Господарський суд міста Києва у складі судді Трофименко Т.Ю., розглянувши
заяву Товариства з обмеженою відповідальністю «Науково-виробнича фірма «ЕЛЕТЕК ЛТД»
про ухвалення додаткового рішення
у справі за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Науково-виробнича фірма «ЕЛЕТЕК ЛТД»
до Товариства з обмеженою відповідальністю «ДІЄСА»
про стягнення 7 901 304,60 грн,
Представники сторін:
від позивача: не з`явився,
від відповідача: не з`явився
До Господарського суду міста Києва надійшов позов Товариства з обмеженою відповідальністю «Науково-виробнича фірма «ЕЛЕТЕК ЛТД» до Товариства з обмеженою відповідальністю «ДІЄСА» про стягнення заборгованості у розмірі 7 901 304,60 грн, обґрунтований порушенням відповідачем умов договору № 011211 від 01.12.2011.
Рішенням Господарського суду міста Києва від 04.12.2023 позовні вимоги задоволено повністю. Вирішено стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «ДІЄСА» на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Науково-виробнича фірма «ЕЛЕТЕК ЛТД» заборгованість у розмірі 7 901 304, 60 грн та судовий збір у розмірі 188 519,57 грн.

11.12.2023 до суду за допомогою системи «Електронний Суд» від представника позивача надійшла заява про ухвалення додаткового рішення, у якій останній просить покласти на відповідача витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 75 100,00 грн.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 13.12.2023 розгляд заяви Товариства з обмеженою відповідальністю «Науково-виробнича фірма «ЕЛЕТЕК ЛТД» про ухвалення додаткового рішення призначено на 20.12.2023. Запропоновано відповідачу подати до суду заперечення щодо заяви позивача про ухвалення додаткового рішення у строк до 19.12.2023.

20.12.2023 через відділ діловодства суду від представника заявника (позивача) надійшло клопотання про розгляд заяви про ухвалення додаткового рішення без участі останнього.

В судове засідання 20.12.2023 представники сторін не з`явились. Відповідач про дату, час та місце розгляду заяви позивача про ухвалення додаткового рішення повідомлявся належним чином, а саме шляхом направлення копії ухвали суду від 13.12.2023 на поштову адресу, однак станом на день проведення судового засідання відомості щодо отримання відповідачем поштового відправлення зі вказаною ухвалою у суду відсутні.

З метою належного повідомлення відповідача про розгляд заяви позивача про ухвалення додаткового рішення, суд дійшов висновку про наявність підстав для відкладення судового засідання з розгляду вказаної заяви позивача на 10.01.2024, про що постановлено ухвалу від 20.12.2023.

21.12.2023 до суду за допомогою системи «Електронний Суд» від відповідача надійшло клопотання, у якому зазначено про наявність підстав для залишення без уваги судом поданих позивачем доказів на підтвердження понесених витрат на правничу допомогу, у зв`язку із не надсиланням їх відповідачу відповідно до ч. 9 ст. 80 ГПК України. Також відповідач вказує на не підтвердження позивачем заявленого розміру витрат на професійну правничу допомогу належними доказами, а саме, актом виконаних робіт, який би підтверджував факт їх надання та доказів оплати позивачем послуг правничої допомоги безпосередньо адвокату. У зв`язку з зазначеним, відповідач вважає заявлені позивачем витрати на професійну правничу допомогу такими, що не підлягають стягненню з відповідача або такими, що підлягають значному зменшенню.

10.01.2024 до суду за допомогою системи «Електронний Суд» від відповідача надійшло клопотання про відкладення розгляду справи на іншу дату з наданням можливості ознайомитись із матеріалами справи та про участь у судовому засіданні в режимі відеоконференції поза межами приміщення суду.

Вказане клопотання відповідача мотивоване тим, що жодних заяв із доказами витрат на професійну правничу допомогу від позивача, а також ухвал суду стосовно розгляду заяви позивача про ухвалення додаткового рішення відповідач не отримував. Разом з цим, відповідач зазначає, що у зв`язку із закінченням 31.12.2023 повноважень його представника - адвоката Півака О.А., повноваження із представництва інтересів відповідача у даній справі передано іншому адвокату, а тому існує необхідність в ознайомленні з матеріалами справи. Також відповідачем зазначено про зайнятість його представника у судовому засіданні в іншій судовій справі у приміщенні Господарського суду Дніпропетровської області, що унеможливлює участь в судовому засіданні із розгляду заяви позивача про ухвалення додаткового рішення у даній справі.

Крім того, у вказаному клопотанні відповідач зазначає про необґрунтованість заявленого позивачем розміру витрат на професійну правничу допомогу як такого, що не підлягає стягненню з відповідача, або ж підлягає значному зменшенню.

Розглянувши вказане клопотання відповідача, суд дійшов висновку про відмову у його задоволенні з огляду на таке.

Відповідно до частин 3, 4 ст. 120 Господарського процесуального кодексу України (надалі - ГПК України) виклики і повідомлення здійснюються шляхом вручення ухвали в порядку, передбаченому цим Кодексом для вручення судових рішень.

Ухвала господарського суду про дату, час та місце судового засідання чи вчинення відповідної процесуальної дії повинна бути вручена завчасно, з таким розрахунком, щоб особи, які викликаються, мали достатньо часу, але не менше ніж п`ять днів, для явки в суд і підготовки до участі в судовому розгляді справи чи вчинення відповідної процесуальної дії.

Частиною 5 ст. 242 ГПК України передбачено, що учасникам справи, які не були присутні в судовому засіданні, або якщо судове рішення було ухвалено поза межами судового засідання чи без повідомлення (виклику) учасників справи, копія судового рішення надсилається протягом двох днів з дня його складення у повному обсязі в електронній формі шляхом надсилання до електронного кабінету у порядку, визначеному законом, а в разі відсутності електронного кабінету - рекомендованим листом з повідомленням про вручення.

Встановивши відсутність у Товариства з обмеженою відповідальністю «Дієса» електронного кабінету, судом ухвалу від 13.12.2023 про призначення судового засідання із розгляду заяви позивача про ухвалення додаткового рішення на 20.12.2023 направлено відповідачу на адресу його місцезнаходження (вул. Велика Васильківська, 45, м. Київ, 03150) поштовим відправленням № 685, відомості щодо вручення якого станом на 20.12.2023 у суду були відсутні, у зв`язку з чим суд, з метою належного повідомлення відповідача про розгляд заяви позивача про ухвалення додаткового рішення та можливості належним чином реалізувати процесуальні права, ухвалою від 20.12.2023 відклав судове засідання на 10.01.2024.

Судом встановлено, що ухвалу суду від 13.12.2023 було отримано відповідачем лише 26.12.2023, що підтверджується повідомленням про вручення поштового відправлення № 685.

Крім того, суд зазначає, що ухвалу суду від 20.12.2023 також було надіслано відповідачу засобами поштового зв`язку на адресу його місцезнаходження поштовим відправленням № 119, яку, як встановлено судом за допомогою відомостей трекінгу вказаного поштового відправлення із сайту АТ «Укрпошта», отримано відповідачем 02.01.2024.

Отже, враховуючи викладене, суд доходить висновку, що відповідач мав достатньо часу для можливості реалізувати своє право на ознайомлення з матеріалами справи, у тому числі шляхом подання заяви про ознайомлення з матеріалами справи в електронному вигляді.

Доводи відповідача про зміну представника останнього та зайнятість у іншому судовому засіданні у приміщенні Господарського суду Дніпропетровської області визнаються судом необґрунтованими, оскільки, зайнятість в іншому судовому засіданні завчасно повідомленого представника сторони про призначене судове засідання не є поважними причинами для відкладення розгляду справи.

При цьому, враховуючи, що судове засідання у вказаній відповідачем господарській справі № 910/16064/23 у приміщенні Господарського суду Дніпропетровської області призначено на 10.01.2024 о 10:20 год., в той час як судове засідання із розгляду заяви позивача про ухвалення додаткового рішення у справі № 910/13697/23 призначено на 10.01.2024 о 09:50 год., тобто, з різницею в часі тривалістю 30 хв., суд зазначає, що відповідач, будучи завчасно повідомленим про призначене судове засідання у справі № 910/13697/23 у розумінні ч. 4 ст. 120 ГПК України, не був позбавлений права звернутися до Господарського суду міста Києва із заявою про участь у судовому засіданні в режимі відеоконференції поза межами приміщення суду із використанням власних технічних засобів у порядку ст. 197 Господарського процесуального кодексу України за п`ять днів до судового засідання.

Водночас судом враховується, що відповідач висловив свої заперечення проти поданої позивачем заяви про ухвалення додаткового рішення як у клопотанні від 20.12.2023, так і у клопотанні від 10.01.2024.

Інші доводи відповідача, зокрема, щодо неотримання від позивача доказів понесених витрат на професійну правничу допомогу судом до розгляду не приймаються, оскільки позиція суду щодо даного питання вже була викладена в ухвалі від 13.12.2023, у якій зазначено, що позивач в силу приписів ч. 7 ст. 42 ГПК України звільнений від обов`язку надсилання копії заяви про ухвалення додаткового рішення відповідачу, який не зареєстрував електронний кабінет у підсистемі «Електронний Суд» ЄСІТС.

Судом встановлено, що відповідач 03.01.2024 зареєстрував електронний кабінет у підсистемі ЄСІТС «Електронний Суд», що підтверджується відповіддю № 419164, сформованою за відповідним запитом суду, а тому суд повторно зазначає про те, що у відповідача було достатньо часу для звернення до суду із відповідною заявою про ознайомлення з матеріалами справи у електронній формі до призначеного на 10.01.2024 судового засідання, втім відповідач звернувся із відповідною заявою саме в день призначеного судового засідання.

Відповідно до ч. 1 ст. 43 ГПК України учасники судового процесу та їх представники повинні добросовісно користуватися процесуальними правами; зловживання процесуальними правами не допускається.

Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних з вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій (ч. 4 ст. 13 ГПК України).

Враховуючи викладене, суд відмовляє у задоволенні клопотання відповідача про відкладення судового засідання через необґрунтованість.

Відповідно до ч. 4 ст. 244 ГПК України неприбуття у судове засідання осіб, які були належним чином повідомлені про дату, час та місце судового засідання, не перешкоджає розгляду заяви.

Отже, оскільки неявка у судове засідання представника відповідача не перешкоджає розгляду заяви позивача про ухвалення додаткового рішення, з огляду на наявність у матеріалах справи клопотання представника позивача про розгляд вказаної заяви за його відсутності, відсутність обґрунтованих підстав для відкладення судового засідання, з огляду на обмеженість процесуального строку для ухвалення додаткового рішення, суд вважає за можливе розглянути заяви позивача про ухвалення додаткового рішення в цьому судовому засіданні.

Розглянувши заяву Товариства з обмеженою відповідальністю «Науково-виробнича фірма «ЕЛЕТЕК ЛТД» про ухвалення додаткового рішення, суд зазначає таке.

Відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 244 ГПК України суд, що ухвалив рішення, може за заявою учасників справи чи з власної ініціативи ухвалити додаткове рішення, якщо судом не вирішено питання про судові витрати.

Згідно з ч. 3 ст. 244 ГПК України суд, що ухвалив рішення, ухвалює додаткове судове рішення в тому самому складі протягом десяти днів з дня надходження відповідної заяви. Додаткове судове рішення ухвалюється в тому самому порядку, що й судове рішення.

Згідно з ч. 1 ст. 123 ГПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.

До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати, зокрема, на професійну правничу допомогу (п. 1 ч. 3 ст. 123 ГПК України).

Згідно зі ст. 16 ГПК України учасники справи мають право користуватися правничою допомогою. Представництво у суді як вид правничої допомоги здійснюється виключно адвокатом (професійна правнича допомога), крім випадків, встановлених законом.

Однією з основних засад (принципів) господарського судочинства є відшкодування судових витрат сторони, на користь якої ухвалене судове рішення (п. 12 ч. 3 ст. 2 ГПК України).

Метою впровадження цього принципу є забезпечення особі можливості ефективно захистити свої права в суді, ефективно захиститись у разі подання до неї необґрунтованого позову, а також стимулювання сторін до досудового вирішення спору.

Практична реалізація згаданого принципу в частині відшкодування витрат на професійну правничу допомогу відбувається в такі етапи:

1) попереднє визначення суми судових витрат на професійну правничу допомогу (ст.124 ГПК України);

2) визначення розміру судових витрат на професійну правничу допомогу, що підлягають розподілу між сторонами: - подання (1) заяви (клопотання) про відшкодування судових витрат на професійну правничу допомогу разом з (2) детальним описом робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, і здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги, та (3) доказами, що підтверджують здійснення робіт (наданих послуг) і розмір судових витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи; - зменшення суми судових витрат на професійну правничу допомогу, що підлягають розподілу.

3) розподіл судових витрат (ст.129 ГПК України).

Частиною 1 ст. 123 ГПК України встановлено, що судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.

Відповідно до частин 1, 2 ст. 126 ГПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.

За результатами розгляду справи витрати на професійну правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами.

Для цілей розподілу судових витрат:

1) розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу професійну правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката, визначається згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою;

2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

При цьому розмір судових витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду, за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. У разі неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду (ч. 8 ст. 129 ГПК України).

Для визначення розміру витрат на професійну правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги (ч. 3 ст. 126 ГПК України).

Водночас, за змістом ч. 4 ст. 126 ГПК України розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, які підлягають розподілу між сторонами. Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами (ч.ч. 5, 6 ст. 126 ГПК України).

Отже, за змістом положень ч. 5 ст. 126 ГПК України зменшення суми судових витрат на професійну правничу допомогу, що підлягають розподілу, можливе виключно на підставі клопотання іншої сторони у разі, на її думку, недотримання вимог стосовно співмірності витрат із складністю відповідної роботи, її обсягом та часом, витраченим ним на виконання робіт. Суд, ураховуючи принципи диспозитивності та змагальності, не має права вирішувати питання про зменшення суми судових витрат на професійну правову допомогу, що підлягають розподілу, з власної ініціативи.

Загальне правило розподілу судових витрат визначене в частині ч. 4 ст. 129 ГПК України. Проте, у частині п`ятій наведеної норми цього Кодексу визначено критерії, керуючись якими суд (за клопотанням сторони або з власної ініціативи) може відступити від вказаного загального правила при вирішенні питання про розподіл витрат на правову допомогу та не розподіляти такі витрати повністю або частково на сторону, не на користь якої ухвалено рішення, а натомість покласти їх на сторону, на користь якої ухвалено рішення.

Зокрема, відповідно до ч. 5 ст. 129 ГПК України під час вирішення питання про розподіл судових витрат суд враховує:

1) чи пов`язані ці витрати з розглядом справи;

2) чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору, з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, у тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес;

3) поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, безпідставне завищення позивачем позовних вимог тощо;

4) дії сторони щодо досудового вирішення спору та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялись.

При цьому, на предмет відповідності зазначеним критеріям суд має оцінювати поведінку/дії/бездіяльність обох сторін при вирішенні питання про розподіл судових витрат.

Випадки, за яких суд може відступити від загального правила розподілу судових витрат, унормованого ч. 4 ст. 129 ГПК України, визначені також положеннями частин 6, 7, 9 ст. 129 цього Кодексу.

Як зазначає Верховний Суд у численних постановах, при визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін. Ті самі критерії застосовує Європейський суд з прав людини, присуджуючи судові витрати на підставі статті 41 Конвенції. Зокрема, згідно з його практикою заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим (рішення у справі «East/West Alliance Limited» проти України", заява № 19336/04).

У рішенні ЄСПЛ від 28.11.2002 у справі «Лавентс проти Латвії» зазначено, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір.

При цьому, за змістом п. 1 ч. 2 ст. 126, ч. 8 ст. 129 ГПК України розмір витрат на оплату професійної правничої допомоги адвоката встановлюється і розподіляється судом згідно з умовами договору про надання правничої допомоги при наданні відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, як уже сплаченої, так і тієї, що лише підлягає сплаті (буде сплачена) відповідною стороною або третьою особою.

Відповідно до ст. 26 Закону України «Про адвокатуру і адвокатську діяльність», адвокатська діяльність здійснюється на підставі договору про надання правової допомоги.

Відповідно до ст. 30 Закону України «Про адвокатуру і адвокатську діяльність» гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час.

Ціна договору, тобто розмір адвокатського гонорару, може існувати в двох формах - фіксований розмір та погодинна оплата, кожний з яких відрізняється порядком обчислення. При зазначенні фіксованого розміру для виплати адвокатського гонорару не обчислюється фактична кількість часу, витраченого адвокатом при наданні послуг клієнту, і навпаки, підставою для виплати гонорару, який зазначено як погодинну оплату, є кількість годин помножена на вартість такої години того чи іншого адвоката в залежності від його кваліфікації, досвіду, складності справи та інших критеріїв.

Визначаючи розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації гонорару адвоката іншою стороною, суди мають виходити з встановленого у самому договорі розміру та/або порядку обчислення таких витрат, що узгоджується з приписами ст. 30 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» (аналогічна правова позиція викладена в постановах Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 26.11.2020 у справі № 922/1948/19, від 12.08.2020 у справі № 916/2598/19, від 30.07.2019 у справі № 911/1394/18).

Отже, розмір гонорару визначається за погодженням адвоката з клієнтом, і може бути змінений лише за їх взаємною домовленістю. Суд не має право його змінювати і втручатися у правовідносини адвоката та його клієнта. Така позиція викладена у постанові Великої Палати Верховного Суду від 15.06.2022 у справі № 910/12876/19.

На підтвердження понесених витрат на правничу допомогу у розмірі 75 100,00 грн заявником надано до суду: договір № 2333 про надання правової допомоги від 25.07.2023, рахунок на оплату № 79 від 11.12.2023, договір № 110823.1 про надання послуг від 11.08.2023, акт надання послуг № 67 від 11.12.2023, додаткову угоду № 3 до договору № 2333 від 25.07.2023 про надання правової допомоги та ордер серії АХ № 1145291 від 22.08.2023.

Так, судом встановлено, що 25.07.2023 між Товариством з обмеженою відповідальністю «НВФ Елетек ЛТД» (клієнт) та Адвокатським об`єднанням «Адвокатська фірма «АКТІО» (надалі - Об`єднання) укладено договір № 2333 про надання правової допомоги (надалі - Договір № 2333).

За умовами пунктів 3.9. та 5.1. Договору № 2333, за результатами надання послуг сторони складають двосторонній акт приймання-передавання наданих послуг у двох примірниках. Гонораром (винагородою) Об`єднання є загальна вартість послуг, наданих клієнту, на підставі виставлених Об`єднанням рахунків, якщо інше не буде узгоджено сторонами.

10.08.2023 між позивачем та Об`єднанням укладено додаткову угоду № 3, якою визначено обов`язок Об`єднання здійснити представництво інтересів позивача в спорі про стягнення з Товариства з обмеженою відповідальністю «ДІЄСА» заборгованості у розмірі 7 901 304,60 грн та встановлено розмір гонорару, який складає 2000 доларів США в перерахунку на гривні за офіційним курсом продажу банку ПАТ «Креді Агріколь Банк» на день оплати.

При цьому, Об`єднання, скориставшись своїм правом, визначеним п. 2.2.10. Договору № 2333, 11.08.2023 уклало з адвокатом Мальцевою Галиною Юріївною договір № 110823.1 про надання послуг (надалі - Договір № 110823.1), а саме: захисту та представництва інтересів клієнта (Товариства з обмеженою відповідальністю «НВФ Елетек ЛТД») у господарській справі за позовом Товариством з обмеженою відповідальністю «НВФ Елетек ЛТД» до Товариства з обмеженою відповідальністю «ДІЄСА» про стягнення заборгованості за договором № 011211 від 01.12.2011 у Господарському суді міста Києва; складання процесуальних та інших документів правового характеру в інтересах клієнта в рамках узгодженої з замовником концепції захисту інтересів клієнта у вищезазначеному судовому провадженні; представництво інтересів клієнта у правоохоронних, судових та інших державних органах.

Так, судом встановлено, що представництво інтересів позивача під час розгляду даної справи здійснювала адвокат Мальцева Г.Ю. згідно з ордером серії АХ № 1145291 від 22.08.2023, виданого на підставі договору № 110823.1 від 11.08.2023.

11.12.2023 позивачем та Об`єднанням підписано Акт надання послуг № 67, яким підтверджено надання позивачу послуг у галузі права на суму 75 100,00 грн.

При цьому, судом встановлено, що даний розмір витрат на правничу допомогу розраховано у відповідності до п. 2 додаткової угоди № 3 до договору № 2333 та станом на момент звернення позивача із заявою про ухвалення додаткового рішення.

При розгляді заяви позивача про ухвалення додаткового рішення судом враховується правова позиція, викладена у постанові від 03.10.2019 об`єднаної палати Верховного Суду у складі суддів Касаційного господарського суду по справі № 922/445/19, згідно з якою витрати за надану професійну правничу допомогу у разі підтвердження обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості підлягають розподілу за результатами розгляду справи незалежно від того, чи їх уже фактично сплачено стороною/третьою особою чи тільки має бути сплачено.

Отже, суд зазначає, що заявлений позивачем розмір судових витрат доведений, документально обґрунтований та відповідає критерію розумної необхідності таких витрат, в той час як відповідачем не було подано до суду жодних належних та допустимих доказів на підтвердження неспівмірності витрат на професійну правничу допомогу у заявленому позивачем розмірі, а також не наведено обґрунтованих підстав для зменшення заявленого позивачем розміру витрат на професійну правничу допомогу.

З огляду на викладене, суд дійшов висновку про відсутність підстав для зменшення заявленого позивачем розміру витрат на професійну правничу допомогу чи відмови у їх задоволенні.

Отже, у зв`язку з із задоволенням позову, відповідно до ст. 129 Господарського процесуального кодексу України, витрати на правову допомогу покладаються на відповідача у повному обсязі.

На підставі викладеного, керуючись статтями 123, 126, 129, 236 - 242, 221, 244 Господарського процесуального кодексу України, Господарський суд міста Києва

ВИРІШИВ:

1. Заяву Товариства з обмеженою відповідальністю «Науково-виробнича фірма «ЕЛЕТЕК ЛТД» про ухвалення додаткового рішення у справі № 910/13697/23 задовольнити.

2. Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «ДІЄСА» (вул. Велика Васильківська, 45, м. Київ, 03150; ідентифікаційний код 36483471) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Науково-виробнича фірма «ЕЛЕТЕК ЛТД» (вул. Дегтярівська, 33А, м. Київ, 03057; ідентифікаційний код 21544678) 75 100,00 грн витрат на професійну правничу допомогу.

3. Видати наказ після набрання судовим рішенням законної сили.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом двадцяти днів з дня його проголошення до Північного апеляційного господарського суду. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Дата складання та підписання повного тексту рішення: 15.01.2024.

Суддя Т. Ю. Трофименко