ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ВІННИЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
___________________________________________________________________________
РІШЕННЯ

"04" січня 2024 р. Cправа № 902/1296/23

за позовом: Виконувача обов`язків керівника Вінницької обласної прокуратури (вул. Монастирська,33, м. Вінниця, 21001) в інтересах держави в особі - Регіонального Фонду державного майна України по Вінницькій та Хмельницькій областях (вул. Гоголя,10, м. Вінниця, 21018)

до: Погребищенської міської ради (вул. Б. Хмельницького, 110, м. Погребище, Вінницький р-н., Вінницька обл., 22200)

про прийняття у комунальну власність державного майна

Суддя Яремчук Ю.О.

Секретар судового засідання Надтока Т.О.

за участю представників сторін:

прокурора: Войцишена Г.В.

позивача: не з`явився

відповідача: не з`явився

В С Т А Н О В И В :

16.10.2023 Виконувач обов`язків керівника Вінницької обласної прокуратури в інтересах держави в особі Регіонального Фонду державного майна України по Вінницькій та Хмельницькій областях звернувся до Господарського суду Вінницької області з позовом до Погребищенської міської ради про зобов`язання забезпечити прийняття у комунальну власність державного майна.

Згідно з протоколом автоматизованого розподілу справи між суддями від 16.10.2023 справу передано для розгляду судді Яремчуку Ю.О.

Ухвалою суду від 23.10.2023 відкрито провадження у справі 902/1296/23. Визначено розгляд справи здійснювати за правилами загального позовного провадження.

Ухвалою суду від 24.10.2023 виправлено помилку, допущену в резолютивній частині ухвали суду у справі №902/1296/23 від 23.10.2023. Пункт 3 резолютивної частини ухвали суду від 23.10.2023 у справі № 902/1296/23 викладено в наступній редакції: "Підготовче засідання у справі призначити на 21.11.2023.

07.11.2023 від відповідача надійшов відзив на позовну заяву (вх. № канц. 01-34/10513/23 від 07.11.2023), який долучений судом до матеріалів справи.

На визначену дату судом 21.11.2023 в судове засідання з`явився прокурор. Представники позивача та відповідача не з`явились, при цьому про дату, час та місце судового засідання належним чином повідомлені ухвалою суду віл 24.10.2023.

За результатами проведеного судового засідання суд дійшов висновку про відкладення підготовчого провадження, про що винесено ухвалу, яку занесено до протоколу судового засідання.

Ухвалою суду від 21.11.2023 повідомлено учасників справи про підготовче судове засідання у справі, що відбудеться 07.12.2023.

22.11.2023 від представника позивача надійшла відповідь на відзив (вх. № канц.01-34/11104/23), яка долучена судом до матеріалів справи.

На визначену дату судом 07.12.2023 в судове засідання з`явився прокурор та представник позивача Регіонального Фонду державного майна України по Вінницькій та Хмельницькій областях.

Представник відповідача не з`явився, при цьому від останнього надійшло клопотання про розгляд справи без його участі (вх. № канц.01-34/11590/23 від 04.12.2023).

У судовому засіданні прокурор та представник позивача зазначили, що позов підтримує в повному обсязі, всі документи обґрунтування та докази суду надані.

За результатами проведеного судового засідання, вислухавши позиції сторін суд дійшов висновку про закриття підготовчого провадження та призначення судового розгляду справи по суті, про що винесено ухвалу, яку занесено до протоколу судового засідання.

Ухвалою суду від 11.12.2023 повідомлено учасників справи про судовий розгляд справи по суті, що відбудеться 04.01.2024.

На визначену дату судом в судове засідання з`явився прокурор. Представник позивача не з`явився, про дату час та місце судового засідання належним чином повідомлений ухвалою суду від 11.12.2023.

Представник відповідача не з`явився, при цьому судом взято клопотання останнього (вх. № канц. 01-34/11515/23 від 01.12.2023), про розгляд справи за відсутності уповноваженого представника за наявними матеріалами.

Статтею 42 Господарського процесуального кодексу України визначено права та обов`язки учасників судового процесу, зокрема учасники справи зобов`язані: виявляти повагу до суду та до інших учасників судового процесу; сприяти своєчасному, всебічному, повному та об`єктивному встановленню всіх обставин справи; з`являтися в судове засідання за викликом суду, якщо їх явка визнана судом обов`язковою; подавати усі наявні у них докази в порядку та строки, встановлені законом або судом, не приховувати докази тощо.

Крім того, частиною 2 статті 2 Закону України "Про доступ до судових рішень" усі судові рішення є відкритими та підлягають оприлюдненню в електронній формі не пізніше наступного дня після їх виготовлення і підписання.

Згідно з ч. ч. 1, 2 ст. 3 Закону України "Про доступ до судових рішень" для доступу до судових рішень судів загальної юрисдикції Державна судова адміністрація України забезпечує ведення Єдиного державного реєстру судових рішень. Єдиний державний реєстр судових рішень - автоматизована система збирання, зберігання, захисту, обліку, пошуку та надання електронних копій судових рішень.

Судові рішення, внесені до Реєстру, є відкритими для безоплатного цілодобового доступу на офіційному веб-порталі судової влади України (ч.1 ст.4 Закону України "Про доступ до судових рішень").

Також суд зазначає, що відповідно до пункту 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, ратифікованої Законом України від 17.07.1997 р. (Закон України від 17.07.1997 р. № 475/97 - ВР), кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення.

Перебіг строків судового розгляду у цивільних справах починається з часу надходження позовної заяви до суду, а закінчується ухваленням остаточного рішення у справі, якщо воно не на користь особи (справа "Скопелліті проти Італії" від 23.11.1993 р.), або виконанням рішення, ухваленого на користь особи (справа "Папахелас проти Греції" від 25.03.1999 р.).

Обов`язок швидкого здійснення правосуддя покладається, в першу чергу, на відповідні державні судові органи. Розумність тривалості судового провадження оцінюється в залежності від обставин справи та з огляду на складність справи, поведінки сторін, предмету спору. Нездатність суду неефективно протидіяти недобросовісно створюваним учасниками справи перепонам для руху справи є порушенням частини 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (параграфи 66, 69 рішення Європейського суду з прав людини від 08.11.2005 р. у справі "Смірнова проти України").

Суд нагадує, що роль національних суддів полягає у швидкому та ефективному розгляді справ (&51 рішення Європейського суду з прав людини від 30.11.2006 р. у справі "Красношапка проти України").

Суд нагадує, що це роль національних судів організовувати судові провадження таким чином, щоб вони були без затримок та ефективними (див.рішення Суду у справі Шульга проти України, no. 16652/04, від 02.12.2010).

До того ж організація провадження таким чином, щоб воно було швидким та ефективним, є завданням саме національних судів (див. рішення Суду у справі Білий проти України, no. 14475/03, від 21.10.2010).

Згідно із ч.1 ст.202 ГПК України неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею.

Розглянувши подані документи і матеріали, всебічно і повно з`ясувавши фактичні обставини, об`єктивно оцінивши докази, господарський суд встановив таке.

Позовні вимоги прокурор обґрунтовує бездіяльністю відповідача як органу місцевого самоврядування, в частині вирішення питання щодо передачі житлового будинку по вул. Центральна, 15 у селищі Погребище до комунальної власності, тобто прийняття спірного житлового приміщення на баланс Погребищенської міської ради.

Відповідач проти позову заперечує, позиція останнього викладена у відзиві на позовну заяву, де останнім вказується що спірний об`єкт нерухомості наразі є державним майном. Функції з управління державним майном, яке в процесі приватизації не увійшло до статутних капіталів господарських товариств, за територіальною ознакою, місцем розташування, покладено на Регіональне відділення Фонду по Вінницькій та Хмельницькій областях. Натомість, Регіональне відділення Фонду державного майна України по Вінницькій та Хмельницькій областях, за наявності повноважень, обмежилось лише інформуванням та листуванням з міською радою, але реальних заходів щодо забезпечення збереження спірного майна у стані, придатному до експлуатації, та його подальшої передачі до комунальної власності не вживало, хоча за вказаною інформацією в позовній заяві робочою групою Регіонального відділення ФДМУ по Вінницькій та Хмельницькій областях здійснено перевірку стану збереження державного майна, в ході перевірки виявлено, що житловий будинок 1932 р., інв. № 25, місцезнаходження: Вінницька область, Вінницький район, селище Погребище Перше, вул. Центральна, 15, будинок знаходиться у незадовільному стані, не використовується, тобто управитель майном не забезпечив збереження спірного майна у стані, придатному до експлуатації.

23.10.2023 комісією, що утворена за дорученням голови Погребищенської міської ради Волинського С.О. у складі: начальника управління ЖКГ - головного архітектора Погребищенської міської ради - Коріненка В.В., завідувача сектору містобудування та архітектури управління ЖКГ Погребищенської міської ради - Коваленко Ю.О., головного спеціаліста відділу з питань житлово-комунального господарства, транспорту і зв`язку, управління комунальною власністю управління ЖКГ Погребищенської міської ради - Павліченка В.М. та в присутності старости Адамівського Старостинського округу Щасливцевої Світлани Миколаївни було здійснено візуальне обстеження технічного стану житлового будинку в селищі Погребище Перше Вінницького району по вул. Центральна, 15. За результатами візуального обстеження комісія вважає, що конструкції будинку в цілому втратили первісні техніко-експлуатаційні показники (міцність, стійкість, надійність) внаслідок дій природно - кліматичних факторів, довготривалого не проживання в ньому людей, без господарської діяльності власників. Комісією здійснено фотофіксацію об`єкта, обстежений житловий будинок є аварійним, непридатним для проживання в ньому людей, ремонту та відновленню не підлягає, рекомендується для безпеки оточуючих мешканців його демонтувати.

Відповідачем зазначається, що відповідно до глави 5 ст. 25 Регламенту Погребищенської міської ради 8 скликання (затверджено рішенням 48 сесії Погребищенської міської ради 8 скликання від 22.09.2023 року № 901) всі питання включені до проекту порядку денного, які вносяться на розгляд ради, попередньо повинні обов`язково розглядатись профільною постійною комісією та іншими постійними комісіями, крім випадків, передбачених цим Регламентом. Згідно з ст. 47 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні», постійні комісії ради є органами ради, що обираються з числа її депутатів, для вивчення, попереднього розгляду і підготовки питань, які належать до її відання, здійснення контролю за виконанням рішень ради, її виконавчого комітету.

25.10.2023 (протокол № 19 засідання постійної комісії міської ради з питань управління комунальною власністю, роботи промисловості, транспорту і зв`язку, будівництва, комунального господарства, торгівлі, побутового обслуговування населення, комплексного розвитку та благоустрою населених пунктів) до порядку денного засідання зазначеної комісії було включено питання «Про прийняття до комунальної власності Погребищенської міської житлового будинку з сараєм який знаходиться за адресою: селище Погребище Перше, вул. Центральна, 15». Членами комісії було розглянуто дане питання, заслухано доповідача - Коріненка В.В., вивчено акт №3 обстеження технічного стану будинку, яке проводилось 23 жовтня 2023 року.

Так, відповідно до цього протоколу засідання постійної комісії міської ради з питань управління комунальною власністю, роботи промисловості, транспорту і зв`язку, будівництва, комунального господарства, торгівлі, побутового обслуговування населення, комплексного розвитку та благоустрою населених пунктів було вирішено не вносити в порядок денний 50 позачергової сесії Погребищенської міської ради за результатами голосування членів комісії питання прийняття до комунальної власності Погребищенської міської житлового будинку з сараєм який знаходиться за адресою: селище Погребище Перше, вул. Центральна, 15.

З огляду на вказане Погребищенська міська рада не погоджується із зазначеним в позовній заяві твердженням щодо бездіяльності ради в частині прийняття з державної власності у комунальну власність територіальної громади вказаного об`єкту нерухомості, тому позов не визнає.

У відповіді на відзив прокурор не погоджується із доводами представника відповідача де з поміж іншого позиція полягає в наступному: передача у комунальну власність державного майна, яке не увійшло до статутних капіталів господарських товариств у процесі приватизації, але перебуває на їх балансі, здійснюється у порядку, визначеному Законом України «Про передачу об`єктів права державної та комунальної власності», Законом України «Про приватизацію державного житлового фонду» (далі - Закон № 2482-ХІІ), постановою Кабінету Міністрів України від 21.09.1998 № 1482 «Про передачу об`єктів права державної та комунальної власності».

Основні засади передачі об`єктів права державної власності у комунальну власність територіальних громад сіл, селищ, міст, районів у містах або у спільну власність територіальних громад сіл, селищ, міст, врегульовано Законом України «Про передачу об`єктів права державної та комунальної власності» від 03.03.1998 № 147/98-ВР (далі - Закон № 147/98-ВР).

Отже, Закон № 147/98-ВР є спеціальним законом, який регулює відносини, пов`язані з передачею об`єктів права державної власності у комунальну власність територіальних громад сіл, селищ, міст, районів у містах або у спільну власність територіальних громад сіл, селищ, міст.

Відповідно до ст. 2 Закону № 147/98-ВР об`єктами передачі згідно з цим Законом є об`єкти житлового фонду (у тому числі гуртожитки як об`єкти нерухомого майна, житлові комплекси та/або їх частини) та інші об`єкти соціальної інфраструктури (навчальні заклади, заклади культури (крім кінотеатрів), фізичної культури та спорту, охорони здоров`я (крім санаторіїв, профілакторіїв, будинків відпочинку та аптек), соціального забезпечення, дитячі оздоровчі табори), які перебувають у повному господарському віданні чи оперативному управлінні державних підприємств, установ, організацій або не увійшли до статутного капіталу господарських товариств, створених у процесі приватизації (корпоратизації), у тому числі не завершені будівництвом.

Частиною 3 статті 4-1 Закону № 147/98-ВР визначено, що рішення щодо передачі об`єктів житлового фонду, гуртожитків та інших об`єктів соціальної інфраструктури у комунальну власність приймаються органами, уповноваженими управляти державним майном, самоврядними організаціями за згодою відповідних сільських, селищних, міських, районних у містах рад, а у спільну власність територіальних громад сіл, селищ, міст - за згодою районних або обласних рад.

Згідно з ч. 2 ст. 4 Закону № 147/98-ВР передача об`єктів з державної у комунальну власність територіальних громад сіл, селищ, міст, районів у містах здійснюється за наявності згоди відповідних сільських, селищних, міських, районних у містах рад, якщо інше не передбачено законом.

Відповідно до ч. ч. 5, 6 ст. 7 Закону № 147/98-ВР передача оформляється актом приймання-передачі, який підписується головою і членами комісії. Форма акту приймання-передачі затверджується Кабінетом Міністрів України. Право власності на об`єкт передачі виникає з дати підписання акту приймання - передачі, а у випадках, передбачених законом, - з дня державної реєстрації такого права.

Таким чином, крім універсальних правил передання майна з державної до комунальної власності, для об`єктів соціальної інфраструктури Законом № 147/98-ВР визначено певні особливості, з урахуванням яких ця процедура повинна відбуватися. Зокрема, процедура поділена на такі етапи: ініціювання одним із визначених законом суб`єктів питання передачі відповідного майна в комунальну власність (ст.ст. 3,4-1 Закону № 147/98-ВР); погодження питання передачі об`єкта в комунальну власність з відповідним органом місцевого самоврядування шляхом прийняття з цього питання рішення (ч. З ст. 4-1 Закону № 147/98-ВР); прийняття органом, уповноваженим на управління державним майном, рішення про передачу майна в комунальну власність (ст.ст. 4,4-1 Закону № 147/98-ВР); створення комісії з питань передачі відповідного об`єкта (ст.ст. 4-1, 6 Закону № 147/98-ВР); передача об`єкта в комунальну власність із підписанням акта приймання - передачі та його затвердження (ст. 7 Закону № 147/98-ВР); державна реєстрація права комунальної власності на об`єкт.

З урахуванням положень зазначених норм законодавства, надання органом місцевого самоврядування згоди на прийняття з державної у комунальну власність об`єкту нерухомого майна є лише етапом відповідної процедури, яка продовжується створенням відповідної комісії (до складу якої обов`язково входять представники органів, уповноважених управляти державним майном) та завершується складанням та підписанням акту приймання-передачі нерухомого майна.

Порядок передачі житлового фонду, визначений Законом №147/98- ВР не передбачає обов`язку органу управління майном забезпечити передачу таких документів як: технічна документація на будинок, інвентарна справа, акт приймання в експлуатацію, плани зовнішніх мереж, та документів, що встановлюють право на такий будинок.

Разом з тим, частиною 2 статті Закону № 147/98-ВР передбачено, що об`єкти житлового фонду можуть бути об`єктами передачі з державної у комунальну власність без реєстрації права власності в установленому законом порядку.

Крім того, відповідно до Положення про управління державним майном, яке не увійшло до статутних фондів господарських товариств в процесі приватизації, але перебуває на їх балансі, затвердженого наказом Фонду державного майна України та Міністерства економіки України від 19.05.1999 № 908/68 управління державним майном, яке не увійшло до статутних фондів господарських товариств в процесі приватизації, полягає у виборі та забезпеченні уповноваженим органом способу та умов подальшого використання майна.

Правовий аналіз вказаного Положення свідчить про те, що єдиним способом управління об`єктами житлового фонду, що належать до державної власності, є їх передача у комунальну власність.

Згідно листа Фонду державного майна від 22.02.2023 № 01-2/658 інформація про державне майно, яке не увійшло до статутного капіталу та перебуває на балансі ВАТ «Вінницяхлібопродукт» є житловий будинок та сарай по вул. вул. Центральна, 15, селище Погребище Перше, Вінницький район.

Отже, за доводами прокурора на даний час об`єкт нерухомості - вищевказаний житловий будинок який у процесі приватизації майна ВАТ «Вінницяхлібопродукт» не увійшов до його статутного капіталу, залишається у державній власності та до комунальної власності Погребищенської міської територіальної громади не переданий.

Із наявних доказів в матеріалах справи судом встановлено наступне:

У відповідності до наказу від 22.08.1997 № 286 «Про приватизацію державного майна структурних одиниць Вінницького обласного орендного підприємства елеваторної і зернопереробної промисловості» за згодою орендарів розпочато організаційну та підготовчу роботу державного майна структурних одиниць Вінницького обласного орендного підприємства елеваторної і зернопереробної промисловості відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 22.09.96 № 1000 «Про утворення Державної акціонерної компанії Хліб України".

На підставі заяви № 325/05 орендарів підприємства «Вінницяхлібопродукт» на приватизацію від 28.08.1997 орендного підприємства «Вінницяхлібопродукт» та у відповідності до наказу від 22.08.1997 № 286 «Про приватизацію державного майна структурних одиниць Вінницького обласного орендного підприємства елеваторної і зернопереробної промисловості» за згодою орендарів розпочато організаційну та підготовчу роботу державного майна структурних одиниць Вінницького обласного орендного підприємства елеваторної і зернопереробної промисловості відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 22.09.96 № 1000 «Про утворення Державної акціонерної компанії» Хліб України.

Регіональним відділенням фонду Держмайна України по Вінницькій області було здійснено оцінку вартості майна орендного підприємства, що відображено у відповідному Акті (а.с. 39-40).

Наказом № 427 від 27.10.1997 Регіональне відділення фонду Держмайна України по Вінницькій області (Про затвердження акту оцінки вартості майна підприємства «Вінницяхліьопродукт» - структурної одиниці Вінницького обласного орендного підприємства елеваторної і зернопереробної промисловості) - було затверджено Акт оцінки вартості майна підприємства «Вінницяхлібопродукт» - структурної одиниці Вінницького обласного орендного підприємства елеваторної і зернопереробної промисловості.

Відповідно до затвердженого Регіональним відділенням фонду Держмайна України по Вінницькій області 14.01.1998 Плану приватизації державної частки майна орендного підприємства «Вінницяхлібопродукт» (287100, м. Вінниця, вул. Соборна, 66, код ЗКП 24893913) визначено спосіб приватизації - продаж акцій відкритого акціонерного товариства. До майна, яке вилучається з вартості цілісного майнового комплексу, віднесено державний житловий фонд залишковою вартістю 226655 тис. гривень.

Наказом Регіонального відділення від 14.01.1998 № 3-ПП затверджено план приватизації державного підприємства «Вінницяхлібопродукт» - структурної одиниці Вінницького обласного орендного підприємства елеваторної і зернопереробної промисловості, що перетворюється у відкрите акціонерне товариство (а.с. 49).

Відповідно до Наказу № 479 від 08.06.1999 Регіонального відділення ФДМ України по ВАТ «Вінницяхлібопродукт» визначено процес приватизації ВАТ «Вінницяхлібопродукт» завершеним (а.с. 50).

З огляду на викладене судом встановлено, що під час приватизації ОП «Вінницяхлібопродукт» шляхом перетворення у відкрите акціонерне товариство «Вінницяхлібопродукт» до його статутного капіталу не увійшов об`єкт житлового фонду, зокрема, житловий будинок, який знаходиться за адресою: вул. Центральна, 15, селище Погребище Перше, Вінницький район, Вінницька область.

Крім того, в листі Фонду державного майна від 22.02.2023 № 01-2/658 вказано, що за даними, наданими Регіональним відділенням Фонду державного майна України по Вінницькій та Хмельницькій областях, в Реєстрі ІППС «ЕТАП - Майно» обліковується державне майно, яке не увійшло до статутного капіталу та перебуває на балансі ВАТ «Вінницяхлібопродукт», зокрема житловий будинок та сарай за місцезнаходженням: Вінницька обл., Вінницький (Погребищенський р-н), с. Погребище Перше, вул. Центральна, 15.

Згідно розпорядження Вінницької обласної державної адміністрації від 02.05.2018 № 363 «Про завершення безоплатної передачі у комунальну власність територіальних громад області державного майна, яке в процесі приватизації та корпоратизації не увійшло до статутних капіталів господарських товариств» (розміщено на офіційному сайті Вінницької обласної військової адміністрації за посиланням https://www,vin.gov.ua/oda/normatyvno-pravovi documenty/431-rozporiadzhennia/rozporiadzhennia-2018-rik/10510 Регіональному відділенню ФДМУ по Вінницькій області відповідно до Закону України «Про передачу об`єктів права державної та комунальної власності» зазначено про необхідність:

1)ініціювати передачу об`єктів житлового фонду (у тому числі гуртожитків) та інших об`єктів соціальної інфраструктури у комунальну власність територіальних громад;

2)взяти участь у роботі комісій з приймання-передачі державного майна, утворених органами місцевого самоврядування, що приймають державне майно.

3)рекомендувати керівникам господарських товариств, на балансах яких перебувають об`єкти державної власності, що під час приватизації не увійшли до статутних капіталів господарських товариств, вжити заходів щодо їх збереження та прискорення передачі до комунальної власності.

Головам райдержадміністрацій спільно з головами міських, селищних та сільських рад необхідно:

1) забезпечити до 31 грудня 2018 року прийняття об`єктів соціальної сфери до комунальної власності територіальних громад згідно з додатком, про що поінформувати Регіональне відділення Фонду державного майна України по Вінницькій області до 25 січня 2019 року;

2) забезпечити першочергове прийняття об`єктів державної власності, які рахуються на балансах ліквідованих господарських товариств;

3) надати Регіональному відділенню Фонду державного майна України по Вінницькій області затверджені акти приймання-передачі державного майна до комунальної власності для внесення змін до Реєстру об`єктів Державної власності.

Згідно Додатку до вказаного розпорядження до переліку державного майна, яке підлягає передачі у комунальну власність територіальних громад Вінницької області, включено також житловий будинок, який знаходиться за адресою: вул. Центральна, 15, селище Погребище Перше, Вінницький район, Вінницька область.

Судом встановлено, що відповідно до наданих Регіональним відділенням Фонду державного майна України по Вінницькій та Хмельницькій областях копій документів щодо листування із Погребищенською міською радою з питань передачі в комунальну власність майна, яке не увійшло до статутних капіталів господарських товариств по Вінницькій області встановлено, що 16.02.2021, 01.09.2022 Регіональне відділення проінформувало Погребищенську міську раду про те, що під час приватизації ВАТ «Вінницяхлібопродукт» до статутного капіталу не увійшли, але залишились на балансі об`єкти державної власності - житловий будинок, який знаходиться за адресою: вул. Центральна, 15, селище Погребище Перше, Вінницький район, Вінницька область, який згідно положень ст. 7 Закону України «Про передачу об`єктів права державної та комунальної власності» та розпорядження голови Вінницької обласної державної адміністрації від 02.05.2018 № 363 «Про завершення безоплатної передачі у комунальну власність територіальних громад області державного майна, яке в процесі приватизації та корпоратизації не увійшло до статутних капіталів господарських товариств», у зв`язку із ліквідацією Ржевуське дочірнє підприємство ВАТ «Вінницяхлібопродукт», вжити заходів щодо прийняття в комунальну власність Погребищенської міської об`єднаної територіальної громади об`єктів державного житлового фонду, які в процесі приватизації не увійшли до статутного капіталу ВАТ «Вінницяхлібопродукт», але залишилися на балансі Ржевуське дочірнє підприємство ВАТ «Вінницяхлібопродукт» як державна власність.

Відповідно до акту перевірки стану збереження державного майна, яке не увійшло у процесі приватизації до статутного капіталу ВАТ «Вінницяхлібопродукт» від 08.09.2020, затвердженого начальником Регіонального відділення ФДМУ по Вінницькій та Хмельницькій областях А.М. Маркевичем, робочою групою у складі заступника начальника Управління приватизації, управління державним майном та корпоративними правами держави - начальника відділу управління державним майном та корпоративними правами держави Мазуром Д.М. та головного спеціаліста відділу управління державним майном та корпоративними правами держави Козинець М.М., створеною відповідно до наказу регіонального відділення від 01.07.2020 № 693, здійснено перевірку стану збереження державного майна, яке в процесі приватизації не увійшло до статутного капіталу ВАТ «Вінницяхлібопродукт» та перебувало на позабалансовому рахунку Ржевуське ДП ВАТ «Вінницяхлібопродукт».

У ході перевірки виявлено, що житловий будинок 1932 р., інв.№ 25, місцезнаходження, Вінницька обл., Вінницький р-н (Погребищенський р-н), селище Погребище Перше вул. Центральна, 15, будинок знаходиться у незадовільному стані, не використовується.

Так, Погребищенською міською радою на запит прокуратури надано відповідь від 04.04.2023 № 02-21/888, у якій зазначено, що питання про прийняття на баланс Погребищенської міської ради житлового будинку по вул. Центральна, 15 у селищі Погребище Перше Вінницького району Вінницької області, який під час приватизації не увійшов до статутного капіталу ВАТ «Вінницяхлібопродукт» на засіданні сесії не розглядалось.

За доводами прокурора, питання передачі житлового будинку по вул. Центральна, 15 у селищі Погребище до комунальної власності залишається не вирішеним, що свідчить про бездіяльність відповідної ради в частині неприйняття з державної власності в комунальну власність територіальної громади вказаного об`єкту нерухомості та зумовлює необхідність вирішення його в судовому порядку шляхом зобов`язання органу місцевого самоврядування вжити заходів до прийняття цього об`єкту нерухомого майна у комунальну власність територіальної громади.

Оцінюючи доводи сторін суд виходить із наступного.

Відповідно до ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

За приписами ст. 326 ЦК України у державній власності є майно, у тому числі грошові кошти, яке належить державі Україна. Від імені та в інтересах держави Україна право власності здійснюють відповідно органи державної влади. Управління майном, що є у державній власності, здійснюється державними органами, а у випадках, передбачених законом, може здійснюватися іншими суб`єктами.

Основні засади передачі об`єктів права державної власності у комунальну власність територіальних громад сіл, селищ, міст врегульовано Законом України «Про передачу об`єктів права державної та комунальної власності» (далі - Закон), який є спеціальним законом, який регулює відносини, пов`язані з передачею об`єктів права державної власності у комунальну власність територіальних громад сіл, селищ, міст, районів у містах або у спільну власність територіальних громад сіл, селищ, міст.(№ 147/98-ВР від 03.03.1998).

Відповідно до абз. 6 ч. 1 ст. 2 Закону об`єктами передачі згідно з цим Законом є житловий фонд та інші об`єкти соціальної інфраструктури (далі - об`єкти соціальної інфраструктури), які перебувають у повному господарському віданні чи оперативному управлінні державних підприємств, установ, організацій (далі - підприємств) або не увійшли до статутних фондів господарських товариств, створених у процесі приватизації (корпоратизації), тому числі не завершені будівництвом.

Згідно із ч.1 ст. 4 Закону передача об`єктів з державної у комунальну власність здійснюється за рішенням органів, уповноважених управляти державним майном, самоврядних організацій - щодо об`єктів, визначених у абзацах четвертому та шостому частини першої статті 2 цього Закону.

Згідно з ч. 2 ст. 4 Закону передача об`єктів з державної у комунальну власність територіальних громад сіл, селищ, міст, районів у містах здійснюється за наявності згоди відповідних сільських, селищних,міських, районних у містах рад, якщо інше не передбачено законом, а у спільну власність територіальних громад сіл, селищ, міст - за наявності згоди районних або обласних рад, якщо інше не передбачено законом.

Частиною 2 ст. 4-1 Закону визначено, що ініціатива щодо передачі об`єктів соціальної інфраструктури у комунальну власність може виходити відповідно від органів, визначених статтею 3 цього Закону, підприємств, а також господарських товариств, створених у процесі приватизації (корпоратизації).

Частиною 3 статті 4-1 Закону (в тій же редакції) визначено, що Рішення щодо передачі об`єктів соціальної інфраструктури у комунальну власність приймаються органами, уповноваженими управляти державним майном, самоврядними організаціями за згодою відповідних сільських, селищних, міських, районних у містах рад, а у спільну власність територіальних громад сіл, селищ, міст - за згодою районних або обласних рад.

Положеннями ст. 6 Закону визначено, що передача об`єктів здійснюється комісією з питань передачі об`єктів, до складу якої входять представники виконавчих органів відповідних рад, місцевих органів виконавчої влади, органів, уповноважених управляти державним майном, самоврядних організацій, фінансових органів, підприємств, трудових колективів підприємств, майно яких підлягає передачі.

У разі передачі об`єктів у комунальну власність територіальних громад сіл, селищ, міст, районів у містах виконавчий орган відповідної сільської, селищної, міської, районної у місті ради, якщо інше не передбачено законом утворює комісію з питань передачі об`єктів та призначає його голову.

Згідно із ч. 5 ст. 7 Закону передача оформляється актом приймання-передачі, який підписується головою і членами комісії. Форма акту приймання-передачі затверджується Кабінетом Міністрів України.

Право власності на об`єкт передачі, відповідно до ч. 6 ст. виникає з дати підписання акту приймання-передачі, а у випадках, передбачених законом, - з дня державної реєстрації такого права.

Отже, з урахуванням положень зазначених норм законодавства, передання майна з державної до комунальної власності, крім універсальних правил, для об`єктів соціальної інфраструктури визначено певні особливості, з урахуванням яких ця процедура повинна відбуватися. Зокрема, така процедура поділена законодавством на такі етапи:

- ініціювання одним із визначених законом суб`єктів питання передачі відповідного майна в комунальну власність (ст.ст. 3,4-1 Закону);

- прийняття органом, уповноваженим на управління державним майном рішення про передання майна у комунальну власність (ст.ст. 4, 4-1 Закону);

- погодження питання передання об`єкта в комунальну власність з відповідним органом місцевого самоврядування шляхом прийняття з цього питання рішення (ч.З ст. 4-1 Закону);

- створення комісії з питань передачі відповідного об`єкта (ст. 6 Закону);

- передача об`єкта в комунальну власність із підписанням акта приймання-передачі (ст. 7 Закону);

- державна реєстрація права комунальної власності на об`єкт (ст. 5 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень, Порядок державної реєстрації речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень, затверджений постановою Кабінету Міністрів України від 25 грудня 2015 р. № 1127).

В силу положень ч. 4 ст. 334 Цивільного кодексу України права на нерухоме майно, які підлягають державній реєстрації, виникають з дня такої реєстрації відповідно до закону. З огляду на викладене, право комунальної власності на будинок виникає з дня його державної реєстрації.

Згідно із ч.2 ст. З Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» речові права на нерухоме майно та їх обтяження, що підлягають державній реєстрації відповідно до цього Закону, виникають з моменту такої реєстрації.

Відповідно до ч. 1 ст. 5 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» у державному реєстрі прав реєструються речові права та їх обтяження на об`єкти нерухомого майна, розташовані на земельній ділянці, переміщення яких неможливе без їх знецінення та зміни призначення, а саме: житлові будинки, будівлі, споруди, а також їх окремі частини, квартири, житлові та нежитлові приміщення тощо,.

Відповідно до п. 62 Порядку державної реєстрації речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень, затверджений постановою Кабінету Міністрів України від 25 грудня 2015 р. № 1127 для державної реєстрації права власності на підставі рішення власника майна, уповноваженого ним органу про передачу об`єкта нерухомого майна з державної у комунальну власність відповідно до Закону України «Про передачу об`єктів права державної та комунальної власності» також подаються:

1) рішення правонабувача майна, уповноваженого ним органу про надання згоди на передачу об`єкта нерухомого майна;

2) акт приймання-передачі такого об`єкта нерухомого майна.

Тобто, право комунальної власності на житловий будинок виникає з дня його державної реєстрації.

З огляду на норми Закону прокурор стверджує, що приймання - передача об`єктів житлового фонду здійснюється безоплатно та безумовно на підставі рішення органу, уповноваженого управляти державним майном, та згоди відповідного органу місцевого самоврядування. Вимоги щодо надання будь-яких інших документів органом, уповноваженим управляти державним майном або балансоутримувачем указаного державного майна, Закон не містить. Подібні правові висновки, викладені у постановах Верховного Суду від 27.07.2022 у справі № 925/816/21, від 22.06.2022 у справі №925/815/21.

Отже, враховуючи наявність всіх необхідних документів передбачених Законом, питання передачі з державної у комунальну власність спірного житлового будинку, але Погребищанська міська рада не вчиняє жодних дій щодо завершення прийняття спірного майна до комунальної власності.

Проаналізувавши матеріали справи та норми чинного законодавства суд встановив, що спірний житловий будинок підлягав передачі у комунальну власність територіальної громади міста Погребище в особі органу місцевого самоврядування згідно розпорядженням Вінницької обласної державної адміністрації від 02.05.2018 № 363 «Про завершення безоплатної передачі у комунальну власність територіальних громад області державного майна, яке в процесі приватизації та корпоратизації не увійшло до статутних капіталів господарських товариств» Регіональному відділенню ФДМУ по Вінницькій області відповідно до Закону України «Про передачу об`єктів права державної та комунальної власності», як органом управління державним майном.

Натомість Погребищенською міська рада було здійснено наступні заходи: 23.10.2023 року у складі комісії, що утворена за дорученням голови Погребищенської міської ради Волинського С.О. у складі: начальника управління ЖКГ - головного архітектора Погребищенської міської ради - Коріненка В.В., завідувача сектору містобудування та архітектури управління ЖКГ Погребищенської міської ради - Коваленко Ю.О., головного спеціаліста відділу з питань житлово-комунального господарства, транспорту і зв`язку, управління комунальною власністю управління ЖКГ Погребищенської міської ради - Павліченка В.М. та в присутності старости Адамівського старостинського округу Щасливцевої Світлани Миколаївни було здійснено візуальне обстеження технічного стану житлового будинку в селищі Погребище Перше Вінницького району по вул. Центральна, 15. За результатами візуального обстеження комісія вважає, що конструкції будинку в цілому втратили первісні техніко-експлуатаційні показники (міцність, стійкість, надійність) внаслідок дій природно - кліматичних факторів, довготривалого не проживання в ньому людей, без господарської діяльності власників. Комісією здійснено фотофіксацію об`єкта, обстежений житловий будинок є аварійним, непридатним для проживання в ньому людей, ремонту та відновленню не підлягає, рекомендується для безпеки оточуючих мешканців його демонтувати.

25.10.2023 (протокол № 19 засідання постійної комісії міської ради з питань управління комунальною власністю, роботи промисловості, транспорту і зв`язку, будівництва, комунального господарства, торгівлі, побутового обслуговування населення, комплексного розвитку та благоустрою населених пунктів) до порядку денного засідання зазначеної комісії було включено питання «Про прийняття до комунальної власності Погребищенської міської житлового будинку з сараєм який знаходиться за адресою: селище Погребище Перше, вул. Центральна, 15». Членами комісії було розглянуто дане питання, заслухано доповідача - Коріненка В.В., вивчено акт №3 обстеження технічного стану будинку, яке проводилось 23 жовтня 2023 року.

Судом встановлено, що у відповідності до цього протоколу засідання постійної комісії міської ради з питань управління комунальною власністю, роботи промисловості, транспорту і зв`язку, будівництва, комунального господарства, торгівлі, побутового обслуговування населення, комплексного розвитку та благоустрою населених пунктів було вирішено не вносити в порядок денний 50 позачергової сесії Погребищенської міської ради за результатами голосування членів комісії питання прийняття до комунальної власності Погребищенської міської житлового будинку з сараєм який знаходиться за адресою: селище Погребище Перше, вул. Центральна, 15.

За змістом статті 326 Цивільного кодексу України у державній власності є майно, у тому числі грошові кошти, яке належить державі Україна. Від імені та в інтересах держави Україна право власності здійснюють відповідно органи державної влади. Управління майном, що є у державній власності, здійснюється державними органами, а у випадках, передбачених законом, може здійснюватися іншими суб`єктами.

Законом України "Про місцеві державні адміністрації визначено, що в управлінні відповідних місцевих державних адміністрацій перебувають об`єкти державної власності, передані їм в установленому законом порядку (стаття 15), місцева державна адміністрація: 2) здійснює управління майном інших суб`єктів права власності в разі передачі його в установленому порядку (стаття 19).

Отже, розпорядження Вінницької обласної державної адміністрації, як органу управління державним майном (наразі органом управління державним майном є Регіональне відділення фонду державного майна України по Вінницькій т Хмельницькій областях), є відповідним рішенням уповноваженого державного органу, у якому визначено, що житловий фонд підлягає передачі у комунальну власність органів місцевого самоврядування.

Відповідно до частини 2 статті 60 Закону України "Про місцеве самоврядування в Україні" підставою для набуття права комунальної власності є передача майна територіальним громадам безоплатно державою, іншими суб`єктами права власності, а також майнових прав, створення, придбання майна органами місцевого самоврядування в порядку, встановленому законом.

Як вбачається з постанови Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного господарського суду від 22 червня 2022 року у cправі №925/815/21: "35. До того ж, Верховний Суд зауважує, що системний аналіз правових норм Закону №147/98-ВР дає підстави для висновку, що приймання-передача об`єктів житлового фонду здійснюється безоплатно та безумовно на підставі рішення органу, уповноваженого управляти державним майном та згоди відповідного органу місцевого самоврядування".

З огляду на викладене суд дійшов висновку щодо невчинення Відповідачем дій, направлених на завершення процедури прийняття об`єкту житлового фонду у комунальну власність шляхом передачі необхідної документації для державної реєстрації права комунальної власності.

Обґрунтовуючи підстави для представництва інтересів держави у цій справі прокурор зазначив, що органом уповноваженим захищати інтереси держави у спірних правовідносинах є Регіональне відділення Фонду державного мйна України по Вінницькій та Хмельницькі областях.

Згідно з абзацами 1 і 2 частини 3 статті 23 Закону України "Про прокуратуру" прокурор здійснює представництво в суді законних інтересів держави у разі порушення або загрози порушення інтересів держави, якщо захист цих інтересів не здійснює або неналежним чином здійснює орган державної влади, орган місцевого самоврядування чи інший суб`єкт владних повноважень, до компетенції якого віднесені відповідні повноваження, а також у разі відсутності такого органу. Наявність таких обставин обґрунтовується прокурором у порядку, передбаченому частиною четвертою цієї статті.

Водночас згідно з положеннями статті 53 ГПК України прокурор, який звертається до суду в інтересах держави, в позовній чи іншій заяві, скарзі обґрунтовує, в чому полягає порушення інтересів держави, необхідність їх захисту, визначені законом підстави для звернення до суду прокурора, а також зазначає орган, уповноважений державою здійснювати відповідні функції у спірних правовідносинах.

Суд звертає увагу на те, що захищати інтереси держави повинні насамперед відповідні суб`єкти владних повноважень, а не прокурор. Щоб інтереси держави не залишилися незахищеними, прокурор виконує субсидіарну роль, замінює у судовому провадженні відповідного суб`єкта владних повноважень, який всупереч вимогам закону не здійснює захисту або робить це неналежно.

Разом з тим прокурор не може вважатися альтернативним суб`єктом звернення до суду і замінювати належного суб`єкта владних повноважень, який може і бажає захищати інтереси держави (аналогічну правову позицію викладено у постановах Верховного Суду від 25.04.2018 у справі №806/1000/17 та від 20.09.2018 у справі №924/1237/17).

Стаття 23 Закону України №1697-VII "Про прокуратуру" визначає, що представництво прокурором держави в суді полягає у здійсненні процесуальних та інших дій, спрямованих на захист інтересів держави, у випадках та порядку, встановлених законом (частина перша). Прокурор здійснює представництво в суді законних інтересів держави у разі порушення або загрози порушення інтересів держави, якщо захист цих інтересів не здійснює або неналежним чином здійснює орган державної влади, орган місцевого самоврядування чи інший суб`єкт владних повноважень, до компетенції якого віднесені відповідні повноваження (далі - компетентний орган), а також у разі відсутності такого органу (частина третя).

Наявність підстав для представництва має бути обґрунтована прокурором у суді. Прокурор здійснює представництво інтересів громадянина або держави в суді виключно після підтвердження судом підстав для представництва. Прокурор зобов`язаний попередньо, до звернення до суду, повідомити про це громадянина та його законного представника або відповідного суб`єкта владних повноважень. У разі підтвердження судом наявності підстав для представництва прокурор користується процесуальними повноваженнями відповідної сторони процесу. Наявність підстав для представництва може бути оскаржена громадянином чи її законним представником або суб`єктом владних повноважень (абз. 1-3 ч. 4). У разі встановлення ознак адміністративного чи кримінального правопорушення прокурор зобов`язаний здійснити передбачені законом дії щодо порушення відповідного провадження (ч. 7).

Тобто, за приписами частини 3 статті 23 Закону України "Про прокуратуру" прокурор може представляти інтереси держави в суді лише у двох випадках: 1) якщо захист цих інтересів не здійснює або неналежним чином здійснює компетентний орган; 2) у разі відсутності такого органу.

Захищати інтереси держави повинні насамперед відповідні компетентні органи, а не прокурор. Прокурор не повинен вважатися альтернативним суб`єктом звернення до суду і замінювати компетентний орган, який може і бажає захищати інтереси держави. Щоб інтереси держави не залишилися незахищеними, прокурор виконує субсидіарну роль, замінює в судовому провадженні відповідний компетентний орган, який усупереч вимогам закону не здійснює захисту або робить це неналежно.

Водночас, прокурор, звертаючись до суду з позовом, має обґрунтувати та довести підстави для представництва, однією з яких є бездіяльність компетентного органу. Бездіяльність компетентного органу (нездійснення захисту інтересів держави) означає, що компетентний орган знав або повинен був знати про порушення інтересів держави, мав повноваження для захисту, але не звертався до суду з відповідним позовом у розумний строк.

Таким чином, прокурору достатньо дотриматися порядку, передбаченого статтею 23 Закону України "Про прокуратуру", і якщо компетентний орган протягом розумного строку після отримання повідомлення самостійно не звернувся до суду з позовом в інтересах держави, то це є достатнім аргументом для підтвердження судом підстав для представництва. Якщо прокурору відомі причини такого не звернення, він обов`язково повинен зазначити їх в обґрунтуванні підстав для представництва, яке міститься в позові. Але якщо з відповіді зазначеного органу на звернення прокурора такі причини з`ясувати неможливо чи такої відповіді взагалі не отримано, то це не є підставою вважати звернення прокурора необґрунтованим (п. 43 постанови Великої Палати Верховного Суду від 26.05.2020 у справі №912/2385/18).

Важливим обов`язком фізичних та юридичних осіб, органів влади, що здійснюють діяльність на території України, є обов`язок додержуватися Конституції України та законів України. Даний обов`язок можна вважати основоположним для всіх інших юридичних обов`язків, який являє собою встановлену державою міру і спосіб необхідної поведінки, що закріплена в нормативно-правовому порядку відповідно до індивідуальних і суспільних інтересів. Він є формою вираження відповідальності перед державою та суспільством.

Поняття "орган, уповноважений державою здійснювати відповідні функції у спірних відносинах" означає орган, на який державою покладено обов`язок щодо здійснення конкретної діяльності у відповідних правовідносинах, спрямованої на захист інтересів держави. Таким органом, відповідно до статей 6, 7, 13 та 143 Конституції України, може виступати орган державної влади чи місцевого самоврядування.

Ураховуючи викладене, Регіональне відділення Фонду державного майна України по Вінницькій та Хмельницькій областях як орган управління державним майном, яке є об`єктом передачі з державної у комунальну власність, в силу ст.ст. 4-1, 7 Закону України «Про передачу об`єктів права державної та комунальної власності, ст. 6 Закону України «Про управління об`єктами державної власності», ст.ст. 13-15 Закону України «Про місцеві державні адміністрації» є уповноваженим державою органом, який наділений повноваженнями захищати інтереси держави у правовідносинах, що виникли, у тому числі шляхом звернення до суду з позовом про визнання бездіяльності Погребищенської міської ради протиправною та зобов`язання останньої вчинити дії щодо прийняття до комунальної власності Погребищанської міської територіальної громади спірного об`єкта нерухомого майна.

Незважаючи на очевидну бездіяльність Погребищенської міської ради, діяльність Позивача звелась лише до листування з органом місцевого самоврядування з приводу даного питання, що не призводить до ефективного захисту порушених прав та зумовлює прокурора звернутися до суду з даною позовною заявою.

За інформацією Регіонального відділення ФДМУ по Вінницькій та Хмельницькій областях, яка надавалася на запити прокуратури, у зв`язку з обмеженим фінансуванням видатків на оплату судового збору, управління не зверталося до суду щодо прийняття у комунальну власність об`єктів житлового фонду, в тому числі, щодо будівлі житлового будинку та сараю по вул. Центральна, 15 у селищі Погребище Перше, Вінницького району Вінницької області.

Таким чином, Регіональне відділення Фонду державного майна України по Вінницькій та Хмельницькій областях неналежно виконує свої повноваження щодо спірного будинку, не в повній мірі вживає заходи щодо захисту державних інтересів, визначених Конституцією України та іншими законами, а тому звернення Вінницької обласної прокуратури до суду спрямоване на задоволення суспільної потреби у відновленні законності та забезпечення визначених державою гарантій.

Отже, суд погоджується з доводами прокурора відносного того, що вказана бездіяльність уповноваженого органу, якому чинним законодавством надані відповідні повноваження щодо звернення до суду із даним позовом, призводить до порушення інтересів держави.

Слід зазначити, що саме звернення компетентного органу до суду з позовом зобов`язального характеру буде єдиним належним та ефективним способом захисту інтересів держави у правовідносинах, що виникли.

Водночас, звертаючись до суду з позовом прокурор намагається забезпечити правильне застосування Законів України «Про управління об`єктами державної власності», «Про передачу об`єктів права державної та комунальної власності», «Про місцеве самоврядування в Україні».

Ураховуючи викладене, у тому числі бездіяльність уповноваженого органу, інтереси держави у правовідносинах, що виникли, підлягають захисту прокурором.

Відповідно до п. 5.6 постанови Верховного Суду у складі Касаційного господарського суду від 16.04.2019 у справі № 910/3486/18 зазначено, що представництво прокурором у суді законних інтересів держави здійснюється у разі, якщо захист цих інтересів не здійснює, або неналежним чином здійснює відповідний орган. При цьому, прокурор не зобов`язаний встановлювати причини, за яких позивач не здійснює захист своїх інтересів.

У своїй постанові від 26.05.2020 у справі № 912/2385/18 Велика Палата Верховного Суду зазначила, що прокурор, подаючи до суду позов, повинен обґрунтувати та довести бездіяльність компетентного органу. Звертаючись до компетентного органу до подання позову, в порядку, передбаченому статтею 23 Закону України «Про прокуратуру», прокурор фактично надає йому можливість відреагувати на стверджуване порушення інтересів держави, зокрема, шляхом призначення перевірки фактів порушення законодавства, виявлених прокурором, вчинення дій для виправлення ситуації, а саме подання позову або аргументованого повідомлення прокурора про відсутність такого порушення. Невжиття компетентним органом жодних заходів протягом розумного строку після того, як цьому органу стало відомо або повинно було стати відомо про можливе порушення інтересів держави, має кваліфікуватися як бездіяльність відповідного органу. Велика Палата Верховного Суду дійшла висновку, що прокурору достатньо дотриматися порядку, передбаченого статтею 23 Закону України «Про прокуратуру», і якщо компетентний орган протягом розумного строку після отримання повідомлення самостійно не звернувся до суду з позовом в інтересах держави, то це є достатнім аргументом для підтвердження судом підстав для представництва. Якщо прокурору відомі причини такого не звернення, він обов`язково повинен зазначити їх в обґрунтуванні підстав для представництва, яке міститься в позові. Але якщо з відповіді зазначеного органу на звернення прокурора такі причини з`ясувати неможливо чи такої відповіді взагалі не отримано, то це не є підставою вважати звернення прокурора необґрунтованим.

З огляду на викладене, у прокурора є обґрунтовані, документально підтверджені підстави для пред`явлення позову в інтересах держави в особі Регіонального відділення Фонду державного майна України по Вінницькій та Хмельницькій областях, у зв`язку із нездійсненням відповідальним суб`єктом владних повноважень захисту інтересів держави належним чином.

Статтею 23 Закону України «Про прокуратуру» передбачено, що прокурор здійснює представництво інтересів держави в суді виключно після підтвердження судом підстав для представництва.

Прокурор зобов`язаний попередньо, до звернення до суду, повідомити про це відповідного суб`єкта владних повноважень.

Згідно з ч. 3 ст. 53 Господарського процесуального кодексу України, у визначених законом випадках прокурор звертається до суду з позовною заявою, бере участь у розгляді справ за його позовами, вступає за своєю ініціативою у справу, провадження у якій відкрито за позовом іншої особи, до початку розгляду справи по суті, подає апеляційну, касаційну скаргу, заяву про перегляд судового рішення за нововиявленими або виключними обставинами.

У силу ч. 4 ст. 53 ГПК України прокурор, який звертається до суду в інтересах держави, в позовній чи іншій заяві, скарзі обґрунтовує, в чому полягає порушення інтересів держави, необхідність їх захисту, визначені законом підстави для звернення до суду прокурора, а також зазначає орган, уповноважений державою здійснювати відповідні функції у спірних правовідносинах.

Статтею 131-1 Конституції України визначено, що в Україні діє прокуратура, яка здійснює представництво інтересів держави в суді у виключних випадках і в порядку, що визначені законом.

Відповідно до ч. 3 ст. 23 Закону України «Про прокуратуру» прокурор здійснює представництво в суді законних інтересів держави у разі порушення або загрози порушення інтересів держави, якщо захист цих інтересів не здійснює або неналежним чином здійснює орган державної влади, орган місцевого самоврядування чи інший суб`єкт владних повноважень, до компетенції якого віднесені відповідні повноваження, а також у разі відсутності такого органу.

Наявність підстав для представництва має бути обґрунтована прокурором.

Виключними випадками, за яких прокурор може здійснювати представництво інтересів держави в суді, є порушення або загроза порушення інтересів держави. Ключовим для застосування цієї норми є поняття «інтерес держави».

У рішенні Конституційного Суду України в справі за конституційними поданнями Вищого арбітражного суду України та Генеральної прокуратури України щодо офіційного тлумачення положень статті 2 Арбітражного процесуального кодексу України (справа про представництво прокуратурою України інтересів держави в арбітражному суді) від 08.04.1999 № 3-рп/99 Конституційний Суд України, з`ясовуючи поняття «інтереси держави» висловив позицію про те, що інтереси держави відрізняються від інтересів інших учасників суспільних відносин.

З урахуванням того, що «інтереси держави» є оціночним поняттям, прокурор чи його заступник у кожному конкретному випадку самостійно визначає з посиланням на законодавство, на підставі якого подається позов, в чому саме відбулося чи може відбутися порушення матеріальних або інших інтересів держави, обґрунтовує у позовній заяві необхідність їх захисту та зазначає орган, уповноважений державою здійснювати відповідні функції у спірних відносинах.

Передача об`єктів соціальної інфраструктури, різновидом яких є житловий фонд, спрямована на збереження функціонального призначення цих об`єктів та зміцнення економічних основ місцевого самоврядування.

Відповідно до ст. 16 Закону України «Про місцеве самоврядування в України» матеріальною і фінансовою основою місцевого самоврядування є рухоме і нерухоме майно, доходи місцевих бюджетів, інші кошти, земля, природні ресурси, що є у комунальній власності територіальних громад сіл, селищ, міст, районів у містах, а також об`єкти їхньої спільної власності, що перебувають в управлінні районних і обласних рад. Від імені та в інтересах територіальних громад права суб`єкта комунальної власності здійснюють відповідні ради.

Частиною 1 ст. 60 Закону України «Про місцеве самоврядування в України» визначено, територіальним громадам сіл, селищ, міст, районів у містах належить право комунальної власності на рухоме і нерухоме майно, доходи місцевих бюджетів, інші кошти, землю, природні ресурси, підприємства, установи та організації, в тому числі банки, страхові товариства, а також пенсійні фонди, частку в майні підприємств, житловий фонд, нежитлові приміщення, заклади культури, освіти, спорту, охорони здоров`я, науки, соціального обслуговування та інше майно і майнові права, рухомі та нерухомі об`єкти, визначені відповідно до закону як об`єкти права комунальної власності, а також кошти, отримані від їх відчуження. Спадщина, визнана судом відумерлою, переходить у власність територіальної громади за місцем відкриття спадщини.

Згідно із ч. 2 ст. 60 Закону України «Про місцеве самоврядування в України» підставою для набуття права комунальної власності є передача майна територіальним громадам безоплатно державою, іншими суб`єктами права власності, а також майнових прав, створення, придбання майна органами місцевого самоврядування в порядку, встановленому законом.

Водночас, Погребищенська міська рада, всупереч взятих на себе зобов`язань щодо прийняття спірного об`єкта до комунальної власності безпідставно не вживає заходів щодо завершення процедури безоплатного прийняття об`єкта в комунальну власність, а саме не затверджує акт приймання-передачі та не вживає заходів до проведення державної реєстрації права комунальної власності.

Указана бездіяльність Погребищенської міської ради створює правову невизначеність щодо режиму управління та експлуатації спірного об`єкта.

Чинним законодавством чітко не визначено, що необхідно розуміти під «нездійсненням або неналежним здійсненням суб`єктом владних повноважень своїх функцій», у зв`язку із чим прокурор у кожному випадку обґрунтовує та доводить наявність відповідних фактів самостійно з огляду на конкретні обставини справи.

На думку Верховного Суду (постанова від 26.02.2019 у справі №905/803/18) нездійснення захисту полягає у тому, що уповноважений суб`єкт владних повноважень за наявності факту порушення інтересів держали, маючи відповідні повноваження для їх захисту, всупереч цим інтересам за захистом до суду не звернувся. В свою чергу, здійснення захисту «неналежним чином» має прояв в активній поведінці (сукупності дій та рішень), спрямованій на захист інтересів держави, але яка є неналежною. «Неналежність» захисту уповноваженим органом полягає у тому, що уповноважений суб`єкт владних повноважень за наявності факту порушення інтересів держави, маючи відповідні повноваження для їх захисту, всупереч цим інтересам за захистом до суду не звернувся.

Відповідно до правового висновку Великої Палати Верховного Суду, викладеного у постанові від 26.05.2020 у справі № 912/2385/18, бездіяльність компетентного органу (нездійснення захисту інтересів держави) означає, що компетентний орган знав або повинен був знати про порушення інтересів держави, мав повноваження для захист, але не звертався до суду з відповідним позовом у розумний строк (п. 77 постанови).

Прокурор, звертаючись до суду з позовом, повинен обґрунтувати та довести бездіяльність компетентного органу (п. 78 постанови).

Звертаючись до компетентного органу до подання позову в порядку, передбаченому ст. 23 Закону України «Про прокуратуру», прокурор фактично надає йому можливість відреагувати на стверджувань порушення інтересів держави, зокрема, шляхом призначення перевірки фактів порушення законодавства, виявлених прокурором, вчинення дій для виправлення ситуації, а саме подання позову або аргументованого повідомлення прокурора про відсутність такого порушення.(п. 79 постанови).

Невжиття компетентним органом жодних заходів протягом розумного строку після того, як органу стало відомо або повинно було стати відомо про можливе порушення інтересів держави, має кваліфікуватися як бездіяльність відповідного органу. Розумність строку визначається судом з урахуванням того чи потребували інтереси держави невідкладного захисту (зокрема, через закінчення перебігу позовної давності чи можливість подальшого відчуження майна, яке незаконно вибуло із власності держави), а також таких чинників, як: значимість порушення інтересів держави, можливість настання невідворотних негативних наслідків через бездіяльність компетентного органу, наявність об`єктивних причин, що перешкоджали такому зверненню тощо (п. 80 постанови).

Як уже зазначалося судом, на запити прокуратури Регіональним відділенням надіслано листи від 30.11.2022 № 10-2/25995, 22.02.2023 № 10-2/656, згідно яких встановлено, що Регіональним відділенням на адресу Погребищенської міської ради неодноразово направлялися листи з проханням розглянути можливість передачі вказаного житлового будинку у комунальну власність, однак на численні звернення Регіонального відділення ФДМУ міською радою належним чином не відредаговано, тому на даний час питання передачі вказаного житлового будинку залишається невирішеним.

Таким чином прокурором доведено, що вказане вище свідчить про бездіяльність органу управління державним майном у вказаних правовідносинах та як наслідок - наявність підстав для вжиття прокурором заходів представницького характеру шляхом звернення де суду з указаним позовом.

Згідно з ч. 1 ст. 74 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Відповідно до стаття 76 ГПК України належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Статтею 77 ГПК України передбачено, що обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Докази, одержані з порушенням закону, судом не приймаються.

Згідно з ч.ч. 1, 2 ст. 79 ГПК України наявність обставини, на яку сторона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, вважається доведеною, якщо докази, надані на підтвердження такої обставини, є більш вірогідними, ніж докази, надані на її спростування. Питання про вірогідність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Згідно із ч. 1 ст. 86 ГПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Європейський суд з прав людини вказав, що пункт перший статті 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними, залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 р.).

Також у рішенні у справі "Серявін та інші проти України" Європейський суд з прав людини в вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях, зокрема, судів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожний аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною залежно від характеру рішення. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, це не може розумітись як вимога детально відповідати на кожен довід (рішення Європейського суду з прав людини у справі Трофимчук проти України).

З огляду на викладене, враховуючи предмет та визначені позивачем підстави позову, з огляду на принципи диспозитивності, змагальності та рівності сторін перед законом і судом, суд дійшов висновку, що заявлені позовні вимоги є обґрунтованими, підтвердженими належними, допустимими та достовірними доказами, а тому підлягають задоволенню.

Відповідно до ст. 129 ГПК України, судові витрати покладаються на відповідача.

Керуючись ст.ст. 74, 76-79, 86, 129, 233, 236 - 238, 240 Господарського процесуального кодексу України, суд, -

В И Р І Ш И В :

1. Позов задовольнити повністю.

2. Зобов`язати Погребищенську міську раду (вул. Б. Хмельницького, 110, м. Погребище, Вінницький р-н., Вінницька обл., 22200, ) забезпечити прийняття з державної власності у комунальну власність Погребищенської міської територіальної громади об`єкта нерухомості - житлового будинку з сараєм, що знаходиться за адресою: вул. Центральна, 15, селище Погребище Перше, Вінницького району, Вінницької області.

3. Стягнути з Погребищенської міської ради (вул. Б. Хмельницького, 110, м. Погребище, Вінницький р-н., Вінницька обл., 22200, ) на користь Вінницької обласної прокуратури: (отримувач коштів: Вінницька обласна прокуратура, , банк отримувача: ДКСУ м. Київ, МФО 820172, рахунок: ПА0003988) судовий збір у розмірі 2684 грн.

4. Видати накази після набрання рішенням законної сили.

5. Згідно з приписами ч.1 ст.241 ГПК України рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано.

6. Згідно з положеннями ч.1 ст.256 ГПК України апеляційна скарга на рішення суду подається протягом двадцяти днів з дня його проголошення до Північно-західного апеляційного господарського суду. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

7. Примірник повного судового рішення надіслати учасникам справи рекомендованим листом з повідомленням про вручення поштового відправлення та на електронні адреси: прокуратури - ; позивача - ; відповідача - .

Повне рішення складено 15 січня 2024 р.

Суддя Яремчук Ю.О.

віддрук. прим.:

1 - до справи

2 - прокурору, позивачу (вул. Монастирська,33, м. Вінниця, 21001) (вул. Гоголя,10, м. Вінниця, 21018)

3 - відповідачу (вул. Б. Хмельницького, 110, м. Погребище, Вінницький р-н., Вінницька обл., 22200)