ПІВНІЧНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"08" січня 2024 р. Справа№ 910/4400/22

Північний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Скрипки І.М.

суддів: Тищенко А.І.

Михальської Ю.Б.

розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи апеляційну скаргу Приватного акціонерного товариства "Страхова компанія "АРКС"

на рішення Господарського суду міста Києва від 31.08.2022 (повний текст підписано 31.08.2022)

у справі № 910/4400/22 (суддя Трофименко Т. Ю.)

за позовом Приватного акціонерного товариства "Страхова компанія "АРКС"

до Товариства з обмеженою відповідальністю "Евакуатор Сервіс"

про стягнення 134 498,00 грн.

ВСТАНОВИВ:

До Господарського суду міста Києва надійшла позовна заява Приватного акціонерного товариства "Страхова компанія "АРКС" до Товариства з обмеженою відповідальністю "Евакуатор Сервіс" про стягнення 134 498,00 грн.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що в розумінні статей 993, 1187, 1194 ЦК України у відповідача виникло зобов`язання відшкодувати завдані збитки в межах сплаченого позивачем страхового відшкодування страхувальнику останнього.

Короткий зміст рішення місцевого господарського суду та мотиви його прийняття

Рішенням Господарського суду міста Києва від 31.08.2022 у справі № 910/4400/22 в позові відмовлено.

Відмовляючи в задоволенні позову, суд виходив з того, що у межах судового розгляду не було встановлено, що саме відповідач є особою, відповідальною за завдану застрахованому позивачем шкоду автомобілю «Land Rover Range Rover», д.н.з. НОМЕР_1 , правових підстав для її стягнення з відповідача немає.

Короткий зміст вимог апеляційної скарги та узагальнення її доводів

Не погоджуючись з прийнятим рішенням, позивач звернувся до суду з апеляційною скаргою, в якій просить оскаржуване рішення скасувати та прийняти нове про задоволення позову.

Позивач не погоджується з ухваленим рішенням Господарського суду міста Києва від 31.08.2022 у справі № 910/4400/22, вважає його незаконним, необґрунтованим, оскільки судом прийнято рішення з порушенням норм процесуального права, неправильно встановлено обставини, які мають значення для справи, внаслідок чого неправильно застосовано норми матеріального права, з огляду на наступне:

- позивачем надано докази, що підтверджують факт заподіяння збитків, а саме матеріали з поліції, повідомлення про ДТП та заяви на виплату, акт огляду ТЗ, в свою чергу, відповідач не посилається та не наводить жодних доказів того, що вказаний евакуатор «Mercedes» державний номерний знак « НОМЕР_2 » не міг знаходитись на місці страхової події, також відповідач не надає відомості щодо того, на які виклики евакуатор виїжджав, а отже, і не надає спростування доказів своєї непричетності до вказаного страхового випадку, відсутність вини відповідача, як заподіювача шкоди, не підтверджено жодними належними та допустимими доказами, а отже, його вина вважається доведеною;

- відповідно до рішення Шевченківського районного суду міста Києва по справі №761/14694/20 відповідача притягнено до цивільної відповідальності внаслідок нанесення матеріальної шкоди у результаті пошкодження евакуйованого транспортного засобу, також співробітники відповідача були під слідством по кримінальному провадженню по справі №757/45842/21-к, відповідно представник відповідача прямо вводить суд в оману щодо відсутності притягнень відповідача та його співробітників до інших проваджень щодо відшкодування та/або нанесення шкоди, які здійснювались під час його господарської діяльності;

- строки, передбачені ст.257 ЦК України, продовжуються на весь час карантину та не потребує від позивача доказування з приводу чого відбувся пропуск строку на звернення з позовом до суду.

Узагальнені доводи та заперечення інших учасників справи

Відповідач у відзиві на апеляційну скаргу зазначає, що суд першої інстанції ухвалив законне рішення; зауважує, що в межах судового розгляду судом було досліджено докази, які надані учасниками провадження та зроблено цілком законне, логічно правильне рішення, що відповідач не має причетності до завданих пошкоджень; звертає увагу, що позивач, звернувшись із позовною заявою 09.06.2022 пропустив 3 річний строк позовної давності, що є підставою для відмови у задоволенні позову.

Разом із відзивом подано заяву, у якій просить поновити строк на подачу відзиву.

Зважаючи на необхідність у дотриманні принципів змагальності та рівності всіх учасників процесу, обставини викладені відповідачем у якості причин недотримання встановлених строків, колегія суддів дійшла висновку про задоволення заяви представника відповідача про поновлення строку для подання відзиву, керуючись ст.119 Господарського процесуального кодексу України.

Дії суду апеляційної інстанції щодо розгляду апеляційної скарги по суті

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою Приватного акціонерного товариства "Страхова компанія "АРКС" на рішення Господарського суду міста Києва від 31.08.2022 у справі № 910/4400/22; вирішено розгляд апеляційної скарги Приватного акціонерного товариства "Страхова компанія "АРКС" на рішення Господарського суду міста Києва від 31.08.2022 у справі № 910/4400/22 здійснювати у порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи.

Представником позивача подано клопотання №0010446/ІНС.ЛОУ, у якому просив додати до матеріалів справи доказів, а також витребувати інформацію стосовно винної особи в Шевченківського управління поліції ГУНП у м.Києві.

Від представника позивача надійшла відповідь на відзив №0010446/ІНС від 08.11.2022.

Обставини справи, встановлені судом першої інстанції та перевірені судом апеляційної інстанції

09.02.2018 між Приватним акціонерним товариством «Страхова компанія «АРКС» (Страховик) та ОСОБА_1 (Страхувальник) укладено договір добровільного страхування наземного транспорту № 34283а8в «Все включено» (надалі також - Договір), предметом якого є майнові інтереси Страхувальника, що не суперечать закону, пов`язані з володінням, користуванням та розпорядженням наземним транспортним засобом «Land Rover Range Rover Voque», д.н.з. НОМЕР_1 , та іншим майном, вказаними у розділах 5 та 6 цього договору.

Обґрунтовуючи позовні вимоги, позивач зазначає, що 15.06.2018 у місті Києві, відбулась страхова подія за участю транспортного засобу «Land Rover Range Rover», д.н.з. НОМЕР_1 , та транспортного засобу евакуатор «Mercedes», д.н.з. НОМЕР_2 , внаслідок якої забезпеченому транспортному засобу «Land Rover Range Rover», д.н.з. НОМЕР_1 , було завдано механічних пошкоджень, а саме: розбите праве заднє скло та вм`ятина на даху.

Під час проведення розслідування страхового випадку було встановлено, що транспортний засіб «Land Rover Range Rover», д.н.з. НОМЕР_1 , був пошкоджений евакуатором «Mercedes», д.н.з. НОМЕР_2 , який належить на праві власності Товариству з обмеженою відповідальністю «ЕВАКУАТОР СЕРВІС».

З заявою про виплату страхового відшкодування внаслідок настання страхового випадку звернувся Страхувальник та надав всі необхідні документи. На підставі наданої заяви та документів було складено страховий акт АХА2390456 та розраховано розмір страхового відшкодування, який складає 134 948,00 грн.

Заперечуючи проти задоволення позовних вимог, відповідач зазначає, що:

- відсутня вина відповідача у заподіянні шкоди: відповідач не має жодних відомостей про подію пов`язану з пошкодженням майна, про яке повідомив позивач; жоден співробітник відповідача ніколи не був причетним до будь-якого пошкодження майна, та ніколи не перебував під слідством чи судом; матеріали позову не містять жодних доказів вини відповідача у заподіянні шкоди майну; не встановлено обставин виникнення господарсько-правової відповідальності особи, яка заподіяла шкоду, що слугувало б підставою для відшкодування потерпілій стороні; до часу звернення з позовною заявою до суду, позивач не зверталася з вимогою про відшкодування шкоди завданої внаслідок зазначеної події; відповідач жодним чином не порушив прав і свобод позивача;

- сплив строк позовної давності.

Мотиви та джерела права, з яких виходить суд апеляційної інстанції при прийнятті постанови

Мотиви прийняття або відхилення кожного аргументу, викладеного позивачем в апеляційній скарзі

Згідно з частиною першою статті 270 ГПК України в суді апеляційної інстанції справи переглядаються за правилами розгляду справ у порядку спрощеного позовного провадження з урахуванням особливостей, передбачених у цій Главі.

У відповідності до вимог ч.ч. 1, 2, 5 ст. 269 ГПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї. В суді апеляційної інстанції не приймаються і не розглядаються позовні вимоги та підстави позову, що не були предметом розгляду в суді першої інстанції.

У відповідності до ст. 129 Конституції України та ч. 1 ст. 74 ГПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

При цьому колегія суддів зазначає, що хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, це не може розумітись як вимога детально відповідати на кожен довод сторін (рішення Суду у справі «Трофимчук проти України» no.4241/03 від 28.10.2010).

Колегія суддів, беручи до уваги межі перегляду справи у апеляційній інстанції, заслухавши доповідь судді-доповідача, обговоривши доводи апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи, перевіривши правильність застосування господарським судом при прийнятті оскарженого рішення норм матеріального та процесуального права, дійшла висновку про те, що рішення суду, яке переглядається, підлягає залишенню без змін, виходячи з наступного.

За змістом статті 993 ЦК України та статті 27 Закону України «Про страхування» до страховика, який виплатив страхове відшкодування за договором майнового страхування, у межах фактичних затрат переходить право вимоги, яке страхувальник або інша особа, що одержала страхове відшкодування, має до особи, відповідальної за завдані збитки.

Відповідно до ч. 1 ст. 1191 ЦК України, особа, яка відшкодувала шкоду, завдану іншою особою, має право зворотної вимоги (регресу) до винної особи у розмірі виплаченого відшкодування, якщо інший розмір не встановлений законом.

Відповідно до ч. 1 ст. 1172 Цивільного кодексу України, юридична або фізична особа відшкодовує шкоду, завдану їхнім працівником під час виконання ним своїх трудових (службових) обов`язків.

При цьому, з аналізу змісту глави 82 Цивільного кодексу України вбачається, що законодавець розрізняє поняття "особа, яка завдала шкоду" та "особа, яка відповідає за шкоду". За наявності вини особи, яка завдала шкоду, особа, яка є відповідальною за шкоду, на підставі ч. 1 ст.1191 Цивільного кодексу України набуває права зворотної вимоги (регресу) до винної особи у розмірі виплаченого відшкодування.

Так, ст. 1187 Цивільного кодексу України встановлює особливого суб`єкта, відповідального за завдання шкоди джерелом підвищеної небезпеки.

Згідно з ч. 2 ст. 1187 Цивільного кодексу України таким суб`єктом є особа, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.

Не є таким суб`єктом і не несе відповідальності перед потерпілим за шкоду, завдану джерелом підвищеної небезпеки, особа, яка керує транспортним засобом у зв`язку з виконанням своїх трудових (службових) обов`язків на підставі трудового договору (контракту) із особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом.

Зазначений висновок узгоджується і з нормою ч. 1 ст. 1172 Цивільного кодексу України та ч. 2 ст.1187 Цивільного кодексу України.

Згідно з частинами першою та другою статті 1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

Особа, яка завдала шкоди, звільняється від її відшкодування, якщо вона доведе, що шкоди завдано не з її вини.

Отже, відповідальність за завдану шкоду може наставати лише за наявності підстав, до яких законодавець відносить: наявність шкоди; протиправну поведінку заподіювача шкоди; причинний зв`язок між шкодою та протиправною поведінкою заподіювача; вину. За відсутності хоча б одного із цих елементів цивільно-правова відповідальність не настає.

Статтею 129 Конституції України встановлено, що основними засадами судочинства є змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

За приписами частин 1, 3 статті 13 Господарського процесуального кодексу України судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом.

Згідно з частиною 1 статті 14 Господарського процесуального кодексу України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Збирання доказів у господарських справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

У даному випадку судом першої інстанції вірно враховано, що гарантуючи право на справедливий судовий розгляд, стаття 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод не встановлює жодних правил щодо допустимості доказів або їх оцінки, що є компетенцією виключно національних судів першої та апеляційної інстанцій. Проте зважаючи на прецеденту практику Європейського суду з прав людини, суд зобов`язаний мотивувати свої дії та рішення, щоб продемонструвати сторонам, що вони були почуті. Суди повинні враховувати якість поданих сторонами доказів і, зокрема, те, чи породжують обставини, за яких вони були отримані, будь-який сумнів щодо їхньої достовірності й точності.

Належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення (ст. 76 Господарського процесуального кодексу України).

Допустимість доказів означає, що обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Докази, одержані з порушенням закону, судом не приймаються (ст. 77 Господарського процесуального кодексу України).

При цьому, обов`язок доказування, встановлений статтею 74 Господарського процесуального кодексу України, слід розуміти як закріплену в процесуальному та матеріальному законодавстві міру належної поведінки особи, що бере участь у судовому процесі, із збирання та надання доказів для підтвердження свого суб`єктивного права, що має за мету усунення невизначеності, яка виникає в правовідносинах у разі неможливості достовірно з`ясувати обставини, які мають значення для справи.

Зважаючи на те, що господарське судочинство здійснюється на засадах змагальності та сторони мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості, за висновками місцевого господарського суду, з чим погоджується апеляційний суд, у даному випадку позивачем не надано належних та допустимих доказів на підтвердження того, що працівником Товариства з обмеженою відповідальністю "Евакуатор Сервіс" під час експлуатації евакуатора «Mercedes», д.н.з. НОМЕР_2 , був пошкоджений транспортний засіб «Land Rover Range Rover», та відповідно вини особи, яка завдала шкоду.

Посилання позивача на довідку Шевченківського УП ГУ НП у м. Києві від 22.06.2018 № 49427/125/56-18 правомірно відхилено судом першої інстанції, оскільки вказана довідка видана про те, що заяву про виявлення пошкодження автомобіля зареєстровано та працівниками управління поліції проводиться перевірка по даній заяві. Однак, жодної інформації про обставини випадку чи винуватця цей документ не містить, як і листи Шевченківського управління поліції ГУНП у м.Києві №440-аз/125/ від 23.09.2022, Управління патрульної поліції у місті Києві №18327/41/12/5/02-2022 від 03.11.2022, представлені апеляційному суду.

Стосовно клопотання представника позивача про витребування інформації стосовно винної особи в Шевченківського управління поліції ГУНП у м.Києві, колегія суддів зазначає таке.

Згідно ст.81 Господарського процесуального кодексу України учасник справи у разі неможливості самостійно надати докази вправі подати клопотання про витребування доказів судом. Таке клопотання повинно бути подане в строк, зазначений в частинах другій та третій статті 80 цього Кодексу. Якщо таке клопотання заявлено з пропуском встановленого строку, суд залишає його без задоволення, крім випадку, коли особа, яка його подає, обґрунтує неможливість його подання у встановлений строк з причин, що не залежали від неї.

Частиною 2 даної норми приведеного Кодексу визначено, що у клопотанні повинно бути зазначено: 1) який доказ витребовується; 2) обставини, які може підтвердити цей доказ, або аргументи, які він може спростувати; 3) підстави, з яких випливає, що цей доказ має відповідна особа; 4) заходи, яких особа, яка подає клопотання, вжила для отримання цього доказу самостійно, докази вжиття таких заходів та (або) причини неможливості самостійного отримання цього доказу; 5) причини неможливості отримати цей доказ самостійно особою, яка подає клопотання.

У клопотанні не вказано причини неможливості отримати цей доказ самостійно особою, яка подає клопотання.

З огляду на таке, звернення є необґрунтованим, а отже таким, що не підлягає задоволенню апеляційним судом.

Отже, зважаючи на викладене, оскільки у межах судового розгляду не було встановлено, що саме відповідач є особою, відповідальною за завдану застрахованому позивачем шкоду автомобілю «Land Rover Range Rover», д.н.з. НОМЕР_1 , апеляційний господарський суд погоджується з висновками місцевого господарського суду, що правових підстав для її стягнення з відповідача немає.

Статтею 86 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також вірогідність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Враховуючи вище наведені норми права та встановлені фактичні обставини спірних правовідносин, суд першої інстанції дійшов правомірного висновку про відмову у задоволенні позову.

Відповідно до статті 256 Цивільного кодексу України визначено, що позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Статтею 257 Цивільного кодексу України, загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки.

Згідно зі статтею 261 Цивільного кодексу України, перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила (пункт 1), за зобов`язаннями з визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання. (пункт 5).

Статтею 267 Цивільного кодексу України визначено, що позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення (пункт 3), сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові (пункт 4).

За змістом частини першої статті 261 Цивільного кодексу України позовна давність застосовується лише за наявності порушення права особи.

Апеляційний господарський суд погоджується з висновками суду першої інстанції, що строк позовної давності, як спосіб захисту саме порушеного права, при вирішенні даного спору застосуванню не підлягає, оскільки відповідачем не порушено прав та охоронюваних законом інтересів позивача, про захист яких він просить суд у позові, з огляду на відмову позивачу у позові по суті у зв`язку з недоведеністю позовних вимог, питання порушення строку позовної давності не впливає на суть винесеного рішення.

Твердження апелянта про те, що представник відповідача прямо вводить суд в оману щодо відсутності притягнень відповідача та його співробітників до інших проваджень щодо відшкодування та/або нанесення шкоди, які здійснювались під час його господарської діяльності відхиляються колегією суддів, оскільки рішення Шевченківського районного суду міста Києва по справі №761/14694/20, на яке посилається позивач, скасовано постановою Київського апеляційного суду від 19.07.2021 по справі №761/14694/20 в частині стягнення з Товариства з обмеженою відповідальністю «Евакуатор Сервіс» завданої майнової шкоди у розмірі 20 151 грн. 76 коп. та ухвалено в цій частині нове рішення, яким у задоволенні цієї вимоги відмовлено, окрім того, ухвалою Печерського районного суду міста Києва у справі № 757/45842/21-к від 01.09.2021 накладено арешт на спеціальні транспортні засоби евакуатори, власником яких є ТОВ «Евакуатор Сервіс», що не відноситься до предмета спору у розглядуваній справі.

Доводи позивача, викладені в апеляційній скарзі, не спростовують вірного по суті рішення суду, при ухваленні якого судом надано оцінку як кожному доказу окремо, так і в їх сукупності, вірно встановлено характер спірних правовідносин та в цілому правильно застосовані норми матеріального права, які їх регулюють.

Наведені в апеляційній скарзі доводи фактично зводяться до переоцінки доказів та незгоди позивача з висновками суду першої інстанції про відмову у задоволенні позову, а тому не дають підстав для висновку про неправильне застосування місцевим судом норм процесуального права, яке призвело або могло призвести до неправильного вирішення справи.

Враховуючи вище викладене, колегія суддів вважає, що у апеляційній скарзі не наведено достатніх та переконливих доводів, на підставі яких колегія суддів могла б прийти до висновку про помилковість висновків суду першої інстанції.

Висновки суду апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги

Доводи позивача, викладені в апеляційній скарзі, не знайшли свого підтвердження під час перегляду справи судом апеляційної інстанції.

Доводи відповідача, викладені у відзиві на апеляційну скаргу, знайшли своє підтвердження під час перегляду справи судом апеляційної інстанції.

Відповідно до ч. 1 ст. 74 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Згідно з ч. 1 ст. 77 ГПК України обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Відповідно до п.58 рішення ЄСПЛ Справа "Серявін та інші проти України" (заява №4909/04) від 10.02.2010 у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (див. рішення у справі "Руїс Торіха проти Іспанії" (Ruiz Torija v. Spain) від 9 грудня 1994, серія А, №303-А, п.29).

Статтею 276 ГПК України встановлено, що суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

З огляду на вказані обставини, ґрунтуючись на матеріалах справи, доводи позивача (апелянта) суд визнає такими, що не мають суттєвого впливу на прийняття рішення у даній справі та не спростовують правильних висновків суду про відмову у задоволенні позовних вимог.

Судові витрати за розгляд апеляційної скарги у зв`язку з відмовою в її задоволенні на підставі ст.129 ГПК України покладаються на апелянта.

Керуючись ст.ст. 129, 269, 270, 275, ст.ст. 281 - 284 Господарського процесуального кодексу України, Північний апеляційний господарський суд, -

ПОСТАНОВИВ:

1.Апеляційну скаргу Приватного акціонерного товариства "Страхова компанія "АРКС" на рішення Господарського суду міста Києва від 31.08.2022 у справі №910/4400/22 залишити без задоволення.

2. Рішення Господарського суду міста Києва від 31.08.2022 у справі № 910/4400/22 залишити без змін.

3. Витрати по сплаті судового збору за подання апеляційної скарги покласти на Приватне акціонерне товариство "Страхова компанія "АРКС".

4. Матеріали справи №910/4400/22 повернути до Господарського суду м.Києва.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду у порядку та строки, передбачені Господарським процесуальним кодексом України.

Головуючий суддя І.М. Скрипка

Судді А.І. Тищенко

Ю.Б. Михальська