ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ВІННИЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
___________________________________________________________________________
РІШЕННЯ

"10" січня 2024 р. Cправа № 902/1308/23

Господарський суд Вінницької області у складу судді Маслія І.В., при секретарі судового засідання Глобі А.С.

За участю представників:

позивача ОСОБА_1., витяг з наказу №152 від 17.10.2023(в режимі ВКЗ);

відповідача Шмирова О.М., витяг з наказу №37 від 17.03.2023;

розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні суду матеріали справи

за позовом: Державного підприємства Міністерства оборони України "ІНФОРМАЦІЯ_1" (АДРЕСА_1)

до: Квартирно-експлуатаційного відділу м. Вінниця (вул. Стрілецька, 87, м. Вінниця, 21007)

про стягнення 240 424,92 грн.

ВСТАНОВИВ:

Державне підприємство Міністерства оборони України "ІНФОРМАЦІЯ_1" звернулось до Господарського суду Вінницької області з позовом до Квартирно-експлуатаційного відділу м. Вінниця про стягнення 240 424,92 грн. заборгованості, з яких 232 543,98 грн - основного боргу, 3 446,68 грн - інфляційних втрат та 4 434,26 грн - 3% річних.

Позовні вимоги обґрунтовані неналежним виконанням відповідачем взятих на себе зобов`язань за договором тимчасового безоплатного користування майном №БК-91/2022/5479 від 28.02.2022, в частині відшкодування витрат за активну електричну енергії за період лютий - квітень 2022 року.

Ухвалою суду від 24.10.2023 позовну заяву залишено без руху та встановлено позивачу строк для усунення недоліків позовної заяви: 10 днів з дня отримання даної ухвали.

06.11.2023 до суду від позивача надійшла заява про усунення недоліків позовної заяви, до якої додано докази відправлення відповідачу копії позовної заяви і доданих до неї документів та докази сплати судового збору в установленому законом розмірі.

Таким чином позивачем усунуто недоліки позовної заяви №784 від 17.10.2023.

Ухвалою суду від 07.11.2023 відкрито провадження у справі № 902/1308/23 за правилами загального позовного провадження, підготовче засідання призначено на 20.11.2023.

16.11.2023 до суду від відповідача надійшов відзив на позовну заяву, в якому останній проти задоволення позову заперечує.

На визначену судом дату в судове засідання 20.11.2023 з`явились представники сторін.

За наслідками судового засідання суд протокольною ухвалою відклав підготовче засідання на 11.12.2023.

28.11.2023 до суду від позивача надійшла відповідь на відзив, в якій останній спростовує твердження відповідача викладені у відзиві на позовну заяву та просить суд задовольнити позовні вимоги у повному обсязі.

05.12.2023 від позивача до суду надійшла заява про участь у судовому засіданні в режимі відеоконференції поза межами приміщення суду з використанням власних технічних засобів.

Ухвалою суду від 06.12.2023 задоволено вище зазначене клопотання позивача.

07.12.2023 до суду від відповідача надійшли заперечення на відповідь на відзив.

У визначену судом дату в судовому засіданні 11.12.2023 приймали участь представники сторін, при цьому представник позивача приймав участь в судовому засіданні в режимі відеоконференції поза межами приміщення суду з використанням власних технічних засобів.

За наслідками судового засідання суд протокольною ухвалою закрив підготовче провадження та призначив розгляд справи по суті на 10.01.2024. Крім того задовольнив усне клопотання представника позивача про участь в наступному судовому засіданні в режимі відеоконференції поза межами приміщення суду з використанням власних технічних засобів.

У визначену судом дату в судовому засіданні 10.01.2024 приймали участь представники сторін, при цьому представник позивача приймав участь в судовому засіданні в режимі відеоконференції поза межами приміщення суду з використанням власних технічних засобів.

В судовому засіданні представник позивача підтримав позовні вимоги у повному обсязі з підстав викладених у позові та відповіді на відзив та просив задовольнити позовні вимоги у повному обсязі.

Представник відповідача проти задоволення позову заперечила з підстав викладених у відзиві і запереченнях на відповідь на відзив та просила суд відмовити у задоволені позову у повному обсязі.

Відповідно до ст. 219 Господарського процесуального кодексу України, рішення у даній справі прийнято у нарадчій кімнаті.

Після виходу суду з нарадчої кімнати, у судовому засіданні 10.01.2024 судом проголошено вступну та резолютивну частину рішення та повідомлено, що повне рішення буде складено у термін, передбачений ч. 6 ст. 233 ГПК України.

Розглянувши матеріали справи, заслухавши представників сторін, з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, судом встановлено наступне.

Між Державним підприємством Міністерства оборони України «ІНФОРМАЦІЯ_1» (позивач, в договорі Балансоутримувач) та Квартирно-експлуатаційним відділом м. Вінниця (відповідач, в договорі Користувач) було укладено Договір тимчасового безоплатного користування майном №БК-91/2022/5479 від 28.02.2022 року (далі Договір), відповідно до п. 1.1. якого Балансоутримувач передає, а Користувач приймає в тимчасове безоплатне користування державне нерухоме майно: Адміністративна будівля по ГП № 1 загальною площею 2658,8 кв.м.; що знаходиться за адресою: місто Вінниця, вулиця 600-річчя, 68-А; земельна ділянка, загальною площею 0,206 га балансовою вартістю 378 346,85 грн. (надалі - Майно).

Майно є власністю держави в особі Міністерства оборони України. Стан Майна на момент укладення договору (потребує/не потребує поточного або капітального чи поточного і капітального ремонту) визначається в акті приймання- передачі Майна. Користувач має право використовувати майно для розміщення підрозділів Сил ТрО (військова частина НОМЕР_1 ) відповідно до вимог чинного законодавства (п. 1.2. -1.4. Договору).

Користувач вступає у тимчасове безоплатне користування майном у термін, вказаний у договорі, але не раніше дати підписання сторонами Акту приймання-передачі Майна (додаток № 1) (п. 2.1. Договору).

Передача майна в користування не тягне за собою виникнення в Користувача права власності на це майно. Власником майна залишається Держава, а Користувач користується ним протягом дії цього договору до моменту припинення воєнного стану в Україні, встановленого відповідно до Закону України «Про правовий режим воєнного стану» від 12 травня 2015 року №389-УШ (зі змінами). Передача майна в тимчасове користування здійснюється безоплатно. Обов`язок щодо складання акту приймання-передачі покладається на Балансоутримувача. У разі припинення цього Договору, майно повертається Користувачем Балансоутримувачу в належному стані, не гіршому, ніж на час передачі його в користування, з урахуванням нормального фізичного зносу. Користувач повертає майно Балансоутримувачу аналогічно порядку, встановленому при передачі майна Користувачу цим Договором протягом п`яти робочих днів після отримання вимоги про повернення майна. Майно вважається поверненим Балансоутримувачу з моменту підписання сторонами акту приймання - передачі майна (п. 2.2. - 2.7. Договору).

Користувач відшкодовує Балансоутримувачу витрати на комунальні послуги (теплопостачання, водопостачання, каналізація, електропостачання, газопостачання), інші платежі за утримання будівлі та приміщень, у разі необхідності здійснює компенсацію земельного податку (п. 2.8. Договору).

Користувач зобов`язується, зокрема, використовувати майно відповідно до його призначення та умов цього Договору. Здійснювати заходи та нести витрати, пов`язані з утриманням майна. Відшкодувати Балансоутримувачу всі комунальні витрати, пов`язані з обслуговуванням даного майна на підставі виставлених рахунків (п. 3.1, п. 3.6. та п. 3.8. Договору).

Цей Договір укладено строком з 24.02.2022 року і до моменту припинення воєнного стану в Україні, встановленого відповідно до Закону України Про правовий режим воєнного стану від 12 травня 2015 року № 389-УІ11 (зі змінами). Умови цього Договору зберігають силу протягом всього терміну дії Договору, в тому числі у випадках, коли після його укладення, законодавством встановлено правила, що погіршують становище Користувача, а в частині зобов`язань Користувача щодо відшкодування комунальних та інших витрат по утриманню майна - до виконання зобов`язань (п. 8.1. та п. 8.2. Договору).

Додатки до цього Договору є його невід`ємною і складовою частиною. До Договору додаються: Додаток 1. Акт приймання-передачі нерухомого майна (п. 8.13. Договору).

Даний договір підписаний та скріплений печатками сторін.

Також 28.02.2022 між сторонами підписано Акт приймання-передачі нерухомого майна відповідно до якого на виконання Договору тимчасового безоплатного користування майном №БК-91/2022 від 28.02.2022 р. Балансоутримувач передає, а Користувач приймає в тимчасове безоплатне користування нерухоме майно, що належить до державної власності, Адміністративна будівля по ГП № 1в/м №64, м. Вінниця, технічний стан - задовільний, 4 поверхи та підвал, загальною площею 2658,8 кв.м.; що знаходиться за адресою: місто Вінниця, вулиця 600-річчя, 68-А та земельна ділянка, загальною площею 0,206 га., що перебуває на балансі Балансоутримувача та належить до державної власності (п. 1 Акту).

Даний Акт підписаний та скріплений печатками сторін, крім того підписаний комісією від КЕВ м. Вінниця у складі 12 осіб, а також скріплено підписом та печаткою військової частини НОМЕР_1 .

Як зазначено позивачем в позовній заяві, Товариство з обмеженою відповідальністю «ЕНЕРА ВІННИЦЯ» здійснює постачання електричної енергії Філії «ВПІ» ДП МОУ «ІНФОРМАЦІЯ_1» (відокремлений структурний підрозділ ДП МОУ «ІНФОРМАЦІЯ_1») згідно з Договором про постачання електричної енергії споживачу № В1-103900 від 01.01.2019, відповідно до умов даного Договору, Постачальник продає електричну енергію Споживачу для забезпечення потреб електроустановок Споживача, а Споживач оплачує Постачальнику вартість використаної (купованої) електричної енергії та здійснює інші платежі згідно з умовами цього Договору.

Станом на 26.05.2022 за позивачем сформувалася заборгованість перед Товариство з обмеженою відповідальністю «ЕНЕРА ВІННИЦЯ» на загальну суму 232 543,98 грн., щодо оплати за спожиту електричну енергію протягом лютого, березня, квітня 2022 р. по Адміністративній будівлі по ГП №1 що знаходиться за адресою: місто Вінниця, вулиця 600-річчя, 68-А.

Відповідачем в порушення пунктів 2.8., 3.6 та 3.8 Договору, не було відшкодовано позивачу як Балансоутримувачу витрати на вказані комунальні послуги.

За твердженням позивача, останнім було направлено відповідні рахунки для оплати спожитої електричної енергії, однак КЕВ м. Вінниця не було своєчасно сплачено відповідні грошові кошти на відшкодування витрат Балансоутримувача, у зв`язку з чим ТОВ «ЕНЕРА ВІННИЦЯ» було стягнуто з ДП МОУ «ІНФОРМАЦІЯ_1» вказану суму заборгованості (232 543,98 грн) у наказному порядку (судовий наказ Господарського суду Вінницької області від 04.07.2022 у справі № 902/555/22, який набрав законної сили 31.08.2022). Вказаний судовий наказ було виконано в повному обсязі в межах виконавчого провадження № 71870153, що підтверджується постановою про відкриття виконавчого провадження від 09.06.2023, листом ДП МОУ «ІНФОРМАЦІЯ_1» № 560 від 03.08.2023 з доданими платіжними інструкціями № 561, 562, 563, 564, постановою про закінчення виконавчого провадження від 03.08.2023 та інформацією про виконавче провадження № 71870153.

Заборгованість ДП МОУ «ІНФОРМАЦІЯ_1» (в особі філії ІНФОРМАЦІЯ_1 ДП МОУ «ІНФОРМАЦІЯ_1») перед ТОВ «Енера Вінниця» у розмірі 232 543,98 виникла на підставі наступних первинних документів: Акт прийняття-передавання товарної продукції-активної електричної енергії №1310345/2388/1 від 28.02.2022 на суму 77 332,97 грн.; Акт прийняття-передавання товарної продукції-активної електричної енергії №1310345/2389/1 від 31.03.2022 на суму 85 453,08 грн. та Акт прийняття-передавання товарної продукції-активної електричної енергії №1310345/78210/1 від 29.04.2022 на суму 69 757,93 грн.

Позивачем на адресу відповідача було надіслано лист № 131 від 15.02.2023, у якому зазначено, зокрема, про наявність заборгованості за активну електроенергію на загальну суму 642 650,02 грн, в т.ч. за лютий-грудень 2022 - 586 037,18 грн, січень 2023 - 56 612,84 грн. До складу вказаної заборгованості у розмірі 586 037,18 грн включена також заборгованість у розмірі 232 543,98 грн за лютий, березень, квітень 2022 р., що була стягнута на підставі судового наказу Господарського суду Вінницької області від 04.07.2022 у справі № 902/555/22.

На лист позивача № 131 від 15.02.2023, відповідач направив відповідь № 573/684 від 01.03.2023, в якій зазначив зокрема, що квартирно-експлуатаційний відділ м. Вінниця позбавлений можливості відшкодувати витрати спожитих комунальних послуг, а саме, за активну електроенергію, за реактивну електроенергію, за спожитий природний газ та за розподіл природного газу за минулий 2022 бюджетний рік, відповідне відшкодування можливе лише за вмотивованим рішенням суду. Проте, відшкодування за поточний рік можливе на підставі укладення договорів про відшкодування комунальних послуг.

На переконання позивача відповідач не виконав свої обов`язки за Договором тимчасового безоплатного користування майном № БК-91/2022/5479 від 28.02.2022 року, а саме не відшкодував балансоутримувачу витрати на комунальні послуги в частині електропостачання. Отже, на сьогодні у квартирно-експлуатаційного відділу м. Вінниця наявна заборгованість перед Державним підприємством Міністерства оборони України «ІНФОРМАЦІЯ_1» з оплати (відшкодування витрат) за активну електроенергію на загальну суму 232 543,98 грн.

З огляду на викладене позивач звернувся до суду з вимогою про стягнення з відповідача 240 424,92 грн. заборгованості, з яких 232 543,98 грн - основного боргу, 3 446,68 грн - інфляційних втрат та 4 434,26 грн - 3% річних.

У відзиві на позовну заяву відповідач не погоджується з позовними вимогами позивача, зазначаючи, що на підтвердження позовних вимог позивачем надано акти прийняття-передавання активної електроенергії, на підставі яких виникла вказана заборгованість перед ТОВ «Енера Вінниця», зокрема на акт № 1310345/2388/1 від 28.02.2022 року на суму 77 332, 97 грн, акт № 1310345/2389/1 від 31.03.2022 року на суму 85 453,08 грн. та на акт № 1310345/78210/1 від 29.04.2022 року на суму 69 757, 93 грн.

Відповідно до пункту 8.1 Договору тимчасового безоплатного користування майном № БК-91/2022/5479 строк дії вказаного договору з 24.02.2022 року, що свідчить про те, що розміщення підрозділів сил ТРО у будівлі ДП МОУ «ІНФОРМАЦІЯ_1», відбулося не раніше 24.02.2022 року. Враховуючи вище викладене, у відповідача виникають сумніви щодо заборгованості на суму 77 332,97 грн, яка зазначена у акті № 1310345/2388/1 від 28.02.2022 року, оскільки КЕВ м. Вінниця почав користуватися майном лише 24.02.2022 року, а тому не зрозуміло як лише за чотири дні, тобто з 24.02.2022 року по 28.02.2022 року, виникла заборгованість у такому розмірі. В той же час, за 31 календарний день березня 2022 року згідно наданого позивачем акту, заборгованість становить 85 453,08 грн, а за 30 календарних днів квітня 2022 року - 69 757, 93 грн. Враховуючи зазначене, є підстави вважати, що у акті № 1310345/2388/1 від 28.02.2022 року, який наданий ТОВ «ЕНЕРА Вінниця», зазначена заборгованість за активну електроенергію за весь лютий місяць, яка була використана ДП МОУ «ІНФОРМАЦІЯ_1» ще до розміщення там сил територіальної оборони.

Крім того, за твердженнями відповідача, у доданому до позовної заяви додатку до заяви - приєднання до умов договору про постачання електричної енергії постачальником універсальних послуг, вбачається, що електроенергія постачалась до будівлі, що знаходяться за адресою: м. Вінниця, вул. 600-річчя, 68, а згідно договору тимчасового безоплатного користування майном, КЕВ м. Вінниця прийняв у користування будівлю за адресою: м. Вінниця, вул. 600-річчя, 68А. Акти прийняття-передавання активної електроенергії ТОВ «Енера Вінниця» по будівлі, що знаходиться за адресою: м. Вінниця, вул. 600-річчя, 68.

Таким чином, відповідач вважає, що вказана заборгованість взагалі не стосується нерухомого майна яке КЕВ м. Вінниця використовував за договором тимчасового безоплатного користування майном.

Відповідач заперечує твердження позивача щодо направлення на адресу КЕВ м. Вінниця рахунків для оплати спожитої електричної енергії, крім того жодних договорів між КЕВ м. Вінниця та ДП МОУ «ІНФОРМАЦІЯ_1» про відшкодування витрат спожитої електроенергії за 2022 рік, зокрема за лютий, березень та квітень, на підставі яких мали б виставлятись рахунки на відшкодування, не укладалось.

У 2022 році позивач до відповідача з рахунками на відшкодування витрат за активну електроенергію не звертався, а лише у лютому 2023 року надіслав на адресу відповідача лист щодо погашення заборгованості за спожиті комунальні послуги, зокрема і за електричну енергію за лютий, березень та квітень 2022 року у розмірі 232 543,98 грн.

Крім того, відповідач зазначає, що є структурним підрозділом Збройних Сил України і призначений, зокрема, для організації надання комунальних послуг військовим частинам та військовим установам, що дислоковані у м. Вінниця та Вінницькій області, з метою підтримання у стані бойової та мобілізаційної готовності. Тому, стягнення з відповідача інфляційних втрат - 3 446,68 грн. та трьох процентів річних - 4 434,26 грн., становитиме для відповідача як підприємства Міністерства оборони України надмірний тягар, особливо в умовах воєнного стану, оскільки КЕВ м. Вінниця є бюджетною установою, яка фінансується виключно з державного бюджету України. Таким чином, з нарахованими штрафними санкціями КЕВ м. Вінниця не погоджується та вважає їх застосування неприпустимим.

З огляду на викладене відповідач просить суд відмовити у задоволенні позову.

У відповіді на відзив позивач спростовує твердження відповідача, зокрема зазначає, що 16 січня 2020 року рішенням Виконавчого комітету Вінницької міської ради № 86 присвоєно адресу адміністративній будівлі літ. «А» загальною площею 2658, 8 кв. м. по вулиці 600-річчя ДП МО «ІНФОРМАЦІЯ_1», розташованій на земельній ділянці площею 0,2060 га кадастровий номер :02:066:066:0062 - м. Вінниця, вул. 600-річчя, 68-А. Разом з тим, до договору від 01 січня 2019 року № ВІ-103900 про постачання електричної енергії не вносились зміни у частині присвоєння об`єкту електропостачання літ. «А» згідно зазначеного рішення Виконавчого комітету Вінницької міської ради. Таким чином, слід констатувати, що надання послуг за договором від 01 січня 2019 року № ВІ-103900 здійснюється саме на об`єкт, який перебуває у тимчасовому безоплатному користуванні Відповідача, що також підтверджується витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію іншого речового права від 27 листопада 2019 року № 190410659.

Позивач зазначає, що Договором не визначено механізму реалізації обов`язку Відповідача з відшкодування витрат Позивача на комунальні послуги, а також не передбачено обов`язку Позивача обмежувати Відповідача у користуванні комунальними послугами, їх обсягом, що також і стосується періоду користування майном Позивача у лютому 2022 року. При цьому Відповідачем не оспорюється факт надання послуг з постачання електричної енергії у спірний період дії Договору (з 24 лютого по квітень 2022 року включно) за договором від 01 січня 2019 року № ВІ-103900 та оплату таких послуг Позивачем.

У відзиві на позов Відповідач підтверджує, що ним у лютому 2023 року було отримано лист Позивача щодо погашення заборгованості за спожиті комунальні послуги (від 15 лютого 2023 року № 131, який міститься у матеріалах справи), зокрема, і за електричну енергію у спірний період у розмірі 232 543, 98 грн. Водночас Відповідач заперечує існування підстав для виконання ним умов Договору в частині відшкодування витрат Позивача за надані послуги з постачання електричної енергії.

За твердженням позивача лист від 15 лютого 2023 року № 131 щодо відшкодування витрат за комунальні послуги, отримання якого підтверджено Відповідачем, є відповідною вимогою у розумінні статті 530 Цивільного кодексу України. При цьому сама по собі обставина отримання чи неотримання Відповідачем рахунку на відшкодування витрат Позивача у даному випадку не має жодного значення для виконання обов`язку з відшкодування витрат Позивача на комунальні послуги, адже у разі наявності незгоди із висунутою вимогою, Відповідач мав розумну можливість висловити заперечення чи зауваження щодо вимоги Позивача про погашення заборгованості, зокрема, її розміру, підстав виникнення тощо. Також Відповідач аргументуючи свої заперечення проти заявлених у цій справі позовних вимог покликається на ту обставину, що він має статус бюджетної установи та те, що його фінансування здійснюється виключно з Державного бюджету України. Однак зазначена обставина відповідно до законодавства України не є підставою для звільнення від виконання договірних зобов`язань та настання відповідальності за їх невиконання.

Враховуючи викладене Позивач вважає, що Відповідач належним чином не обґрунтував свої заперечення щодо позовних вимог заявлених у цій справі та не спростував на підставі належних та допустимих доказів з посиланням на норми права наведені Позивачем обставин та правові підстави пред`явленого позову.

У запереченнях на відповідь на відзив відповідач повторно звертає увагу суду на момент укладення договору безоплатного користування майна та не можливість споживання зазначеної в Акті прийняття-передавання товарної продукції-активної електричної енергії №1310345/2388/1 від 28.02.2022 кількості електричної енергії за декілька днів користування майном. Крім того, відповідач повторно наголосив, що з будь-якими рахунками щодо відшкодування комунальних послуг ДП МОУ «ІНФОРМАЦІЯ_1» у 2022 році до КЕВ м. Вінниця не звертався, а тому останній був позбавлений можливості відшкодувати комунальні витрати, оскільки постачальником електричної енергії - ТОВ «Енера Вінниця» акти прийняття-передавання активної електричної енергії направлялися саме позивачу, який в подальшому мав би звернутися до відповідача щодо відшкодування сум, зазначених у вказаних актах, однак позивачем зазначені дії не вчинялися.

Крім того, відповідач зазначає, що не може взяти на себе зобов`язання за 2022 рік, оскільки бюджетний рік закінчився, що унеможливлює КЕВ м. Вінниця передати до органу Казначейства України доручення на здійснення оплати за комунальні послуги за період 2022 року, а стягнення інфляційних втрат - 3 446,68 грн. та трьох процентів річних - 4 434,26 грн., становитиме для відповідача як підприємства Міністерства оборони України надмірний тягар, особливо в умовах воєнного стану, оскільки КЕВ м. Вінниця є бюджетною установою, яка фінансується виключно з державного бюджету України.

З огляду на викладене відповідач просить суд відмовити у задоволенні позовних вимог.

Надаючи правову кваліфікацію відносинам, що стали предметом спору, суд виходить з наступного.

За загальними положеннями цивільного законодавства цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки. Підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини (стаття 11 ЦК України). При цьому, стаття 12 Цивільного кодексу України передбачає, що особа здійснює свої цивільні права вільно на власний розсуд.

У відповідності зі статтею 173 Господарського кодексу України (далі -ГК України), зі змістом якої кореспондуються і приписи статті 509 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України), господарським визнається зобов`язання, що виникає між суб`єктом господарювання та іншим учасником (учасниками) відносин у сфері господарювання з підстав, передбачених цим кодексом, в силу якого один суб`єкт (зобов`язана сторона, у тому числі боржник) зобов`язаний вчинити певну дію господарського чи управлінсько-господарського характеру на користь іншого суб`єкта (виконати роботу, передати майно, сплатити гроші, надати інформацію тощо), або утримуватися від певних дій, а інший суб`єкт (управлена сторона, у тому числі кредитор) має право вимагати від зобов`язаної сторони виконати її обов`язку.

Господарські зобов`язання можуть виникати, зокрема, з господарського договору та інших угод, передбачених законом, а також з угод, не передбачених законом, але таких, які йому не суперечать (стаття 174 ГК України).

Частиною третьою статті 509 ЦК України встановлено, що зобов`язання має ґрунтуватися на засадах добросовісності, розумності та справедливості.

Кожна сторона повинна вжити усіх заходів, необхідних для належного виконання нею зобов`язання, враховуючи інтереси другої сторони та забезпечення загальногосподарського інтересу.

Укладаючи договір, сторони узгодили, що Користувач відшкодовує Балансоутримувачу витрати на комунальні послуги (теплопостачання, водопостачання, каналізація, електропостачання, газопостачання), інші платежі за утримання будівлі та приміщень, у разі необхідності здійснює компенсацію земельного податку (п. 2.8. Договору). Користувач зобов`язується, здійснювати заходи та нести витрати, пов`язані з утриманням майна. Відшкодувати Балансоутримувачу всі комунальні витрати, пов`язані з обслуговуванням даного майна на підставі виставлених рахунків (п. 3.6. та п. 3.8. Договору).

Позивачем до матеріалів справи долучені докази, які свідчать про оплату останнім комунальних послуг за електроенергію за Об`єктом оренди за спірний період, а саме, акти приймання-передачі електричної енергії №1310345/2388/1 від 28.02.2022 на суму 77 332,97 грн., №1310345/2389/1 від 31.03.2022 на суму 85 453,08 грн., №1310345/78210/1 від 29.04.2022 на суму 69 757,93 грн., відповідні рахунки та докази їх оплати - судовий наказ Господарського суду Вінницької області від 04.07.2022 у справі № 902/555/22, постанову про відкриття виконавчого провадження від 09.06.2023, лист ДП МОУ «ІНФОРМАЦІЯ_1» № 560 від 03.08.2023 з доданими платіжними інструкціями № 561, 562, 563, 564, постанову про закінчення виконавчого провадження від 03.08.2023 та інформацію про виконавче провадження №71870153.

Як встановлено судом, позивачем на адресу відповідача було надіслано лист № 131 від 15.02.2023, у якому зазначено, зокрема, про наявність заборгованості за активну електроенергію на загальну суму 642 650,02 грн, в т.ч. за лютий-грудень 2022 - 586 037,18 грн, січень 2023 - 56 612,84 грн. До складу вказаної заборгованості у розмірі 586 037,18 грн включена також заборгованість у розмірі 232 543,98 грн за лютий, березень, квітень 2022 р.

Згідно статті 193 ГК України та статті 526 ЦК України, яка містить аналогічні положення, зобов`язання повинні виконуватися належним чином відповідно до закону, інших актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов`язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться.

З огляду на приписи пунктів Договору тимчасового безоплатного користування майном та зважаючи на те, що в матеріалах справи наявні докази надсилання на адресу відповідача вказаних рахунків разом з листом № 131 від 15.02.2023, строк оплати за спожиту електроенергію за даним договором є таким, що настав.

Разом з тим, відповідно до п. 2.1. Договору тимчасового безоплатного користування майном, Користувач вступає у тимчасове безоплатне користування майном у термін, вказаний у договорі, але не раніше дати підписання сторонами Акту приймання-передачі Майна.

Як вбачається з матеріалів справи Акт приймання-передачі майна між сторонами підписаний 28.02.2022 тобто Акт приймання-передачі електричної енергії №1310345/2388/1 від 28.02.2022 на суму 77 332,97 грн. виставлений ТОВ «Енера Вінниця» не може бути доказом споживання відповідачем електричної енергії за лютий 2022 оскільки відповідач не користувався майном у даний період.

З огляду на викладене, вимога позивача про стягнення з відповідача 77 332,97 грн. заборгованості є безпідставною та задоволенню не підлягає.

Однак, вартість спожитої електричної енергії згідно актів приймання-передачі електричної енергії №1310345/2389/1 від 31.03.2022 на суму 85 453,08 грн., №1310345/78210/1 від 29.04.2022 на суму 69 757,93 грн за період березень-квітень 2022 має бути відшкодована Користувачем Балансоутримувачу.

За змістом статті 193 ГК України не допускається одностороння відмова від виконання зобов`язань, крім випадків, передбачених законом. Аналогічні застереження містить стаття 525 ЦК України.

Частиною першою статті 530 ЦК України також встановлено: Якщо строк (термін) виконання боржником обов`язку не встановлений або визначений моментом пред`явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання у будь-який час. Боржник повинен виконати такий обов`язок у семиденний строк від дня пред`явлення вимоги, якщо обов`язок негайного виконання не випливає із договору або актів цивільного законодавства.

У відповідності до статті 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом, що передбачено частиною першою статті 612 ЦК України.

Разом з тим, частиною першою статті 625 ЦК України визначено, що боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання.

Посилання відповідача на відсутність у квартирно-експлуатаційного відділу м. Вінниці, як бюджетної установи, необхідного фінансування та бюджетних асигнувань суд вважає безпідставним та таким, що не може бути підставою для відмови в задоволенні позову.

Так, з урахуванням вимог частини другої 617 ЦК України, частини другої статті 218 ГК України та правових висновків, викладених в рішенні Європейського суду з прав людини у справі "Терем ЛТД, Чечеткін та Оліус проти України" від 18.10.2005, відсутність бюджетних коштів, передбачених у видатках Державного бюджету України на відповідний рік, у даному випадку, не виправдовує бездіяльність відповідача і не є підставою для звільнення його від відповідальності за порушення грошового зобов`язання.

З огляду на викладене вимоги позивача про стягнення з відповідача 232 543, 98 грн. заборгованості за спожиту активну електричну енергію за період лютий-квітень 2022 року підлягають задоволенню частково в сумі 155 211,01 грн за період з березень-квітень 2022 року.

Щодо заявлених до стягнення 3 446,68 грн - інфляційних втрат та 4 434,26 грн - 3% річних суд зазначає наступне.

Відповідно до ч. 2 ст. 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також 3% річних від суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Суд, здійснивши перерахунок заявлених до стягнення 3% річних та інфляційних втрат (розрахунок наявний в матеріалах справи), з урахуванням часткової відмови у стягненні 77 332,97 грн. заборгованості, встановив, що заявлені до стягнення 3 446,68 грн - інфляційні втрати та 4 434,26 грн - 3% річних, підлягають частковому задоволенню у розмірі 2 300,48 грн інфляційних втрат та 2 959,64 грн - 3% річних.

Суд зазначає, що предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Обов`язок із доказування слід розуміти як закріплену в процесуальному та матеріальному законодавстві міру належної поведінки особи, що бере участь у судовому процесі із збирання та надання доказів для підтвердження свого суб`єктивного права.

За змістом ст. 73 Господарського процесуального кодексу України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків.

Згідно із ч.ч. 1, 3 ст. 74 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи.

Відповідно до ст.ст. 76, 77, 78, 79 ГПК України належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Докази, одержані з порушенням закону, судом не приймаються. Достовірними є докази, створені (отримані) за відсутності впливу, спрямованого на формування хибного уявлення про обставини справи, які мають значення для справи. Наявність обставини, на яку сторона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, вважається доведеною, якщо докази, надані на підтвердження такої обставини, є більш вірогідними, ніж докази, надані на її спростування. Питання про вірогідність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Згідно з ч.ч. 1-4 ст. 13 ГПК України судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених цим Кодексом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних з вчиненням чи не вчиненням нею процесуальних дій.

При цьому ч. 1 ст. 14 ГПК України встановлено, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Збирання доказів у господарських справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Таке право мають також особи, в інтересах яких заявлено вимоги, за винятком тих осіб, які не мають процесуальної дієздатності (ч. 2 вказаної статті).

За вказаних обставин у своїй сукупності, позов підлягає задоволенню частково.

Відповідно до ст. 129 Господарського процесуального кодексу України витрати по сплаті судового збору покладаються на сторін пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Керуючись статтями 2, 73, 74, 76, 77-79, 86, 91, 126, 129, 231-233, 238, 240-242, 326 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд, -

УХВАЛИВ:

1. Позов задовольнити частково.

2. Стягнути з Квартирно-експлуатаційного відділу м. Вінниця (вул. Стрілецька, 87, м. Вінниця, 21007, ) на користь Державного підприємства Міністерства оборони України "ІНФОРМАЦІЯ_1" (АДРЕСА_1, ) 155 211,01 грн. - основного боргу, 2 300,48 грн - інфляційних втрат, 2 959,64 грн - 3% річних та 1791,43 грн - витрат пов`язаних зі сплатою судового збору.

3. У частині стягнення 77 332,97 грн - основного боргу, 1474,62 грн - 3% річних та 1 146,20 грн - інфляційних втрат відмовити.

4. Видати наказ після набрання рішенням суду законної сили.

5. Примірник повного судового рішення надіслати сторонам в зареєстровані електронні кабінети в підсистемі ЄСІТС та на відомі суду адреси електронної пошти: позивача - ІНФОРМАЦІЯ_2 , відповідача - ІНФОРМАЦІЯ_3

Апеляційна скарга на рішення подається протягом двадцяти днів з дня складання повного судового рішення (ч.1 ст.256 ГПК України).

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо скаргу не було подано (ч.1 ст.241 ГПК України).

Апеляційна скарга подається відповідно до ст. 256, 257 ГПК України.

Повне рішення складено 15 січня 2024 р.

Суддя Ігор МАСЛІЙ

віддрук. прим.:

1 - до справи