ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"04" січня 2024 р.

м. Київ

Справа № 911/2310/23

Суддя Черногуз А.Ф. розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження без виклику учасників справи за наявними у справі матеріалами

позов Державного підприємства «Житомирський Бронетанковий Завод» (12441, Житомирська область, Житомирський район, селище міського типу Новогуйвинське, вулиця Дружби Народів, будинок 1, )

до Фізичної особи-підприємця Нижник Алли Іванівни ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 )

про стягнення трьох відсотків річних, інфляційних втрат, штрафних санкцій за договором № 8 від 23.08.2022,

в с т а н о в и в :

1 історія розгляду справи

До Господарського суду Київської області надійшла позовна заява Державного підприємства «Житомирський Бронетанковий Завод» до Фізичної особи-підприємця Нижник Алли Іванівни про стягнення попередньої оплати та штрафних санкцій за договором № 8 від 23.08.2022.

Позивач просив суд стягнути з відповідача 25500,00 грн основного боргу (попередньої оплати), а також 557,51 грн трьох відсотків річних, 1542,66 грн інфляційних, 6451,50 грн штрафних санкцій зазначивши в рішенні про нарахування відсотків до моменту виконання рішення.

Ухвалою від 28.07.2023 позов залишено без руху. Позивачем, на виконання ухвали Господарського суду Київської області про залишення позовної заяви без руху подано заяву про усунення недоліків позовної заяви. Суд, перевіривши подані документи, встановив, що позивачем усунуто недоліки позовної заяви.

Господарський суд ухвалою від 23.08.2023 відкрив провадження у справі, розгляд справи вирішено здійснювати за правилами спрощеного позовного провадження. Судом встановлено відповідачу строк для подання відзиву на позовну заяву - протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення ухвали суду про відкриття провадження.

До суду 16.11.2023 надійшло клопотання позивача № 02/2968 від 10.11.2023 про закриття провадження у справі в частині стягнення основної суми заборгованості у порядку статті 169 ГПК України. У вказаному клопотанні позивач повідомив суд про добровільну сплату відповідачем суми основного боргу.

Ухвалою від 29.11.2023 суд закрив провадження у справі в частині стягнення основної заборгованості у розмірі 25500,00 грн (попередня оплата). Ухвалою постановлено розглядати позовні вимоги в частині, що стосується стягнення трьох відсотків річних, інфляційних втрат, штрафних санкцій.

Суд констатує, що за час перебування матеріалів позовної заяви у провадженні суду відповідач не скористався своїм правом на подання відзиву на позов у встановлений судом строк. Незважаючи на закінчення строку на подання відзиву, відповідач також не звертався до суду з заявами про поновлення чи продовження строку на подання відзиву, не подавав жодних інших письмових клопотань, що пов`язані з розглядом спору, не надавав до суду заперечень та доказів, які б мали на меті спростувати вимоги позивача. Відповідач не проявив бажання ані ознайомитися з матеріалами справи, ані подати заяви про визнання ним тих чи інших обставин спору. Таким чином вбачається, що відповідач не скористався можливістю доступу до правосуддя.

2 обставини спірних правовідносин

Судом встановлено, що між позивачем, як покупцем, та відповідачем, як постачальником було укладено договір № 8, що датований 23.08.2022. Відповідно до пункту 1.1 цього договору постачальник зобов`язується передати у власність, а покупець - прийняти й оплатити продукцію, вказану у специфікаціях на умовах та в строки, передбачені договором.

До суду подано копію підписаної сторонами специфікації № 1 від 23.08.2022 до договору № 8, відповідно до якої сторони узгодили найменування та кількість продукції, яка мала бути поставлена за договором - дошка березова необрізна (товщ. 60мм. довжина 2.м, вологість 18%) у кількості 3 кубічних метри, ціною 8500,00 грн, на загальну вартість 25500,00 грн. Пунктом 4 специфікації визначено термін поставки - упродовж 20 днів з моменту підписання специфікації.

Позивачем долучено до справи платіжне доручення № 5073 від 01.09.2022, якою підтверджується оплата у сумі 25500,00 грн за дошку березову згідно договору № 8 від 23.08.2022.

Вимогою від 19.10.2022 позивач повідомляв відповідача, що станом на 19.10.2022 поставка продукції не здійснена, а потреба у придбанні продукції на час формування вимоги відпала. Тож позивач вимагав у термін до 3-х банківських днів повернути на розрахунковий рахунок позивача грошові кошти у сумі 25500,00 грн.

Вимогою від 12.06.2023, яка була направлена відповідачу 12.06.2023, позивач просив відповідача повернути 25500,00 грн та 6426,00 грн штрафних санкцій за договором.

До заяви позивача про закриття провадження, що надійшла до суду 16.11.2023, було долучено платіжну інструкцію № 20 від 09.08.2023, яка підтверджує повернення відповідачем суми попередньої оплати за договором у розмірі 25500,00 грн, на підставі чого судом і закрито провадження у справі в частині основного боргу.

3 висновки господарського суду

В силу статті 55 Конституції України права і свободи людини і громадянина захищаються судом. Кожен має право будь-якими не забороненими законом засобами захищати свої права і свободи від порушень і протиправних посягань.

Право на доступ до правосуддя закріплене у статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, яка ратифікована Україною.

Як визначено статтею 5 ГПК України, здійснюючи правосуддя, господарський суд захищає права та інтереси фізичних і юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором.

Статтею 11 ЦК України закріплено - цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки. Підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини.

У відповідності до статті 509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

Нормами ст. 526 ЦК України встановлено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Виконання зобов`язань, реалізація, зміна та припинення певних прав у договірному зобов`язанні можуть бути зумовлені вчиненням або утриманням від вчинення однією із сторін у зобов`язанні певних дій чи настанням інших обставин, передбачених договором, у тому числі обставин, які повністю залежать від волі однієї із сторін.

Відповідно до статті 525 ЦК України одностороння відмова від виконання зобов`язання не допускається.

За змістом положень ст. 193 ГК України, суб`єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов`язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов`язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться. Не допускаються одностороння відмова від виконання зобов`язань, крім випадків, передбачених законом, а також відмова від виконання або відстрочка виконання з мотиву, що зобов`язання другої сторони за іншим договором не було виконано належним чином.

Однією з підстав виникнення господарського зобов`язання згідно ст. 174 ГК України є господарський договір.

Статтею 629 ЦК України визначено, що договір є обов`язковим для виконання сторонами.

Приписами статті 530 ЦК України передбачено, що якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

У відповідності до статей 251, 252 ЦК України строком є певний період у часі, зі спливом якого пов`язана дія чи подія, яка має юридичне значення. Строк визначається роками, місяцями, тижнями, днями або годинами. Терміном є певний момент у часі, з настанням якого пов`язана дія чи подія, яка має юридичне значення. Термін визначається календарною датою або вказівкою на подію, яка має неминуче настати.

За статтею 632 ЦК України ціна в договорі встановлюється за домовленістю сторін. У випадках, встановлених законом, застосовуються ціни (тарифи, ставки тощо), які встановлюються або регулюються уповноваженими органами державної влади або органами місцевого самоврядування.

В силу частини 2 статті 693 ЦК України якщо продавець, який одержав суму попередньої оплати товару, не передав товар у встановлений строк, покупець має право вимагати передання оплаченого товару або повернення суми попередньої оплати.

Суд констатує правомірність і підставність вимог позивача про повернення попередньої оплати у сумі 25500,00 грн, а також те, що зазначена вимога виконана відповідачем добровільно уже після пред`явлення позову до господарського суду, внаслідок чого провадження у справі у цій частині було закрито. Тож суд переходить до розгляду вимог позивача про стягнення пені, штрафу, відсотків річних, інфляційних втрат.

Згідно зі ст. 611 ЦК України у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема, сплата неустойки.

Статтею 230 ГК України штрафними санкціями визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов`язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов`язання.

Відповідно до ч. 2, 3 ст. 549 ЦК України штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання.

Згідно з частиною 2 статті 231 ГК України у разі якщо порушено господарське зобов`язання, в якому хоча б одна сторона є суб`єктом господарювання, що належить до державного сектора економіки, або порушення пов`язане з виконанням державного контракту, або виконання зобов`язання фінансується за рахунок Державного бюджету України чи за рахунок державного кредиту, штрафні санкції застосовуються, якщо інше не передбачено законом чи договором, у таких розмірах: за порушення строків виконання зобов`язання стягується пеня у розмірі 0,1 відсотка вартості товарів (робіт, послуг), з яких допущено прострочення виконання за кожний день прострочення, а за прострочення понад тридцять днів додатково стягується штраф у розмірі семи відсотків вказаної вартості.

Позивач звертав увагу, що ДП «Житомирський Бронетанковий Завод» відноситься до суб`єктів господарювання державного сектора економіки та його внесено до реєстру (переліку) суб`єктів господарювання державного сектору економіки (державних підприємств, їх об`єднань, дочірніх підприємств та господарських товариств, державна частка у статутному капіталі яких перевищує 50 відсотків), що підтверджується інформацією на офіційному сайті Фонду державного майна України (https://www.spfu.gov.ua/ua/content/civil-access-data--Edinij-reestr-ob-ektiv-derzhavnoi-vlasnosti.html).

Відтак, розглядаючи вимоги позивача про стягнення штрафу та пені, що передбачені частиною 2 статті 231 ГК України, суд встановив наступне. Відповідачем прострочено виконання зобов`язання на суму 25500,00 грн понад 30 днів, а відповідно на нього покладається штраф у розмірі семи відсотків суми прострочення, що за розрахунками суду становить 1785,00 грн. Тож вказана вимога про стягнення штрафу підлягає задоволенню судом у повному обсязі.

З приводу нарахування пені, що передбачена частиною 2 статті 231 ГК України слід зазначити, що у відповідності до частини 6 статті 232 ГК України нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання зобов`язання, якщо інше не встановлено законом або договором, припиняється через шість місяців від дня, коли зобов`язання мало бути виконано.

Позивачем заявлено період нарахування пені починаючи з 25.10.2022 і закінчуючи 25.04.2023. Судом встановлено, що відповідно до специфікації № 1, що підписана 23.08.2022, термін поставки продукції - впродовж 20 днів з моменту підписання специфікації. Відтак, поставка мала б бути здійснена до 12.09.2022. За таких умов шестимісячний строк для нарахування пені починається 13.09.2023 (з моменту прострочення) і закінчується 13.03.2023.

Статтею 14 ГПК України встановлено, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог. Тож здійснивши розрахунок пені у межах періоду, який заявив позивач: з 25.10.2022 і по 13.03.2023, суд з`ясував, що розмір пені, що може бути покладений на відповідача відповідно до частини 2 статті 231 ГК України становить 3570,00 грн. Тому вказана вимога про стягнення пені підлягає частковому задоволенню.

Частиною другою статті 625 ЦК України визначено, що боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлено договором або законом.

Заявляючи вимогу про стягнення з відповідача інфляційних втрат та трьох відсотків річних позивач наводив висновки Великої Палати Верховного Суду, що викладені у постанові від 22.09.2020 у справі №918/631/19 де вказано, що правовідношення, в якому у зв`язку із фактичним закінченням строку поставки у відповідача (постачальника, продавця) виникло зобов`язання повернути позивачу (покупцю) суму попередньої оплати (тобто сплатити грошові кошти) відповідно до ч. 2 ст. 693 ЦК України, є грошовим зобов`язанням, а тому відповідно на нього можуть нараховуватися інфляційні втрати та 3 % річних на підставі частини другої статті 625 цього Кодексу.

Суд враховує такі висновки Великої Палати Верховного Суду, а також вважає за необхідне звернути увагу учасників справи на наступне. Умовами укладеного між сторонами договору не передбачено обов`язок постачальника повернути попередню оплату у разі, якщо товар не буде поставлено у строк зазначений у договорі чи специфікації. Обов`язок повернути покупцю грошові кошти за непоставлений товар виник з моменту пред`явлення вимоги покупцем, коли останній повідомив постачальника про свій намір повернути кошти, що були сплачені за товар, який мав би бути поставлений відповідно до узгодженої між сторонами специфікації.

У матеріалах справи містяться копії двох вимог позивача. Вимога вих. № 13/3038 від 19.10.2022 була направлена електронною поштою, доказом чого у справі є знімок екрану електронного поштового агента. Суд зауважує, що пунктом 11.3 договору № 8 передбачено наступне: усе листування, пересилання документів, повідомлень, заяв і претензій, пов`язаних з виконанням даного договору, або що випливають із нього, повинні направлятися сторонами безпосередньо на адреси, зазначені в договорі, у відповідності з порядком, установленим чинним законодавством і договором.

Перевіривши наявні у розділі 12 "Реквізити сторін" відомості щодо контактних даних покупця та постачальника, суд встановив, що в договорі відсутня електронна адреса ФОП Нижник Алли Іванівни . Специфікацією № 1 також не передбачено обмін документами на електронні адреси. Зважаючи на це, вимога № 13/3038 від 19.10.2022 не вважається такою, що направлена за належною адресою сторони постачальника за договором.

До позову долучено копію вимоги вих. № 02/1855 від 12.06.2023. Суд встановив, що вказана вимога була направлена відповідачу 12.06.2023 за адресою, що зазначена у договорі, про що свідчать копії опису вкладення, фіскального чеку та накладної відправлення № 298. Матеріали справи не містять доказів отримання вказаного відправлення, а на офіційному сайті поштового оператора АТ "Укрпошта" не видається за можливе перевірити трекінг відправлення за цим номером. Тож суд за таких умов констатує факт заявлення позивачем наміру повернути попередню оплату лише з 12.06.2023 і вважає, що прострочення виконання такого зобов`язання розпочалось тільки після пред`явлення вимоги. Тож нарахування інфляційних може бути здійснено починаючи з червня 2023 року.

Враховуючи те, що останнім місяцем нарахування інфляційних у позові зазначено червень 2023 року, в якому зобов`язання не було виконано, а індекс інфляції в цей місяць становив 100,80 % - суд підсумовує, що сума інфляційних втрат за таких умов становить 204,00 грн (формула розрахунку = 25500,00 x 1.008 - 25500,00). Тож суд задовольняє вимогу про стягнення інфляційних втрат частково.

З приводу нарахованих за прострочення зобов`язання трьох відсотків річних, у період, який у формулі розрахунку починається з 08.08.2021 та закінчується 06.06.2023 (при цьому кількість днів прострочення зазначено як 266), суд вважає за необхідне зосередити увагу сторін на наступному.

В силу частини 3 статті 693 ЦК України на суму попередньої оплати нараховуються проценти відповідно до статті 536 цього Кодексу від дня, коли товар мав бути переданий, до дня фактичного передання товару покупцеві або повернення йому суми попередньої оплати. Договором може бути встановлений обов`язок продавця сплачувати проценти на суму попередньої оплати від дня одержання цієї суми від покупця.

Відповідно до положень статті 536 ЦК України за користування чужими грошовими коштами боржник зобов`язаний сплачувати проценти, якщо інше не встановлено договором між фізичними особами. Розмір процентів за користування чужими грошовими коштами встановлюється договором, законом або іншим актом цивільного законодавства.

Незважаючи на те, що сам по собі обов`язок щодо повернення грошових коштів, отриманих як передоплата, не можна розцінювати як грошове зобов`язання в розумінні статті 625 ЦК України, слід зауважити, що норма статті 625 ЦК України конкретизує визначений у статті 536 ЦК України, до якої відсилає стаття 693 ЦК України, обов`язок боржника сплачувати проценти за користування коштами, отриманими в якості попередньої оплати.

Таким чином можливий період нарахування трьох відсотків річних починається з 13.09.2022 і закінчується днем повернення відповідачем суми попередньої оплати. З огляду на те, що позивач вказав у формулі розрахунку період 08.08.2021 - 06.06.2023, суд вважає за необхідне здійснити перерахунок відсотків за період з 13.09.2022 по 06.06.2023.

Суд вказує, що відповідно до розрахунку суду, розмір трьох процентів річних становить 635,05 грн, що виходить за межі заявлених вимог. Тому вимога про стягнення трьох процентів річних підлягає задоволенню у заявленому розмірі - 557,51 грн.

Позивач також просив також зазначити в рішенні про нарахування відповідних відсотків до моменту виконання рішення відповідно до частини 10 статті 238 ГПК України. Положеннями цієї статті ГПК України передбачено, що суд, приймаючи рішення про стягнення боргу, на який нараховуються відсотки або пеня, може зазначити в рішенні про нарахування відповідних відсотків або пені до моменту виконання рішення з урахуванням приписів законодавства України, що регулюють таке нарахування. Остаточна сума відсотків (пені) у такому випадку розраховується за правилами, визначеними у рішенні суду, органом (особою), що здійснює примусове виконання рішення суду і відповідні дії (рішення) якого можуть бути оскаржені в порядку, передбаченому розділом VI цього Кодексу.

Суд констатує, що відповідачем станом на дату прийняття рішення виконано своє зобов`язання в частині повернення суми попередньої оплати, про яке позивач просив у своїй вимозі. Тож подальше нарахування відсотків або пені органом, що здійснює примусове виконання рішення суду не є можливим, а відповідно суд не вважає за потрібне зазначати в резолютивній частині рішення формули подальшого нарахування пені чи відсотків та відмовляє у такому проханні позивача.

Пунктом 12 частини 3 статті 2 ГПК України закріплено, що основними засадами (принципами) господарського судочинства є, зокрема, відшкодування судових витрат сторони, на користь якої ухвалене судове рішення.

Судові витрати відповідно до статті 123 ГПК України складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи на професійну правничу допомогу та інших витрат, що пов`язані з вчиненням сторонами необхідних процесуальних дій. За змістом статті 129 ГПК України судові витрати, пов`язані з розглядом справи покладаються на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Здійснюючи розподіл судових витрат за результатами розгляду позовних вимог, суд повідомляє, що при сплаті судового збору позивач підставно врахував до ціни позову суму попередньої оплати, яка в момент надсилання позову не була повернута позивачем. Незважаючи на це судовий збір розраховувався за мінімальною ставкою - 2684,00 грн. Враховуючи те, що спір виник з неправомірних дій сторони відповідача, суд вважає за необхідне покласти всю суму сплаченого позивачем у мінімальній ставці судового збору на відповідача.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 129, 233, 236 - 238, 240, 241 Господарського процесуального кодексу України, суд

в и р і ш и в :

Позов задовольнити частково

Стягнути з Фізичної особи-підприємця Нижник Алли Іванівни ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ) на користь Державного підприємства «Житомирський Бронетанковий Завод» (12441, Житомирська область, Житомирський район, селище міського типу Новогуйвинське, вулиця Дружби Народів, будинок 1, ) 1785,00 грн штрафу та 3570,00 грн пені за порушення строків виконання зобов`язання, а також 557,51 грн трьох відсотків річних, 204,00 грн інфляційних втрат та 2684,00 грн судового збору.

В решті позовних вимог відмовити.

Рішення господарського суду набирає законної сили в порядку ст. 241 ГПК України.

Рішення підлягає оскарженню в порядку та строки, визначені статтями 254-256 ГПК України.

Повний текст рішення складено та підписано 04.01.2024.

Суддя А.Ф. Черногуз