГПК встановлено, що представником у суді може бути адвокат або законний представник.

Отже, наведені вище положення законодавства передбачають можливість здійснення процесуального представництва юридичної особи, як в порядку самопредставництва, так і іншими особами, як представниками юридичної особи.

Відповідно до частин 1, 3, 4 статті 60 ГПК України повноваження представників сторін та інших учасників справи мають бути підтверджені такими документами: 1) довіреністю фізичної або юридичної особи; 2) свідоцтвом про народження дитини або рішенням про призначення опікуном, піклувальником чи охоронцем спадкового майна. Довіреність від імені юридичної особи видається за підписом (електронним підписом) посадової особи, уповноваженої на це законом, установчими документами.

Повноваження адвоката як представника підтверджуються довіреністю або ордером, виданим відповідно до Закону України "Про адвокатуру та адвокатську діяльність".

Підпунктом 11 пункту 16-1 розділу XV «Перехідні положення» Конституції України встановлено, що представництво відповідно до пункту 3 частини першої статті 131-1 та статті 131-2 цієї Конституції виключно прокурорами або адвокатами у Верховному Суді та судах касаційної інстанції здійснюється з 1 січня 2017 року; у судах апеляційної інстанції - з 1 січня 2018 року; у судах першої інстанції - з 1 січня 2019 року. Представництво органів державної влади та органів місцевого самоврядування в судах виключно прокурорами або адвокатами здійснюється з 1 січня 2020 року.

З урахуванням положень Конституції України, з 01.01.2020 представництво органів державної влади та органів місцевого самоврядування в судах здійснюється виключно прокурорами або адвокатами. Питання самопредставництва не закріплені у нормах Конституції України, але ці питання регламентовані положеннями відповідних кодексів.

29.12.2019 набрав чинності Закон України "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо розширення можливостей самопредставництва в суді органів державної влади, органів влади Автономної Республіки Крим, органів місцевого самоврядування, інших юридичних осіб незалежно від порядку їх створення" від 18.12.2019 № 390-IX.

Частину третю, четверту статті 56 ГПК України, в редакції Закону від 18.12.2019 № 390-IX, викладено у наступній редакції: юридична особа незалежно від порядку її створення бере участь у справі через свого керівника, члена виконавчого органу, іншу особу, уповноважену діяти від її імені відповідно до закону, статуту, положення, трудового договору (контракту) (самопредставництво юридичної особи), або через представника. Держава, Автономна Республіка Крим, територіальна громада беруть участь у справі через відповідний орган державної влади, орган влади Автономної Республіки Крим, орган місцевого самоврядування відповідно до його компетенції, від імені якого діє його керівник, інша уповноважена особа відповідно до закону, статуту, положення, трудового договору (контракту) (самопредставництво органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим, органу місцевого самоврядування), або через представника.

Отже, для визнання особи такою, що діє в порядку самопредставництва органу державної влади, необхідно, щоб у відповідному законі, статуті, положенні чи трудовому договорі (контракті) було чітко визначене її право діяти від імені такої юридичної особи без додаткового уповноваження (довіреності).

За висновками Великої Палати Верховного Суду, викладеними в ухвалі від 08.06.2022 року у справі № 303/4297/20, починаючи з 29 грудня 2019 року, самопредставництво юридичної особи допускає можливість вчинення у суді процесуальних дій від її імені не тільки керівником або членом виконавчого органу, але й будь-якою іншою особою, уповноваженою на такі дії за законом, статутом, положенням або трудовим договором (контрактом). Тому можливість участі у справі за правилами самопредставництва юридичної особи того, хто не є її керівником або членом її виконавчого органу, слід підтверджувати або приписом відповідного закону, або приписом статуту чи положення цієї особи, або умовами трудового договору (контракту), зокрема посадовою інструкцією (у разі, якщо такого договору у письмовій формі немає чи у ньому зафіксований неповний перелік трудових (посадових) обов`язків працівника). Якщо інше не передбачено саме цими документами, уповноважений діяти у суді за правилами самопредставництва юридичної особи, має всі права відповідного учасника справи. Зазначене не виключає можливості додаткового подання до суду довіреності юридичної особи, проте самостійно вона не підтверджує повноваження діяти за правилами самопредставництва.

Згідно з пояснювальною запискою до законопроекту № 2261 «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо розширення можливостей самопредставництва органів державної влади, органів влади Автономної Республіки Крим, органів місцевого самоврядування, інших юридичних осіб незалежно від порядку їх створення в суді» від 15 жовтня 2019 року, який 18 грудня 2019 року ухвалили як Закон № 390-IX, право юридичної особи на особисте представництво у судах штатними працівниками скасувала реформа трьох процесуальних законів 2017 року, що негативно вплинуло на можливість юридичної особи здійснювати самопредставництво. Крім того, у кримінальному процесі збереглася можливість реалізації права на самопредставництво юридичної особи її працівником (частина друга статті 58 Кримінального процесуального кодексу України). Тому, ухвалюючи Закон № 390-IX, парламент поширив інститут самопредставництва юридичної особи в суді не тільки на її керівника або члена виконавчого органу, як це було, починаючи з 15 грудня 2017 року, але й на будь-яку іншу особу, уповноважену на це за законом, статутом, положенням або трудовим договором (контрактом).

Отже, з 29 грудня 2019 року самопредставництво юридичної особи, органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим, органу місцевого самоврядування (в адміністративному судочинстві - також суб`єкта владних повноважень, який не є юридичною особою) у цивільному, господарському й адміністративному судочинствах можуть здійснювати будь-які фізичні особи, уповноважені на це саме відповідно до закону, статуту, положення, трудового договору (контракту). У разі, якщо такого договору (контракту) у письмовій формі немає чи у ньому зафіксований неповний перелік трудових (посадових) обов`язків працівника (наприклад, є посилання на посадову інструкцію), то поряд із підтвердженням наявності трудових відносин, такий працівник подає відповідний документ юридичної особи (зокрема, посадову інструкцію), у якому визначений його обов`язок представляти інтереси цієї особи в суді (діяти за правилами її самопредставництва), а за наявності - також обмеження відповідних повноважень.

Апеляційна скарга від імені Опішнянської селищної ради Зінківського району Полтавської області підписана начальником юридичного відділу Іриною Гармаш.

Однак, до апеляційної скарги не надані належним чином засвідчені документи на підтвердження наявності у Ірини Гармаш права діяти від імені Опішнянської селищної ради Зінківського району Полтавської області відповідно до закону, статуту, положення, трудового договору (контракту), в порядку самопредставництва.

Отже, для визнання особи (зокрема, Гармаш І.) такою, що діє у порядку самопредставництва в інтересах Опішнянської селищної ради Зінківського району Полтавської області потрібно, щоб у відповідному законі, статуті, положенні, посадовій інструкції чи трудовому договорі (контракті), тощо було чітко визначено її право діяти від імені такої юридичної особи без додаткового уповноваження.

Проте, відповідні докази на підтвердження повноважень самопредставництва заявником апеляційної скарги не надані.

З урахуванням викладеного, суд дійшов висновку, що заявником апеляційної скарги не було виконано вимоги п. 1 ч. 3 ст. 258 Господарського процесуального кодексу України.

Крім того, відповідно до пункту 2 частини 3 статті 258 ГПК України до апеляційної скарги додаються докази сплати судового збору.

Відповідно до частини 2 статті 123 ГПК України, розмір судового збору, порядок його сплати, повернення і звільнення від сплати встановлюються законом.

Відповідно до ч. 1 статті 4 Закону України "Про судовий збір", судовий збір справляється у відповідному розмірі від прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 1 січня календарного року, в якому відповідна заява або скарга подається до суду, - у відсотковому співвідношенні до ціни позову та у фіксованому розмірі.

Відповідно до підпункту 7 пункту 2 частини 2 статті 4 Закону України "Про судовий збір", ставка судового збору за подання апеляційної скарги на ухвалу господарського суду становить 1 розмір прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Згідно зі статтею 7 Закону України "Про Державний бюджет України на 2023 рік", прожитковий мінімум для працездатних осіб станом на 1 січня 2023 року встановлено в розмірі 2684,00 грн.

Як вбачається з матеріалів апеляційної скарги, заявником не надано суду апеляційної інстанції доказів сплати судового збору у встановленому Законом України «Про судовий збір» порядку та розмірі.

Відсутність доказів сплати судового збору за подання апеляційної скарги є підставою для залишення її без руху.

З метою усунення недоліків апеляційної скарги, апелянтом має бути сплачено судовий збір у розмірі 2684,00 грн.

Також, відповідно до п. 3 ч. 3 ст. 258 ГПК України до апеляційної скарги додаються докази надсилання копії скарги іншій стороні у справі з урахуванням положень статті 42 цього Кодексу.

Особа, яка подає апеляційну скаргу, надсилає іншим учасникам справи копії цієї скарги і доданих до неї документів, які у них відсутні, з урахуванням положень статті 42 цього Кодексу (ч.1 ст. 259 ГПК України).

Відповідно до ч. 7 ст. 42 ГПК України, якщо цим Кодексом передбачено обов`язок учасника справи щодо надсилання копій документів іншим учасникам справи, такі документи в електронній формі можуть направлятися з використанням Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи або її окремої підсистеми (модуля), що забезпечує обмін документами, шляхом надсилання до електронного кабінету іншого учасника справи, а в разі відсутності в іншого учасника справи електронного кабінету чи відсутності відомостей про наявність в іншого учасника справи електронного кабінету - у паперовій формі листом з описом вкладення.

Згідно інформації, яка міститься в системі Діловодство спеціалізованого суду всі учасники справи мають зареєстровані електронні кабінети в Єдиній судовій інформаційно-телекомунікаційній системі.

Однак у матеріалах апеляційної скарги відсутні докази направлення копій апеляційної скарги та додатків до неї учасникам справи, а саме Полтавській обласній прокуратурі, Полтавській обласній військовій (державній) адміністрації, Головному управлінню Держгеокадастру у Полтавській області, ДП «Полтавське лісове господарство», що є порушенням норм ст. 258 ГПК України.

Відсутність доказів направлення апеляційної скарги з додатками іншим учасникам справи є також підставою для залишення її без руху.

З метою усунення недоліків апеляційної скарги, апелянтом має бути надано докази направлення копії апеляційної скарги іншим учасникам справи у відповідності до положень ст.ст. 258, 259 ГПК України.

Відповідно до ч. 2 ст. 260 ГПК України до апеляційної скарги, яка оформлена з порушенням вимог, встановлених статтею 258 цього Кодексу, а також подана особою, яка відповідно до частини шостої статті 6 цього Кодексу зобов`язана зареєструвати електронний кабінет, але не зареєструвала його, застосовуються положення статті 174 цього Кодексу.

Статтею 174 ГПК України передбачено, що суддя, встановивши, що позовну заяву подано без додержання вимог, викладених у статтях 162, 164, 172 цього Кодексу, протягом п`яти днів з дня надходження до суду позовної заяви постановляє ухвалу про залишення позовної заяви без руху.

Відповідно ч. 2 ст. 174 ГПК України в ухвалі про залишення позовної заяви без руху зазначаються недоліки позовної заяви, спосіб і строк їх усунення, який не може перевищувати десяти днів з дня вручення ухвали про залишення позовної заяви без руху.

Враховуючи викладене, суд дійшов висновку про залишення апеляційної скарги без руху з наданням строку для усунення вказаних недоліків.

На підставі викладеного та керуючись ст. 174, 234, 260 Господарського процесуального кодексу України,

УХВАЛИВ:

1. Апеляційну скаргу Опішнянської селищної ради Зінківського району Полтавської області (вх.№ 99П) на ухвалу господарського суду Полтавської області від 20.12.2023 у справі № 917/1729/22 залишити без руху.

2. Встановити апелянту десятиденний строк з дня вручення ухвали про залишення апеляційної скарги без руху для усунення її недоліків шляхом:

- надання доказів сплати судового збору у встановленому законом порядку та розмірі;

- надсилання учасникам процесу копій апеляційної скарги і доданих до неї документів у встановленому законом порядку;

- підтвердження відповідних повноважень на самопредставництво особи, яка підписала апеляційну скаргу.

3. Наслідки не усунення недоліків, визначених цією ухвалою, у строк, встановлений судом, передбачені статтями 174, 260 ГПК України.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання та не підлягає оскарженню.

Суддя М.М. Слободін