ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ДОНЕЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
_____________________________________________________________________________
Р І Ш Е Н Н Я

іменем України

04.01.2024 Справа №905/1152/23

Господарський суд Донецької області у складі судді Курило Г.Є.,

при секретарі судового засідання Лавриш О.В.,

розглянувши матеріали справи

за позовом: Акціонерного товариства «Банк Кредит Дніпро», м.Київ

до відповідача 1: Товариства з обмеженою відповідальністю «Гранум», м.Слов`янськ

до відповідача 2: ОСОБА_1 , cмт Ярова

до відповідача 3: ОСОБА_2 , смт Ярова

до відповідача 4: Товариства з обмеженою відповідальністю «СК-ЛТД», м.Слов`янськ

про стягнення 4965041,05 грн

Представники сторін:

від позивача (в режимі відеоконференції): Левченко Ю.В. - адвокат, на підставі довіреності;

від відповідача 1 (в режимі відеоконференції): Макіян Г.М. - адвокат, на підставі довіреності;

від відповідача 2: не з`явився;

від відповідача 3: не з`явився;

від відповідача 4 (в режимі відеоконференції): Макіян Г.М. - адвокат, на підставі довіреності.

Суть спору: Позивач, Акціонерне товариство «Банк Кредит Дніпро», м.Київ, звернувся до Господарського суду Донецької області із позовною заявою до відповідача 1, Товариства з обмеженою відповідальністю «Гранум», м.Слов`янськ, відповідача 2, ОСОБА_1 , смт Ярова, відповідача 3, ОСОБА_2 , смт Ярова, відповідача 4, Товариства з обмеженою відповідальністю «СК-ЛТД», м.Слов`янськ про стягнення 4965041,05 грн, що складається з заборгованості по тілу кредиту в розмірі 4000000,00грн, заборгованості по процентам в розмірі 965041,05 грн.

В обґрунтування позовних вимог позивач посилається на неналежне виконання відповідачами умов кредитного договору №041021-АЕ від 04.10.2021 та договорів поруки №041021-П/4 від 04.10.2021, №041021-П/5 від 04.10.2021, №041021-П/6 від 04.10.2021 в частині своєчасного та в повному обсязі повернення суми кредиту та відсотків за користування кредитом.

За приписами ч.6 ст.176 Господарського процесуального кодексу України, у разі якщо відповідачем у позовній заяві вказана фізична особа, що не є підприємцем, суд не пізніше двох днів з дня надходження позовної заяви до суду звертається до відповідного органу реєстрації місця перебування та місця проживання особи щодо надання інформації про зареєстроване місце проживання (перебування) такої фізичної особи.

Інформація про місце проживання (перебування) фізичної особи має бути надана протягом п`яти днів з моменту отримання відповідним органом реєстрації місця проживання та перебування особи відповідного звернення суду (ч.7 ст.176 Господарського процесуального кодексу України).

Ухвалою суду від 29.08.2023, на виконання вимог ч.6 ст. 176 Господарського процесуального кодексу України, суд витребував: у Державної міграційної служби України відомості про реєстрацію або місцеперебування фізичної особи ОСОБА_1 , м.Миколаївка ( АДРЕСА_1 ; РНОКПП НОМЕР_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , паспорт № НОМЕР_2 ) та фізичної особи ОСОБА_2 , м.Миколаївка ( АДРЕСА_1 ; РНОКПП НОМЕР_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , паспорт № НОМЕР_4 ); у Міністерства соціальної політики України відомості про реєстрацію у якості внутрішньо переміщених осіб відповідача 2 та відповідача 3.

11.09.2023 до суду від Державної міграційної служби України надійшов лист №6.2-11874/6-23 від 01.09.2023 про надання відповіді, зі змісту якого встановлено, що місце проживання ОСОБА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , зареєстровано за адресою АДРЕСА_2 ; місце проживання ОСОБА_2 , РНОКПП НОМЕР_3 , зареєстровано за адресою АДРЕСА_2 .

Міністерство соціальної політики України на виконання ухвали Господарського суду Донецької області у листі №13508/0/2-23/19 від 12.09.2023 повідомило, що станом на 11.09.2023 в ЄІБД ВПО інформація щодо запитуваних осіб відсутня.

Ухвалою суду від 14.09.2023 позовну заяву Акціонерного товариства «Банк Кредит Дніпро», м.Київ до відповідача 1, Товариства з обмеженою відповідальністю «Гранум», м.Слов`янськ, відповідача 2, ОСОБА_1 , смт Ярова, відповідача 3, ОСОБА_2 , смт Ярова, відповідача 4, Товариства з обмеженою відповідальністю «СК-ЛТД», м.Слов`янськ про стягнення 4965041,05 грн - залишено без руху.

Ухвалою від 25.09.2023 прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі №905/1152/23 та призначено підготовче засідання на 24.10.2023 об 11:00 год.

23.10.2023 до суду від представника відповідача 1 через підсистему «Електронний суд» надійшли відзиви на позовну заяву (аналогічні за своїм змістом) б/н від 23.10.2023 за змістом яких, відповідач просить суд розпочати, за умови отримання згоди позивача, процедуру врегулювання спору за участю судді; надати відповідачам розстрочку виконання рішення суду на 3 роки; визначити порядок виконання рішення суду, а саме встановити право відповідачів з контролем з боку позивача на витратні операції по банківським рахункам, що необхідні для ведення господарської діяльності. Поряд з цим, відповідач 1 наголошував на тому, що основна частина майна ТОВ «Гранум» знаходилась на території Луганської області, Красноріченської ОТГ, яка була окупована ще в лютому 2022 року; частина майна ТОВ «Гранум» та все майно ТОВ «СК-ЛТД» знаходилось на території Краматорського району в м.Лиман та м.Слов`янськ; матеріально-технічна база та інше майно підприємств в м.Лиман повністю знищено; зазначається, що відповідачі мають об`єктивні причини, з яких ведення нормальної господарської діяльності неможливе. Відповідач 4 намагається проводити польові роботи для можливості за рахунок збору та реалізації врожаю восени 2023 року отримати кошти, які будуть спрямовані на погашення існуючої заборгованості відповідача 1 за кредитними зобов`язаннями. На підтвердження того, що відповідач 1 не має намірів ухилятися від виконання своїх зобов`язань за кредитним договором, наводиться той факт, що зобов`язання за кредитним договором №041121-КЛВ від 04.11.2021 було погашено за рахунок коштів поручителя ТОВ «СК-ЛТД» у квітні 2023 року в сумі 7068408,43 грн. Відповідач 1 неодноразово звертався до позивача з пропозиціями щодо реструктуризації заборгованості за кредитним договором з метою повного погашення заборгованості, однак позивачем ніяких дій прийнято не було (копії відповідного листування додано); вказані вище факти підтверджуються Сертифікатами Донецької ТПП про форс-мажорні обставини №1400-23-3874 та №1400-23-3875 від 13.09.2023.

23.10.2023 до суду від представника відповідача 4 через підсистему «Електронний суд» надійшли відзиви на позовну заяву (аналогічні за своїм змістом) б/н від 23.10.2023 за змістом яких, відповідач 4 приєднується до відзиву на позовну заяву наданого відповідачем 1 та просить суд розпочати, за умови отримання згоди позивача, процедуру врегулювання спору за участю судді; надати відповідачам розстрочку виконання рішення суду на 3 роки; визначити порядок виконання рішення суду, а саме встановити право відповідачів з контролем з боку позивача на витратні операції по банківським рахункам, що необхідні для ведення господарської діяльності.

Ухвалою від 24.10.2023 відкладено підготовче засідання на 14.11.2023 об 11:00год.

13.11.2023 до канцелярії суду від позивача надійшла відповідь на відзив Товариства з обмеженою відповідальністю «СК-ЛТД» №17-8986 від 03.11.2023 за змістом якої, позивач просить суд відхилити доводи ТОВ «СК-ЛТД» наведенні у відзиві на позовну заяву та позовні вимоги АТ «Банк Кредит Дніпро» задовольнити в повному обсязі. Позивачем наголошується, що відповідачі продовжують здійснювати господарську діяльність та мають кошти, але не скеровують їх на погашення заборгованості, що негативно характеризує їх як сторін зобов`язання; відповідачами у справі не оспорюється наявність заборгованості за кредитним договором перед позивачем та її розмір, також фактично ними визнаються заявлені позовні вимоги; посилання відповідачів на факт погашення кредиту за договором №041121-КЛВ від 04.11.2021 не має жодного відношення до справи. Позивач зазначає, що виданий ТПП сертифікат, не є беззаперечним доказом існування форс-мажору, а тому повинен критично оцінюватися судом з урахуванням встановлених обставин справи та у сукупності з іншими доказами; наявність форс-мажорних обставин звільняє тільки від господарсько-правової відповідальності, а не від виконання основного зобов`язання. Позивач вказує, що питання про розстрочення виконання рішення суду є безпідставними та потребують відхиляння судом.

13.11.2023 до канцелярії суду від позивача надійшла відповідь на відзив Товариства з обмеженою відповідальністю «Гранум» №17-8987 від 03.11.2023 за змістом якої, позивач просить суд відхилити доводи ТОВ «Гранум» наведенні у відзиві на позовну заяву та позовні вимоги АТ «Банк Кредит Дніпро» задовольнити в повному обсязі. Позивачем наголошується, що відповідачі продовжують здійснювати господарську діяльність та мають кошти, але не скеровують їх на погашення заборгованості, що негативно характеризує їх як сторін зобов`язання; відповідачами у справі не оспорюється наявність заборгованості за кредитним договором перед позивачем та її розмір, також фактично ними визнаються заявлені позовні вимоги; посилання відповідачів на факт погашення кредиту за договором №041121-КЛВ від 04.11.2021 не має жодного відношення до справи. Позивач зазначає, що виданий ТПП сертифікат, не є беззаперечним доказом існування форс-мажору, а тому повинен критично оцінюватися судом з урахуванням встановлених обставин справи та у сукупності з іншими доказами; наявність форс-мажорних обставин звільняє тільки від господарсько-правової відповідальності, а не від виконання основного зобов`язання. Позивач вказує, що питання про розстрочення виконання рішення суду є безпідставними та потребують відхиляння судом.

Ухвалою суду від 14.11.2023 продовжено підготовче провадження на 30 днів та відкладено підготовче засідання на 12.12.2023 о 13:00 год.; у задоволенні клопотань ТОВ «СК-ЛТД» та ТОВ «Гранум» про врегулювання спору за участю судді - відмовлено.

29.11.2023 через підсистему «Електронний суд» від представника відповідача 1 надійшла заява про зупинення провадження у справі №905/1152/23 до розгляду Господарським судом Харківської області пов`язаної з нею справи № 922/4735/23.

01.12.2023 через підсистему «Електронний суд» від представника відповідача 1 надійшло клопотання про долучення доказів.

11.12.2023 через підсистему «Електронний суд» від представника позивача надійшли заперечення проти заяви про зупинення провадження у справі №905/1152/23

Ухвалою суду від 12.12.2023 у задоволенні заяви відповідача 1 про зупинення провадження у справі №905/1152/23 відмовлено, закрито підготовче провадження по справі №905/1152/23, призначено судове засідання з розгляду справи по суті на 04.01.2024 об 11:00год.

04.01.2024 через підсистему «Електронний суд» від представника відповідача 1 надійшло клопотання б/н від 04.01.2024 за змістом якого останній просить суд відстрочити виконання рішення суду на 1 рік та визначаючи порядок виконання рішення суду, встановити право відповідачів з контролем з боку позивача на витратні операції по банківським рахункам, що необхідні для ведення господарської діяльності.

У судове засідання 04.01.2024 у режимі відеоконференції з`явився представник позивача, заперечував проти задоволення клопотання представника відповідача 1 про відстрочення виконання рішення, просив задовольнити позовні вимоги в повному обсязі.

У судове засідання 04.01.2024 у режимі відеоконференції з`явився представник відповідача 1, просив задовольнити клопотання про відстрочення виконання рішення, надав пояснення по суті спору.

У судове засідання 04.01.2024 у режимі відеоконференції з`явився представник відповідача 4, просив задовольнити клопотання про відстрочення виконання рішення, надав пояснення по суті спору.

Інші учасники справи в судове засідання 04.01.2024 не з`явились, про дату, час та місце судового засідання повідомлені належним чином.

Сторони були належним чином повідомлені про дату, час та місце судових засідань на підставі наступного.

Ухвали суду по справі направлялись на юридичні адреси сторін, крім того на їх електронні адреси та були доставлені до електронних скриньок про що свідчать наявні в матеріалах справи довідки про доставку електронного листа.

Одночасно, ухвали суду надходили до електронних кабінетів позивача, відповідача 1, відповідача 4 в підсистемі «Електронний суд», що підтверджується довідками про доставку до електронного кабінету.

В матеріалах справи наявні рекомендовані повідомлення про отримання ухвал суду позивачем.

Ухвали суду, що були направлені на адреси відповідачів були повернуті відділенням поштового зв`язку з відміткою "адресат відсутній за вказаною адресою", «за закінченням терміну зберігання».

Згідно з ч.3 та ч.7 ст.120 Господарського процесуального кодексу України, виклики і повідомлення здійснюються шляхом вручення ухвали в порядку, передбаченому цим Кодексом для вручення судових рішень. Учасники судового процесу зобов`язані повідомляти суд про зміну свого місцезнаходження чи місця проживання під час розгляду справи. У разі відсутності заяви про зміну місця проживання ухвала про повідомлення чи виклик надсилається учасникам судового процесу, які не мають електронного кабінету та яких неможливо сповістити за допомогою інших засобів зв`язку, що забезпечують фіксацію повідомлення або виклику, за останньою відомою суду адресою і вважається врученою, навіть якщо відповідний учасник судового процесу за цією адресою більше не знаходиться або не проживає чи не перебуває.

Згідно з положеннями пункту 5 частини 6 статті 242 Господарського процесуального кодексу України, днем вручення судового рішення є, зокрема, день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про відмову отримати копію судового рішення чи відмітки про відсутність особи за адресою місцезнаходження, місця проживання чи перебування особи, яка зареєстрована у встановленому законом порядку, якщо ця особа не повідомила суду іншої адреси.

Порядок надання послуг поштового зв`язку, права та обов`язки операторів поштового зв`язку і користувачів послуг поштового зв`язку визначають Правила надання послуг поштового зв`язку, затверджені постановою Кабінету Міністрів України від 05.03.2009 №270, і які регулюють відносини між ними.

Поштові відправлення залежно від технології приймання, обробки, перевезення, доставки/вручення поділяються на такі категорії: прості, рекомендовані, без оголошеної цінності, з оголошеною цінністю. Поштові картки, листи з позначкою "Вручити особисто", рекомендовані (реєстровані) листи з позначкою "Судова повістка" приймаються для пересилання лише з повідомленням про їх вручення згідно із законодавством (пункти 8 та 15 Правил).

Рекомендовані поштові відправлення з позначкою "Судова повістка", адресовані юридичним особам, під час доставки за зазначеною адресою вручаються представнику юридичної особи, уповноваженому на одержання поштових відправлень, під розпис. У разі відсутності адресата (одержувача) за зазначеною на рекомендованому листі адресою працівник об`єкта поштового зв`язку робить позначку "адресат відсутній за зазначеною адресою", яка засвідчується його підписом з проставленням відбитка поштового пристрою, порядок використання якого встановлюється призначеним оператором поштового зв`язку, і не пізніше ніж протягом наступного робочого дня повертає такий лист до суду (пункт 83 Правил).

У разі невручення рекомендованого листа з позначкою «Судова повістка» або реєстрованого поштового відправлення з позначкою «Адміністративна послуга» такі відправлення разом з бланком повідомлення про вручення повертаються за зворотною адресою у порядку, визначеному в пунктах 81, 82, 83, 84, 91, 99 цих Правил, із зазначенням причини невручення (пункт 101 Правил).

Отже, у разі якщо ухвалу про вчинення відповідної процесуальної дії або судове рішення направлено судом рекомендованим листом за належною поштовою адресою і судовий акт повернуто підприємством зв`язку з посиланням на відсутність (вибуття) адресата, то необхідно вважати, що адресат повідомлений про вчинення відповідної процесуальної дії або про прийняття певного судового рішення у справі.

У постанові Верховного Суду від 18.03.2021 у справі №911/3142/19 роз`яснено, що направлення листа рекомендованою кореспонденцією на дійсну адресу є достатнім для того, щоб вважати повідомлення належним, оскільки отримання зазначеного листа адресатом перебуває поза межами контролю відправника, а, у даному випадку, суду (близька за змістом правова позиція викладена у постанові Великої Палати Верховного Суду від 25.04.2018 у справі №800/547/17 (П/9901/87/18), постановах Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 27.11.2019 у справі №913/879/17, від 21.05.2020 у справі №10/249-10/19, від 15.06.2020 у справі №24/260-23/52-б).

Отже, сторони, в тому числі відповідач 2 та відповідач 3, були належним чином повідомлені про рух справи.

Про хід розгляду справи учасники справи також могли дізнатись з офіційного веб-порталу Судової влади України «Єдиний державний реєстр судових рішень»://reyestr.court.gov.ua/. Названий веб-портал згідно з Законом України «Про доступ до судових рішень» є відкритим для безоплатного цілодобового користування.

З`ясувавши фактичні обставини справи, дослідивши докази на їх підтвердження, виходячи з фактів, встановлених у процесі розгляду справи, суд встановив.

04.10.2021 між позивачем, Акціонерним товариством «Банк Кредит Дніпро» (банк, кредитор) та відповідачем 1, Товариством з обмеженою відповідальністю «Гранум» (позичальник) було укладено кредитний договір №041021-АЕ (кредитний договір).

Згідно п.1.1 кредитного договору, на умовах викладених в договорі банк зобов`язується надати позичальнику кредит (грошові кошти на умовах зазначених в договорі) одним або кількома траншами (сума кредиту у повному обсязі або частина суми кредиту) в національній валюті України (UAН) в загальній сумі 4000000,00 грн та в межах встановленого строку кредиту (до кінцевої дати погашення, визначеної п.2.5.2 договору), а позичальник зобов`язується прийняти, належним чином використовувати і повернути банку кредит та сплатити плату (проценти та комісії за договором) за кредит у порядку та на умовах цього договору.

Сторони домовились, що банк на підставі відповідної заяви позичальника на видачу траншу надає позичальнику кредит у вигляді одного траншу або декількох траншів загальна сума яких не може перевищувати загальну суму кредиту (п.2.1 кредитного договору).

За умовами п.п. 2.5.1, 2.5.2 кредитного договору надання кредиту здійснюється у термін, зазначений у заяві про надання траншу. Позичальник зобов`язаний повернути кредит/транш в терміни, встановлені в заяві на видачу траншу та в дати, встановлені графіком погашення/зниження загальної суми кредиту, що є додатком 2 до цього договору, але в будь-якому випадку не пізніше кінцевої дати погашення - « 24» березня 2023 року (включно), якщо тільки не застосовується інший термін повернення кредиту/траншу, встановлений на підставі додаткової угоди сторін або до іншого терміну відповідно до умов цього договору. У разі надання кредиту з графіком зниження ліміту кредиту та у разі не приведення позичальником розміру фактичної заборгованості боргу до розміру встановленому у відповідному графіку на відповідну дату, заборгованість в розмірі різниці між лімітом кредиту на відповідну дату та сумою фактичної заборгованості за кредитом є простроченою на наступний день з такої дати. Розмір простроченої заборгованості за кожним траншем визначається банком самостійно.

Згідно п. 2.5.3 кредитного договору кредит вважається повернутим в момент зарахування грошової суми в певному обсязі на рахунок НОМЕР_5 в банку. Повернення кредиту здійснюється в валюті, в якій було отримано кредит/транш. Сума заборгованості за кредитом/траншем, що не оплачена позичальником у визначений цим договором термін, наступного робочого дня вважається простроченою.

Пунктом 2.6 кредитного договору встановлено, що процентна ставка за користування кредитом/траншем у межах строку користування встановлюється фіксована в розмірі 17,0% (сімнадцять) процентів річних, якщо інший розмір процентної ставки не застосований згідно умов цього договору.

Відповідно до п. 2.6.1. кредитного договору проценти за користування кредитом/траншем, наданими за цим договором, нараховуються банком щомісячно в останній робочий день поточного місяця, або у день повного погашення заборгованості за кредитом/траншем (достроково або при настанні строку погашення), за методом факт/факт відповідно до вимог чинного законодавства на строкову суму заборгованості за кредитом, тобто строки погашення якої не порушено.

Згідно п. 2.6.2 кредитного договору проценти підлягають сплаті у валюті відповідно до наданого кредиту/траншу та сплачуються позичальником в період з 01 по 10 число (включно) кожного місяця, наступного за тим, за який були нараховані проценти, а в місяці повного погашення заборгованості за кредитом/траншем (достроково або при настанні строку погашення) - в день їх нарахування, але в будь-якому випадку не пізніше дати погашення кредиту/траншу, вказаної в пункті 2.5.2 цього договору. У разі якщо день сплати процентів припадає вихідний, святковий або інший неробочий день проценти сплачуються наступного робочого дня.

При розрахунку процентів враховується перший день користування кредитом/траншем та не враховується останній день користування кредитом/траншем (день погашення заборгованості). При цьому у випадку, коли день надання кредиту/траншу співпадає з днем його повного або часткового погашення, цей кредит/транш при розрахунку процентів враховується як кредит/транш строком на один день (п.2.6.4 кредитного договору).

Відповідно до п. 2.6.5. кредитного договору сторони домовились, з урахуванням статті 212 Цивільного кодексу України, що банк має право встановити за користування одержаним кредитом/траншем процентну ставку збільшену на 3 % (три) процентних пункти до встановленої п. 2.6. договору у випадку порушення/невиконання/часткового виконання/неналежного виконання позичальником своїх зобов`язань, передбачених п. 5.8 цього договору. Сторони підтверджують, що встановлення банком вказаної процентної ставки не є односторонньою зміною умов цього договору. Банк застосовує підвищену процентну ставку за користування кредитом/траншем відповідно до цього договору з першого числа місяця, наступного за місяцем порушення умов договору.

Кредит надається шляхом зарахування кредитором коштів з позичкового рахунку на поточний рахунок позичальника у банку для подальшого використання за цільовим призначенням (п.2.9 кредитного договору).

Пунктом 2.11 кредитного договору встановлено, що у разі, якщо позичальник своєчасно не поверне суму/частину кредиту/траншу в кінцеву дату погашення або у терміни встановлені графіком погашення/зниження загальної суми кредиту/ліміту кредитної лінії або інші терміни, встановлені умовами цього договору або у встановлений згідно в п. 2.12 цього договору термін повернення кредиту/траншу, позичальник зобов`язаний сплатити банку проценти за порушення грошового зобов`язання (згідно до ч. 2 ст. 625 ЦК України) в розмірі 22,0% (двадцять два) проценти річних від суми простроченої заборгованості за кредитом/траншем, що надані в національній валюті України, гривні (UAH), якщо інший розмір не встановлений додатковою угодою на підставі домовленості сторін, при цьому сторони домовились, що у разі зміни розміру в сторону зменшення така угода не укладається. Позичальник сплачує проценти за порушення грошового зобов`язання за кожен день наявності простроченої заборгованості за траншем/кредитом, починаючи з дати її виникнення, а саме з наступного дня після дня несплати або не повної сплати кредиту/траншу в кінцеву дату або в дату погашення. Проценти за порушення грошового зобов`язання нараховуються банком та сплачуються позичальником відповідно до п. 2.6. цього договору.

Відповідно до п.п. 5.1, 5.4 кредитного договору позичальник зобов`язується: використовувати кредитні кошти за цільовим призначенням і повернути отриманий кредит/транш та сплатити нараховані проценти, комісії та інші платежі у терміни (строки) та в порядку, які встановлені цим договором. Укласти/забезпечити укладання договір(и) застави/іпотеки/поруки (якщо такі передбачені) у забезпечення виконання зобов`язань за цим договором, договір(и) страхування заставленого майна/іпотеки у формі та за змістом, прийнятих для банку відповідно до п.3.2 договору.

Договір набуває чинності з моменту його підписання обома сторонами та скріплення печатками (у разі якщо вони використовуються сторонами) і діє до повного та належного виконання сторонами своїх зобов`язань за договором (п. 9.1 кредитного договору).

Згідно з п. 10.14 кредитного договору сторони домовились, що позичальник вважається належним чином письмово повідомленим та таким, що отримав відповідне повідомлення/вимогу банку у випадках встановлених цим договором, у разу здійснення банком одного або кількох дій, а саме: вручення позичальнику письмового повідомлення/вимоги особисто представникові та/або, направлення позичальнику повідомлення/вимоги через систему клієнт-банку: у вигляді смс-повідомлень на номер мобільного телефону зазначений в п.11 цього договору та/або, передачі письмово повідомлення/вимоги рекомендованим листом з описом вкладення та повідомленням про отримання або доставкою кур`єрською службою на адресу, зазначену в цьому договорі або на ту адресу, яка буде повідомлена самим позичальником письмово та/або, надіслання письмового повідомлення/вимоги на адресу електронної пошти зазначеної у п.11 цього договору, та/або на ту адресу електронної пошти, які будуть повідомлені самим позичальником письмово та/або, розміщення інформації на сайті банку www.creditdnepr.com.ua (виключно для загальних повідомлень). Позичальник вважається повідомленим/таким що отримав вимогу навіть у тому випадку, коли письмове повідомлення/вимога, надіслане на його останню відому адресу (яка зазначена в договорі та/або письмово повідомлена позичальником) не було йому доставлено (вручено) незалежно від причин.

До кредитного договору №041021-АЕ від 04.10.2021 укладено, підписано та скріплено печаткою позичальника додаток №1 - заяву на видачу кредиту/траншу.

В додатку №2 до кредитного договору №041021-АЕ від 04.10.2021, який є невід`ємною частиною означеного договору, встановлено графік погашення кредиту/траншу, де визначено, що позичальник зобов`язується сплатити банку суму кредиту/траншу відповідно до наступного графіку платежів: 24.11.2022 -1000000,00грн; 24.12.2022 - 1000000,00 грн; 24.02.2023 - 1000000,00 грн; 24.03.2023 - 1000000,00 грн; всього - 4000000,00 грн.

Додаток №2 до кредитного договору від 04.10.2021 підписано та скріплено печатками сторін.

Відповідно до п.п. 3.1-3.2, 5.4 кредитного договору одночасно з укладенням кредитного договору були укладені договори поруки №041021-П/4 від 04.10.2021 з ОСОБА_1 (відповідач 2), №041021-П/5 від 04.10.2021 з ОСОБА_2 (відповідач 3), №041021-П/6 від 04.10.2021 з ТОВ «СК-ЛТД» (відповідач 4).

Згідно з п. 1.1 договору поруки №041021-П/4 від 04.10.2021 укладеного позивачем (кредитор/банк) та відповідачем 2 (поручитель), за цим договором поручитель поручається перед банком за виконавця боржником основного зобов`язання 1 та основного зобов`язання 2 за основним договором, а саме за кожне з цих основних зобов`язань окремо.

У розділі «Терміни та визначення» зазначено, що боржник - ТОВ «Гранум»; основний договір - кредитний договір №041021-АЕ від 04.10.2021, який було укладено між банком та боржником, разом з додатками та додатковими угодами до нього, в тому числі тими, що будуть укладені в майбутньому; основне зобов`язання 1 - зобов`язання із повернення суми кредиту, наданого за основним договором, а саме 4000000,00 грн; основне зобов`язання 2 - зобов`язання із сплати суми процентів, комісій, відшкодування можливих збитків, сплати пені та інших штрафних санкцій, передбачених умовами основного договору, існуючих в теперішній час, і тих, що, можуть виникнути в майбутньому, в тому числі на підставі окремих угод, що можуть. бути укладені в рамках основного договору; основне зобов`язання - основне зобов`язання 1, так і основне зобов`язання 2 кожне окремо; основні зобов`язання - основне зобов`язання 1, так і основне зобов`язання 2 разом.

У пунктах 1.2, 1.4 договору поруки №041021-П/4 від 04.10.2021 закріплено, що порукою, що надається згідно з цим договором, забезпечуються усі існуючі та майбутні грошові зобов`язання боржника, що становлять основні зобов`язання, термін виконання яких настав або настане у майбутньому. Зміни, які здійснюються відповідно до умов цього пункту договору не потребують додаткового укладання сторонами угод щодо внесення змін до цього договору. Відповідальність поручителя і боржника, щодо виконання основних зобов`язань є солідарною.

Відповідно до п.п. 2.1-2.2 договору поруки №041021-П/4 від 04.10.2021, банк має право у разі порушення боржником будь-якого основного зобов`язання за основним договором або невиконання боржником зобов`язання, встановленого рішенням суду щодо визнання основного договору недійсним, звернутися до поручителя з вимогою про виконання таких зобов`язань, а поручитель зобов`язується виконати їх за боржника у порядку та строки, зазначені у вказаній вимозі. У випадку невиконання поручителем вимоги банка у вказаний строк (термін), заборгованість поручителя за цим договором вважається простроченою з наступного робочого дня після закінчення зазначеного строку (настання зазначеного терміну).

Сторони домовились, що строк дії поруки, а саме строк, протягом якого банк має право пред`явити вимоги до поручителя, становить 7 років з дати укладення цього договору (п.3.1 договору поруки).

Пунктом 4.4.1 договору поруки №041021-П/4 від 04.10.2021 встановлено, що поручитель зобов`язується, зокрема, виконувати свої зобов`язання за цим договором в першу чергу перед іншими зобов`язаннями за угодами, укладеними з іншими кредиторами.

За умовами п. 9.1 договору поруки №041021-П/4 від 04.10.2021, сторони домовились, що поручитель вважається належним чином письмово повідомленим та таким, що отримав відповідні повідомлення/вимогу банку у випадках встановлених цим договором, у разі здійснення банком одного або кількох дій, а саме: вручення поручителю письмового повідомлення/вимоги особисто або його представникові; направлення поручителю повідомлення/вимоги у вигляді смс-повідомлень на номер мобільного телефону вказаного в цьому договорі; передачі письмово повідомлення/вимоги рекомендованим листом з описом вкладенням та повідомленням про отримання або доставкою кур`єрською службою на адресу, зазначену в цьому договорі або на ту адресу, яка буде повідомлена поручителем письмово; надіслання письмового повідомлення/вимоги на адресу електронної пошти вказаної в цьому договорі, та/або на ту адресу електронної пошти, які будуть повідомлені поручителем письмово; розміщення інформації на сайті банку www.creditdnepr.com.ua (виключно для загальних повідомлень). Поручитель вважається повідомленим/таким, що отримав вимогу навіть у тому випадку, коли письмове повідомлення/вимога, надіслане на його останню відому адресу (яка зазначена в договорі та/або письмово повідомлена поручителем) не було йому доставлено (вручено) незалежно від причин.

Договір набуває чинності з моменту його підписання обома сторонами та скріплення печатками (у разі якщо вони використовуються сторонами) і діє протягом строку дії поруки, зазначеного в п.3.1 цього договору, але в будь-якому випадку до повного виконання сторонами своїх зобов`язань за цим договором (п.8.1 договору поруки).

Договір поруки №041021-П/4 від 04.10.2021 підписаний ОСОБА_1 та представником банка без зауважень та виправлень.

Аналогічні умови містять договори поруки №041021-П/5 від 04.10.2021, що укладений позивачем (кредитор/банк) з ОСОБА_2 (відповідач 3, поручитель) та №041021-П/6 від 04.10.2021, що укладений позивачем (кредитор/банк) з ТОВ «СК-ЛТД» (відповідач 4, поручитель). Вказані договори підписані сторонами без зауважень та виправлень.

Як вбачається з матеріалів справи, на підставі умов кредитного договору №041021-АЕ від 04.10.2021 позичальник 06.10.2021 звернувся до банку з заявою-зобов`язанням позичальника з проханням надати кредит/транш за кредитним договором №041021-АЕ від 04.10.2021 шляхом перерахування коштів на поточний рахунок, в сумі 4000000,00 грн на строк з 06.10.2021 по 24.03.2023 на наступні цілі: поповнення обігових коштів.

Відповідно до поданої заяви, яка наявна в матеріалах справи, на виконання умов кредитного договору №041021-АЕ від 04.10.2021, банк надав позичальнику 06.10.2023 транш в сумі 4000000,00 грн.

Надання траншу підтверджується випискою банку по особовому рахунку позичальника за період з 04.10.2021 по 15.08.2023 та меморіальним ордером №20765 від 06.10.2021 року на суму 4000000,00 грн (призначення платежу: надання кредитних коштів згідно кредитним договором №041021-АЕ від 04.10.2021).

Позичальником, у свою чергу, частково виконувались умови кредитного договору, та сплачувались відсотки, що підтверджується меморіальним ордером №49945 від 08.11.2021 на суму 48438,36 грн, меморіальним ордером №19317 від 08.12.2021 на суму 55890,41 грн, меморіальним ордером №22189 від 06.01.2022 на суму 57753,42 грн, меморіальним ордером №27491 від 08.02.2022 на суму 57753,42 грн, меморіальним ордером №7109 від 09.03.2022 на суму 52164,38 грн, всього на загальну суму 277999,99 грн.

Однак, позичальник не виконав належним чином зобов`язання зі своєчасного та повного повернення кредиту та оплати процентів в повному обсязі за кредитним договором.

Позивачем направлялись відповідачам на їх адреси (зазначені в договорах) вимоги про погашення заборгованості за кредитним договором №041021-АЕ від 04.10.2021, а саме: №17-6118 від 31.07.2023 (відповідачу 1), №17-6118 від 31.07.2023 (відповідачу 2, відповідачу 3, відповідачу 4), в яких останній вимагав сплатити прострочену заборгованість по кредиту та процентам.

Позивачем надано банківські виписки по особовому рахунку, які підтверджують заборгованість позичальника по тілу кредиту в розмірі 4000000,00 грн та заборгованість по процентам в розмірі 965041,05 грн.

Оскільки відповідачі не здійснили погашення заборгованості, позивач звернувся до суду з позовом про солідарне стягнення заборгованості за кредитним договором №041021-АЕ від 04.10.2021 у розмірі 4965041,05 грн, в тому числі: заборгованість по тілу кредиту - 4000000,00 грн, заборгованість по процентам - 965041,05 грн.

Оцінюючи подані сторонами докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному розгляді всіх обставин справи в їх сукупності, суд зазначає наступне.

Відповідно до ст.509 Цивільного кодексу України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

Зобов`язання згідно із ст.ст.11, 509 Цивільного кодексу України, ст.174 Господарського кодексу України виникають, зокрема, з договору.

Договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства (ч.1 ст.626, ч.1 ст.628 Цивільного кодексу України).

Положеннями статті 2 Закону України "Про банки і банківську діяльність" визначено, що банківський кредит - будь-яке зобов`язання банку надати певну суму грошей, будь-яка гарантія, будь-яке зобов`язання придбати право вимоги боргу, будь-яке продовження строку погашення боргу, яке надано в обмін на зобов`язання боржника щодо повернення заборгованої суми, а також на зобов`язання на сплату процентів та інших зборів з такої суми.

Разом з тим відповідно до частини 1 статті 55 Закону України "Про банки і банківську діяльність" відносини банку з клієнтом регулюються законодавством України, нормативно-правовими актами Національного банку України та угодами (договорами) між клієнтом та банком.

За своєю правовою природою договір №041021-АЕ від 04.10.2021 є кредитним договором, згідно з яким, за приписами ст. 1054 Цивільного Кодексу України, банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. До відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 глави 71 Цивільного кодексу України, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору.

Позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Позика вважається повернутою в момент передання позикодавцеві речей, визначених родовими ознаками, або зарахування грошової суми, що позичалася, на його банківський рахунок (частини 1, 3 статті 1049 Цивільного кодексу України).

Факт видачі кредиту в розмірі 4000000,00 грн підтверджується матеріалами справи (банківською випискою та меморіальним ордером) та не заперечується відповідачами, таким чином, банк виконав свої зобов`язання, надавши відповідачу 1 кредитні кошти на умовах, передбачених кредитним договором №041021-АЕ від 04.10.2021.

На підтвердження розміру заборгованості за кредитом та відсотками позивач долучив до матеріалів позовної заяви первинну бухгалтерську документацію - виписки з особових рахунків позичальника, які є належними та допустимими доказами у справі, що підтверджують рух коштів по конкретному банківському рахунку, вміщують записи про операції, здійснені протягом операційного дня, та є підтвердженням виконаних за день операцій.

Згідно п. 2.5.2 кредитного договору позичальник зобов`язаний повернути кредит/транш в терміни, встановлені в заяві на видачу траншу та в дати, встановлені графіком погашення/зниження загальної суми кредиту, що є додатком 2 до цього договору, але в будь-якому випадку не пізніше кінцевої дати погашення - « 24» березня 2023 року (включно).

Статтею 530 Цивільного кодексу України визначено, що якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Зобов`язання, строк (термін) виконання якого визначений вказівкою на подію, яка неминуче має настати, підлягає виконанню з настанням цієї події.

Жодних доказів, які б підтверджували погашення відповідачами заборгованості за наданим кредитом (тілом кредиту) за кредитним договором №041021-АЕ від 04.10.2021 до суду не надано, у зв`язку з чим суду доведено належними доказами факт наявності заборгованості за кредитом у розмірі 4000000,00 грн.

Щодо заборгованості по нарахованим відсоткам суд зазначає наступне.

Згідно ч.1 ст.1048 Цивільного кодексу України, позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором.

За змістом ч. ч. 1, 2 ст. 1056-1 Цивільного кодексу України процентна ставка за кредитом може бути фіксованою або змінюваною. Тип процентної ставки визначається кредитним договором. Розмір процентів, тип процентної ставки (фіксована або змінювана) та порядок їх сплати за кредитним договором визначаються в договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозицій, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів.

Пунктом 2.6 кредитного договору встановлено, що процентна ставка за користування кредитом/траншем у межах строку користування встановлюється фіксована в розмірі 17,0% (сімнадцять) процентів річних, якщо інший розмір процентної ставки не застосований згідно умов цього договору.

Згідно розрахунку заборгованості наданого банком за кредитним договором №041021-АЕ від 04.10.2021 процентна ставка за користування кредитом нараховувалася в розмірі 17,0% (сімнадцять) процентів річних, відсотки нараховані за період з 04.10.2018 по 01.08.2023.

Велика Палата Верховного Суду у постанові від 28.03.2018 у справі №444/9519/12 навела висновок про те, що припис абз. 2 ч. 1 ст. 1048 Цивільного кодексу України про щомісячну виплату процентів до дня повернення позики у разі відсутності іншої домовленості сторін може бути застосований лише у межах погодженого сторонами строку кредитування.

Право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з ч. 2 ст. 1050 Цивільного кодексу України. В охоронних правовідносинах права та інтереси позивача забезпечені ч. 2 ст. 625 Цивільного кодексу України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 04.02.2020 у справі №912/1120/16 наведено висновки про те, що відносини щодо сплати процентів за одержання боржником можливості правомірно не сплачувати кредитору борг протягом певного часу врегульовані ч.1 ст. 1048 Цивільного кодексу України. Такі проценти є звичайною платою боржника за право тимчасово користуватися наданими йому коштами на визначених договором та законодавством умовах, тобто у межах належного та добросовісного виконання сторонами договірних зобов`язань, а не у випадку їх порушення. Натомість наслідки прострочення грошового зобов`язання (коли боржник повинен сплатити грошові кошти, але неправомірно не сплачує їх) також урегульовані законодавством. У випадках, коли боржник порушив умови договору, прострочивши виконання грошового зобов`язання, за ч. 1 ст.1050 Цивільного кодексу України застосуванню у таких правовідносинах підлягає положення ст.625 цього Кодексу. За наведеним у цій статті регулюванням відповідальності за прострочення грошового зобов`язання на боржника за прострочення виконання грошового зобов`язання покладається обов`язок сплатити кредитору на його вимогу суму боргу з урахуванням установленого індексу інфляції, а також 3% річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Проценти, встановлені ст.625 Цивільного кодексу України, підлягають стягненню саме при наявності протиправного невиконання (неналежного виконання) грошового зобов`язання. Тобто проценти, що стягуються за прострочення виконання грошового зобов`язання за ч. 2 ст. 625 Цивільного кодексу України, є спеціальним видом відповідальності за таке порушення зобов`язання. На відміну від процентів, які є звичайною платою за користування грошима, зокрема за договором позики, до них застосовуються загальні норми про цивільно-правову відповідальність. Велика Палата Верховного Суду наголосила, що вона вже звертала увагу, що нарахування інфляційних втрат на суму боргу та 3% річних відповідно до ст. 625 Цивільного кодексу України є мірою відповідальності боржника за прострочення грошового зобов`язання, оскільки виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації боржника за неналежне виконання зобов`язання. Подібні висновки сформульовані, зокрема, в постановах Великої Палати Верховного Суду від 19.06.2019 у справах № 703/2718/16-ц та № 646/14523/15-ц.

Оскільки поведінка боржника не може бути одночасно правомірною та неправомірною, то регулятивна норма ч. 1 ст. 1048 Цивільного кодексу України і охоронна норма ч. 2 ст. 625 цього Кодексу не можуть застосовуватись одночасно. Тому за період до прострочення боржника підлягають стягненню проценти від суми позики (кредиту) відповідно до умов договору та ч. 1 ст. 1048 Цивільного кодексу України як плата за надану позику (кредит), а за період після такого прострочення підлягають стягненню річні проценти відповідно до ч. 2 ст.625 Цивільного кодексу України як грошова сума, яку боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання, тобто як міра відповідальності за порушення грошового зобов`язання.

Отже, за правомірне користування кредитними коштами (в межах строку дії кредитного договору) стягуються проценти на підставі ч. 1 ст. 1048 Цивільного кодексу України, а за неправомірне користування кредитними коштами (поза межами строку дії кредитного договору) - на підставі положень ч. 2 ст. 625 Цивільного кодексу України.

Відповідно до ч.ч.5, 6 ст.13 Закону України "Про судоустрій і статус суддів", висновки щодо застосування норм права, викладені у постановах Верховного Суду, є обов`язковими для всіх суб`єктів владних повноважень, які застосовують у своїй діяльності нормативно-правовий акт, що містить відповідну норму права. Висновки щодо застосування норм права, викладені у постановах Верховного Суду, враховуються іншими судами при застосуванні таких норм права.

Враховуючи умови кредитного договору №041021-АЕ від 04.10.2021, до 24.03.2023 (включно) відповідач 1 мав обов`язок повернути всю заборгованість за договором.

24.02.2022 у зв`язку з військовою агресією Російської Федерації проти України, Указом Президента України № 64/2022 "Про введення воєнного стану в Україні" введено в Україні воєнний стан із 05 години 30 хвилин 24 лютого 2022 року строком на 30 діб, в подальшому воєнний стан неодноразово було продовжено.

Пунктом 18 Прикінцевих та перехідних положень Цивільного кодексу України передбачено, що у період дії в Україні воєнного, надзвичайного стану та у тридцятиденний строк після його припинення або скасування у разі прострочення позичальником виконання грошового зобов`язання за договором, відповідно до якого позичальнику було надано кредит (позику) банком або іншим кредитодавцем (позикодавцем), позичальник звільняється від відповідальності, визначеної статтею 625 цього Кодексу, а також від обов`язку сплати на користь кредитодавця (позикодавця) неустойки (штрафу, пені) за таке прострочення.

Отже, з 24.02.2022 включно і до припинення воєнного стану в Україні, позичальник звільняється від відповідальності, визначеної статтею 625 Цивільного кодексу України в силу п. 18 Прикінцевих та перехідних положень Цивільного кодексу України.

Таким чином, враховуючи вищевикладене та те, що позичальник відповідно до пункту 18 Прикінцевих та перехідних положень Цивільного кодексу України звільняється від відповідальності, визначеної статтею 625 цього Кодексу, беручи до уваги те, що кінцевий термін погашення кредиту - 24.03.2023 (згідно умов кредитного договору), тому належним є нарахування відсотків за період до 24.03.2023 (включно), що складає 724712,29 грн, при цьому нарахування позивачем процентів як плати за користування кредитом після визначеного договором терміну повернення кредиту, тобто після 24.03.2023 року є безпідставним.

Частина 1 статті 543 Цивільного кодексу України визначає, що у разі солідарного обов`язку боржників (солідарних боржників) кредитор має право вимагати виконання обов`язку частково або в повному обсязі як від усіх боржників разом, так і від будь-кого з них окремо.

Відповідно до частини першої статті 546 Цивільного кодексу України виконання зобов`язання, серед іншого, може забезпечуватися порукою.

За договором поруки поручитель поручається перед кредитором боржника за виконання ним свого обов`язку. Поручитель відповідає перед кредитором за порушення зобов`язання боржником. Порукою може забезпечуватися виконання зобов`язання частково або у повному обсязі. Поручителем може бути одна особа або кілька осіб (ст. 553 Цивільного кодексу України).

Відповідно до ст. 554 Цивільного кодексу України у разі порушення боржником зобов`язання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники, якщо договором поруки не встановлено додаткову (субсидіарну) відповідальність поручителя. Поручитель відповідає перед кредитором у тому ж обсязі, що і боржник, включаючи сплату основного боргу, процентів, неустойки, відшкодування збитків, якщо інше не встановлено договором поруки. Особи, які за одним чи за декількома договорами поруки поручилися перед кредитором за виконання боржником одного і того самого зобов`язання, є солідарними боржниками і відповідають перед кредитором солідарно, якщо інше не встановлено договором поруки.

Згідно з частиною четвертою статті 559 Цивільного кодексу України порука припиняється після закінчення строку поруки, встановленого договором поруки. Якщо такий строк не встановлено, порука припиняється у разі виконання основного зобов`язання у повному обсязі або якщо кредитор протягом трьох років з дня настання строку (терміну) виконання основного зобов`язання не пред`явить позову до поручителя. Якщо строк (термін) виконання основного зобов`язання не встановлений або встановлений моментом пред`явлення вимоги, порука припиняється, якщо кредитор протягом трьох років з дня укладення договору поруки не пред`явить позову до поручителя. Для зобов`язань, виконання яких здійснюється частинами, строк поруки обчислюється окремо за кожною частиною зобов`язання, починаючи з дня закінчення строку або настання терміну виконання відповідної частини такого зобов`язання.

Договір є обов`язковим для виконання сторонами (стаття 629 Цивільного кодексу України).

Порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання) (стаття 610 Цивільного кодексу України).

Враховуючи умови договорів поруки, господарський суд дійшов висновку, що сторонами визначено обсяг зобов`язань відповідачів 2, 3, 4 як поручителів за всіма зобов`язаннями за кредитним договором.

При цьому, судом встановлено, що підстави для припинення зобов`язання за договорами поруки №041021-П/4 від 04.10.2021, №041021-П/5 від 04.10.2021, №041021-П/6 від 04.10.2021 відсутні.

Позовні вимоги в даній справі є однорідними та нерозривно пов`язаними з обов`язком належного виконання основного зобов`язання за кредитним договором. Тому ефективний судовий захист прав та інтересів позивача є можливим за умови розгляду цього спору в межах однієї справи одним судом. Такий розгляд впливає, зокрема, і на ефективність виконання відповідного рішення суду із забезпеченням прав усіх учасників відповідних відносин.

Захист прав кредитора у справі за його позовом до боржника і поручителя у межах одного виду судочинства є більш прогнозованим і відповідає принципу правової визначеності, оскільки не допускає роз`єднання вимог кредитора до сторін солідарного зобов`язання залежно від суб`єктного складу останнього.

Всупереч умовам кредитного договору №041021-АЕ від 04.10.2021, договорів поруки та приписів законодавства відповідачі не повернули кредитні кошти у передбачений договором термін і не сплатили в повному обсязі проценти.

На підтвердження істотної зміни обставин та неможливості своєчасно здійснити виконання взятих на себе зобов`язань за кредитним договором №041021-АЕ від 04.10.2021, відповідач 1 надав суду сертифікат Донецької Торгово-промислової палати № 1400-23-3874 від 13.09.2023.

Статтею 13 Господарського процесуального кодексу України встановлено, що судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних з вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

У відповідності до ч. 1 ст. 74 Господарського процесуального кодексу України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Згідно ч. 1 ст. 14-1 Закону України "Про торгово-промислові палати в Україні" торгово-промислова палата України та уповноважені нею регіональні торгово-промислові палати засвідчують форс-мажорні обставини (обставини непереборної сили) та видають сертифікат про такі обставини протягом семи днів з дня звернення суб`єкта господарської діяльності за собівартістю. Сертифікат про форс-мажорні обставини (обставини непереборної сили) для суб`єктів малого підприємництва видається безкоштовно.

У відповідності до ч. 2 ст.14-1 Закону України "Про торгово-промислові палати в України" форс-мажорними обставинами (обставинами непереборної сили) є надзвичайні та невідворотні обставини, що об`єктивно унеможливлюють виконання зобов`язань, передбачених умовами договору (контракту, угоди тощо), обов`язків згідно із законодавчими та іншими нормативними актами, а саме: загроза війни, збройний конфлікт або серйозна погроза такого конфлікту, включаючи але не обмежуючись ворожими атаками, блокадами, військовим ембарго, дії іноземного ворога, загальна військова мобілізація, військові дії, оголошена та неоголошена війна, дії суспільного ворога, збурення, акти тероризму, диверсії, піратства, безлади, вторгнення, блокада, революція, заколот, повстання, масові заворушення, введення комендантської години, карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України, експропріація, примусове вилучення, захоплення підприємств, реквізиція, громадська демонстрація, блокада, страйк, аварія, протиправні дії третіх осіб, пожежа, вибух, тривалі перерви в роботі транспорту, регламентовані умовами відповідних рішень та актами державних органів влади, закриття морських проток, ембарго, заборона (обмеження) експорту/імпорту тощо, а також викликані винятковими погодними умовами і стихійним лихом, а саме: епідемія, сильний шторм, циклон, ураган, торнадо, буревій, повінь, нагромадження снігу, ожеледь, град, заморозки, замерзання моря, проток, портів, перевалів, землетрус, блискавка, пожежа, посуха, просідання і зсув ґрунту, інші стихійні лиха тощо.

Донецька Торгово-промислова палата надала сертифікат № 1400-23-3874, в якому засвідчила форс-мажорні обставини (обставини непереборної сили): військова агресія Російської Федерації проти України, що стало підставою введення воєнного стану в Україні із 05 години 30 хвилин 24.02.2022; бойові дії на території Донецької та Луганської обл., тимчасова окупація с.Бараниківка Красноріченської селищної територіальної громади Сватівського району Луганської обл. - з 01.03.2022, неможливість здійснювати діяльність у зв`язку із знаходженням майна та земельних ділянок на територіях бойових дій та тимчасово окупованих територіях Луганської обл. та Донецької обл.; Товариству з обмеженою відповідальністю «Гранум», м.Слов`янськ щодо обов`язку повернути кредит у розмірі 4000000,00грн (рівними частинами) в терміни, встановлені графіком до 24.11.2022, до 24.12.2022, до 24.02.2023, до 24.03.2023 за кредитним договором №041021-АЕ від 04.10.2021. У сертифікаті №1400-23-3874 Донецька Торгово-промислова палата засвідчила період дії форс-мажорних обставин (обставин непереборної сили): дата настання: 24.02.2022; дата закінчення: тривають на 13 вересня 2023 року.

Верховний Суд у постанові від 19.08.2022 у справі №908/2287/17 зазначив, що сертифікат Торгово-промислової палати, який підтверджує наявність форс-мажорних обставин, не може вважатися беззаперечним доказом про їх існування, а повинен критично оцінюватися судом з урахуванням встановлених обставин справи та у сукупності з іншими доказами.

У постанові Верховного Суду від 01.06.2021 у справі №910/9258/20 вказано, що статтею 14-1 Закону України «Про торгово-промислові палати в Україні» визначено, що засвідчення дії непереборної сили шляхом видачі сертифікату про форс-мажорні обставини покладено на Торгово-промислову палату України та уповноважені нею регіональні торгово-промислові палати; форс-мажорні обставини не мають преюдиційного характеру, і при їх виникненні сторона, яка посилається на них як на підставу неможливості виконання зобов`язання, повинна довести наявність таких обставин не тільки самих по собі, але й те, що ці обставини були форс-мажорними саме для даного конкретного випадку виконання зобов`язання. Доведення наявності непереборної сили покладається на особу, яка порушила зобов`язання; саме вона має подавати відповідні докази в разі виникнення спору.

Статтею 617 Цивільного кодексу України встановлено, що особа, яка порушила зобов`язання, звільняється від відповідальності за порушення зобов`язання, якщо вона доведе, що це порушення сталося внаслідок випадку або непереборної сили. Не вважається випадком, зокрема, недодержання своїх обов`язків контрагентом боржника, відсутність на ринку товарів, потрібних для виконання зобов`язання, відсутність у боржника необхідних коштів.

В силу норм ч.2 ст.218 Господарського кодексу України учасник господарських відносин відповідає за невиконання або неналежне виконання господарського зобов`язання чи порушення правил здійснення господарської діяльності, якщо не доведе, що ним вжито усіх залежних від нього заходів для недопущення господарського правопорушення. У разі якщо інше не передбачено законом або договором, суб`єкт господарювання за порушення господарського зобов`язання несе господарсько-правову відповідальність, якщо не доведе, що належне виконання зобов`язання виявилося неможливим внаслідок дії непереборної сили, тобто надзвичайних і невідворотних обставин за даних умов здійснення господарської діяльності.

Наведене зумовлює висновок, що настання надзвичайних і невідворотних обставин звільняє від відповідальності за невиконання зобов`язання, а не від виконання зобов`язання в цілому.

Судом встановлено, що місцезнаходженням відповідача 1 є місто Слов`янськ Донецької області.

Відповідно до наказу Міністерства з питань реінтеграції тимчасово окупованих територій України від 22.12.2022 №309 територія Слов`янської міської територіальної громади включена до переліку територіальних громад, які відносяться до території можливих бойових дій з 24.02.2022.

Водночас відповідно до статті 42 Господарського кодексу України, підприємництво - це самостійна, ініціативна, систематична, на власний ризик господарська діяльність, що здійснюється суб`єктами господарювання (підприємцями) з метою досягнення економічних і соціальних результатів та одержання прибутку.

Відповідно до статті 3 Господарського кодексу України під господарською діяльністю у цьому Кодексі розуміється діяльність суб`єктів господарювання у сфері суспільного виробництва, спрямована на виготовлення та реалізацію продукції, виконання робіт чи надання послуг вартісного характеру, що мають цінову визначеність. Господарська діяльність, що здійснюється для досягнення економічних і соціальних результатів та з метою одержання прибутку, є підприємництвом.

Важливим елементом підприємницької діяльності є ризик збитків. Підприємницький ризик - це імовірність виникнення збитків або неодержання доходів порівняно з варіантом, що прогнозується; невизначеність очікуваних доходів.

Відповідач 1 неодноразово звертався до позивача з пропозиціями погасити заборгованість за кредитним договором № 041021-АЕ від 04.10.2021, так в листі №23/03 від 23.03.2023 відповідач 1 визначив наступний графік погашення заборгованості: по тілу кредиту до 01.04.2023, відсотків - до 01.05.2023; в листі №21/02 від 21.02.2023 зазначив про можливість сплатити борг у розмірі 13000000,00грн (з урахуванням зобов`язань за іншими кредитним договорами) до 15.09.2023.

Крім того, у відзиві представник відповідача 1 зазначив, що відповідач 4 здійснює підприємницьку діяльність, а саме у 2023 році засіяно 207 га соняшника, в листі №11/04 від 11.04.2023 відповідач 1 зазначив про здійснення ним господарської діяльності, а саме ведуться відновлювальні роботи по підготовці до посівної компанії, договірна робота у тому числі по оренді комбайну, вивезення та продажу врожаю.

Однак, жодних оплат за кредитним договором № 041021-АЕ від 04.10.2021 після березня 2022 року позичальником здійснено не було.

Матеріали справи не містять доказів відсутності будь-яких активів у відповідачів, крім того відповідачем 1 не доведено, що виключно через військові дії він не мав можливості своєчасно повернути кредитні кошти в обумовлений договором строк.

Одночасно, зобов`язання має ґрунтуватися на засадах добросовісності, розумності та справедливості (п. 6 ч. 1 ст. 3, ч. 3 ст. 509 Цивільного кодексу України).

Таким чином, невиконання відповідачем зобов`язання по кредитному договору ставить позивача у невигідне становище порівняно з відповідачем, оскільки позивач кредитні кошти надав, а відповідач не здійснив їх повернення, що у подальшому позбавило позивача користування ними, є порушенням принципу справедливості.

Більш того, Законом України «Про внесення змін до Податкового кодексу України та інших законодавчих актів України щодо дії норм на період дії воєнного стану» від 15.03.2022 доповнено Перехідні та Прикінцеві положення Цивільного кодексу України пунктом 18, згідно якого визначено, що у період дії в Україні воєнного, надзвичайного стану та у тридцятиденний строк після його припинення або скасування у разі прострочення позичальником виконання грошового зобов`язання за договором, відповідно до якого позичальнику було надано кредит (позику) банком або іншим кредитодавцем (позикодавцем), позичальник звільняється від відповідальності, визначеної статтею 625 цього Кодексу, а також від обов`язку сплати на користь кредитодавця (позикодавця) неустойки (штрафу, пені) за таке прострочення. Також встановлено, що неустойка (штраф, пеня) та інші платежі, сплата яких передбачена відповідними договорами, нараховані включно з 24 лютого 2022 року за прострочення виконання (невиконання, часткове виконання) за такими договорами, підлягають списанню кредитодавцем (позикодавцем).

Отже законодавцем було скасовано лише відповідальність позичальника за невиконання своїх зобов`язань у зв`язку зі збройною агресією Російської Федерації, проте жодним чином такого позичальника не звільнено від виконання свого основного зобов`язання у виді повернення суми позики (кредиту) та процентів за користування.

Згідно вимог ст.74 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. У разі посилання учасника справи на невчинення іншим учасником справи певних дій або відсутність певної події, суд може зобов`язати такого іншого учасника справи надати відповідні докази вчинення цих дій або наявності певної події. У разі ненадання таких доказів суд може визнати обставину невчинення відповідних дій або відсутності події встановленою.

Разом з тим, ст.86 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також вірогідність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Підсумовуючи викладене вище, господарський суд позовні вимоги Акціонерного товариства «Банк Кредит Дніпро», м.Київ, до відповідачів - Товариства з обмеженою відповідальністю «Гранум», м.Слов`янськ, ОСОБА_1 , смт Ярова, ОСОБА_2 , смт Ярова, Товариства з обмеженою відповідальністю «СК-ЛТД», м.Слов`янськ про стягнення 4965041,05 грн вважає такими, що підлягають задоволенню судом частково, в частині стягнення солідарно з відповідачів 1, 2, 3, 4 на користь позивача 4000000,00 грн простроченої основної заборгованості по кредиту та 724712,29 грн простроченої заборгованості по процентам. У задоволенні решти позовних вимог щодо стягнення суми нарахованих відсотків за період з 25.03.2023 по 01.08.2023 суд відмовляє.

Щодо клопотань відповідача 1 та відповідача 4, викладених у відзивах на позовну заяву, про надання відповідачам розстрочки виконання рішення суду на 3 роки та щодо клопотання б/н від 04.01.2024 відповідача 1 про відстрочення виконання рішення суду на 1 рік, суд зазначає наступне.

В обґрунтування клопотань відповідачі посилаються на неможливість здійснити погашення заборгованості за кредитним договором № 041021-АЕ від 04.10.2021 з підстав, що не залежать від відповідачів, а саме у зв`язку з агресією Російської Федерації проти України, що стало підставою введення воєнного стану в Україні із 05 години 30 хвилин 24.02.2022.

Згідно з п. 2 ч. 6 ст.238 Господарського процесуального кодексу України, у разі необхідності у резолютивній частині також вказується, зокрема, надання відстрочки або розстрочки виконання рішення.

За змістом ч.3, 4 ст.331 Господарського процесуального кодексу України, підставою для відстрочки або розстрочки виконання судового рішення є обставини, що істотно ускладнюють виконання рішення або роблять його неможливим. Вирішуючи питання про відстрочення чи розстрочення виконання судового рішення, суд також враховує: 1) ступінь вини відповідача у виникненні спору; 2) стосовно фізичної особи - тяжке захворювання її самої або членів її сім`ї, її матеріальний стан; 3) стихійне лихо, інші надзвичайні події тощо.

Відповідно до ч.3 ст.13 Господарського процесуального кодексу України, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом.

Отже, підставою для розстрочення та відстрочення виконання рішення можуть бути конкретні обставини, що істотно ускладнюють виконання рішення або роблять його неможливим у строк, встановлений судом, тому всі ці обставини повинні бути доведені заявником.

Частиною 5 статті 331 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що розстрочення та відстрочення виконання судового рішення не може перевищувати одного року з дня ухвалення такого рішення, ухвали, постанови.

Поряд з цим, відповідачем 1 та відповідачем 4 заявлено вимогу про розстрочення виконання судового рішення з порушенням строку встановленого ч.5 ст. 331 Господарського процесуального кодексу України, а саме: останні просять надати розстрочку на виконання рішення суду на 3 роки.

Суд звертає увагу, що у зв`язку з тим, що відстрочка та розстрочка подовжує період відновлення порушеного права стягувача при їх наданні суди, в цілях вирішення питання про можливість їх надання, а також визначення строку подовження виконання рішення суду повинні враховувати закріплені в нормах матеріального права, і перш за все у Європейській конвенції про захист прав людини та основних свобод, що є частиною національного законодавства, допустимі межі надання відстрочки та розстрочки виконання судового рішення.

Відповідно до правової позиції Європейського суду з прав людини несвоєчасне виконання рішення суду може бути мотивоване наявністю певних обставин, відстрочка та розстрочка виконання рішення суду не повинна шкодити сутності права, гарантованого частиною першою статті 6 Конвенції, згідно з якою "кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи у продовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру", а у системному розумінні даної норми та національного закону суд не повинен перешкоджати ефективному поновленню у правах шляхом виконання судового рішення, тобто, довготривале виконання рішення суду може набути форми порушення права на справедливий судовий розгляд, що не може бути виправдано за конкретних обставин справи та є наслідком зменшення вимог щодо розумності строку.

На державі лежить позитивне зобов`язання організувати систему виконання рішень таким чином, щоб гарантувати виконання без жодних невиправданих затримок, і так, щоб ця система була ефективною як у теорії, так і на практиці, а затримка у виконанні рішення не повинна бути такою, що порушує саму сутність права, яке захищається відповідно до пункту 1 статті 6 Конвенції (рішення Європейського суду з прав людини від 17.05.2005 у справі "Чижов проти України", заява № 6962/02).

Таким чином, питання про відстрочення чи розстрочення виконання рішення суду повинно вирішуватися господарськими судами із дотриманням балансу інтересів сторін. Необхідною умовою задоволення заяви про відстрочення чи розстрочення виконання рішення суду є з`ясування питання щодо дотримання балансу інтересів сторін, господарські суди повинні досліджувати та оцінювати доводи та заперечення як позивача, так і відповідача.

Відповідно до ст.ст. 7, 13 Господарського процесуального кодексу України правосуддя у господарських судах здійснюється на засадах рівності всіх учасників судового процесу. Судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності сторін.

З огляду на вимоги ч.ч. 1, 3 ст.74 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи.

Відповідно до ст.ст. 76-77 Господарського процесуального кодексу України належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Обов`язок із доказування необхідно розуміти як закріплену в процесуальному та матеріальному законодавстві міру належної поведінки особи, що бере участь у судовому процесі, із збирання та надання доказів для підтвердження свого суб`єктивного права, що має за мету усунення невизначеності, яка виникає в правовідносинах у разі неможливості достовірно з`ясувати обставини, які мають значення для справи.

Вирішуючи питання про відстрочку чи розстрочку виконання рішення, зміну способу і порядку виконання рішення, господарський суд повинен враховувати матеріальні інтереси сторін, їх фінансовий стан, ступінь вини відповідачів у виникненні спору, наявність інфляційних процесів у економіці держави та інші обставини справи, зокрема, щодо фізичної особи (громадянина) - тяжке захворювання її самої або членів її сім`ї, скрутний матеріальний стан, стосовно юридичної особи - наявну загрозу банкрутства, відсутність коштів на банківських рахунках і майна, на яке можливо було б звернути стягнення, щодо як фізичних, так і юридичних осіб - стихійне лихо, інші надзвичайні події тощо.

Відповідачами не надано фінансової звітності підприємств (балансу), звіту про фінансові результати чи будь-яких інших фінансових документів, з яких можливо б було оцінити їх загальний фінансовий стан, а також довідки про відсутність майна у власності, яке може бути реалізовано з метою погашення боргу тощо.

Крім того, суду не надано виписки по банківським рахункам, що підтверджують факт відсутності грошових коштів на рахунках відповідачів.

Підприємництво здійснюється на основі, зокрема, комерційного розрахунку та власного комерційного ризику (п.1 ст.44 Господарського кодексу України).

Ризики при збитковій підприємницькій діяльності несе сам суб`єкт господарювання, а відповідно нерентабельність та неприбутковість відповідача 1 стосується діяльності самого відповідача 1, у зв`язку з чим наведені ризики не можуть бути ризиками іншої сторони, оскільки в протилежному випадку порушується принцип збалансованості інтересів сторін.

Окрім того, як вже зазначалося раніше, у відзиві представник відповідача 1 наголошував на тому, що відповідач 4 здійснює підприємницьку діяльність, а саме у 2023 році засіяно 207 га соняшника, в листі №11/04 від 11.04.2023 відповідач 1 зазначив про здійснення ним господарської діяльності, а саме ведуться відновлювальні роботи по підготовці до посівної компанії, договірна робота у тому числі по оренді комбайну, вивезення та продажу врожаю. В листі №23/03 від 23.03.2023 відповідач 1 визначив наступний графік погашення заборгованості: по тілу кредиту до 01.04.2023, відсотків - до 01.05.2023; в листі №21/02 від 21.02.2023 зазначив про можливість сплатити борг у розмірі 13000000,00грн (з урахуванням зобов`язань за іншими кредитним договорами) до 15.09.2023.

Однак, жодних оплат за кредитним договором №041021-АЕ від 04.10.2021 після березня 2022 року позичальником чи поручителями здійснено не було.

Також, слід враховувати те, що із позовом про стягнення заборгованості за кредитним договором №041021-АЕ від 04.10.2021 позивач звернувся 21.08.2023, водночас перший термін погашення частини тіла кредиту згідно графіку настав 24.11.2022, а повне погашення зобов`язань за означеним договором було обумовлене сторонами на 24.03.2023, відсотки позичальником не сплачуються з квітня 2022 року.

Проаналізувавши доводи заявників щодо відстрочення та розстрочення виконання судового рішення та надані в їх обґрунтування докази, з`ясувавши правову позицію стягувача, який заперечив проти клопотань відповідачів, беручи до уваги тривалий час існування боргу, суд не вбачає підстав для відстрочення та розстрочення виконання рішення суду у даній справі.

Враховуючи вищевикладене, суд відмовляє у задоволенні клопотань відповідачів про розстрочення та відстрочення виконання рішення у цій справі.

Відповідно до ч.1 ст.239 Господарського процесуального кодексу України, суд, який ухвалив рішення, може визначити порядок його виконання, надати відстрочення або розстрочити виконання, вжити заходів для забезпечення його виконання, про що зазначає в рішенні.

У задоволенні клопотань відповідачів щодо визначення порядку виконання рішення суду, а саме встановлення права відповідачів з контролем з боку позивача на витратні операції по банківським рахункам, що необхідні для ведення господарської діяльності, суд відмовляє у зв`язку з безпідставністю та необґрунтованістю.

Згідно статті 129 Господарського процесуального кодексу України, витрати по сплаті судового збору покладаються на відповідача 1, як позичальника, у сумі 70870,68грн пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Керуючись статтями 2, 123, 129, 232, 233, 236, 237, 238, 240, 241 Господарського процесуального кодексу України, суд, -

ВИРІШИВ:

Позовні вимоги Акціонерного товариства «Банк Кредит Дніпро», м.Київ, до відповідача 1, Товариства з обмеженою відповідальністю «Гранум», м.Слов`янськ, відповідача 2, ОСОБА_1 , смт Ярова, відповідача 3, ОСОБА_2 , смт Ярова, відповідача 4, Товариства з обмеженою відповідальністю «СК-ЛТД», м.Слов`янськ про стягнення 4965041,05 грн - задовольнити частково.

Стягнути солідарно з Товариства з обмеженою відповідальністю «Гранум», м.Слов`янськ (84122, Донецька обл., м.Слов`янськ, вул.Світлодарська, буд.28-Б, ), ОСОБА_1 , смт Ярова ( АДРЕСА_3 , ІПН НОМЕР_1 , дата народження ІНФОРМАЦІЯ_1 ), ОСОБА_2 , смт Ярова ( АДРЕСА_4 , ІПН НОМЕР_3 , дата народження ІНФОРМАЦІЯ_2 ), Товариства з обмеженою відповідальністю «СК-ЛТД», м.Слов`янськ (84118, Донецька обл., м.Слов`янськ, вул.Аграрна, буд.11, ) на користь Акціонерного товариства «Банк Кредит Дніпро», м.Київ (01033, м.Київ, вул.Жилянська, буд. 32, ) заборгованість по тілу кредиту в розмірі 4000000,00 грн та заборгованість по процентам в розмірі 724712,29 грн.

Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «Гранум», м.Слов`янськ (84122, Донецька обл., м.Слов`янськ, вул.Світлодарська, буд.28-Б, ) на користь Акціонерного товариства «Банк Кредит Дніпро», м.Київ (01033, м.Київ, вул.Жилянська, буд. 32, ) судовий збір в розмірі 70870,68 грн.

В іншій частині позовних вимог відмовити.

Видати накази після набрання рішенням законної сили.

Відповідно до ст.241 ГПК України рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Згідно з ч.1 ст.256 ГПК України апеляційна скарга на рішення суду подається протягом двадцяти днів, а на ухвалу суду - протягом десяти днів з дня його (її) проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

В судовому засіданні 04.01.2024 підписано вступну та резолютивну частини рішення, повний текст рішення складено та підписано 12.01.2024.

Суддя Г.Є. Курило