ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
_______________________________________________________________________________________________________________________________________________________________
РІШЕННЯ

"15" січня 2024 р.м. Одеса Справа № 916/4168/23
Господарський суд Одеської області у складі судді Д`яченко Т.Г.

при секретарі судового засідання Гутниковій О.С.

розглянувши справу №916/4168/23

За позовом: Білгород-Дністровської міської ради (67700, Одеська обл., м. Білгород-Дністровський, вул. Михайлівська, 56; )

До відповідача: Фізичної особи-підприємця Ткаленко Геннадія Івановича ( АДРЕСА_1 ; РНОКПП НОМЕР_1 )

про стягнення 684333,53 грн.

Представники:

Від позивача: не з`явився

Від відповідача: не з`явився

Встановив: Білгород-Дністровської міська рада звернулась до господарського суду Одеської області з позовною заявою до Фізичної особи-підприємця Ткаленко Геннадія Івановича про стягнення 684333,53 грн. безпідставно збережених коштів у вигляді орендної плати за землю за користування земельною ділянкою кадастровий номер :01:008:0087, площею 0,6704 га, без правовстановлюючих документів.

Ухвалою господарського суду Одеської області від 02.10.2023р. прийнято позовну заяву Білгород-Дністровської міської ради до розгляду та відкрито провадження у справі №916/4168/23. Справу ухвалено розглядати за правилами загального позовного провадження. Підготовче засідання у справі призначено на "30" жовтня 2023 р. о 10:20. Запропоновано відповідачу підготувати та надати до суду і одночасно надіслати позивачу відзив на позов, оформлений з урахуванням вимог, встановлених ст.165 ГПК України, протягом 15 днів з дня вручення даної ухвали суду. Викликано учасників справи у підготовче засідання, призначене на 30.10.2023р. о 10:20.

27.10.2023р. до суду відповідачем було надано клопотання про відкладення розгляду справи.

30.10.2023р. у судовому засіданні було оголошено протокольну ухвалу про відкладення підготовчого засідання на 27.11.2023р. о 10:30, на задоволення клопотання відповідача.

Ухвалою господарського суду Одеської області від 30.10.2023р. повідомлено відповідача по справі №916/4168/22 Фізичну особу-підприємця Ткаленко Геннадія Івановича про судове засідання, яке відбудеться "27" листопада 2023 р. о 10:30.

30.10.2023р. до суду відповідачем було надано відзив.

Ухвалою господарського суду Одеської області від 27.11.2023р. закрито підготовче провадження по справі №916/4168/23. Призначено справу до розгляду по суті у судовому засіданні на "20" грудня 2023 р. о 12:45. Викликано представників учасників справи у судове засідання, призначене на 20.12.2023р. о 12:45.

20.12.2022р. судове засідання не відбулось у зв`язку з технічною проблемою доступу до сервісу відеоконференцзв`язку ЄСІТС (ВКЗ) для встановлення відеоконференцзв`язку.

Ухвалою господарського суду Одеської області від 20.12.2023р. відкладено судове засідання по справі №916/4168/23 на "15" січня 2024 р. о 09:30. Викликано учасників справи у судове засідання, призначене на 15.01.2024р. о 09:30.

21.12.2023р. до суду позивачем було надано заяву про розгляд справи без участі представника.

Позивач підтримує заявлені позовні вимоги та просить суд їх задовольнити.

Відповідач заперечував проти заявлених позовних вимог позивача.

У судовому засіданні 15.01.2024 року судом було оголошено вступну та резолютивну частини рішення та повідомлено, що повне рішення буде складено 16.01.2024р.

Розглянувши матеріали справи, заслухавши пояснення представника позивача за час розгляду справи, суд встановив.

В обґрунтування поданого позову позивачем було зазначено суду, що відповідач є власником будівлі та споруди по вул. Гагаріна, 23 в м. Білгород-Дністровський, загальною площею 2489,3 кв.м, реєстраційний номер об`єкта 3, що підтверджується інформаційною довідкою з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо суб`єкта № 340998497 від 31.07.2023 року.

Також позивач вказував, що земельна ділянка, на якій розташовані будівлі і споруди є комунальною власністю територіальної громади м. Білгород-Дністровський, сформована та зареєстрована в Державному земельному кадастрі з кадастровим номером :01:008:0087, площею 0,6704 га, вид цільового призначення - 03.07 Для будівництва та обслуговування будівель торгівлі, вид використання - під розміщення торговельного комплексу.

За посиланням позивача, договір оренди з відповідачем не укладено, право користування земельною ділянкою не оформлено, не зареєстровано, звернення від нього до міської ради з цього приводу не надходять, кошти по платі за землю до міського бюджету не платяться.

Позивачем було зазначено суду, що у порушення ст. 206 Земельного кодексу України, пп. 14.1.136, 147 п. 14.1. ст. 14 Податкового кодексу України, плата за користування земельною ділянкою відповідачем не здійснюється.

Відповідно до листів фінансового управління Білгород-Дністровської міської ради від 04.10.2022 року № 01-09/60, від 24.07.2023 №01-09/74 та від 19.08.2023 №01-09/93 вбачається, що за період 01.01.2021 - 3 0.06.2023 від ФОП Ткаленко Г.І. до бюджету Білгород-Дністровської територіальної громади, кошти по платі за землю (земельний податок, орендна плата, інші надходження) не надходили.

За посиланням позивача, внаслідок використання земельної ділянки без правовстановлюючих документів та несплати відповідачем орендної плати, територіальна громада міста Білгород-Дністровський в особі Білгород-Дністровської міської ради не отримала доходу від орендної плати за землю, який остання отримала б у разі оформлення відповідачем правовстановлюючих документів на земельну ділянку згідно вимог статей 125, 126 ЗК України. Оскільки, земельна ділянка належить територіальній громаді м. Білгород- Дністровський на праві комунальної власності, що підтверджується Витягом з ДЗК від 07.08.2023 року № НВ-023, то територіальна громада є власником збережених відповідачем коштів у вигляді несплаченої орендної плати за користування земельною ділянкою.

Позивачем зазначалось, відповідач, не укладаючи договір оренди і не сплачуючи орендну плату за користування земельною ділянкою, зберіг кошти, тим самим збільшив вартість власного майна, а Білгород-Дністровська міська рада втратила належне їй майно (кошти від орендної плати). Тобто відбувся факт безпідставного збереження коштів у розмірі орендної плати Відповідачем за рахунок Позивача.

З огляду на викладене відповідач як фактичний користувач земельної ділянки, що без достатньої правової підстави за рахунок власника цієї ділянки зберіг у себе кошти, які мав заплатити за користування нею, зобов`язаний повернути ці кошти власнику земельної ділянки на підставі частини першої статті 1212 ЦК України.

Позивачем було зазначено суду, що Білгород-Дністровською міською радою вживались заходи з досудового врегулювання спору шляхом надсилання на адресу відповідача претензії від 25.01.2022 р. № 19/172 та від 10.08.2023 року №02-19/1550 з вимогами сплатити безпідставні збережені кошти у вигляді орендної плати та укласти договір оренди, які були вручені йому, однак залишені без уваги. Відтак наміри врегулювати питання в позасудовому порядку не дали бажаних результатів, у зв`язку з чим Білгород-Дністровська міська рада змушена звернутись до суду за захистом своїх прав.

Оскільки відповідач є власником нерухомого майна, а отже використовує земельну ділянку комунальної власності територіальної громади м. Білгород-Дністровський в особі Білгород-Дністровської міської ради за відсутності належним чином оформлених і зареєстрованих речових прав на неї, без сплати орендної плати за землю, то він, як фактичний користувач земельної ділянки, що без достатньої правової підстави за рахунок власника цієї ділянки зберіг у себе кошти, які мав заплатити за користування нею, зобов`язаний повернути ці кошти власнику земельної ділянки на підставі частини першої ст. 1212 ЦК України. Таким чином, земельна ділянка комунальної власності по вулиці Парковій, 6а, в м. Білгород-Дністровський Одеської області кадастровий номер :01:008:0087 площею 0,6704 га, яку використовує відповідач для обслуговування будівель та спору торгівлі, сформована та є об`єктом цивільних прав у розумінні законодавства.

Білгород-Дністровська міська рада для здійснення розрахунку безпідставно збережених коштів застосовувала Витяги з технічної документації про нормативно грошову оцінку земельної ділянки сформований 27.01.2022 року та 01.08.2023 року, та за розрахунком позивача загальна сума безпідставно збережених коштів становить 684333,53 грн.

Рішенням міської ради від 17.04.2008 р. № 473-V «Про визначення та встановлення орендної плати за землю в місті Білгород-Дністровському» затверджено Додаток № 1 «Коефієнти, які характеризують функціональне використання земельної ділянки (Кф)» в новій редакції, відповідно до якого коефіцієнт за користування земель для обслуговування магазину, кафе, бару, більярдної, приміщення для розміщення гральних автоматів складає 7%.

Таким чином, сума безпідставно збережених коштів відповідачем становить 684333,53грн, які він зобов`язаний повернути Білгород-Дністровській міській раді на підставі частини першої статті 1212 ЦК України.

Надаючи відзив відповідачем було зазначено суду, що він не погоджується з позовними вимогами позивача у повному обсязі. За поясненнями відповідача в реєстрі не має інформації про реєстрацію права власності Білгород-Дністровської міської ради на земельну ділянку (кадастровий номер :01:008:0087) за адресою: Одеська обл., м. Білгород-Дністровський, вул. Гагаріна, 23. Таким чином позивач, як зазначає відповідач, не зареєстрував право власності на вказану земельну ділянку.

Відповідачем було зазначено суду, що твердження позивача, що позивач позбавлений можливості здавати спірну земельну ділянку в оренду та отримувати від цього прибуток, є хибним, так, як до моменту державної реєстрації права власності на неї, спірна земельна ділянка не набула статусу об`єкта цивільних прав та не може бути передана в оренду.

Суд, розглянувши матеріали справи, заслухавши пояснення представників позивача за час розгляду справи, дійшов наступних висновків.

Відповідно до ст. 2 Закону України „Про судоустрій та статус суддів, суд, здійснюючи правосуддя на засадах верховенства права, забезпечує кожному право на справедливий суд та повагу до інших прав і свобод, гарантованих Конституцією і законами України, а також міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України.

Згідно ст.4 Господарського процесуального кодексу України, право на звернення до господарського суду в установленому цим Кодексом порядку гарантується. Ніхто не може бути позбавлений права на розгляд його справи у господарському суді, до юрисдикції якого вона віднесена законом. Юридичні особи та фізичні особи - підприємці, фізичні особи, які не є підприємцями, державні органи, органи місцевого самоврядування мають право на звернення до господарського суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав та законних інтересів у справах, віднесених законом до юрисдикції господарського суду, а також для вжиття передбачених законом заходів, спрямованих на запобігання правопорушенням. Відмова від права на звернення до господарського суду є недійсною. Жодна особа не може бути позбавлена права на участь у розгляді своєї справи у визначеному законом порядку.

Кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання та захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Аналіз наведених норм дає змогу дійти висновку, що кожна особа має право на захист свого порушеного, невизнаного або оспорюваного права чи законного інтересу, який не суперечить загальним засадам чинного законодавства. Порушення, невизнання або оспорення суб`єктивного права є підставою для звернення особи за захистом свого права із застосуванням відповідного способу захисту.

У розумінні зазначених приписів суб`єктивне право на захист - це юридично закріплена можливість особи використати заходи правоохоронного характеру для поновлення порушеного права і припинення дій, які порушують це право.

Процесуально-правовий зміст захисту права полягає у тому, що юридичні особи та фізичні особи - підприємці, фізичні особи, які не є підприємцями, державні органи, органи місцевого самоврядування мають право на звернення до господарського суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав та законних інтересів у справах, віднесених законом до юрисдикції господарського суду, а також для вжиття передбачених законом заходів, спрямованих на запобігання правопорушенням. (ст. 4 ГПК України).

Частиною 1 ст. 5 Господарського процесуального кодексу України встановлено, що здійснюючи правосуддя, господарський суд захищає права та інтереси фізичних і юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором.

Розпорядження своїм правом на захист є диспозитивною нормою цивільного законодавства, яке полягає у наданні особі, яка вважає свої права порушеними, невизнаними або оспорюваними, можливості застосувати способи захисту, визначені законом або договором.

Приписами статті 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, визначено, що кожен, чиї права та свободи, визнані в цій Конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження.

Зважаючи на викладене, охоронюваний законом інтерес характеризується такими ознаками: має правовий характер, тобто перебуває у сфері правового регулювання; пов`язаний із конкретним матеріальним або нематеріальним благом; є визначеним благо, на яке спрямоване прагнення, не може бути абстрактним або загальним, у позовній заяві особа повинна зазначити, який саме її інтерес порушено та в чому він полягає; є персоналізованим (суб`єктивним), тобто належить конкретній особі (позивачу); суб`єктом порушення позивач вважає відповідача.

Враховуючи викладене вище, підставою для звернення до суду є наявність порушеного права (охоронюваного законом інтересу), і таке звернення здійснюється особою, котрій це право належить, і саме з метою його захисту. Відсутність обставин, які б підтверджували наявність порушення права особи, за захистом якого вона звернулася, чи охоронюваного законом інтересу, є підставою для відмови у задоволенні такого позову.

Тобто інтерес позивачів має бути законним, не суперечити Конституції і законам України, суспільним інтересам, справедливості, добросовісності, розумності та іншим загальноправовим засадам та відповідати критеріям охоронюваного законом інтересу, офіційне тлумачення якого дано в резолютивній частині вказаного рішення Конституційного Суду України.

Реалізуючи передбачене ст.64 Конституції України право на судовий захист, звертаючись до суду, особа вказує в позові власне суб`єктивне уявлення про порушене право чи охоронюваний інтерес та спосіб його захисту.

Вирішуючи спір, суд повинен надати об`єктивну оцінку наявності порушеного права чи інтересу на момент звернення до господарського суду, а також визначити, чи відповідає обраний позивачем спосіб захисту порушеного права тим, що передбачені законодавством, та чи забезпечить такий спосіб захисту відновлення порушеного права позивача.

На думку суду, позивачем обрано вірний спосіб захисту порушеного права, який відповідає тим, що передбачені законодавством, та забезпечить відновлення порушеного права позивача.

Надаючи оцінку доводам позивача та обґрунтуванням позовних вимог, викладеним позивачем в позовній заяві, суд зазначає таке.

Відповідно до ст. 15 Цивільного кодексу України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства.

Згідно до ст. 16 Цивільного кодексу України, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути: визнання права; визнання правочину недійсним; припинення дії, яка порушує право; відновлення становища, яке існувало до порушення; примусове виконання обов`язку в натурі; зміна правовідношення; припинення правовідношення; відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди; відшкодування моральної (немайнової) шкоди; визнання незаконними рішення, дій чи бездіяльності органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб. Суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом чи судом у визначених законом випадках.

Як з`ясовано судом, відповідно до інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо суб`єкта №340998497 від 31.07.2023 року відповідач є власником будівлі та споруди по вул. Гагаріна, 23 в м. Білгород-Дністровський, загальною площею 2489,3 кв.м, реєстраційний номер об`єкта 3.

Поряд з цим, земельна ділянка, на якій розташовані будівлі і споруди є комунальною власністю територіальної громади м. Білгород-Дністровський, сформована та зареєстрована в Державному земельному кадастрі з кадастровим номером :01:008:0087, площею 0,6704 га, вид цільового призначення - 03.07 Для будівництва та обслуговування будівель торгівлі, вид використання - під розміщення торговельного комплексу.

Позивачем зазначалось, та, відповідно, відповідачем не було спростовано належними доказами факт того, що договір оренди з відповідачем не укладено, право користування земельною ділянкою не оформлено, не зареєстровано, звернення від відповідача до міської ради з цього приводу не надходили.

Відповідно до ст. 1212 Цивільного кодексу України, особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов`язана повернути потерпілому це майно. Особа зобов`язана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала. Положення цієї глави застосовуються незалежно від того, чи безпідставне набуття або збереження майна було результатом поведінки набувача майна, потерпілого, інших осіб чи наслідком події. Положення цієї глави застосовуються також до вимог про: повернення виконаного за недійсним правочином; витребування майна власником із чужого незаконного володіння; повернення виконаного однією із сторін у зобов`язанні; відшкодування шкоди особою, яка незаконно набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи.

Згідно до ст. 125 Земельного кодексу України, право власності на земельну ділянку, а також право постійного користування та право оренди земельної ділянки виникають з моменту державної реєстрації цих прав.

Перехід прав на земельну ділянку, пов`язаний із переходом права на будинок, будівлю або споруду, регламентований у Земельному кодексу України. Так, у разі набуття частки у праві спільної власності на об`єкт нерухомого майна (жилий будинок (крім багатоквартирного), іншу будівлю або споруду), об`єкт незавершеного будівництва право власності на земельну ділянку (крім земель державної, комунальної власності), на якій розміщено такий об`єкт, одночасно переходить від відчужувача (попереднього власника) такого об`єкта до набувача у розмірі належної відчужувачу (попередньому власнику) частки у праві спільної власності на такий об`єкт, крім випадку, коли попередньому власнику належала частка у праві спільної власності на земельну ділянку в іншому розмірі. Якщо відчужувачу (попередньому власнику) у праві спільної власності на такий об`єкт належала частка у праві спільної власності на земельну ділянку в іншому розмірі, право власності переходить у такому самому розмірі. (ч. 2 ст. 120 Земельного кодексу України).

Набуття іншою особою права власності на жилий будинок, будівлю або споруду, які розташовані на земельній ділянці, є підставою припинення права користування земельною ділянкою у попереднього землекористувача (пункт е частини першої статті 141 Земельного кодексу України).

Відповідно до ч. 1 статті 93 Земельного кодексу України, право оренди земельної ділянки це засноване на договорі строкове платне володіння і користування земельною ділянкою, необхідною орендареві для провадження підприємницької та іншої діяльності.

У випадку використання землекористувачем сформованої земельної ділянки комунальної власності, якій присвоєно окремий кадастровий номер, без оформлення договору оренди власник такої земельної ділянки (орган місцевого самоврядування, який представляє інтереси територіальної громади) може захистити своє право на компенсацію йому вартості неотриманої орендної плати в порядку статті 1212 ЦК України.

Право оренди земельної ділянки виникає на підставі відповідного договору з моменту державної реєстрації цього права. Проте з огляду на приписи частини другої статті 120 Земельного кодексу України не вважається правопорушенням відсутність у власника будинку, будівлі, споруди зареєстрованого права оренди на земельну ділянку, яка має іншого власника і на якій розташоване це нерухоме майно. До моменту оформлення власником об`єкта нерухомого майна права оренди земельної ділянки, на якій розташований цей об`єкт, відносини з фактичного користування земельною ділянкою без укладеного договору оренди та недоотримання її власником доходів у вигляді орендної плати є за своїм змістом кондикційними. Фактичний користувач земельної ділянки, який без достатньої правової підстави за рахунок власника цієї ділянки зберіг у себе кошти, які мав сплатити за користування нею, зобов`язаний повернути ці кошти власнику земельної ділянки на підставі частини першої статті 1212 ЦК України.

Зазначені правові висновки викладено в постановах Великої Палати Верховного Суду від 23 травня 2018 року у справі № 629/4628/16-ц, від 20 листопада 2018 року у справі №922/3412/17, від 09 листопада 2021 р. у справі № 905/1680/20.

Приймаючи до уваги, що судом встановлено факт відсутності у відповідача правової підстави для набуття земельної ділянки із кадастровим номером :01:008:0087 у користування, суд вважає, що є підстави для застосування статті 1212 Цивільного кодексу України.

Відповідно до ст. 206 Земельного кодексу України, використання землі в Україні є платним. Об`єктом плати за землю є земельна ділянка. Плата за землю справляється відповідно до закону. Плата за землю це загальнодержавний податок, який справляється у формі земельного податку або орендної плати за земельні ділянки державної та комунальної власності (підпункт 14.1.147 пункту 14.1 статті 14 ПК України).

Земельним податком є обов`язковий платіж, що справляється з власників земельних ділянок та земельних часток (паїв), а також постійних землекористувачів, а орендна плата для цілей розділу XII цього Кодексу обов`язковий платіж за користування земельною ділянкою державної або комунальної власності на умовах оренди (підпункти 14.1.72, 14.1.136 пункту 14.1 статті 14 ПК України). Отже, законодавець розмежовує поняття "земельний податок" та "орендна плата за земельні ділянки державної та комунальної власності" в залежності від правових підстав передання прав землекористування такими ділянками.

Статтею 22 Закону України "Про оренду землі" передбачено, що орендна плата справляється у грошовій формі. Розрахунки щодо орендної плати за земельні ділянки, що перебувають у державній і комунальній власності, здійснюються виключно у грошовій формі.

Позивачем було здійснено розрахунок безпідставно збережених коштів у розмірі 684333,53 грн., судом було перевірено такий розрахунок позивача.

Відповідно до ч. 1 ст. 73 Господарського процесуального кодексу України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Відповідно до ст. 76 Господарського процесуального кодексу України, належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Приписами ч. 1 ст. 79 Господарського процесуального Кодексу України передбачено, що наявність обставини, на яку сторона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, вважається доведеною, якщо докази, надані на підтвердження такої обставини, є більш вірогідними, ніж докази, надані на її спростування.

Згідно до ч. ч. 1, 2, 3 ст. 86 Господарського процесуального кодексу України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також вірогідність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Враховуючи усе вищевикладене, оцінюючи докази у справі в їх сукупності, законодавство, що регулює спірні правовідносини, суд дійшов висновку щодо наявності підстав для задоволення позовних у повному обсязі.

Відповідно до ст. 129 ГПК України, судові витрати у розмірі 10265,00 грн. покладаються на відповідача.

Керуючись ст.ст. 123, 129, 232, 233, 236-238, 240, 241 Господарського процесуального кодексу України, суд

ВИРІШИВ:

1.Позовну заяву Білгород-Дністровської міської ради задовольнити повністю.

2.Стягнути з Фізичної особи-підприємця Ткаленко Геннадія Івановича ( АДРЕСА_1 ; РНОКПП НОМЕР_1 ) на користь Білгород-Дністровської міської ради (67700, Одеська обл., м. Білгород-Дністровський, вул. Михайлівська, 56; ) 684333 (шістсот вісімдесят чотири тисячі триста тридцять три) грн. 53 коп. безпідставно збережених коштів у вигляді орендної плати за землю за користування земельною ділянкою кадастровий номер :01:008:0087, площею 0,6704 га, без правовстановлюючих документів та витрати по сплаті судового збору у розмірі 10265 (десять тисяч двісті шістдесят п`ять) грн. 00 коп.

Повний текст рішення складено 16 січня 2024 р.

Рішення господарського суду набирає законної сили в порядку ст.241 Господарського процесуального кодексу України і може бути оскаржено в апеляційному порядку до Південно-західного апеляційного господарського суду шляхом подачі апеляційної скарги протягом 20 днів з дня складання повного рішення.

Наказ видати після набрання рішенням законної сили.

Суддя Т.Г. Д`яченко