РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

м. Київ

16.01.2024Справа № 910/16385/23

Господарський суд міста Києва у складі судді Пукшин Л.Г., розглянувши у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін господарську справу

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Торгова електрична компанія" (03150, м. Київ, вул. Предславинська, буд. 11, ідентифікаційний код 36530971)

до Товариства з обмеженою відповідальністю "Трансджейнт 8" (02095, м. Київ, вул. Срібнокільська, буд 20, ідентифікаційний код 39432828)

про стягнення 212 397, 92 грн,

Представники сторін: не викликались

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

Товариство з обмеженою відповідальністю "Торгова електрична компанія" звернулось до Господарського суду міста Києва з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю "Трансджейнт 8" про стягнення 212 397,92 грн.

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначає, що внаслідок неналежного виконанням відповідачем зобов`язань за договором № 4/2021-Е про постачання електричної енергії споживачу від 06.01.2021, зокрема, в частині повної та своєчасної оплати електроенергії, поставленої позивачем за період з грудня 2022 по червень 2023 року, у відповідача виникла заборгованість у розмірі 171 049,52 грн, яку позивач просить стягнути в судовому порядку. Крім того, позивач нарахував до стягнення з відповідача 3% річних у розмірі 2 536,25 грн та пеню у розмірі 38 812,15 грн.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 26.10.2023 прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) представників учасників справи.

Частиною 5 статті 176 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що ухвала про відкриття провадження у справі надсилається учасникам справи, а також іншим особам, якщо від них витребовуються докази, в порядку, встановленому статтею 242 цього Кодексу, та з додержанням вимог частини четвертої статті 120 цього Кодексу.

З метою повідомлення відповідача про розгляд справи судом та про його право подати відзив на позовну заяву, на виконання приписів Господарського процесуального кодексу України, ухвала суду про відкриття провадження у справі від 26.10.2023 була направлена судом рекомендованим листом з повідомленням про вручення на адресу місцезнаходження відповідача, зазначену в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань, однак була повернута відділом поштового зв`язку до суду з поміткою "за закінченням терміну зберігання".

Частиною 6 статті 242 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що днем вручення судового рішення є: 1) день вручення судового рішення під розписку; 2) день отримання судом повідомлення про доставлення копії судового рішення до електронного кабінету особи; 3) день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про вручення судового рішення; 4) день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про відмову отримати копію судового рішення чи відмітки про відсутність особи за адресою місцезнаходження, місця проживання чи перебування особи, повідомленою цією особою суду; 5) день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про відмову отримати копію судового рішення чи відмітки про відсутність особи за адресою місцезнаходження, місця проживання чи перебування особи, яка зареєстрована у встановленому законом порядку, якщо ця особа не повідомила суду іншої адреси. Якщо судове рішення надіслано до електронного кабінету пізніше 17 години, судове рішення вважається врученим у робочий день, наступний за днем його відправлення, незалежно від надходження до суду повідомлення про його доставлення.

Враховуючи відсутність в матеріалах справи підтверджень наявності порушень оператором поштового зв`язку вимог Правил надання послуг поштового зв`язку, суд вважає, що у разі, якщо ухвалу про вчинення відповідної процесуальної дії направлено судом за належною адресою, тобто, повідомленою суду стороною, і повернуто підприємством зв`язку з посиланням на відсутність (вибуття) адресата, відмову від одержання, закінчення строку зберігання поштового відправлення тощо, то вважається, що адресат повідомлений про вчинення відповідної процесуальної дії.

Відповідно до ч. 4 ст. 13 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних з вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

Отже, суд належним чином виконав свій обов`язок щодо повідомлення відповідача про розгляд справи.

У даному випаду судом також враховано, що за приписами частини 1 статті 9 Господарського процесуального кодексу України ніхто не може бути позбавлений права на інформацію про дату, час і місце розгляду своєї справи або обмежений у праві отримання в суді усної або письмової інформації про результати розгляду його судової справи. Будь-яка особа, яка не є учасником справи, має право на доступ до судових рішень у порядку, встановленому законом.

Відповідно до частини 2 статті 2 Закону України "Про доступ до судових рішень" усі судові рішення є відкритими та підлягають оприлюдненню в електронній формі не пізніше наступного дня після їх виготовлення і підписання.

Згідно з частинами 1, 2 статті 3 Закону України "Про доступ до судових рішень" для доступу до судових рішень судів загальної юрисдикції Державна судова адміністрація України забезпечує ведення Єдиного державного реєстру судових рішень. Єдиний державний реєстр судових рішень - автоматизована система збирання, зберігання, захисту, обліку, пошуку та надання електронних копій судових рішень.

Судові рішення, внесені до Реєстру, є відкритими для безоплатного цілодобового доступу на офіційному веб-порталі судової влади України (частина 1 статті 4 Закону України "Про доступ до судових рішень").

Враховуючи наведене, суд зазначає, що відповідач мав право та дійсну можливості ознайомитись, з ухвалою про відкриття провадження у справі від 26.10.2023 в Єдиному державному реєстрі судових рішень (www.reyestr.court.gov.ua).

Отже, відповідач, належним чином повідомлений про розгляд справи відповідно до статті 120 Господарського процесуального кодексу України.

У відповідності до вимог статей 165, 251 Господарського процесуального кодексу України, відповідачу був встановлений строк для подання відзиву на позовну заяву протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення ухвали про відкриття провадження у справі.

Приписами частини 2 статті 178 Господарського процесуального кодексу України встановлено, що у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин суд має право вирішити спір за наявними матеріалами справи.

Приймаючи до уваги, що відповідач у встановлений строк не подав до суду відзив на позов, а відтак не скористався наданими йому процесуальними правами, за висновками суду, у матеріалах справи достатньо документів, які мають значення для правильного вирішення спору, внаслідок чого справа може бути розглянута за наявними у ній документами відповідно до частини 2 статті 178 Господарського процесуального кодексу України.

У частині 8 статті 252 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що при розгляді справи у порядку спрощеного провадження суд досліджує докази і письмові пояснення, викладені у заявах по суті справи, а у випадку розгляду справи з повідомленням (викликом) учасників справи - також заслуховує їх усні пояснення. Судові дебати не проводяться.

Згідно з частиною 4 статті 240 Господарського процесуального кодексу України у разі розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи суд підписує рішення без його проголошення.

Поряд із цим, у зв`язку з перебуванням судді Пукшин Л.Г. у щорічній відпустці підписання повного тексту рішення здійснено після виходу судді з відпустки.

Розглянувши подані документи і матеріали, всебічно і повно з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд

ВСТАНОВИВ:

06.01.2021 між Товариством з обмеженою відповідальністю "Торгова електрична компанія" (далі - постачальник) та Товариством з обмеженою відповідальністю "Трансджейнт 8" (далі - споживач) укладено договір про постачання електричної енергії споживачу №4/2021-Е, за умовами п. 2.1. якого постачальник продає електричну енергію споживачу, а споживач оплачує постачальнику вартість купованої електричної енергії та здійснює інші платежі згідно з умовами цього договору.

Умови цього договору розроблені з урахуванням вимог Закону України "Про ринок електричної" та Правил роздрібного ринку електричної енергії, затверджених постановою Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг від 14.03.2018 №312 (пункт 1.1. договору).

Згідно з пунктом 5.1. договору споживач розраховується з постачальником за електричну енергію за цінами, що визначаються відповідно до механізму визначення ціни електричної енергії, що зазначений в комерційній пропозиції.

Спосіб визначення ціни електричної енергії зазначається в Комерційній пропозиції постачальника. Для одного об`єкта споживання (площадки вимірювання) застосовується один спосіб визначення ціни електричної енергії (пункт 5.2. договору).

Розділом 1 комерційної пропозиції (додаток 1 до договору) (далі - комерційна пропозиція) сторони погодили механізм визначення ціни на електричну енергію для споживача у відповідному розрахунковому періоді за відповідною формулою.

У відповідності до пункту 5.4. договору розрахунковим періодом за цим договором є календарний місяць.

За умовами пункту 5.6. договору оплата рахунка постачальника за цим договором має бути здійснена споживачем у строки, передбачені комерційною пропозицією. Зазначений строк не може бути меншим 5 (п`яти) днів з дня надання платіжного документа споживачу.

Розділом 5 комерційної пропозиції (додаток 1 до договору) сторони встановили наступні терміни (строки) виставлення рахунків за електричну енергію та терміни (строки) їх оплати.

Планові рахунки на оплату за електричну енергію надаються споживачу до початку розрахункового періоду.

Терміни (строки) оплати:

- до 25 числа місяця, що передує розрахунковому - 25% від прогнозованої вартості заявленого обсягу споживання електричної енергії в розрахунковому періоді (далі - прогнозована вартість);

- першого банківського дня розрахункового періоду - 25% прогнозованої вартості;

- до 10 числа розрахункового періоду - 25% прогнозованої вартості;

- до 15 числа розрахункового періоду - 25% прогнозованої вартості;

- протягом 5 (п`яти) банківських днів з дати надання рахунку - кінцевий розрахунок по факту споживання в розрахунковому періоді.

Умовами пункту 13.7 договору сторони погодили, що платіжні документи на оплату надсилаються на електронну пошту споживача/рекомендованим листом/вручаються кур`єром/особисто за зазначеними в цьому договорі адресами сторін, в терміни, визначені в комерційній пропозиції. Кожен з вказаних варіантів доставки вважається фактом отримання платіжного документу.

Розділом 7 "Розмір пені за порушення строку оплати або штраф" комерційної пропозиції сторони погодили, що в разі несвоєчасних розрахунків за отриману електричну енергію споживач зобов`язаний сплатити пеню в розмірі 0,1% від суми простроченого платежу, але не більше подвійної облікової ставки НБУ, яка діє на день прострочення, за кожен день прострочення такого платежу.

Цей договір укладається на строк, зазначений в комерційній пропозиції, та набирає чинності з моменту його підписання уповноваженими особами сторін (пункт 13.1. договору).

Договір діє з дати його підписання сторонами до 31 грудня 2020 року включно (пункт 10 комерційної пропозиції).

Дійсність договору про постачання електричної енергії споживачу №4/2021-Е від 06.01.2021 сторонами не оспорюється, а відтак в силу приписів ст. 204 ЦК України вказаний договір є правомірним та таким, що породжує, змінює або припиняє цивільні права й обов`язки.

Як зазначає позивач, на виконання умов договору ним було поставлено відповідачу протягом періоду з грудня 2022 року по червень 2023 року електричну енергію в обсязі 298 018 кВт год загальною вартістю 1 233 160, 45 грн,

Втім, за твердженням відповідача, відповідач свій обов`язок з оплати поставленої електричної енергії у спірний період виконав лише частково, сплативши 1 062 110, 93 грн.

27.07.2023 позивач звернувся до відповідача з претензією №ЕЗБ/4030 щодо сплати заборгованості по договору, у відповідь на яку відповідач в листі №36 від 14.08.2023, просив погодити термін оплати - протягом десяти днів з моменту отримання цього листа.

Позаяк, відповідач всупереч взятим на себе зобов`язанням за договором від 06.01.2021 №4/2021-Е залишок заборгованості у розмірі 171 049, 52 грн не сплатив, вказане стало підставою для звернення до суду з даним позовом. Крім того, позивачем нараховано та заявлено до стягнення з відповідача 3% річних у розмірі 2 536,25 грн та пеню у розмірі 38 812,15 грн за несвоєчасне виконання грошового зобов`язання.

Стаття 509 Цивільного кодексу України визначає, що зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

Зобов`язання, в силу вимог статей 526, 525 Цивільного кодексу України, має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Аналогічна за змістом норма міститься і у ст. 193 Господарського кодексу України.

Згідно з частиною 2 статті 11 Цивільного кодексу України підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини. Договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Укладений між сторонами договір за своєю правовою природою є договором енергопостачання, а відповідно до статті 714 Цивільного кодексу України за договором постачання енергетичними та іншими ресурсами через приєднану мережу одна сторона (постачальник) зобов`язується надавати другій стороні (споживачеві, абонентові) енергетичні та інші ресурси, передбачені договором, а споживач (абонент) зобов`язується оплачувати вартість прийнятих ресурсів та дотримуватись передбаченого договором режиму її використання, а також забезпечити безпечну експлуатацію енергетичного та іншого обладнання.

Відповідно до статті 275 Господарського кодексу України, за договором енергопостачання підприємство (енергопостачальник) відпускає електричну енергію, пару, гарячу і перегріту воду (далі - енергію) споживачеві (абоненту), який зобов`язаний оплатити прийняту енергію та дотримуватися передбаченого договором режиму її використання, а також забезпечити безпечну експлуатацію енергетичного обладнання, що ним використовується.

Окремим видом договору енергопостачання є договір постачання електричної енергії споживачу. Особливості постачання електричної енергії споживачам та вимоги до договору постачання електричної енергії споживачу встановлюються Законом України "Про ринок електричної енергії".

Відповідно до частини 2 статті 56 Закону України «Про ринок електричної енергії» договір постачання електричної енергії споживачу укладається між електропостачальником та споживачем та передбачає постачання всього обсягу фактичного споживання електричної енергії споживачем у певний період часу одним електропостачальником. Постачання електричної енергії споживачам здійснюється за вільними цінами.

Згідно з частиною 3 статті 58 Закону України «Про ринок електричної енергії» споживач зобов`язаний, зокрема, сплачувати за електричну енергію та надані йому послуги відповідно до укладених договорів.

Як встановлено судом на підставі наявних в матеріалах справи доказів, відповідачем спожито отриману від позивача електричну енергію у спірному періоді в обсязі 298 018 кВт год, що підтверджується, зокрема, листом Публічного акціонерного товариства «ЧЕРКАСИОБЛЕНЕРГО» від 13.09.2023 №7123/03-01-01, загальною вартістю 1 233 160, 45 грн, розрахованої за формулою, наведеною у пункті 1 комерційної пропозиції (додаток 1 до договору).

На виконання умов договору та комерційної пропозиції, позивачем з урахуванням фактичних обсягів спожитої відповідачем електричної енергії, було виставлено відповідачу рахунки: №9 від 09.01.2023 на суму 118 227, 66 грн, №9 від 10.02.2023 на суму 168 052, 55 грн, №9 від 08.03.2023 на суму 223 658, 42 грн, №9 від 07.04.2023 на суму 221 742, 52 грн, №9 від 09.05.2023 на суму 165 484, 82 грн, №9 від 07.06.2023 на суму 134 944, 96 грн, №9 від 07.07.2023 на суму 201 049, 52 грн, які щомісячно направлялися на електрону адресу відповідача, про що свідчать наявні в матеріалах справи докази.

В силу приписів статей 525, 526 Цивільного кодексу України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Аналогічна за змістом норма міститься у ст. 193 Господарського кодексу України.

Згідно з ч. 1 ст. 530 Цивільного кодексу України якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Розділом «Терміни (строки) виставлення рахунків за електричну енергію та терміни (строки) їх оплати» комерційної пропозиції передбачено наступні терміни (строки) оплати:

- до 25 числа місяця, що передує розрахунковому - 25% від прогнозованої вартості заявленого обсягу споживання електричної енергії в розрахунковому періоді (далі - прогнозована вартість);

- першого банківського дня розрахункового періоду - 25% прогнозованої вартості;

- до 10 числа розрахункового періоду - 25% прогнозованої вартості;

- до 15 числа розрахункового періоду - 25% прогнозованої вартості;

- протягом 5 (п`яти) банківських днів з дати надання рахунку - кінцевий розрахунок по факту споживання в розрахунковому періоді.

Під час розгляду даної справи, відповідачем не заперечувався факт отримання рахунків на оплату електричної енергії.

Отже, з урахуванням положень ст. 530 Цивільного кодексу України та змісту розділу «Терміни (строки) виставлення рахунків за електричну енергію та терміни (строки) їх оплати» комерційної пропозиції, строк виконання відповідачем грошового зобов`язання з оплати спожитої електричної енергії на момент розгляду справи настав.

Втім, відповідач свої зобов`язання щодо оплати спожитої електричної енергії у спірний період виконав лише частково, сплативши 1 062 110, 93 грн, що відображено в довідці взаємних розрахунків за період з 01.12.2022 - 18.10.2023 головного бухгалтера Товариства з обмеженою відповідальністю "Торгова електрична компанія".

Часткова сплата відповідачем вартості спожитої електричної енергії підтверджується платіжними інструкціями №811 від 10.01.2023 на суму 88 669, 20 грн, №877 від 21.02.2023 на суму 168 052, 55 грн, №940 від 17.03.2023 на суму 223 658, 42 грн, №19 від 14.04.2023 на суму 221 742, 52 грн, №107 від 17.05.2023 на суму 165 484, 82 грн, №241_00000/1feb23a6-6844-4a08-aa53-ble103d45df0 від 05.07.2023 на суму 103 873, 42 грн, №1022_00000/59f31379-6918-4ce3-aca9-4bf0ee4be2da від 30.08.2023 на суму 30 000, 00 грн, №1082_00000/67d99f06-2c60-44d8-829e-b6578def8d8e від 12.09.2023 на суму 30 000, 00 грн, №1115_00000/5483412e-6f93-4324-9332-705987b99f63 від 22.09.2023 на суму 30 000, 00 грн.

Тоді як, частина 2 статті 193 Господарського кодексу України встановлює, що кожна сторона повинна вжити усіх заходів, необхідних для належного виконання нею зобов`язання, враховуючи інтереси другої сторони та забезпечення загальногосподарського інтересу. Порушення зобов`язань є підставою для застосування господарських санкцій, передбачених цим Кодексом, іншими законами або договором.

Стаття 610 Цивільного кодексу України передбачає, що порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Відтак, враховуючи, що факт порушення відповідачем своїх договірних зобов`язань в частині своєчасної та повної оплати спожитої електричної енергії за договором підтверджений матеріалами справи і не спростований відповідачем, суд вважає обґрунтованими позовні вимоги в частині стягнення основного боргу, а тому позовні вимоги в цій частині підлягають задоволенню у заявленому позивачем розмірі.

Статтею 611 ЦК України встановлено, що у разі порушення зобов`язання, настають наслідки, передбачені договором або законом, в тому числі, сплата неустойки. Приписами ст. 230 ГК України також встановлено, що у разі порушення учасником господарських відносин правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежне виконання господарського зобов`язання, він зобов`язаний сплатити штрафні санкції у вигляді грошової суми (неустойка, пеня, штраф).

Згідно ч. 1 ст. 612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Отже, порушення боржником прийнятих на себе зобов`язань тягне за собою відповідні правові наслідки, які полягають у можливості застосування кредитором до боржника встановленої законом або договором відповідальності.

Розділом 7 "Розмір пені за порушення строку оплати або штраф" комерційної пропозиції сторони погодили, що в разі несвоєчасних розрахунків за отриману електричну енергію споживач зобов`язаний сплатити пеню в розмірі 0,1% від суми простроченого платежу, але не більше подвійної облікової ставки НБУ, яка діє на день прострочення, за кожен день прострочення такого платежу.

Відтак, оскільки відповідач допустив прострочення оплати за спожиту електричну енергію, на підставі наведених вище норм чинного законодавства та умов договору (комерційної пропозиції), позивачем нараховано пеню у загальному розмірі 38 812, 12 грн.

Окрім того, оскільки відповідно до частини 2 статті 625 Цивільного кодексу України, боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом, позивачем нараховано та заявлено до стягнення 3% річних 2 536, 25 грн.

Передбачене законом право кредитора вимагати сплати боргу з урахуванням індексу інфляції та процентів річних в порядку ст. 625 ЦК України є способами захисту його майнового права та інтересу, суть яких полягає у відшкодуванні матеріальних втрат від знецінення грошових коштів внаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові (аналогічна правова позиція викладена в постанові Верховний Суд №910/12604/18 від 01.10.2019).

Перевіривши наданий позивачем розрахунок пені та 3%річних, за визначений період прострочення, суд дійшов висновку про часткове задоволення позовних вимог в цій частині, оскільки позивачем невірно визначено початкові дати періоду прострочення.

Умовами розділу 5 комерційної пропозиції погоджено, що кінцевий розрахунок по факту споживання в розрахунковому періоді здійснюється протягом 5 (п`яти) банківських днів з дати надання рахунку.

Таким чином, за розрахунком суду, стягненню з відповідача підлягають 3% річних в сумі 2 505, 64 грн та пеня у розмірі 38 100,83 грн, в іншій частині цих позовних вимог позивачу належить відмовити.

Статтею 13 Господарського процесуального кодексу України встановлено, що судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених цим Кодексом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом.

Відповідно до статей 76-79 Господарського процесуального кодексу України, належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування. Достовірними є докази, створені (отримані) за відсутності впливу, спрямованого на формування хибного уявлення про обставини справи, які мають значення для справи. Наявність обставини, на яку сторона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, вважається доведеною, якщо докази, надані на підтвердження такої обставини, є більш вірогідними, ніж докази, надані на її спростування. Питання про вірогідність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

За приписами ч. 1 ст. 86 Господарського процесуального кодексу України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Відповідач під час розгляду справи не надав суду жодних доказів, які б спростовували заявлені позовні вимоги, як і не скористався своїм правом на подання відзиву на позовну заяву.

Приймаючи до уваги вищевикладене в сукупності, позовні вимоги підлягають задоволенню частково.

Згідно з п. 2 ч. 1 ст. 129 Господарського процесуального кодексу України судовий збір у спорах, що виникають при виконанні договорів та з інших підстав покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Керуючись ст. 129, 236-238, 240 Господарського процесуального кодексу України, суд

ВИРІШИВ:

1. Позовні вимоги Товариства з обмеженою відповідальністю "Торгова електрична компанія" задовольнити частково.

2. Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю "Трансджейнт 8" (02095, м. Київ, вул. Срібнокільська, буд 20, ідентифікаційний код 39432828) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Торгова електрична компанія" (03150, м. Київ, вул. Предславинська, буд. 11, ідентифікаційний код 36530971) заборгованість у розмірі 171 049 грн 52 коп., пеню у розмірі 38 100 грн 83 коп., 3% річних у розмірі 2 505 грн 64 коп. та витрати зі сплати судового збору у сумі 3 174 грн 84 коп.

3. В іншій частині позовних вимог відмовити.

4. Після набрання рішенням суду законної сили видати позивачу наказ.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення може бути оскаржене у строки та порядку, встановленому розділом ІV ГПК України.

Повний текст рішення складено 16.01.2024

Суддя Л.Г. Пукшин