ЦЕНТРАЛЬНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ
ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10.01.2024 року м.Дніпро Справа № 908/2415/22

Центральний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів: головуючого судді Чус О.В. (доповідач),

суддів Дарміна М.О., Кощеєва І.М.

секретар судового засідання: Солодова І.М.

за участю представників сторін:

від позивача: МАРКОВА ВІКТОРІЯ ЄВГЕНІЇВНА (поза межами суду, з використанням власних технічних засобів) самопредставництво;

від відповідача: представник не з`явився;

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Акціонерного товариства "Перший Український Міжнародний Банк" на рішення Господарського суду Запорізької області від 06.07.2023 (повне рішення складено 17.07.2023, суддя Боєва О.С.) у справі №908/2415/22

за позовом Акціонерного товариства "Перший Український Міжнародний Банк", м. Київ

до Фермерського господарства "Лаір", с. Шевченківське, Більмацький район, Запорізька область

про повернення предмета лізингу

ВСТАНОВИВ:

Акціонерне товариство "Перший Український Міжнародний Банк" звернулося до Господарського суду Запорізької області з позовом про повернення (вилучення) у Фермерського господарства «Лаір» на свою користь предмету лізингу (загальний легковий універсал VOLKSWAGEN SR/ACDPYD2/QA8QA8D5019 G1BKVR64BIB1B, тип TOUREG, номер кузова/шасі НОМЕР_1 , 2021 року випуску, реєстраційний номер НОМЕР_2 , колір синій) разом з номерними знаками, комплектом ключів та Cвідоцтвом про реєстрацію серія НОМЕР_3 від 24.09.2021, виданим ТСЦ 8048 в м. Київ, що були передані в користування на умовах фінансового лізингу за договором фінансового лізингу № МБ-ZAP-ФЛ-14810 від 08.09.2021.

Позовні вимоги обґрунтовані неналежним виконанням відповідачем зобов`язань щодо сплати лізингових платежів за договором фінансового лізингу № МБ-ZAP-ФЛ-14810 від 08.09.2021, внаслідок чого позивач скористався своїм правом вимагати повернення предмету лізингу на підставі ч.4 ст. 17 Закону України «Про фінансовий лізинг», п. 6.10 договору.

Рішенням Господарського суду Запорізької області від 06.07.2023 у справі №908/2415/22 у задоволенні позову відмовлено.

Рішення місцевого господарського суду мотивоване тим, що відповідачем доведено невиконання зобов`язань за договором фінансового лізингу з незалежних від нього обставин (обставин непереборної сили), що є підставою для звільнення відповідача від відповідальності у вигляді передбаченого договором права лізингодавця на повернення (вилучення) предмета лізингу у зв`язку з несплатою (простроченням сплати) лізингоодержувачем лізингових платежів.

Не погодившись з рішенням місцевого господарського суду, Акціонерне товариство "Перший Український Міжнародний Банк" звернулося до Центрального апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить рішення Господарського суду Запорізької області від 06.07.2023 у справі №908/2415/22 скасувати, прийняти нове рішення про задоволення позову.

Апеляційна скарга обґрунтована наступним:

- введення воєнного стану не є автоматичною підставою для звільнення від виконання зобов`язання;

- форс мажорні обставини не мають преюдиційного характеру, сертифікат ТПП, який підтверджує їх наявність, не може бути беззаперечним доказом їх існування, а повинен критично оцінюватися судом з урахуванням встановлених обставин справи та у сукупності з іншими доказами;

- відповідач не надав допустимих доказів, які б підтверджували, що введення воєнного стану є форс мажорними обставинами саме у випадку, що стосується виконання умов договору щодо своєчасної оплати платежів;

- настання обставин непереборної сили звільняє особу від відповідальності за порушення зобов`язання, а не від самого обов`язку його виконання;

- суд першої інстанції неправильно застосував норми матеріального права (ст.ст. 617, 625 ЦК України);

- згідно п. 8.2 договору належне підтвердження обставин непереборної сили повинно здійснюватися ТПП України, тому наданий відповідачем сертифікат Запорізької ТПП №2300-23-2344 не є належним та допустимим доказом у справі;

- порядок дій сторін при настанні обставин непереборної сили визначений п. 8.3 загальних умов договору;

- лист ТПП України №2024/02.0-7.1, на який посилається суд першої інстанції в оскаржуваному рішенні, не відповідає вимогам, що ставляться до сертифікатів про форс мажор.

Згідно протоколу автоматизованого розподілу судової справи від 07.08.2023 для розгляду апеляційної скарги визначено колегію суддів у складі головуючого судді Березкіної О.В., суддів Чус О.В., Дарміна М.О.

Ухвалою Центрального апеляційного господарського суду від 11.08.2023 витребувано у Господарського суду Запорізької області матеріали справи/копії матеріалів справи №908/2415/22. Розгляд питання про залишення апеляційної скарги без руху, про повернення апеляційної скарги, відмову у відкритті апеляційного провадження або про відкриття апеляційного провадження за апеляційною скаргою Акціонерного товариства "Перший Український Міжнародний Банк" на рішення Господарського суду Запорізької області від 06.07.2023 у справі №908/2415/22 відкладено до надходження матеріалів оскарження до суду апеляційної інстанції.ї

25.08.2023 матеріали справи № 908/2415/22 надійшли до Центрального апеляційного господарського суду.

28.08.2023 розпорядженням в.о.керівника апарату суду відповідно до пункту 2.4.6 Засад використання автоматизованої системи документообігу суду призначено повторний автоматизований розподіл справи №908/2415/22 у зв`язку з відпусткою судді Чус О.В.

Відповідно до протоколу повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 28.08.2023, справу №908/2415/22 передано колегії суддів у складі: головуючий суддя Березкіна О.В. (доповідач), судді Дармін М.О., Кощєев І.М.

Ухвалою Центрального апеляційного господарського суду від 29.08.2023 зазначеною колегією суддів відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою Акціонерного товариства "Перший Український Міжнародний Банк" на рішення Господарського суду Запорізької області від 06.07.2023 у справі №908/2415/22; розгляд апеляційної скарги призначений у судове засідання на 01.11.2023.

Відповідно до протоколу повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 16.10.2023 (у зв`язку зі звільненням судді Березкіної О.В. з посади судді Центрального апеляційного господарського суду) у даній справі визначено колегію суддів у складі: головуючий, доповідач суддя Чус О.В, судді: Кощеєв І.М., Дармін М.О., якою справу прийнято до свого провадження ухвалою суду від 20.10.2023, розгляд апеляційної скарги призначений у судове засідання на 10.01.2024.

Відповідач правом на подання відзиву на апеляційну скаргу не скористався.

У судовому засіданні 10.01.2024 представник позивача вимоги апеляційної скарги підтримав, просив рішення Господарського суду Запорізької області від 06.07.2023 у справі №908/2415/22 скасувати, прийняти нове рішення про задоволення позову.

Відповідач явку представника в судове засідання 10.01.2024 не забезпечив.

Дослідивши матеріали справи, вислухавши пояснення представника позивача, обговоривши доводи апеляційної скарги, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню.

З матеріалів справи вбачається, що 08.09.2021 між Акціонерним товариством "Перший Український Міжнародний Банк" (лізингодавець) та Фермерським господарством «ЛАІР» (лізингоодержувач) укладено договір фінансового лізингу №МБ- ZAP-ФЛ-14810 (далі - договір).

Відповідно до преамбули договору та специфікації предметом лізингу є колісний транспортний засіб марки Volkswagen, Touareg Elegance 3.0 V6 TDI 2021. Загальна вартість предмета лізингу (без ПДВ) складає 1 667 911,54 грн, ПДВ - 333 582,31 грн. Загальна вартість з ПДВ - 2 001 493,85 грн. Строк лізингу - 36 місяців з дати підписання акту приймання-передачі предмета лізингу в лізинг. Максимальний строк передачі предмета лізингу у лізинг -до 10.10.2021 (включно) - з урахуванням положень додатку «Загальні умови». Місце передачі: Україна, м. Харків, вул. Академіка Павлова, 325 Д або за іншою адресою, погодженою сторонами та зазначеною в акті приймання-передачі в лізинг. Адреса базування: Україна, 71301, Запорізька область, Більманський район, село Шевченківське. Лізингоодержувач здійснює платежі згідно додатку «Графік оплати лізингових платежів» та розділу «Загальні умови» цього договору.

В п. 2.1 договору встановлено, що усі платежі за договором лізингоодержувач зобов`язаний здійснювати в національній валюті України (гривнях) відповідно до Графіку, Загальних умов та наданих лізингодавцем рахунків шляхом перерахування грошових коштів на рахунок лізингодавця, зазначений у п. 19 Розділу «Преамбула та окремі умови» договору.

В додатку до договору «Графік сплати лізингових платежів» визначені 34 платежі (авансовий та чергові), вартість відшкодування (компенсація) частини вартості предмета лізингу, розмір винагороди лізингодавцю за отриманий в лізинг предмет лізингу та загальний лізинговий платіж, в т.ч. ПДВ 20%.

В Додатковій угоді №1 від 22.09.2021 до договору учасниками правочину були внесені зміни в Преамбулу договору та зазначено, що загальна вартість предмета лізингу складає 2 000 146,30 грн з ПДВ. Додаток «Специфікація» до договору був викладений в новій редакції. Максимальний термін передачі предмета лізингу до 31.09.2021. Графік сплати лізингових платежів сторони також виклали в новій редакції.

Відповідно до акту №1 від 24.09.2021 приймання-передачі предметів лізингу в лізинг за договором фінансового лізингу № МБ- ZAP-ФЛ-14810 від 08.09.2021 позивач передав, а відповідач прийняв загальний легковий універсал VOLKSWAGEN SR/ACDPYD2/QA8QA8D5019G1BKVR64BIB1B, тип TOUREG, номер кузова/шасі НОМЕР_1 , 2021 року випуску, реєстраційний номер НОМЕР_2 , колір синій, свідоцтво про реєстрацію серія НОМЕР_3 від 24.09.2021, видане ТСЦ 8048 в м. Київ. Також лізингоодержувачу було передано ключі від предмету лізингу, свідоцтво про реєстрацію CXA №784741 від 24.09.2021, комплект номерних знаків, сервісну книжку, інструкцію з експлуатації.

Позивач зазначив, що з моменту укладення договору по 24.02.2022 відповідач належним чином сплачував лізингові платежі по договору відповідно до узгодженого сторонами графіку, однак після вказаної дати припинив виконувати свої зобов`язання. У зв`язку з військовою агресією російської федерації, йдучи на зустріч клієнту, банк відстрочив відповідачу сплату чергових лізингових платежів на 3 місці (за березень, квітень та травень - строк платежів з відшкодування частини вартості предмета лізингу перенесено на 24.06.2022, строк сплати винагороди/комісії за березень та квітень перенесено на 2 місяці на 24.05.2022).

Втім, відповідач припинив виконувати належним чином свої договірні зобов`язання перед банком, у зв`язку з чим з 24.06.2022 виникло прострочення зі сплати винагороди лізингодавця за отриманий в лізинг предмет лізингу (лізингових платежів) за договором, а 24.05.2022 прострочення зі сплати платежів по відшкодуванню частини вартості предмету лізингу.

Згідно п. 6.2 договору у випадку настання обставин, передбачених, зокрема, у п. 6.1.1 Загальних умов, лізингодавець повідомляє про це лізингоодержувача із зазначенням строку для усунення таких недоліків.

18.07.2022 позивачем на електронну адресу відповідача була надіслана вимога про погашення простроченої заборгованості №КНО-61.1.3.2/98 від 13.07.2022 в сумі 106 967,36 грн (заборгованість зі сплати частини вартості предмету лізингу 33 335,77 грн, заборгованість по винагороді лізингодавцю 73 631,59 грн) в строк 3 банківські дні з дня отримання вимоги та рахунки фактури №№1,2 від 13.07.2022 на зазначені суми.

Зазначена вимога відповідачем виконана не була.

Відповідно до п. 6.1.1. договору сторони узгодили, що у разі, зокрема, несплати лізингоодержувачем лізингового платежу (частково або в повному обсязі) та якщо прострочення сплати становить більше 60 календарних днів з дня настання строку платежу, лізингодавець має право в односторонньому порядку змінити умови договору.

Згідно п. 6.3 договору, якщо лізингоодержувач у встановлений згідно п. 6.2 загальних умов строк не усуне зазначені порушення, лізингодавець має право вимагати від лізингоодержувача сплатити викупний платіж на умовах п. 6.4 Загальних умов, а лізингоодержувач зобов`язаний сплатити викупний платіж.

Як зазначає позивач, на підставі п. 6.4 договору станом на 28.08.2022 включно відповідачу нараховано викупний платіж у сумі 1 193 028,83 грн ( невідшкодована частина залишкової вартості предмету лізингу 1 033 408,93 грн, комісійна винагорода за дострокове погашення в розмірі 5% від суми достроково сплачених лізингових платежів - 46 670,08 грн, сума винагороди лізингодавцю 112 949,82 грн).

Вимога про сплату викупного платежу №КНО-61.1.3.2/135 від 29.08.2022 разом з рахунками фактурами №№ 1,2,3 від 28.08.2022 були надіслана відповідачу засобами електронного зв`язку на електронну адресу, зазначену у договорі, 06.09.2022.

У цій вимозі зазначено, що згідно п. 6.4.1 договору лізингоодержувач зобов`язаний сплатити викупний платіж протягом 10 робочих днів з моменту її направлення лізингодавцем.

Крім того, згідно п. 6.10 договору лізингодавець має право вимагати повернення предмета лізингу від лізингоодержувача (вилучити предмет лізингу у лізингоодержувача), у тому числі у безспірному випадку на підставі виконавчого напису нотаріуса або в будь-який спосіб за вибором лізингодавця, який не суперечить чинному законодавству, якщо лізингоодержувач не сплатив лізинговий платіж частково або у повному обсязі та прострочення сплати становить більше 60 календарних днів.

На підставі наведеного та п.п. 6.3-6.5, 6.10 договору позивач вимагав від відповідача протягом 10 робочих днів з дати відправлення вимоги повернути предмет лізингу лізингодавцю або сплатити викупний лізинговий платіж на суму 1 193 028,83 грн.

Відповідач вимогу не виконав, що стало підставою для звернення з даним позовом про повернення (вилучення) предмету лізингу на підставі ч. 4 ст. 17 Закону України «Про фінансовий лізинг», п. 6.10 договору.

Згідно з пунктом 1 частини другої статті 11 ЦК України підставами виникнення цивільних прав та обов`язків є, зокрема, договори та інші правочини.

Відповідно до частини першої статті 14 ЦК України цивільні обов`язки виконуються у межах, встановлених договором або актом цивільного законодавства.

Згідно з частиною першою статті 509 та статтею 526 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. За загальним правилом зобов`язання припиняється частково або у повному обсязі на підставах, встановлених договором або законом.

Невиконання зобов`язання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання), є порушенням зобов`язання (стаття 610 ЦК України). У разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: припинення зобов`язання внаслідок односторонньої відмови від зобов`язання, якщо це встановлено договором або законом, або розірвання договору; зміна умов зобов`язання; сплата неустойки; відшкодування збитків та моральної шкоди (частина перша статті 611 цього Кодексу).

Відповідно до частин першої та третьої статті 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Договір є двостороннім, якщо правами та обов`язками наділені обидві сторони договору.

Як вбачається зі змісту спірних правовідносин, вони виникли з договору фінансового лізингу.

Частиною першою статті 292 ГК України визначено, що лізинг - це господарська діяльність, спрямована на інвестування власних чи залучених фінансових коштів, яка полягає в наданні за договором лізингу однією стороною (лізингодавцем) у виключне користування другій стороні (лізингоодержувачу) на визначений строк майна, що належить лізингодавцю або набувається ним у власність (господарське відання) за дорученням чи погодженням лізингоодержувача у відповідного постачальника (продавця) майна, за умови сплати лізингоодержувачем періодичних лізингових платежів. Правове регулювання лізингу здійснюється відповідно до цього Кодексу та інших законів.

За приписами частин другої та третьої статі 806 ЦК України до договору лізингу застосовуються загальні положення про найм (оренду) з урахуванням особливостей, встановлених параграфом 6 глави 58 ЦК України та законом. До відносин, пов`язаних з лізингом, застосовуються загальні положення про купівлю-продаж та положення про договір поставки, якщо інше не встановлено законом. Особливості окремих видів і форм лізингу встановлюються законом.

Відповідно до частини першої статті 806 ЦК України за договором лізингу одна сторона (лізингодавець) передає або зобов`язується передати другій стороні (лізингоодержувачеві) у користування майно, що належить лізингодавцю на праві власності і було набуте ним без попередньої домовленості із лізингоодержувачем (прямий лізинг), або майно, спеціально придбане лізингодавцем у продавця (постачальника) відповідно до встановлених лізингоодержувачем специфікацій та умов (непрямий лізинг), на певний строк і за встановлену плату (лізингові платежі).

Відповідно до п. 3 ч.2 ст. 21 Закону України «Про фінансовий лізинг» лізингоодержувач зобов`язаний своєчасно сплачувати передбачені договором фінансового лізингу лізингові та інші платежі.

Згідно ч. 4 ст. 17 Закону України «Про фінансовий лізинг» після отримання лізингоодержувачем об`єкта фінансового лізингу лізингодавець має право відмовитися від договору фінансового лізингу в односторонньому порядку, письмово повідомивши про це лізингоодержувача, та/або вимагати повернення об`єкта фінансового лізингу, у тому числі у безспірному порядку, на підставі виконавчого напису нотаріуса:

1) у разі якщо лізингоодержувач не сплатив за договором фінансового лізингу лізинговий платіж частково або в повному обсязі та прострочення становить більше 60 календарних днів;

2) за наявності інших підстав, встановлених договором фінансового лізингу або законом.

Відповідно до п. 6.10 договору лізингодавець має право вимагати повернення предмета лізингу від лізингоодержувача (вилучити предмет лізингу у лізингоодержувача), у тому числі у безспірному випадку на підставі виконавчого напису нотаріуса або в будь-який спосіб за вибором лізингодавця, який не суперечить чинному законодавству, якщо лізингоодержувач не сплатив лізинговий платіж частково або у повному обсязі та прострочення сплати становить більше 60 календарних днів.

У справі, що розглядається, лізингоодержувач не виконував зобов`язань з оплати лізингових платежів належним чином з 24.02.2022, що призвело до виникнення заборгованості за договором, прострочення якої становило більше, ніж 60 календарних днів, у зв`язку із чим позивач скористався своїм правом вимагати повернення предмету лізингу відповідно до умов договору та чинного законодавства.

Відповідач у поданому відзиві на позовну заяву проти обставин виникнення заборгованості та її суми не заперечував, зазначив про наявність обставин непереборної сили (форс мажору) як підстави для звільнення від відповідальності. Так, з 24.02.2022 ФГ «Лаір» знаходиться на окупованій території Більмацького (після реформи Пологівського) району Запорізької області, тобто території, на якій не здійснюється ані влада України, ані місцеве самоврядування, отже для цієї юридичної особи щодо взятих нею зобов`язань виникли та продовжуються діяти форс-мажорні обставини (військові дії, дія незаконних збройних формувань, окупація (оточення)). Ведення відповідачем господарської діяльності унеможливлене через воєнні дії на території Більмацького району (Комиш-Зорянської територіальної громади Пологівського району Запорізької області). Як наслідок, це унеможливило виконання ФГ «Лаір» після 24.02.2022 своїх зобов`язань за договором фінансового лізингу від 08.09.2021 з поважних причин. На підтвердження факту наявності форс-мажорних обставин відповідач надав суду копію сертифікату Запорізької торгово-промислової палати №2300-23-2344 від 17.05.2023 про форс-мажорні обставини (обставини непереборної сили).

Відповідно до частини першої статті 617 ЦК України особа, яка порушила зобов`язання, звільняється від відповідальності за порушення зобов`язання, якщо вона доведе, що це порушення сталося внаслідок випадку або непереборної сили.

У пункті 1 частини першої статті 263 ЦК України наведено ознаки непереборної сили та визначено, що непереборна сила це надзвичайна або невідворотна за даних умов подія. Отже, непереборною силою є надзвичайна і невідворотна подія, що повністю звільняє від відповідальності особу, яка порушила зобов`язання, за умови, що остання не могла її передбачити або передбачила, але не могла її відвернути.

За змістом частини другої статті 218 ГК України підставою для звільнення від відповідальності є тільки непереборна сила, що одночасно має ознаки надзвичайності та невідворотності.

Так, частиною другою статті 218 ГК України передбачено, що учасник господарських відносин відповідає за невиконання або неналежне виконання господарського зобов`язання чи порушення правил здійснення господарської діяльності, якщо не доведе, що ним вжито усіх залежних від нього заходів для недопущення господарського правопорушення. У разі якщо інше не передбачено законом або договором, суб`єкт господарювання за порушення господарського зобов`язання несе господарсько-правову відповідальність, якщо не доведе, що належне виконання зобов`язання виявилося неможливим внаслідок дії непереборної сили, тобто надзвичайних і невідворотних обставин за даних умов здійснення господарської діяльності.

Надзвичайними є ті обставини, настання яких не очікується сторонами при звичайному перебігу справ. Під надзвичайними можуть розумітися такі обставини, настання яких добросовісний та розумний учасник правовідносин не міг очікувати та передбачити при прояві ним достатнього ступеня обачливості.

Невідворотними є обставини, настанню яких учасник правовідносин не міг запобігти, а також не міг запобігти наслідкам таких обставин навіть за умови прояву належного ступеня обачливості та застосуванню розумних заходів із запобігання таким наслідкам. Ключовим є те, що непереборна сила робить неможливим виконання зобов`язання в принципі, незалежно від тих зусиль та матеріальних витрат, які сторона понесла чи могла понести (пункт 38 постанови Верховного Суду від 21.07.2021 у справі № 912/3323/20), а не лише таким, що викликає складнощі, або є економічно невигідним. Відповідно до статті 617 ЦК України форс-мажор звільняє лише від відповідальності за порушення зобов`язання, що сталося внаслідок такого форс-мажору, але не звільняє від виконання відповідного зобов`язання і не є підставою для припинення зобов`язань.

Як зазначив Верховний Суд у постанові від 14.03.2023 у справі № 923/878/21: «той факт, що « 28 лютого 2022 року Торгово-промислова палата України на підставі ст.ст. 14, 14-1 Закону України «Про торгово-промислові палати в Україні» від 02.12.1997 №671/97-ВР, Статуту ТПП України засвідчила форс-мажорні обставини (обставини непереборної сили): військову агресію російської федерації проти України, що стало підставою введення воєнного стану з 24.02.2022», - сам по собі не є підставою для звільнення або зменшення відповідальності за невиконання/неналежне виконання договірних зобов`язань. Наявність причинно-наслідкового зв`язку між відповідними обставинами та невиконанням/неналежним виконанням таких зобов`язань підлягала доведенню Відповідачем у судах попередніх інстанцій на загальних підставах».

Посилання на наявність обставин форс-мажору використовується стороною, яка позбавлена можливості виконувати договірні зобов`язання належним чином, для того, щоб уникнути застосування до неї негативних наслідків такого невиконання. Інша ж сторона договору може доводити лише невиконання/неналежне договору контрагентом, а не наявність у нього форс-мажорних обставин (як обставин, які звільняють сторону від відповідальності за невиконання). Доведення наявності непереборної сили покладається на особу, яка порушила зобов`язання. Саме вона має подавати відповідні докази в разі виникнення спору (постанови Верховного Суду від 15.06.2018 у справі №915/531/17, від 26.05.2020 у справі №918/289/19, від 17.12.2020 у справі №913/785/17, від 30.11.2021 у справі №913/785/17 та від 07.06.2023 у справі №906/540/22).

Верховний Суд у постанові від 07.06.2023 у справі №906/540/22 наголосив на тому, що посилання на форс-мажор як на обставину, що звільняє від відповідальності за порушення договірних зобов`язань, є правом сторони, яка допустила таке порушення. Контрагент (кредитор) не повинен доводити існування форс-мажору у іншої сторони, якщо вона на це не посилалася. Контрагент (кредитор) має доводити факт порушення самого договірного зобов`язання боржником, а не причини, внаслідок яких це відбулося (форс-мажорні обставини).

Верховний Суд виходить з того, що форс-мажорні обставини не мають преюдиційного характеру і при їх виникненні сторона, яка посилається на них, як на підставу неможливості виконання зобов`язання, повинна довести наявність таких обставин не тільки самих по собі, але й те, що ці обставини були форс-мажорними саме для цього конкретного випадку виконання господарського зобов`язання.

Крім того, сертифікат видається торгово-промисловою палатою за зверненням однієї зі сторін спірних правовідносин (сторін договору), яка (сторона) оплачує (за винятком суб`єктів малого підприємництва) послуги торгово-промислової палати.

Водночас інша сторона спірних правовідносин (договору) позбавлена можливості надати свої доводи і вплинути на висновки торгово-промислової палати.

Таке засвідчення форс-мажорних обставин (обставин непереборної сили) може вважатися достатнім доказом про існування форс-мажорних обставин для сторін договору, якщо вони про це домовилися, але не пов`язує суд у випадку виникнення спору між сторонами щодо правової кваліфікації певних обставин як форс-мажорних.

Сертифікат торгово-промислової палати, який підтверджує наявність форс-мажорних обставин, не може вважатися беззаперечним доказом про їх існування, а повинен критично оцінюватися судом з урахуванням встановлених обставин справи та у сукупності з іншими доказами. Адже визнання сертифіката торгово-промислової палати беззаперечним та достатнім доказом про існування форс-мажорних обставин (обставин непереборної сили) без надання судом оцінки іншим доказам суперечить принципу змагальності сторін судового процесу.

Відповідно до п. 8.1 8.3 договору сторони звільняються від відповідальності у разі затримки виконання зобов`язань, або невиконання своїх зобов`язань за Договором, якщо вказані затримки чи невиконання виникли внаслідок обставин непереборної сили (форс-мажорних обставин). До обставин непереборної сили належать: війна, страйки, пожежі, вибухи, повені чи інші стихійні лиха, дії чи бездіяльність органів влади та/або управління України чи інших країн, які безпосередньо впливають на виконання Сторонами їх обов`язків за Договором. Сторони зобов`язані письмово не пізніше 10 (десяти) діб з моменту настання обставин непереборної сили, повідомити одна одну про настання таких обставин, якщо вони перешкоджають належному виконанню договору. Підтвердженням настання обставин непереборної сили є виключно офіційне підтвердження таких обставин Торгово-промисловою палатою України. Якщо обставини, вказані в пункті 8.1. Загальних умов, продовжують діяти впродовж 30 календарних днів з часу їх виникнення, то сторони проведуть переговори, щоб обговорити заходи, яких слід вжити. У випадку, якщо на протязі наступних 10 днів сторони не зможуть домовитися, то лізингодавець може прийняти рішення про вилучення предмету лізингу, а лізингоодержувач зобов`язаний повернути предмет лізингу лізингодавцю на протязі 15 (п`ятнадцяти) календарних днів з моменту прийняття такого рішення, при цьому усі раніше сплачені лізингоодержувачем лізингові платежі поверненню не підлягають.

Як вбачається з матеріалів справи, лист повідомлення про настання форс мажорних обставин за договором був складений відповідачем 12.01.2023 (під час розгляду справи в суді першої інстанції та відкриття провадження у справі №908/2415/22), надісланий позивачу 13.01.2023, тобто відповідачем значно пропущений строк, визначений п. 8.2 договору, щодо повідомлення позивача про настання обставин непереборної сили.

Крім того, на виконання п. 8.2 договору відповідачем не надано доказів надсилання позивачу підтвердження настання обставин непереборної сили: сертифікату Торгово-промислової палати України.

З матеріалів справи вбачається, що сертифікат Запорізької ТПП №2300-23-2344 від 17.05.2023, яким відповідач підтверджує настання для нього форс мажорних обставин, був наданий вже до суду першої інстанції (з пропуском строку надання доказів, який судом був поновлений). З цього ж сертифікату вбачається, що він був виданий на №51/05 від 04.05.2023 вх. 355 від 05.05.2023, тобто на запит, зроблений під час розгляду справи, що свідчить про неналежне виконання відповідачем своїх зобов`язань за договором в частині п. 8.2. та намагання зібрати докази по ходу розгляду спору.

Суд першої оцінки зазначеному оцінки не надав, беззаперечно прийняв до уваги сертифікат Запорізької ТПП №2300-23-2344 від 17.05.2023 як доказ підтвердження настання для відповідача форс- мажорних обставин, хоча відповідачем не надано жодних інших доказів, зокрема, тих, що підтверджують невідворотність обставин, настанню яких він не міг запобігти, та які безпосередньо вплинули на неможливість сплати ним лізингових платежів.

Позивач правильно вказує, що форс-мажорні обставини звільняють тільки від відповідальності за порушення зобов`язань, проте не звільняють від необхідності виконання відповідних договірних зобов`язань.

Статтями 4.1, 4.2, 4.3 Регламенту засвідчення Торгово-промисловою палатою України та регіональними торгово-промисловими палатами форс-мажорних обставин (обставин непереборної сили), затвердженого рішенням Президії Торгово-промислової палати України від 18.12.2014 № 44 (5), Торгово-промислова палата України відповідно до статті 14 Закону України "Про торгово-промислові палати в Україні" здійснює засвідчення форс-мажорних обставин (обставин непереборної сили) з усіх питань договірних відносин, інших питань, а також зобов`язань/обов`язків, передбачених законодавчими, відомчими нормативними актами та актами органів місцевого самоврядування, крім договірних відносин, в яких сторонами уповноваженим органом із засвідчення форс-мажорних обставин (обставин непереборної сили) визначено безпосередньо регіональну ТПП.

ТПП України уповноважує регіональні ТПП засвідчувати форс-мажорні обставини з усіх питань, що належать до компетенції ТПП України, за винятком засвідчення форс-мажорних обставин (обставин непереборної сили), що стосуються зобов`язань за:

- умовами зовнішньоторговельних угод і міжнародних договорів України;

- умовами зовнішньоекономічних договорів, контрактів, типових договорів, угод, в яких безпосередньо передбачено віднесення такої функції до компетенції ТПП України;

- умовами договорів, контрактів, типових договорів, угод між резидентами України, в яких безпосередньо передбачено віднесення такої функції до компетенції ТПП України.

У випадку настання тимчасової неможливості виконання регіональною ТПП своєї функції із засвідчення форс-мажорних обставин (обставин непереборної сили), зокрема, через відсутність уповноваженої особи, окупацію території, настання форс-мажорних обставин (обставин непереборної сили) тощо дану функцію виконує ТПП України або інша регіональна торгово-промислова палата, найближча за розташуванням, якщо це не суперечить умовам договору, контракту, угоди тощо між сторонами, або за письмовою угодою сторін.

Як було встановлено судом, відповідно до п. 8.2 договору підтвердженням настання обставин непереборної сили є виключно офіційне підтвердження таких обставин Торгово-промисловою палатою України

З огляду на викладене, виходячи з наведених норм законодавства та умов договору, підтвердженням існування форс-мажорних обставин є відповідний сертифікат Торгово-промислової палати України, тому суд першої інстанції дійшов безпідставного висновку про прийняття сертифікату Запорізької ТПП №2300-23-2344 від 17.05.2023 як належного доказу у справі.

Враховуючи наведене, положення ч.4 ст. 17 Закону України «Про фінансовий лізинг», п. 6.10 договору, позовні вимоги підлягають задоволенню шляхом зобов`язання відповідача повернути позивачу предмет лізингу.

Колегія суддів, дослідивши умови договору, зокрема, підпункти пункту 6.7, дійшла висновку, що вилучення предмету лізингу здійснюється позивачем у встановленому договором порядку та супроводжується відмовою від договору, тому належним способом захисту під час розгляду даного спору є саме зобов`язання повернути майно.

Таким чином, апеляційний господарський суд вважає рішення Господарського суду Запорізької області від 06.07.2023 у справі №908/2415/22 таким, що не відповідає фактичним обставинам справи та нормам матеріального і процесуального права, тому наявні підстави, передбачені ст. 277 Господарського процесуального кодексу України, для задоволення апеляційної скарги та скасування рішення Господарського суду Запорізької області з прийняттям нового рішення про задоволення позову.

Відповідно до ст. 129 Господарського процесуального кодексу України витрати по сплаті судового збору у справі відносяться на відповідача.

Керуючись ст. ст. 269, 270, 277, 282-284, 287 - 289 Господарського процесуального кодексу України, Центральний апеляційний господарський суд,

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Акціонерного товариства "Перший Український Міжнародний Банк" на рішення Господарського суду Запорізької області від 06.07.2023 у справі №908/2415/22 задовольнити.

Рішення Господарського суду Запорізької області від 06.07.2023 у справі №908/2415/22 скасувати.

Ухвалити нове рішення.

Позов задовольнити.

Зобов`язати Фермерське господарство «ЛАІР» повернути Акціонерному товариству "Перший Український Міжнародний Банк" предмету лізингу (загальний легковий універсал VOLKSWAGEN SR/ACDPYD2/QA8QA8D5019 G1BKVR64BIB1B, тип TOUREG, номер кузова/шасі НОМЕР_1 , 2021 року випуску, реєстраційний номер НОМЕР_2 , колір синій) разом з номерними знаками, комплектом ключів та свідоцтвом про реєстрацію серії НОМЕР_3 від 24.09.2021, виданим ТСЦ 8048 в м. Київ, що були передані в користування на умовах фінансового лізингу за договором фінансового лізингу № МБ-ZAP-ФЛ-14810 від 08.09.2021.

Стягнути з Фермерського господарства «ЛАІР» на користь Акціонерного товариства "Перший Український Міжнародний Банк" судовий збір за розгляд позовної заяви в сумі 18 387,65 грн, судовий збір за розгляд апеляційної скарги в сумі 27 581, 48 грн, про що видати наказ.

Видачу наказу на виконання цієї постанови доручити Господарському суду Запорізької області.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом двадцяти днів з дня складання повної постанови.

Повна постанова складена 15.01.2024.

Головуючий суддя О.В. Чус

Суддя І.М. Кощеєв

Суддя М.О. Дармін