ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД КИЇВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"18" грудня 2023 р. м. Київ Справа № 911/1985/23

Господарський суд Київської області у складі головуючого судді Янюк О.С. за участю секретаря судового засідання Брецко В.Р. розглянувши у судовому засіданні справу

за позовною заявою Офісу Генерального прокурора

в інтересах держави в особі Міністерства оборони України

до Товариства з обмеженою відповідальністю «СП Юкойл»

про визнання правочинів недійсними у частині та стягнення грошових коштів

У судовому засіданні беруть участь учасники справи відповідно до протоколу судового засідання від 18.12.2023

1. Стислий виклад позицій учасників справи (заяви по суті справи)

1.1. 29.06.2023 до Господарського суду Київської області (далі суд) звернувся Офіс Генерального прокурора (далі - прокурор) в інтересах держави в особі Міністерства оборони України (далі Міноборони, позивач) із позовною заявою №11/3/1-110вих-23 (вх. №1725/23) до Товариства з обмеженою відповідальністю «СП Юкойл» (далі ТОВ «СП Юкойл», відповідач), в якій просить:

визнати недійсними п.п.1.1 та 3.1 договорів про постачання для державних потреб олив моторних для техніки спеціального призначення від 01.09.2022 №286/1/22/48 та №286/1/22/49, укладених між Міноборони та ТОВ «СП Юкойл», у частині включення до договірної ціни податку на додану вартість;

визнати недійсними п.п.1.1 та 3.1 договору про постачання для державних потреб олив моторних для техніки спеціального призначення від 26.10.2022 №286/1/22/75, укладеного між Міноборони та ТОВ «СП Юкойл», у частині включення до договірної ціни податку на додану вартість;

стягнути з ТОВ «СП Юкойл» на користь Міноборони 1 651 789,93грн, з яких: безпідставно сплачені кошти у сумі 1 577 541,69грн, інфляційні втрати за період з листопада 2022 року по травень 2023 в сумі 54 222,61грн і 3% річних за період з 04.11.2022 по 22.06.2023 у сумі 20 025,63грн. Крім того, просить здійснити розподіл судових витрат.

Заяву обґрунтовує ст.ст.16, 203, 215, 217, 625, 1212 Цивільного кодексу України (далі ЦК України), пп. «а» п.185.1 ст.185 та п.188.1 ст.188, п.193.1 ст.193, ст.194 Податкового кодексу України (далі ПК України) та вказує, що зазначені у позові пункти договорів в частині включення податку на додану вартість (ПДВ) до ціни товару суперечать пп. «г» пп.195.1.2. п.195.1 ст.195 ПК України та постанові Кабінету Міністрів України «Деякі питання обкладення податком на додану вартість за нульовою ставкою у період воєнного стану» від 02.03.2022 №178 (далі Постанова №178). Вважає, що відповідач набув кошти у розмірі 1 577 541,69грн за рахунок позивача не в порядку виконання договірних зобов`язань, що виключає застосування до правовідносин норм зобов`язального права, а поза підставами, передбаченими вказаними договорами, внаслідок їх перерахування на рахунок постачальника понад вартість товарів, які було поставлено. У зв`язку з чим у відповідача на підставі ст. 1212 ЦК України виник обов`язок повернути Міноборони грошові кошти у відповідному розмірі із нарахованими на підставі ст.625 ЦК України інфляційними втратами та 3% річних.

1.2. Позивач скористався своїм правом та надав суду письмові пояснення по суті спору від 04.08.2023 (вх.15009/23), в яких зазначив, що операції з постачання товарів для заправки (дозаправки) або забезпечення транспорту Збройних Сил України обкладаються ПДВ з нульовою ставкою виключно з метою виконання мобілізаційних завдань, та не можуть застосовувати до відповідних договорів постачання, які починаючи з 24.02.2022 укладаються Міноборони не в рамках мобілізаційних завдань.

1.3. Відповідач скористався наданим йому ст. 178 Господарського процесуального кодексу України (далі ГПК України) правом та подавав відзив на позовну заяву від 04.08.2023 (вх.15153/23 від 08.08.2023), в якому зазначив, що: сума ПДВ була сплачена позивачем на виконання умов договорів, а тому до правовідносин між сторонами у цій справі не підлягають застосуванню приписи глави 82 ЦК України, зокрема, ст.1212 ЦК України, у зв`язку з чим обраний спосіб захисту вважає неефективним та неналежним; обов`язок з повернення грошових коштів на підставні ст.1212 ЦК України виникає лише після того як правова підстава для набуття (збереження) зокрема, грошових коштів у встановленому порядку скасована, визнана недійсною, змінена, припинена або була відсутня взагалі; нарахування коштів, передбачених ст.625 ЦК України, є передчасними та безпідставними, оскільки у відповідача ще не настали грошові зобов`язання з повернення, в тому числі безпідставно набутих грошових коштів.

1.4. 25.08.2023 прокурор подав суду письмові заперечення на письмові пояснення позивача від 24.08.2023 №11/3/1-202ВИХ-23 (вх.16185/23) в яких зазначив, що: положення законодавства не містять застережень щодо їх застосовності лише при виконанні мобілізаційних завдань (замовлень); виконання мобілізаційних завдань в умовах воєнного стану є метою прийняття постанови №178; із змісту індивідуальної податкової консультації Державної податкової служби України (далі ДПС України) вбачається, що при оподаткуванні операцій з постачання товарів для заправки (дозапраки) або забезпечення транспорту Збройних Сил України, якщо такі операції здійснюються за договорами, укладеними Міноборони починаючи з 24.02.2022, застосовується нульова ставка ПДВ при дотримані вимог, визначених постановою №178.

1.5. 25.08.2023 прокурор у порядку ст.166 ГПК України надав суду відповідь на відзив від 24.08.2023 №11/3/1-204 ВИХ-23 (вх. 16186/23 від 25.08.2023), в якій зазначено зокрема, що визнання правочину недійним та примусове виконання обов`язку в натурі передбачені п.п.2,5 ст.16 та ст. 1212 ЦК України. Вказує, що, зокрема, ст.1212 ЦК України не визначає обов`язку боржника виконати кондиційні зобов`язання тільки після пред`явлення вимог кредитором. Положення зазначеної статті не визначає строк, у межах якого таке повернення має бути здійснене, і до настання якого, вимога про таке повернення не підлягає задоволенню. Крім того, відповідачем не надано доказів декларування та сплати коштів ПДВ у встановленому ПК України порядку.

1.6. 06.12.2023 представником позивача, у порядку ч. 5 ст.161 ГПК України надані суду письмові пояснення (вх.5256/23 від 07.12.2023) в яких, зокрема, зазначено, що підставою відсутності ПДВ в інших договорах, які укладались між Міноборони та відповідачем, є лист останнього про перехід ним на спрощену систему оподаткування.

1.7. Інших заяв по суті спору від учасників справи до суду не надходило.

2. Процесуальні дії у справі, заяви/клопотання учасників справи та результат їх вирішення

2.1.Ухвалою суду від 05.07.2023, зокрема: вищевказану позовну заяву прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі; постановлено здійснювати розгляд справи у порядку загального позовного провадження; призначено підготовче засідання на 07.08.2023.

26.07.2023 до суду від представника Міноборони надійшла заява від 25.07.2023 (вх.14383/23) про продовження процесуального строку, яка ухвалою суду від 27.07.2023 була задоволена - продовжено строк для подачі письмових пояснень по суті спору.

На підставі ст.183 ГПК України підготовче засідання було відкладено до 04.09.2023 та встановлено сторонам строк для надання суду заяв по суті справи, про що зазначено у протоколі судового засідання від 07.08.2023.

За результатами підготовчого засідання суд, на підставі ч.3 ст. 177 ГПК України, продовжив строк підготовчого провадження на 30 днів та оголосив перерву до 16.10.2023 (протокол судового засідання від 04.09.2023).

Водночас, у період з 09.10.2023 по 18.10.2023 суддя Янюк О.С. перебувала на лікарняному, у зв`язку із чим засідання призначене на 16.10.2023 не відбулось.

Ухвалою суду від 20.10.2023 призначено у справі підготовче засідання на 09.11.2023.

12.10.2023 представником Міноборони заявлено суду клопотання від 10.10.2023 (вх.19328/12) про зупинення провадження у справі до винесення рішення Харківським окружним адміністративним судом у справі №320/20171/23, у задоволенні якого судом на підставі ст.ст.74, 227 ГПК України було відмовлено, про що зазначено у протоколі судового засідання від 09.11.2023.

2.2. За результатами підготовчого засідання судом протокольною ухвалою від 09.11.2023 постановлено закрити підготовче провадження та призначити справу до розгляду по суті на 23.11.2023.

На підставі ст.216 ГПК України у судовому засіданні оголошено перерву до 07.12.2023 (протокол судового засідання від 23.11.2023).

На підставі п.3 ч.2 ст.202 ГПК України судове засідання відкладено на 14.12.2023, про що постановлено ухвалу суду від 07.12.2023.

На підставі ст.216 ГПК України у судовому засіданні оголошено перерву до 18.12.2023, про що зазначено у протоколі судового засідання від 07.12.2023.

06.12.2023 разом із письмовими поясненнями від представника позивача до суду надійшло клопотання про витребування у Кабінету Міністрів України витягу із змісту пп.4,6 постанови Кабінету Міністрів України від 27.04.2006 №586 «Про затвердження Порядку укладення договорів (контрактів) на виконання підприємствами, установами та організаціями мобілізаційних завдань (замовлень)», яке на підставі ст.ст.81,181-182,207 ГПК України залишається судом без розгляду.

2.3. На підставі ст. 233 ГПК України в судовому засіданні 18.12.2023 проголошено вступну та резолютивну частини рішення.

3. Фактичні обставини, встановлені судом, із посиланням на докази

3.1. 01.09.2022 між Міноборони (замовник) та ТОВ «СП Юкойл» (постачальник), відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 28.02.2022 №169 (чинна на час підписання договору) укладений Договір №286/1/22/48 про постачання для державних потреб олив моторних (09211100-2), для техніки спеціального призначення (за кошти Державного бюджету України) (далі Договір-1, т. 1 а.с.88-97), відповідно до п.1.1 якого постачальник зобов`язується постачати у 2022 році оливи моторні для потреб Міноборони згідно специфікації, а замовник забезпечити приймання товару та його оплату в асортименті, кількості, у строки і за цінами згідно з нижчевикладеною специфікацією.

Відповідно до п.2.2 Договору-1 одержувачами товару є військові частини згідно з рознарядкою Міноборони.

Ціна Договору-1 становить: без ПДВ 1 103 500,00грн, крім того ПДВ 220 700,00грн. Ціна Договору, що підлягає оплаті становить 1 324 200,00грн, у тому числі вартість вантажних робіт в місцях завантаження та транспортні витрати (п.3.1).

Розрахунок за фактично поставлений товар здійснюється протягом 30 календарних днів з дати надання постачальником до Департаменту державних закупівель та постачання матеріальних ресурсів Міноборони належним чином оформлених документів передбачених цим Договором, але не пізніше ніж за п`ять робочих днів до закінчення поточного бюджетного року (п.4.1).

Договір набирає чинності з дати його підписання сторонами і діє до 31.12.2022, а в частині проведення розрахунків до повного їх завершення (п.10.1).

19.12.2022 Міноборони (замовник) та ТОВ «СП Юкойл» (постачальник) підписали додаткову угоду №1 до Договору-1 (т.1 а.с.98-100) відповідно до п.3.1 якої ціна Договору-1 становить: без ПДВ 1 092 465,00грн, крім того ПДВ 218 493,00грн. Ціна Договору, що підлягає оплаті становить 1 310 958,00грн, у тому числі вартість вантажних робіт в місцях завантаження і транспортних витрат.

На виконання умов Договору-1 постачальником поставлено, а замовником (згідно із рознарядкою - військовою частиною) прийнятий та оплачений відповідний товар (з ПДВ), що підтверджується, у тому числі, актом №523 прийому-передачі продукції від 03.11.2022 та платіжним дорученням №286/1/334 від 10.11.2022 (т.1 а.с.101-106).

3.2.01.09.2022 між Міноборони (замовник) та ТОВ «СП Юкойл» (постачальник), відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 28.02.2022 №169 (чинна на час підписання договору) укладений Договір №286/1/22/49 про постачання для державних потреб мастильних засобів (мастило графітне, 09210000-4), для техніки спеціального призначення (за кошти Державного бюджету України) (далі Договір-2, т. 1 а.с.107-116), відповідно до п.1.1 якого постачальник зобов`язується постачати у 2022 році мастильні засоби для потреб Міноборони згідно специфікації, а замовник забезпечити приймання товару та його оплату в асортименті, кількості, у строки і за цінами згідно з нижчевикладеною специфікацією.

Відповідно до п.2.2 Договору-2 одержувачами товару є військові частини згідно з рознарядкою Міноборони.

Ціна Договору-2 становить: без ПДВ 725 320,00грн, крім того ПДВ 145 064,00грн. Ціна Договору, що підлягає оплаті становить 870 384,00грн, у тому числі вартість вантажних робіт в місцях завантаження та транспортні витрати (п.3.1).

Розрахунок за фактично поставлений товар здійснюється протягом 30 календарних днів з дати надання постачальником до Департаменту державних закупівель та постачання матеріальних ресурсів Міноборони належним чином оформлених документів передбачених цим Договором, але не пізніше ніж за п`ять робочих днів до закінчення поточного бюджетного року (п.4.1).

Договір набирає чинності з дати його підписання сторонами і діє до 31.12.2022, а в частині проведення розрахунків до повного їх завершення (п.10.1).

На виконання умов Договору-2 постачальником поставлено, а замовником (згідно із рознарядкою - військовими частинами) прийнятий та оплачений відповідний товар (з ПДВ), що підтверджується, у тому числі, актами прийому-передачі продукції від 21.10.2022 №459, від 21.10.2022 №458, від 26.10.2022 №479, від 26.10.2022 №478, від 03.11.2022 №524, від 16.11.2022 №556 та платіжним дорученням №286/1/310 від 01.11.2022, №286/1/320 від 02.11.2022, №286/1/335 від 10.11.2022, №286/1/351 від 24.11.2022 (т.1 а.с.117-150).

3.3. 26.10.2022 між Міноборони (замовник) та ТОВ «СП Юкойл» (постачальник), відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 28.02.2022 №169 (чинна на час підписання договору) укладений Договір №286/1/22/75 про постачання для державних потреб мастильних засобів (олива моторна для швидкохідних дизелів транспортних машин, 09210000-4), для техніки спеціального призначення (за кошти Державного бюджету України) (далі Договір-3, т. 1 а.с.151-160), відповідно до п.1.1 якого постачальник зобов`язується постачати у 2022 році мастильні засоби для потреб Міноборони згідно специфікації, а замовник забезпечити приймання товару та його оплату в асортименті, кількості, у строки і за цінами згідно з нижчевикладеною специфікацією.

Відповідно до п.2.2 Договору-3 одержувачами товару є військові частини згідно з рознарядкою Міноборони.

Ціна Договору-3 становить: без ПДВ 6 097 150,00грн, крім того ПДВ 1 219 430,00грн. Ціна Договору, що підлягає оплаті становить 7 316 580,00грн, у тому числі, у тому числі податок на додану вартість та вартість вантажних робіт в місцях завантаження та транспортні витрати (п.3.1).

Розрахунок за фактично поставлений товар здійснюється протягом 30 календарних днів з дати надання постачальником до Департаменту державних закупівель та постачання матеріальних ресурсів Міноборони належним чином оформлених документів передбачених цим Договором, але не пізніше ніж за п`ять робочих днів до закінчення поточного бюджетного року (п.4.1).

Договір набирає чинності з дати його підписання сторонами і діє до 31.12.2022, а в частині проведення розрахунків до повного їх завершення (п.10.1).

На виконання умов Договору-3 постачальником поставлено, а замовником (згідно із рознарядкою - військовими частинами) прийнятий та оплачений відповідний товар (з ПДВ), що підтверджується, у тому числі, актами прийому-передачі продукції від 12.12.2022 №657, від 20.12.2022 №706, від 20.12.2022 №707 та платіжним дорученням №286/1/47 від 06.02.2023, №286/1/48 від 06.02.2023 (т.1 а.с.161-177).

3.4. 07.06.2023 ДПС України надана Міноборони індивідуальна податкова консультація №1372/ІПК/99-00-04-02-03-05 з питань оподаткування ПДВ операцій з постачання товарів для заправки (дозаправки) або забезпечення транспорту Збройних Сил України, якщо такі операції здійснюються починаючи з 24.02.2022. Із змісту консультації вбачається, що нульова ставка ПДВ, відповідно до пп. «г» пп.195.1.2 п.195.1 ст.195 ПК України та постанови №178 застосовується як до операцій з постачання пального (товар для заправки), так і до операцій з постачання будь-яких інших товарів, що використовуються для забезпечення транспорту (інші паливно-мастильні матеріали, запасні частини, комплектуючі, охолоджуючи рідини, інструменти та додаткове обладнання, визначені відповідними нормативними та технічними документами тощо), при умові, що такі операції з постачання здійснюються категорії суб`єктів, що визначені постановою №178. Отже, нульова ставка ПДВ до операцій з постачання товарів, що використовуються для заправки (дозаправки) або забезпечення транспорту визначеним категоріям отримувачів, які беруть участь у забезпеченні оборони України, захисту безпеки населення та інтересів держави застосовується при дотримання вимог, визначених постановою №178.

3.5. Із змісту листа ТОВ «СП Юкойл», який наданий суду позивачем, убачається, що керуючись п.9 пп.8 розділу ХХ ПК України, із урахування змін і доповнень, з 01.04.2022 та на період воєнного стану товариство переходить на спрощену систему оподаткування із сплатою податку 2%, у зв`язку з чим реєстрація платником ПДВ призупиняється.

3.6. Надані прокуратурою листи ДПС України від 28.12.2022 та від 16.02.2023 судом до уваги не приймаються, оскільки останні носять загальний характер щодо застосування нульової ставки ПДВ до операцій із товарами визначених у пп «г» пп. 195.1.2 п.195.1 ст.195 ПК України та щодо суб`єктів, визначених у Постанові №178.

У свою чергу, індивідуальної податкової консультації ДПС України від 27.04.2023 №540/ІПК/99-00-27-04-05, наданої Міноборони, на дослідження суду сторонами надано не було.

4. Висновки суду із посиланням на норми права, які підлягають застосовуванню

4.1.Так, положеннями ст.ст. 6, 627 ЦК України передбачено, що сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Відповідно до ст. 204 ЦК України правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним.

Як зазначено у ч.ч.1,2 ст.215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені ч.ч.1-3, 5 та 6 ст. 215 цього Кодексу. Недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин). У цьому разі визнання такого правочину недійсним судом не вимагається.

Водночас, ч.3 ст. 215 ЦК України передбачено, що якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин).

Підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені ч.ч. 1-3, 5, 6 ст.203 цього Кодексу.

Частинами 1-3, 5 та 6 ст. 203 ЦК України встановлено, що зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам; особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності; волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі; правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним.

Недійсність окремої частини правочину не має наслідком недійсності інших його частин і правочину в цілому, якщо можна припустити, що правочин був би вчинений і без включення до нього недійсної частини (ст. 217 ЦК України).

Як зазначено у постанові Великої Палати Верховного Суду від 19.11.2019 у справі №918/204/18, вирішуючи спори про визнання правочинів недійсними, господарський суд повинен встановити наявність фактичних обставин, з якими закон пов`язує визнання таких правочинів недійсними на момент їх вчинення (укладення) і настання відповідних наслідків, та в разі задоволення позовних вимог зазначати в судовому рішенні, в чому конкретно полягає неправомірність дій сторони та яким нормам законодавства не відповідає оспорюваний правочин.

Частиною 7 ст. 179 ГК України передбачено, що господарські договори укладаються за правилами, встановленими ЦК України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом, іншими нормативно-правовими актами щодо окремих видів договорів.

Ціна у господарському договорі визначається в порядку, встановленому цим Кодексом, іншими законами, актами Кабінету Міністрів України. За згодою сторін у господарському договорі може бути передбачено доплати до встановленої ціни за продукцію (роботи, послуги) вищої якості або виконання робіт у скорочені строки порівняно з нормативними (ч. 5 ст. 180 ГК України).

Відповідно до ст. 11 Закону України «Про ціни і ціноутворення» вільні ціни встановлюються суб`єктами господарювання самостійно за згодою сторін на всі товари, крім тих, щодо яких здійснюється державне регулювання цін.

Частиною 1 ст.189 ГК України встановлено, що ціна в цьому Кодексі є вираженим у грошовій формі еквівалентом одиниці товару (продукції, робіт, послуг, матеріально-технічних ресурсів, майнових та немайнових прав), що підлягає продажу (реалізації), який повинен застосовуватися як тариф, розмір плати, ставки або збору, крім ставок і зборів, що використовуються в системі оподаткування.

Податок на додану вартість, визначений в п.п. 14.1.178 п.14.1 ст. 14 ПК України, є непрямим податком, який нараховується та сплачується відповідно до норм розділу V цього Кодексу. Об`єктом оподаткування ПДВ є операції платників податку, зокрема, з постачання товарів, місце постачання яких розташоване на митній території України, відповідно до ст.186 цього Кодексу (п. «а» п. 185.1 ст. 185 ПК України).

Згідно із пп. «г» пп.195.1.2 п.195.1 ст.195 ПК України за нульовою ставкою оподатковуються операції з постачання товарів для заправки (дозаправки) або забезпечення наземного військового транспорту чи іншого спеціального контингенту Збройних Сил України, що бере участь у миротворчих акціях за кордоном України, або в інших випадках, передбачених законодавством.

Так, Указом Президента України від 24.02.2022 № 64/2022 (із змінами та доповненнями) в Україні введено воєнний стан з 24 лютого 2022 року.

28.02.2022 Кабінетом Міністрів України прийнято постанову №169 «Деякі питання здійснення оборонних закупівель товарів, робіт і послуг в умовах воєнного стану» (яка була чинна, та якою керувалися сторони, під час укладення договорів), в якій зазначено, що в умовах воєнного стану державні замовники у сфері оборони та служби державного замовника здійснюють закупівлі товарів, робіт і послуг оборонного призначення без застосування видів (процедур) закупівель, визначених Законом України «Про оборонні закупівлі».

З метою виконання мобілізаційних завдань в умовах воєнного стану, введеного Указом Президента України від 24 лютого 2022 р. № 64 «Про введення воєнного стану в Україні», та відповідно до пп. «г» пп.195.1.2 п.195.1 ст.195 ПК України Постановою №178 установлено, що до припинення чи скасування воєнного стану операції з постачання товарів для заправки (дозаправки) або забезпечення транспорту Збройних Сил, Національної гвардії, Служби безпеки, Служби зовнішньої розвідки, Державної прикордонної служби, Міністерства внутрішніх справ, Державної служби з надзвичайних ситуацій, Управління державної охорони, Державної служби спеціального зв`язку та захисту інформації, інших утворених відповідно до законів військових формувань, їх з`єднань, військових частин, підрозділів, установ або організацій, що утримуються за рахунок коштів державного бюджету, для потреб забезпечення оборони України, захисту безпеки населення та інтересів держави обкладаються податком на додану вартість за нульовою ставкою. Ця постанова набирає чинності з дня її опублікування і застосовується з 24 лютого 2022 року.

Як встановлено судом, позивачем отримано індивідуальну податкову консультацію в якій зазначено, що нульова ставка ПДВ до операцій з постачання товарів, що використовуються для забезпечення транспорту визначеним категоріям отримувачів, які беруть участь у забезпеченні оборони України, захисту безпеки населення та інтересів держави застосовується при дотримання вимог, визначених Постановою №178.

Твердження позивача, що на зазначені договори не поширюється дія Постанови №178, так як останні були укладені не на виконання мобілізаційних завдань (замовлень) суд вважає помилковим, оскільки ані вказана Постанова, ані ПК України у відповідній частині, не містять у собі цієї умови.

Так, судом встановлено, що Міноборони, після введення воєнного стану та прийняття Постанови №178, укладені договори на постачання для державних потреб мастильних засобів (мастило графітне, олива моторна для швидкохідних дизелів транспортних машин) та олив моторних для техніки спеціального призначення, одержувачами яких були відповідні військові частини.

Як визначено у постанові Кабінету Міністрів України від 03.03.2021 №363 «Питання оборонних закупівель» Міністерство оборони є як головним органом у сфері здійснення оборонних закупівель, так і державними замовником у сфері оборони.

Техніка спеціального призначення (спецтехніка) - транспортні засоби, машини, механізми, які мають чітко визначене призначення, виготовлені з урахуванням особливостей сфери застосування для виконання певних операційних функцій.

Відповідно до ст.7 Закону України «Про оборонні закупівлі» державний замовник здійснює планування оборонних закупівель, на підставі чого, зокрема: організовує та здійснює закупівлі товарів, робіт і послуг оборонного призначення (п.3); укладає договори про закупівлю та державні контракти (договори), у тому числі за імпортом (п.5); забезпечує оплату відповідно до умов державних контрактів (договорів), у тому числі попередню оплату (авансування) (п.6).

Ураховуючи зазначені обставини у своїй сукупності, суд вважає, що операції з постачання товарів у даному випадку повинні обкладатися ПДВ за нульовою ставкою, як це передбачено Постановою №178, так і пп. «г» пп.195.1.2 п.195.1 ст.195 ПК України.

Крім того, як встановлено судом, ТОВ «СП Юкойл» з 01.04.2022 на період дії воєнного стану перейшов на спрощену систему оподаткування із сплатою податку 2%, у зв`язку з чим реєстрація платником ПДВ призупиняється. Доказів, які б вказували на відсутність вказаної обставини на момент укладення відповідних договорів, учасниками справи суду надано не було. Зазначене, у свою чергу, є також підставою для висновків про безпідставність нарахування ПДВ у розмірі 20%.

Суд ураховує, що виходячи з приписів ст. 217 ЦК України законодавець не встановлює недійсності правочину через недійсність окремої його частини, але лише за умови, якщо є підстави вважати, що правочин міг би бути вчинений без включення до нього цієї недійсної частини. Хоча ПДВ й включається до ціни товару, однак не є умовою про ціну в розумінні цивільного та господарського законодавства, оскільки не може встановлюватися (погоджуватися чи змінюватися) сторонами за домовленістю, тобто у договірному порядку. Аналогічна правова позиція викладена у постанові Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 14.11.2023 у cправі № 910/2416/23.

Підсумовуючи викладене можна зробити висновок, що включення до ціни Договорів-1,-2,-3 ПДВ у розмірі 20% суперечить Постанові №178, яка прийнята відповідно до пп. «г» пп.195.1.2 п.195.1 ст.195 ПК України, та є підставою для визнання недійсними пунктів 1.1, 3.1 договорів у цій частині.

4.2. Згідно із ч.ч.1,2 ст.16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути: 1) визнання права; 2) визнання правочину недійсним; 3) припинення дії, яка порушує право; 4) відновлення становища, яке існувало до порушення; 5) примусове виконання обов`язку в натурі; 6) зміна правовідношення; 7) припинення правовідношення; 8) відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди; 9) відшкодування моральної (немайнової) шкоди; 10) визнання незаконними рішення, дій чи бездіяльності органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб. Суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом чи судом у визначених законом випадках.

Так, відповідно до ч.ч.1, 2 ст.1212 ЦК України особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов`язана повернути потерпілому це майно. Особа зобов`язана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала.

Правовий аналіз ст.1212 ЦК України дає підстави для висновку, що передбачені нею кондиційні зобов`язання виникають за наявності трьох умов: а) набуття або збереження майна, б) набуття або збереження за рахунок іншої особи, в) відсутність правової підстави для набуття або збереження майна чи підстава, на якій майно набувалося, згодом відпала.

Під відсутністю правової підстави розуміється такий перехід майна від однієї особи до іншої, який або не ґрунтується на прямій вказівці закону, або суперечить меті правовідношення і його юридичному змісту. Тобто відсутність правової підстави означає, що набувач збагатився за рахунок потерпілого поза підставою, передбаченою законом, іншими правовими актами чи правочином.

У випадку, коли поведінка набувача, потерпілого, інших осіб або подія утворюють правову підставу для набуття (збереження) майна, ст.1212 ЦК України може бути застосована тільки після того, як така правова підстава у встановленому порядку скасована, визнана недійсною, змінена, припинена або була відсутня взагалі.

Додатково, судом береться до уваги те, що підставою для висновків, що до відповідних операцій застосовується нульова ставка ПДВ, є відповідні листи та індивідуальна податкова консультація ДПС України, які отримані, у тому числі позивачем, вже після укладення та виконання відповідних договорів в частині поставки та оплати товару.

Відповідно до пп.14.1.172-1 п.14.1 ст.14 ПК України індивідуальна податкова консультація - роз`яснення контролюючого органу, надане платнику податків щодо практичного використання окремих норм податкового та іншого законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючий орган, та зареєстроване в єдиному реєстрі індивідуальних податкових консультацій.

Крім того, доказів сплати ПДВ у встановленому ПК України порядку відповідачем суду надано не було, а тому твердження щодо відсутності у нього додаткового прибутку чи блага (збагачення), суд вважає недоведеним.

З огляду на те, що відповідачем сума ПДВ у розмірі 1 577 541,69грн отримана за товар, який підлягав оподаткуванню за нульовою ставкою, дана сума коштів є перерахованою поза межами договірних платежів та має наслідком збагачення відповідача за рахунок позивача поза підставою, передбаченою законом. Аналогічні правові висновки містяться в постанові Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 10.02.2022 у справі № 916/707/21.

Ураховуючи зазначені суд дійшов висновку, що грошові кошти у розмірі 1 577 541,69грн підлягає поверненню позивачу на підставі ст.1212 ЦК України.

4.3. Відповідно до ч.2 ст.625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

При цьому для застосування ч.2 ст.625 ЦК України, тобто, нарахування інфляційних та 3% річних від простроченої суми, необхідно встановити не тільки факт прострочення та розмір простроченого боргу, але і чіткі дату початку та дату закінчення прострочення відповідної конкретної суми боргу, оскільки лише саме за цей період прострочення у кредитора є право на нарахування боржнику вищевказаних інфляційних та річних на цю суму боргу. Аналогічна правова позиція викладена у постанові Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 23.05.2023 у справі №910/5932/22.

Водночас, судом береться до уваги презумпція дійсності правочину, яка встановлена ст.204 ЦК України. Як зазначено у постанові ВП ВС від 14.11.2018 року у справі № 2-383/2010 ця презумпція означає, що вчинений правочин вважається правомірним, тобто таким, що породжує, змінює або припиняє цивільні права й обов`язки, доки ця презумпція не буде спростована, зокрема, на підставі рішення суду, яке набрало законної сили. У разі не спростування презумпції правомірності договору всі права, набуті сторонами правочину за ним, повинні безперешкодно здійснюватися, а обов`язки, що виникли внаслідок укладення договору, підлягають виконанню.

Згідно із ч. 1 ст.216 ЦК України недійсний правочин не створює юридичних наслідків, крім тих, що пов`язані з його недійсністю. У разі недійсності правочину кожна із сторін зобов`язана повернути другій стороні у натурі все, що вона одержала на виконання цього правочину, а в разі неможливості такого повернення, зокрема тоді, коли одержане полягає у користуванні майном, виконаній роботі, наданій послузі, - відшкодувати вартість того, що одержано, за цінами, які існують на момент відшкодування.

Отже, з у разі прийняття судового рішення про визнання недійсним пункту договору, на підставі якого одна із сторін цього договору вчинила дії, в іншої сторони на користь якої така дія була вчинена, виникає обов`язок щодо повернення отриманого нею за цим договором.

Зазначені висновки зроблені судом на підставі аналізу ч. 2 та ч.3 ст.215, ст.216 ЦК України та відсутність у матеріалах справи вимоги/листа/претензії в частині повернення грошових коштів у розмірі сплаченого ПДВ після встановлення обставин, які вказують на недійсність відповідних умов правочину.

Ураховуючи зазначене та п.4.1 та п.4.2 цього рішення суд вважає, що обов`язок повернути відповідні кошти як безпідставно отримані виникають у відповідача з моменту визнання відповідних пунктів договорів недійсними, а тому вимога прокурора щодо нарахування інфляційних витрат та 3% за вказаний ним період суд вважає безпідставним.

5. Судові витрати

Відповідно до п. 2 ст. 129 ГПК України встановлено, що судовий збір покладається у спорах, що виникають при виконанні договорів та з інших підстав, - на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Ураховуючи зазначене та висновок суду про часткове задоволення позовної заяви, судові витрати у вигляді судового збору покладаються на сторін пропорційно задоволених вимог.

Керуючись ст.ст. 7, 42, 73-74, 77, 80, 86, 129, 233, 237-241 ГПК України, суд

ВИРІШИВ:

1. Позовну заяву Офісу Генерального прокурора в інтересах держави в особі Міністерства оборони України від 29.06.2023 №11/3/1-11ВИХ-23 (вх..1725/23 від 29.06.2023) задовольнити частково.

2. Визнати недійсними п.п.1.1 та 3.1 договору про постачання для державних потреб олив моторних для техніки спеціального призначення від 01.09.2022 №286/1/22/48, укладених між Міністерством оборони України та Товариством з обмеженою відповідальністю «СП Юкойл», у частині включення до договірної ціни податку на додану вартість.

3. Визнати недійсними п.п.1.1 та 3.1 договору про постачання для державних потреб мастильних засобів для техніки спеціального призначення від 01.09.2022 №286/1/22/49, укладених між Міністерством оборони України та Товариством з обмеженою відповідальністю «СП Юкойл», у частині включення до договірної ціни податку на додану вартість.

4. Визнати недійсними п.п.1.1 та 3.1 договору про постачання для державних потреб мастильних засобів для техніки спеціального призначення від 26.10.2022 №286/1/22/75, укладеного між Міністерством оборони України та Товариством з обмеженою відповідальністю «СП Юкойл», у частині включення до договірної ціни податку на додану вартість.

5. Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «СП Юкойл» (; місцезнаходження: 09100, Київська область, Білоцерківський район, м. Біла Церква, вул. Пулюя Івана, буд.48-А) на користь Міністерства оборони України (; місцезнаходження: 03168, м. Київ, просп. Повітрофлотський, 6) безпідставно сплачені кошти у розмірі 1 577 541,69грн (один мільйон п`ятсот сімдесят сім тисяч п`ятсот сорок одна гривня 69 коп).

6. В іншій частині позову відмовити.

7. Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «СП Юкойл» (; місцезнаходження: 09100, Київська область, Білоцерківський район, м. Біла Церква, вул. Пулюя Івана, буд.48-А) на користь Офісу Генерального прокурора (; місцезнаходження: 01011, місто Київ, Вулиця Різницька, будинок 13/15) судовий збір у розмірі 31 715,13грн (тридцять одна тисяча сімсот п`ятнадцять грн 13 коп.).

8. Накази видати після набрання рішенням законної сили.

Дане рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга може бути подана протягом двадцяти днів з дня складення повного тексту рішення до Північного апеляційного господарського суду у порядку, визначеному ст. 257 ГПК України.

Суддя О.С. Янюк

Повний текст рішення виготовлений та підписаний 01.02.2024.

Станом на 01.02.2024 рішення законної сили не набрало.