ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД КИЇВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
УХВАЛА

"11" січня 2024 р. Справа № 911/89/24

Господарський суд Київської області у складі судді Горбасенка П.В., перевіривши матеріали позовної заяви ОСОБА_1

до Обслуговуючого гаражного кооперативу «Металург»

про визнання дій незаконними, стягнення 62 191, 84 гривень

встановив:

08.01.2024 через канцелярію Господарського суду Київської області від ОСОБА_1 (далі - позивач) надійшла позовна заява до Обслуговуючого гаражного кооперативу «Металург» (далі - відповідач), у прохальній частині якої заявлено такі вимоги (далі дослівно згідно тексту заяви):

- визнати дії боржника Обслуговуючого гаражного кооперативу «Металург» щодо самовільної зміни виконання виконавчого документу наказу Господарського суду Київської області від 16 червня 2022 року у справі № 361/1059/17, що полягає у самовільному розстроченні виконання наказу про примусове виконання постанови господарського суду під час виконавчого провадження № 69281912 відкритого 23.06.2022 року, - незаконними;

- стягнути з Обслуговуючого гаражного кооперативу «Металург» на користь ОСОБА_1 заборгованість за невиконання та невчасне виконання постанови Північного апеляційного господарського суду від 24 січня 2022 року у справі № 361/1059/17, що полягало в користування Обслуговуючим гаражним кооперативом «Металург» заробітною платою за час вимушеного прогулу, стягнутою постановою Північного апеляційного господарського суду від 24 січня 2022 року у справі № 361/1059/17 з Обслуговуючого гаражного кооперативу «Металург» (07400, Київська обл., місто Бровари, вулиця Металургів, ідентифікаційний код 20586054) на користь ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , ІПН НОМЕР_1 ) середній заробіток за час вимушеного прогулу у сумі 86 778 (вісімдесят шість тисяч сімсот сімдесят вісім) 88 грн, інфляційні збитки у сумі розміром 9 071 (дев`ять тисяч сімдесят одна) 46 грн та 3% річних в сумі розміром 3 120 (три тисячі сто двадцять) 38 грн, а всього: 12 191 (дванадцять тисяч сто дев`яносто одна) 84 грн;

- стягнути з Обслуговуючого гаражного кооперативу «Металург» на користь ОСОБА_1 моральну (немайнову) шкоду в сумі розміром 50 (п`ятдесят тисяч) гривень.

Вказану позовну заяву позивачем мотивовано неналежним виконанням відповідачем зобов`язання, що виразилось у несплаті стягнутого за постановою Північного апеляційного господарського суду від 24 січня 2022 року у справі № 361/1059/17 середнього заробітку за час вимушеного прогулу у сумі 86 778, 88 грн, на які позивачем здійснено нарахування сум 3% річних та інфляційних втрат.

Як зауважує позивач, відповідач незаконно, без звернення до суду, який розглядав справу як суд першої інстанції, визначив спосіб виконання рішення та періодично здійснював відповідні платежі.

Також позивач зазначив, що тривалий строк виконання відповідачем виплати середнього заробітку за час вимушеного прогулу та неправомірні дії відповідача призвели до втрати постійного отримання відповідного розміру грошового забезпечення та права на доступну зі здоров`ям ОСОБА_1 працю, а тому просить суд стягнути з відповідача також моральну шкоду.

Вказуючи на такі обставини та заявляючи відповідні вимоги, зокрема і про стягнення з відповідача моральної шкоди, ОСОБА_1 посилається на: ч. 5 ст. 11, ст. 610, ч. 1 ст. 612, ст. 625 Цивільного кодексу України; ч. 2 ст. 20 Господарського кодексу України; пп. 1, 9 ч. 1 ст. 5 Закону України «Про судовий збір»; постанови Верховного Суду, Верховного суду України.

Перевіривши матеріали позовної заяви ОСОБА_1 до Обслуговуючого гаражного кооперативу «Металург» про визнання дій щодо самовільної зміни порядку виконання виконавчого документу незаконними, стягнення 9 071, 46 грн інфляційних збитків, 3 120, 38 грн 3% річних та 50 000, 00 грн моральної (немайнової) шкоди, суд дійшов висновку про її повернення з огляду на таке.

Приписами ст. 1, 4 Господарського процесуального кодексу України (далі ГПК України) унормовано, що Господарський процесуальний кодекс України визначає юрисдикцію та повноваження господарських судів, встановлює порядок здійснення судочинства у господарських судах.

Юридичні особи та фізичні особи - підприємці, фізичні особи, які не є підприємцями, державні органи, органи місцевого самоврядування мають право на звернення до господарського суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав та законних інтересів у справах, віднесених законом до юрисдикції господарського суду, а також для вжиття передбачених законом заходів, спрямованих на запобігання правопорушенням.

Відповідно до ч. 1 ст. 20 ГПК України господарські суди розглядають справи у спорах, що виникають у зв`язку із здійсненням господарської діяльності (крім справ, передбачених частиною другою цієї статті), та інші справи у визначених законом випадках, зокрема:

1) справи у спорах, що виникають при укладанні, зміні, розірванні і виконанні правочинів у господарській діяльності, крім правочинів, стороною яких є фізична особа, яка не є підприємцем, а також у спорах щодо правочинів, укладених для забезпечення виконання зобов`язання, сторонами якого є юридичні особи та (або) фізичні особи - підприємці;

2) справи у спорах щодо приватизації майна, крім спорів про приватизацію державного житлового фонду;

3) справи у спорах, що виникають з корпоративних відносин, в тому числі у спорах між учасниками (засновниками, акціонерами, членами) юридичної особи або між юридичною особою та її учасником (засновником, акціонером, членом), у тому числі учасником, який вибув, пов`язані зі створенням, діяльністю, управлінням або припиненням діяльності такої юридичної особи, крім трудових спорів;

4) справи у спорах, що виникають з правочинів щодо акцій, часток, паїв, інших корпоративних прав в юридичній особі, крім правочинів у сімейних та спадкових правовідносинах;

5) справи у спорах щодо фінансових інструментів, зокрема щодо цінних паперів, в тому числі пов`язані з правами на цінні папери та правами, що виникають з них, емісією, розміщенням, обігом та погашенням цінних паперів, обліком прав на цінні папери, зобов`язаннями за цінними паперами, крім боргових цінних паперів, власником яких є фізична особа, яка не є підприємцем, та векселів, що використовуються у податкових та митних правовідносинах;

6) справи у спорах щодо права власності чи іншого речового права на майно (рухоме та нерухоме, в тому числі землю), реєстрації або обліку прав на майно, яке (права на яке) є предметом спору, визнання недійсними актів, що порушують такі права, крім спорів, стороною яких є фізична особа, яка не є підприємцем, та спорів щодо вилучення майна для суспільних потреб чи з мотивів суспільної необхідності, а також справи у спорах щодо майна, що є предметом забезпечення виконання зобов`язання, сторонами якого є юридичні особи та (або) фізичні особи - підприємці;

7) справи у спорах, що виникають з відносин, пов`язаних із захистом економічної конкуренції, обмеженням монополізму в господарській діяльності, захистом від недобросовісної конкуренції, в тому числі у спорах, пов`язаних з оскарженням рішень Антимонопольного комітету України, а також справи за заявами, клопотаннями органів Антимонопольного комітету України з питань, віднесених законом до їх компетенції, крім спорів, які віднесені до юрисдикції Вищого суду з питань інтелектуальної власності;

8) справи про банкрутство та справи у спорах з майновими вимогами до боржника, стосовно якого відкрито провадження у справі про банкрутство, у тому числі справи у спорах про визнання недійсними будь-яких правочинів (договорів), укладених боржником; стягнення заробітної плати; поновлення на роботі посадових та службових осіб боржника, за винятком спорів про визначення та сплату (стягнення) грошових зобов`язань (податкового боргу), визначених відповідно до Податкового кодексу України, а також спорів про визнання недійсними правочинів за позовом контролюючого органу на виконання його повноважень, визначених Податковим кодексом України;

9) справи за заявами про затвердження планів санації боржника до відкриття провадження у справі про банкрутство;

10) справи у спорах щодо оскарження актів (рішень) суб`єктів господарювання та їх органів, посадових та службових осіб у сфері організації та здійснення господарської діяльності, крім актів (рішень) суб`єктів владних повноважень, прийнятих на виконання їхніх владних управлінських функцій, та спорів, стороною яких є фізична особа, яка не є підприємцем;

11) справи про оскарження рішень третейських судів та про видачу наказу на примусове виконання рішень третейських судів, утворених відповідно до Закону України "Про третейські суди", якщо такі рішення ухвалені у спорах, зазначених у цій статті;

12) справи у спорах між юридичною особою та її посадовою особою (у тому числі посадовою особою, повноваження якої припинені) про відшкодування збитків, заподіяних юридичній особі діями (бездіяльністю) такої посадової особи, за позовом власника (власників), учасника (учасників), акціонера (акціонерів) такої юридичної особи, поданим в її інтересах;

13) вимоги щодо реєстрації майна та майнових прав, інших реєстраційних дій, визнання недійсними актів, що порушують права на майно (майнові права), якщо такі вимоги є похідними від спору щодо такого майна або майнових прав чи спору, що виник з корпоративних відносин, якщо цей спір підлягає розгляду в господарському суді і переданий на його розгляд разом з такими вимогами;

14) справи у спорах про захист ділової репутації, крім спорів, стороною яких є фізична особа, яка не є підприємцем або самозайнятою особою;

15) інші справи у спорах між суб`єктами господарювання;

16) справи за заявами про видачу судового наказу, якщо заявником та боржником є юридична особа або фізична особа - підприємець;

17) справи, що виникають при укладанні, зміні, розірванні та виконанні договорів, укладених у рамках державно-приватного партнерства, у тому числі концесійних договорів, крім спорів, розгляд яких здійснюється в порядку іншого судочинства;

18) справи у спорах щодо захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав та законних інтересів власників облігацій, що виникають між адміністратором за випуском облігацій та емітентом облігацій та/або особами, які надають забезпечення за такими облігаціями;

19) справи у спорах щодо оскарження рішення зборів власників облігацій;

20) справи у спорах між організацією водокористувачів та її членом або власником (користувачем) земельної ділянки сільськогосподарського призначення, включеної до території обслуговування відповідної організації водокористувачів, щодо набуття чи припинення членства в такій організації водокористувачів, укладання, зміни, розірвання, виконання організацією водокористувачів договорів, додаткових угод та іншої документації, яка відповідно до умов договору є його невід`ємною частиною, умов надання послуг організацією водокористувачів, визнання недійсними правочинів, вчинених організацією водокористувачів, а також щодо визначення території обслуговування організації водокористувачів; справи у спорах між власниками меліоративних систем або мереж та водокористувачами щодо умов забору, доставки води та її відведення;

21) справи про ліквідацію страховика або кредитної спілки за позовом Національного банку України відповідно до статті 110 Цивільного кодексу України.

З аналізу викладених норм слідує, що спір є господарським та підвідомчий господарському суду, зокрема, за наявності таких умов: участь у спорі суб`єкта господарювання; наявність між сторонами господарських відносин, врегульованих Цивільним кодексом України, Господарським кодексом України, іншими актами господарського і цивільного законодавства, та спору про право, що виникає з відповідних відносин; наявність у законі норми, що прямо передбачала б вирішення спору господарським судом, а також відсутність у законі норми, що прямо передбачала б вирішення такого спору судом іншої юрисдикції.

Отже, господарські суди на загальних підставах вирішують усі спори між суб`єктами господарської діяльності, а також спори і в тому разі, якщо сторонами в судовому процесі виступають фізичні особи, що не є суб`єктами підприємницької діяльності, за умови якщо це прямо передбачено процесуальним законом.

Поряд з тим відповідно до ч. 1 ст. 2, ч. 1 ст. 19, ч. 2 ст. 48 Цивільного процесуального кодексу України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи, що виникають з цивільних, земельних, трудових, сімейних, житлових та інших правовідносин, крім справ, розгляд яких здійснюється в порядку іншого судочинства.

Позивачем і відповідачем можуть бути фізичні і юридичні особи, а також держава.

Так, критеріями відмежування справ цивільної юрисдикції від інших є:

- по-перше, наявність спору щодо захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів у будь-яких правовідносинах, крім випадків, коли такий спір вирішується за правилами іншого судочинства;

- по-друге, спеціальний суб`єктний склад цього спору, в якому однією зі сторін є, як правило, фізична особа - учасник приватноправових відносин.

Підсумовуючи наведене, оскільки учасниками спору щодо стягнення моральної шкоди можуть бути як фізична, так і юридична особи (господарюючий суб`єкт), безпосередньо юрисдикційна компетенція суду стосовно розгляду спору про стягнення моральної шкоди залежить від суб`єктного складу учасників, зокрема позовні вимоги фізичної особи, яка подала позов не як підприємець, про відшкодування моральної шкоди юридичною особою підлягають розгляду за правилами цивільного судочинства.

Схожу позицію викладено у постанові Великої Палати Верховного Суду від 17.04.2018 у справі № 523/9076/16-ц (Провадження № 14-61 цс 18) та у постанові Південно-західного апеляційного господарського суду від 03.02.2022 у справі № 923/316/21.

З огляду на зміст поданого до Господарського суду Київської області ОСОБА_1 позову, однією із вимог, заявлених позивачем як фізичною особою не господарюючим суб`єктом, є стягнення з відповідача моральної шкоди, а тому позов у частині такої вимоги належить до юрисдикції загальних судів та підлягає розгляду у порядку цивільного судочинства.

В розрізі зробленого висновку судом враховано, що ч. 2 ст. 4 ГПК України надає право фізичним особам, які не є підприємцями, звертатися до господарського суду лише у справах, віднесених законом до юрисдикції господарського суду, зокрема згідно ст. 20 ГПК України до предметної та суб`єктної юрисдикції господарських судів віднесено справи у спорах, що виникають з корпоративних правовідносин (зокрема за участю фізичних осіб), попри це спір про стягнення моральної шкоди не є корпоративним, а є майновим, тому стосовно такого спору діють загальні правила суб`єктної юрисдикції.

Схожу позицію викладено у постанові Південно-західного апеляційного господарського суду від 03.02.2022 у справі № 923/316/21.

Відповідно до ч. 4 ст. 173 ГПК України не допускається об`єднання в одне провадження кількох вимог, які належить розглядати в порядку різного судочинства, якщо інше не встановлено законом.

З огляду наведеного вище, суд дійшов висновку, що ОСОБА_1 порушено правила об`єднання позовних вимог при зверненні до суду із відповідним позовом, оскільки за одним позовом об`єднано вимоги, які належить розглядати в порядку різного судочинства вимогу про стягнення моральної шкоди, що підлягає розгляду у порядку цивільного судочинства, з вимогами про визнання дій відповідача щодо самовільної зміни порядку виконання виконавчого документу незаконними, стягнення 9 071, 46 грн інфляційних збитків, 3 120, 38 грн 3% річних, віднесеними до компетенції господарського суду.

Щодо вимоги про визнання дій відповідача щодо самовільної зміни порядку виконання виконавчого документу незаконними, суд вважає за необхідне також звернути увагу позивача, що така вимога, фактично, є вимогою про встановлення факту, яка не може бути самостійним предметом розгляду в господарському суді, оскільки до повноважень останнього не належить встановлення фактів, що мають юридичне значення. Господарські суди порушують провадження у справах за позовами, в основі яких правова вимога - спір про право, що виникає з матеріальних правовідносин.

Схожий правовий висновок наведено у постанові Великої Палати Верховного Суду від 11.09.2018 у справі № 905/1926/16.

Натомість встановлення таких обставин, як правомірність та правильність здійснених відповідачем дій може бути предметом доказування при вирішенні та розгляді спору про право, зокрема: про стягнення інфляційних збитків, 3% річних тощо.

Згідно приписів п. 2 ч. 5 ст. 174 Господарського процесуального кодексу України суддя повертає позовну заяву і додані до неї документи також у разі, якщо, порушено правила об`єднання позовних вимог (крім випадків, в яких є підстави для застосування положень статті 173 цього Кодексу).

Суддя повертає позовну заяву і додані до неї документи не пізніше п`яти днів з дня її надходження або з дня закінчення строку на усунення недоліків. Про повернення позовної заяви суд постановляє ухвалу, яку може бути оскаржено.

За таких обставин, оскільки позивачем порушено правила об`єднання позовних вимог, суд дійшов висновку про повернення позовної заяви ОСОБА_1 до Обслуговуючого гаражного кооперативу «Металург» про визнання дій щодо самовільної зміни порядку виконання виконавчого документу незаконними, стягнення 9 071, 46 грн інфляційних збитків, 3 120, 38 грн 3% річних та 50 000, 00 грн моральної (немайнової) шкоди.

В розрізі зроблених висновків судом враховано, що:

- доступ до суду не є абсолютним та може підлягати обмеженням, зокрема щодо умов прийнятності заяв/скарг, оскільки право на доступ до суду за своєю природою потребує регулювання державою, відтак кожна держава встановлює правила судової процедури, зокрема й процесуальні заборони та обмеження, зміст яких - не допустити безладного перебігу судового процесу;

- наявність у особи певних прав та можливостей їх захисту та, відповідно, процесуального права на розпорядження своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд, не звільняє заявника від обов`язку дотримання унормованих процесуальними приписами правил подання позову, у тому числі щодо об`єднання позовних вимог;

- передбачена ст. 14 ГПК України диспозитивність, як і власний розсуд позивача не є безмежними та не можуть використовуватись з порушенням передбачених процесуальним законом обов`язків щодо змісту позовної заяви, зокрема дотримання правил об`єднання заявлених позивачем вимог, що може бути перевірено та встановлено судом на стадії відкриття провадження у справі з метою процесуальної економії - виключення затрати часу, у тому числі на стадії підготовчого провадження, з метою з`ясування взаємних прав і обов`язків сторін, відтак ускладнення вирішення спору і розгляду справи загалом.

Отже, повернення позовної заяви не перешкоджає повторному зверненню позивача до господарського суду в загальному порядку після приведення такого позову у відповідність із приписами ГПК України в частині юрисдикції господарського суду та спорів, які суд може розглядати, з урахуванням правил об`єднання заявлених позивачем вимог.

Керуючись ст. 1, 4, 20, 173, 174, 234, 235 Господарського процесуального кодексу України, суд

постановив:

Повернути позовну заяву ОСОБА_1 до Обслуговуючого гаражного кооперативу «Металург» про визнання дій щодо самовільної зміни порядку виконання виконавчого документу незаконними, стягнення 9 071, 46 грн інфляційних збитків, 3 120, 38 грн 3% річних та 50 000, 00 грн моральної (немайнової) шкоди, з доданими до неї документами.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання суддею згідно із ч. 2 ст. 235 Господарського процесуального кодексу України та може бути оскаржена до Північного апеляційного господарського суду у строки та порядок відповідно до ч. 1 ст. 256 Господарського процесуального кодексу України.

Суддя П.В.Горбасенко