ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД КИЇВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"05" жовтня 2023 р. м. Київ Справа № 911/1837/23

Суддя Господарського суду Київської області Смірнов О.Г., за участю секретаря судового засідання Бондаренко О.М., розглянувши у відкритому судовому засіданні справу №911/1837/23

за позовом: Акціонерного товариства "Укртелеком"

в особі Київської міської філії акціонерного товариства "Укртелеком"

до відповідача: Управління соціального захисту населення Фастівської районної державної адміністрації

про стягнення 61100, 23 грн.

за участю представників

від позивача: Чорноморець Я.А., довіреність №8248 від 10.01.2023

від відповідача: Петренко М.В., довіреність №3298/02-07 від 09.08.2023

СУТЬ СПОРУ

Акціонерне товариство "Укртелеком" в особі Київської міської філії акціонерного товариства "Укртелеком" звернулось до Господарського суду Київської області з позовною заявою за вих. №11/93 від 14.06.2023 до Управління соціального захисту населення Фастівської районної державної адміністрації про стягнення заборгованості по витратах понесених внаслідок надання телекомунікаційних послуг на пільгових умовах в розмірі 57 956, 84 грн., інфляційних втрат в розмірі 2 340, 53 грн. та 3% річних в розмірі 802, 86 грн., що разом складає 61 100, 23 грн.

Разом з тим, в пункті 2 прохальної частини позовної заяви позивач просив суд розглянути справу в порядку спрощеного позовного провадження без виклику сторін у справі.

Відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 16.06.2023 наведену вище позовну заяву передано для розгляду судді Смірнову О.Г.

Ухвалою суду від 23.06.2023 прийнято позовну заяву до розгляду, відкрито провадження у справі за правилами загального позовного провадження та призначено підготовче засідання на 20.07.2023 о 13:45.

30.06.2023 від позивача через систему "Електронний суд" надійшло клопотання про приєднання доказів до матеріалів справи, а саме копії акту звіряння заборгованості за період з 01.01.2021 по 31.01.2023 на суму 57956, 84 грн. та листа №11/92 від 14.06.2023.

10.07.2023 від відповідача на адресу суду надійшов відзив на позовну заяву, в якому останній проти позову заперечує, мотивуючи свою позицію наступним:

- з 2016 року з державного бюджету не виділялися кошти на компенсацію за надання населенню пільг з послуг зв`язку, а з 2017 року така компенсація покладена на видатки місцевих бюджетів. Вирішення питання погашення заборгованості управління соціального захисту населення Фастівської РДА можливе тільки за рахунок коштів місцевих бюджетів;

- зобов`язання відповідача щодо відшкодування витрат позивача по наданню пільг поставлено в залежність від факту надходження коштів на рахунок відповідача (щомісячних сум субвенцій) і відповідно є неможливим для виконання відповідачем, у випадку відсутності відповідних бюджетних призначень та ненадходження на рахунок відповідача цільових коштів державних субвенцій;

- для здійснення розрахунків видатків на відшкодування витрат пов`язаних з наданням послуг зв`язку використовується інформація з Єдиного державного автоматизованого реєстру осіб, які мають право на пільги. Відповідно до внесених змін від 16.09.2022 постановою Кабінету Міністрів України №1041 до Положення «Про єдиний державний автоматизований реєстр осіб, які мають право на пільги» управління соціального захисту населення Фастівської РДА не є уповноваженим органом у розумінні даного Положення, що затверджений постановою Кабінету Міністрів України від 29.01.2003 №117 зі змінами;

- відповідно до абз. 6 п. 3 вказаного Положення з січня 2023 року наповнення Реєстру забезпечує Пенсійний фонд України.

14.07.2023 від позивача через систему «Електронний суд» надійшла відповідь на відзив. У відповіді на відзив позивач зазначив наступне:

- питання відшкодування витрат на надання телекомунікаційних послуг

пільговим категоріям громадян підпадає під виключення, передбачене ч. 6 ст. 48 Бюджетного кодексу України і породжує відповідні бюджетні зобов`язання незалежно від визначених на цю мету бюджетних призначень;

- відповідно до п. 3 Положення №117 лише відповідач має право на збирання, систематизацію, зберігання, внесення змін та/чи уточнень до інформації про пільговика, яка містяться в Єдиному державному автоматизованому реєстрі осіб, які мають право на пільги;

- як зазначає відповідач у відзиві на позовну заяву, він діє на підставі Положення про управління соціального захисту населення Фастівської районної державної адміністрації (копія в матеріалах справи) і основним його завданням є забезпечення реалізації державної соціальної політики на території Фастівського району у сфері соціального захисту населення;

- до компетенції відповідача належить забезпечення реалізації державної політики у сфері соціального захисту населення на території Фастівського району, а тому саме через відповідача держава діє у спірних правовідносинах, та саме відповідач зобов`язаний проводити розрахунки з позивачем, як організацією - надавачем послуг зв`язку за надані особам, які мають пільги з їх оплати, послуги;

- рішенням Господарського суду Київської області від 05.10.2022 у справі №911/794/22, яке постановою Північного апеляційного господарського суду від 20.02.2023 залишено без змін, встановлено, що Чабанівська селищна рада Фастівського району Київської області є неналежним відповідачем у справі і обов`язок по відшкодуванню витрат оператора зв`язку за надані телекомунікаційні послуги мешканцям Чабанівської територіальної громади покладено на розпорядника бюджетних коштів Міністерства соцполітики Управління соціального захисту населення Фастівської районної державної адміністрації;

- позивач на виконання вимог Законів України в період з 01.01.2021 по 31.01.2023 надав телекомунікаційні послуги на пільгових умовах мешканцям Чабанівської територіальної громади на суму 57956, 84 грн., що підтверджується поіменними та зведеними за категоріями пільг розрахунками видатків на відшкодування витрат, пов`язаних з наданням пільг, за спірний період та актами звіряння розрахунків за надані населенню телекомунікаційні послуги, на які надаються пільги відповідно до законодавства;

- відповідач, відповідно до п. 3 Положення №117 володіє достовірною інформацією про осіб, які мають право на пільги, про наявність заборгованості, її розмір, знає порядок звіряння, складання відповідних документів та порядок розрахунків з надавачами послуг на пільгових умовах, але безпідставно не погоджує наявну заборгованість в актах звіряння розрахунків, що не свідчить про невиконання своїх зобов`язань позивачем та не звільняє відповідача від обов`язку здійснити розрахунки з позивачем;

- відсутність або недоліки механізму відшкодування наданих населенню телекомунікаційних послуг на пільгових умовах, передбачених низкою законодавчих актів, не є перешкодою для вирішення судового спору з огляду на принципи верховенства права закріплені у ст. 129 Конституції України;

- зважаючи на те, що норми Законів України, якими встановлено пільги з оплати послуг зв`язку, є чинними, визначені в цих Законах особи мають право користуватися послугами зв`язку на пільгових умовах, а позивач, виконуючи встановлений законом обов`язок, продовжує їх надавати. Відтак, відповідач зобов`язаний компенсувати витрати позивача, понесені ним внаслідок надання послуг зв`язку на пільгових умовах.

Ухвалою суду від 20.07.2023 продовжено строк підготовчого провадження у справі №911/1837/23 та відкладено підготовче засідання на 31.08.2023 о 14:00.

Ухвалою суду від 31.08.2023 відкладено підготовче засідання на 21.09.2023 о 10:00.

05.09.2023 від позивача через систему «Електронний суд» надійшло клопотання про долучення до матеріалів справи копії листа Міністерства соціальної політики України №10575/0/2-23/56 від 01.08.2023.

Безпосередньо в судовому засіданні 21.09.2023, яке відбулось в режимі відеоконференції, сторони надали суду згоду про закриття підготовчого провадження та початок розгляду справи по суті 21.09.2023.

Відповідно до ч. 6 ст 183 ГПК України, якщо під час підготовчого судового засідання вирішені питання, зазначені у частині другій статті 182 цього Кодексу, за письмовою згодою всіх учасників справи, розгляд справи по суті може бути розпочатий у той самий день після закінчення підготовчого судового засідання.

Частиною 1 ст. 185 ГПК України у підготовчому засіданні суд постановляє ухвалу (ухвали) про процесуальні дії, що необхідно вчинити до закінчення підготовчого провадження та початку судового розгляду справи по суті.

Згідно з п. 3 ч. 2 ст. 185 ГПК України за результатами підготовчого засідання суд постановляє ухвалу про закриття підготовчого провадження та призначення справи до судового розгляду по суті.

Враховуючи те, що суд дослідив всі питання визначені статтею 182 Господарського процесуального кодексу України, у судовому засіданні 21.09.2023 суд, у порядку частин 4, 5 статті 233 Господарського процесуального кодексу України, без виходу до нарадчої кімнати із занесенням до протоколу судового засідання, постановив ухвалу про закриття підготовчого провадження у справі №911/1837/23 та призначення справи до судового розгляду по суті на 21.09.2023 о 10:53.

У судовому засіданні 21.09.2023 судом оголошено перерву до 05.10.2023 о 09:30.

21.09.2023 від позивача через систему «Електронний суд» надійшла заява про закриття підготовчого провадження у справі та переходу до розгляду справи по суті безпосередньо в судовому засіданні 21.09.2023.

У судове засідання 05.10.2023, що відбулось в режимі відеоконференції, з`явились представники сторін.

Безпосередьно в судовому засіданні 05.10.2023 представник позивача підтримала позовні вимоги.

Представник відповідача в судовому засіданні 05.10.2023 проти задоволення позову заперечила.

З`ясувавши фактичні обставини справи, докази на їх підтвердження, надавши правову кваліфікацію відносинам сторін і виходячи з фактів, встановлених у процесі розгляду справи, враховуючи позицію позивача та заперечення відповідача, суд встановив.

АТ Укртелеком (далі - позивач) як оператор телекомунікацій надає телекомунікаційні послуги споживачам згідно із Законом України Про електронні комунікації, Правилами надання та отримання телекомунікаційних послуг, затвердженими постановою Кабінету Міністрів України №295 від 11.04.2012, іншими законодавчими актами України.

Так, позивач вказує в позовній заяві, що він на виконання вимог Законів України в період з 01.01.2021 по 31.01.2023 надав телекомунікаційні послуги на пільгових умовах мешканцям Чабанівської територіальної громади на суму 57956, 84 грн., в підтвердження чого до позовної заяви надав: копії поіменних та зведених за категоріями пільг розрахунків видатків на відшкодування витрат, пов`язаних з наданням пільг за спірний період та копії актів звіряння розрахунків за надані населенню телекомунікаційні послуги на які надаються пільги відповідно до законодавства.

Позивач зазнає, що рішенням Господарського суду Київської області від 05.10.2022 у справі №911/794/22, яке постановою Північного апеляційного господарського суду від 20.02.2023 залишено без змін, встановлено, що Чабанівська селищна рада Фастівського району Київської області є неналежним відповідачем у справі і обов`язок по відшкодуванню витрат оператора зв`язку за надані телекомунікаційні послуги мешканцям Чабанівської територіальної громади покладено на розпорядника бюджетних коштів Міністерства соцполітики - Управління соціального захисту населення Фастівсько`ї районної державної адміністрації.

Посилаючись на положення ч. 4 ст. 75 Господарського процесуального кодексу України, позивач стверджує, що Управління соціального захисту населення Фастівської районної державної адміністрації (далі - відповідач) зобов`язане відшкодовувати витрати, понесені AT «Укртелеком» внаслідок надання телекомунікаційних послуг на пільгових умовах мешканцям Чабанівської територіальної громади.

Позивач вказує, що листами №82і250/58-2682 від 21.11.2022 та №82і250/58-746 від 20.03.2023 надсилав відповідачу поіменні розрахунки видатків на відшкодування витрат, пов`язаних з наданням пільг за спірний період та просив останнього провести узгодження розбіжностей, за їх наявності, і відшкодувати понесені позивачем витрати за надані послуги зв`язку на пільгових умовах в сумі 57956, 84 грн.

В підтвердження вказаних обставин позивачем долучено до матеріалів справи вказані листи, описи вкладення у листи, фіскальні чеки та рекомендоване повідомлення про вручення поштового відправлення за трекінгом №999.

З позовної заяви вбачається, що лист №82і250/58-2682 від 21.11.2022 було отримано відповідачем 06.12.2022, що підтверджується роздруківкою з офіційного сайту ПАТ «Укрпошта» за трекінгом №218, а лист №82і250/58-746 від 20.03.2023 було отримано 31.03.2023, що підтверджується рекомендованим повідомленням про вручення поштового відправлення за трекінгом №999.

Матеріали справи містять відповідь відповідача на лист позивача №82і250/58-2682 від 21.11.2022, в якому відповідач вказав, що питання стосовно надання пільг з послуг зв`язку в межах об`єднаних територіальних громад належить до повноважень виключно органів місцевого самоврядування. Відповідач рекомендував позивачу звернутись до Чабанівської селищної громади щодо заключення договорів та виділення коштів з бюджету громади на пільги послуг зв`язку.

Також, матеріали справи містять відповідь відповідача на лист позивача №82і250/58-746 від 20.03.2023, в якому відповідач стверджує, що він не є належним відповідачем по даній справі, оскільки затвердження місцевих бюджетів не належить до компетенції управління.

Позивач також зазначає, що надіслав засобами поштового зв`язку та на електронну адресу відповідача лист №82і250/58-1017 від 07.04.2023 з поіменними та зведеними за категоріями пільг розрахунками видатків на відшкодування витрат, пов`язаних з наданням пільг за кожний місяць спірного періоду окремо, в паперовому та електронному вигляді (у форматі DBF файлів), які містять відомості, за якими можливо ідентифікувати особу, перелік її пільг, період їх отримання, місце проживання особи тощо та актами звіряння розрахунків за надані послуги на пільгових умовах, зокрема: за січень 2021 на суму 3 229,38 грн., за лютий 2021 на суму 3 039,08 грн., за березень 2021 на суму 2 978,26 грн., за квітень 2021 на суму 2 913,90 грн., за травень 2021 на суму 2868,70 грн., за червень 2021 на суму 2877,00 грн., за липень 2021 на суму 2 852, 49 грн., за серпень 2021 на суму 2 873,30 грн., за вересень 2021 на суму 2 448,22 грн., за жовтень 2021 на суму 2 464,76 грн., за листопад 2021 на суму 2 066,47 грн., за грудень 2021 на суму 1 898, 77 грн., за січень 2022 на суму 2 335,07 грн., за лютий 2022 на суму 1 761,94 грн., за березень 2022 на суму 1 642,71 грн., за квітень 2022 на суму 1 695,70 грн., за травень 2022 на суму 1735,12 грн., за червень 2022 на суму 1902,40 грн., за липень 2022 на суму 1 960,65 грн., за серпень 2022 на суму 1 832, 46 грн., за вересень 2022 на суму 1 720,42 грн., за жовтень 2022 на суму 1 819,81 грн., за листопад 2022 на суму 2 603,09 грн., за грудень 2022 на суму 2 447,77 грн., за січень 2023 на суму 1 989,37 грн.

Матеріали справи містять докази направлення на адресу відповідача вказаного вище листа, розрахунків видатків на відшкодування витрат, пов`язаних з наданням окремим категоріям громадян пільг з оплати послуг зв`язку за період з 01.2021 по 01.2023, акту звіряння розрахунків станом на 01.02.2023 та зведеного розрахунку видатків по категоріях пільг на відшкодування витрат за період з 01.2021 по 01.2023, а саме: опис вкладення, рекомендоване повідомлення про вручення поштового відправлення за трекінгом №961, а також роздруківки про направлення листа електронною поштою з поіменними списками пільговиків за 2021 рік та поіменними списками пільговиків за 2022-2023 роки.

З рекомендованого повідомлення про вручення поштового відправлення за трекінгом №961 вбачається, що лист №82і250/58-1017 від 07.04.2023 був отриманий відповідачем 20.04.2023.

Позивач зауважив, що припинення пільги і перерахунок пільгового нарахування абонентам, що втратили право на пільгу, здійснюється в тому місяці, коли надається відповідна інформація відповідачем.

Разом з тим, позивач в позові вказує, що інформація про абонентів, що втратили право на пільгу за спірний період, від відповідача не надійшла, акти звіряння розрахунків за надані послуги на пільгових умовах останній не оформив. Витрати, понесені позивачем внаслідок надання телекомунікаційних послуг на пільгових умовах в період з 01.01.2021 по 31.01.2023 відповідач не відшкодував.

З матеріалів справи також вбачається, що 05.04.2023 з метою досудового врегулювання спору позивач листом №11/48 від 05.04.2023 направив відповідачу претензію №16, в якій вимагав до 14.04.2023 в добровільному порядку перерахувати на його рахунок заборгованість за спірний період у розмірі 57956, 84 грн. за надання телекомунікаційних послуг на пільгових умовах мешканцям Чабанівської територіальної громади.

В якості доказів направлення на адресу відповідача вказаної претензії позивач надав суду копії фіскального чеку та роздруківки відстеження відправлення за трекінгом №573.

З роздруківки відстеження відправлення за трекінгом №573 вбачається, що вказана вище претензія була отримана відповідачем 11.04.2023.

Разом з тим, з матеріалів справи вбачається, що вказана претензія була направлена на електронну адресу відповідача, що підтверджується наявною в матеріалах справи роздруківкою.

У відповідь на зазначену претензію відповідач у листі №02-07/995 від 11.04.2023 зазначив, що він не є належним відповідачем у даній справі, оскільки затвердження місцевих бюджетів не належить до компетенції управління.

Позивачем до матеріалів справи також було долучено акт звіряння заборгованості за період з 01.01.2021 по 31.01.2023 (станом на 14.06.2023) на суму 57956, 84 грн. та лист №11/92 від 14.06.2023, яким було надіслано відповідний акт відповідачу. В підтвердження направлення вказаних документів відповідачу позивач долучив до матеріалів справи опис вкладення, накладну №330 та роздруківку відстеження відправлення за трекінгом №330, з якої вбачається, що вказаний лист був отриманий відповідачем 20.06.2023.

Всі вище перелічені акти звіряння заборгованості не підписані відповідачем.

Чинність законів, якими закріплено обов`язок з надання послуг зв`язку на пільгових умовах та відсутність проведених розрахунків за відповідно надані послуги уповноваженим на те державою органом Управлінням соціального захисту населення Фастівської районної державної адміністрації у розмірі 57956, 84 грн. стало підставою для звернення позивача до суду з вимогою про стягнення з відповідача заборгованості по витратах, понесених внаслідок надання телекомунікаційних послуг на пільгових умовах в примусовому порядку.

Надаючи правову кваліфікацію викладеним обставинам, з урахуванням фактичних та правових підстав позовних вимог, суд дійшов наступних висновків.

Відповідно до приписів ст. 173, 174 Господарського кодексу України господарським визнається зобов`язання, що виникає між суб`єктом господарювання та іншим учасником (учасниками) відносин у сфері господарювання з підстав, передбачених цим Кодексом, в силу якого один суб`єкт (зобов`язана сторона, у тому числі боржник) зобов`язаний вчинити певну дію господарського чи управлінсько-господарського характеру на користь іншого суб`єкта (виконати роботу, передати майно, сплатити гроші, надати інформацію тощо), або утриматися від певних дій, а інший суб`єкт (управнена сторона, у тому числі кредитор) має право вимагати від зобов`язаної сторони виконання її обов`язку.

Господарські зобов`язання можуть виникати, зокрема, безпосередньо із закону або іншого нормативно-правового акта, що регулює господарську діяльність, з господарського договору та інших угод, передбачених законом, а також з угод, не передбачених законом, але таких, які йому не суперечать.

Приписами п. 6 ст. 92 Конституції України встановлено, що виключно законами України визначаються основи соціального захисту, форми і види пенсійного забезпечення; засади регулювання праці і зайнятості, шлюбу, сім`ї, охорони дитинства, материнства, батьківства; виховання, освіти, культури і охорони здоров`я; екологічної безпеки.

Згідно із п. 63 Правил надання та отримання телекомунікаційних послуг, затверджених постановою Кабінету Міністрів України № 295 від 11.04.2012 (чинних станом на момент виникнення спірних правовідносин), установлені законами пільги з оплати послуг надаються споживачеві відповідно до законодавства за місцем його проживання з дня пред`явлення ним документа, що підтверджує право на пільги.

Правові засади формування та застосування державних соціальних стандартів і нормативів, спрямованих на реалізацію закріплених Конституцією України та законами України основних соціальних гарантій, визначено Законом України Про державні соціальні стандарти та державні соціальні гарантії.

Згідно зі ст. 1, 19 Закону України Про державні соціальні стандарти та державні соціальні гарантії (в редакції, чинній станом на момент виникнення спірних правовідносин) державні соціальні гарантії - це встановлені законами мінімальні розміри оплати праці, доходів громадян, пенсійного забезпечення, соціальної допомоги, розміри інших видів соціальних виплат, встановлені законами та іншими нормативно-правовими актами, які забезпечують рівень життя не нижчий від прожиткового мінімуму.

Виключно законами України визначаються, зокрема, пільги щодо оплати житлово-комунальних, транспортних і послуг зв`язку та критерії їх надання.

Державні соціальні гарантії є обов`язковими для всіх державних органів, органів місцевого самоврядування, підприємств, установ і організацій незалежно від форми власності.

Приписами ч. 1, 3 ст. 63 Закону України Про телекомунікації (в редакції, чинній станом на момент виникнення спірних правовідносин) унормовано, що телекомунікаційні послуги надаються відповідно до законодавства.

Телекомунікаційні послуги споживачам, які мають установлені законодавством України пільги з їх оплати, надаються операторами, провайдерами телекомунікацій відповідно до законодавства України.

Відповідно до пп. 27, 70 ч. 1 ст. 2 Закону України Про електронні комунікації (в редакції, чинній станом на момент виникнення спірних правовідносин) електронна комунікаційна послуга - послуга, що полягає в прийманні та / або передачі інформації через електронні комунікаційні мережі, крім послуг з редакційним контролем змісту інформації, що передається за допомогою електронних комунікаційних мереж і послуг.

Оператор електронних комунікацій (оператор) - суб`єкт господарювання, який володіє, здійснює експлуатацію та управління електронними комунікаційними мережами та / або пов`язаними засобами. У разі постачання електронних комунікаційних послуг оператор вважається також постачальником електронних комунікаційних послуг.

Отже, враховуючи вказане вище, надання телекомунікаційних послуг пільговій категорії громадян є обов`язком позивача.

За визначенням пп. 1, 3 Положення про Єдиний державний автоматизований реєстр осіб, які мають право на пільги, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України № 117 від 29.01.2003, Єдиний державний автоматизований реєстр осіб, які мають право на пільги (далі - Реєстр), - автоматизований банк даних, створений для забезпечення єдиного державного обліку фізичних осіб, які мають право на пільги за соціальною ознакою згідно із законами України, отримують пільги, передбачені для педагогічних, медичних, фармацевтичних працівників, працівників бібліотек, музеїв, спеціалістів із захисту рослин та працівників культури в сільській місцевості і селищах міського типу (далі - пільговики).

Структурні підрозділи з питань соціального захисту населення районних, районних у мм. Києві та Севастополі держадміністрацій (військових адміністрацій), виконавчих органів з питань соціального захисту населення міських, районних у містах (у разі їх утворення) рад /органи Пенсійного фонду України (далі - уповноважені органи):

- організовують збирання, систематизацію і зберігання зазначеної в пункті 2 цього Положення інформації та забезпечують її автоматизоване використання для розрахунку розміру пільг та їх виплати;

- ведуть облік пільговиків шляхом формування на кожного пільговика персональної облікової картки, в якій використовується реєстраційний номер облікової картки платника податків;

- вносять до Реєстру відповідні уточнення в разі визнання такими, що втратили чинність, чи зупинення дії окремих норм законодавчих актів, на підставі яких пільговики отримують пільги;

- надають консультації пільговикам, постраждалим учасникам масових акцій громадського протесту та членам їх сімей, підприємствам та організаціям, що надають послуги.

Приписами п. 3 ч. 1 ст. 7, ч. 6 ст. 48 Бюджетного кодексу України (в редакції, чинній станом на момент виникнення спірних правовідносин) встановлено, що одним з основних принципів Бюджетної системи України є принцип самостійності. Держава коштами державного бюджету не несе відповідальності за бюджетні зобов`язання органів влади Автономної Республіки Крим та органів місцевого самоврядування. Органи влади Автономної Республіки Крим та органи місцевого самоврядування коштами відповідних місцевих бюджетів не несуть відповідальності за бюджетні зобов`язання одне одного, а також за бюджетні зобов`язання держави. Самостійність бюджетів забезпечується закріпленням за ними відповідних джерел доходів бюджету, правом відповідних органів державної влади, органів влади Автономної Республіки Крим та органів місцевого самоврядування визначати напрями використання бюджетних коштів відповідно до законодавства України, правом Верховної Ради Автономної Республіки Крим та відповідних місцевих рад самостійно і незалежно одне від одного розглядати та затверджувати відповідні місцеві бюджети.

Бюджетні зобов`язання щодо виплати субсидій, допомоги, пільг з оплати спожитих житлово-комунальних послуг та послуг зв`язку (в частині абонентної плати за користування квартирним телефоном), компенсацій громадянам з бюджету, на що згідно із законами України мають право відповідні категорії громадян, обліковуються Казначейством України незалежно від визначених на цю мету бюджетних призначень.

Згідно зі ст. 20 Закону України Про державні соціальні стандарти та державні соціальні гарантії (в редакції, чинній станом на момент виникнення спірних правовідносин) розробка та виконання Державного бюджету України, бюджету Автономної Республіки Крим та місцевих бюджетів здійснюються на основі пріоритетності фінансування видатків для забезпечення надання державних соціальних гарантій.

Відповідно до ч. 1, 2 ст. 97 Бюджетного кодексу України (в редакції, чинній станом на момент виникнення спірних правовідносин) у Державному бюджеті України можуть передбачатися такі трансферти місцевим бюджетам, зокрема: субвенції на здійснення державних програм соціального захисту; додаткова дотація на компенсацію втрат доходів місцевих бюджетів внаслідок надання пільг, встановлених державою.

Порядок та умови надання субвенцій з державного бюджету місцевим бюджетам визначаються Кабінетом Міністрів України.

Таким чином, вказані норми законів закріплюють реалізацію державних гарантій певним категоріям громадян та є нормами прямої дії: безумовний обов`язок оператора телекомунікаційних послуг надавати пільгові послуги зв`язку визначеним категоріям громадян кореспондує з безумовним обов`язком держави в особі її органів відшкодувати такі пільги.

Рішенням Господарського суду Київської області від 05.10.2022 у справі №911/794/22 в задоволенні позову Акціонерного товариства «Укртелеком» в особі Київської міської філії акціонерного товариства «Укртелеком» до Чабанівської селищної ради Фастівського району Київської області про стягнення заборгованості по витратах, понесених внаслідок надання телекомунікаційних послуг на пільгових умовах відмовлено повністю.

Так, в рішенні суду у справі №911/794/22, встановлено наступне:

- «Також суд бере до уваги доводи відповідача про те, що правонаступником Управління соціального захисту населення Києво-Святошинської райдержадміністрації, яке поширювало свою компетенцію на територію нині підпорядковану Чабанівській ОТГ, є Управління соціального захисту населення Фастівського району. Обов`язок по відшкодуванню витрат оператора зв`язку покладено на розпорядника бюджетних коштів Міністерства соцполітики Управління соціального захисту населення Фастівської районної державної адміністрації Київської області.»;

- «Таким чином, у спірний період забезпечення реалізації державної політики у сфері соціального захисту населення, яке проживає на території Фастівського району Київської області, належало до компетенції Управління соціального захисту населення Фастівської районної державної адміністрації, оскільки саме управління є розпорядником бюджетних коштів нижчого рівня, який підзвітний головному розпоряднику бюджетних коштів та відповідальним виконавцем бюджетної програми - Мінсоцполітики.»;

- «Таким чином суд приходить до висновку, що позивачем пред`явлено позов до неналежного відповідача. Селищна рада може бути відповідачем у випадку укладення відповідного договору з оператором, шляхом взяття на себе договірних зобов`язань відшкодовувати пільги на телекомунікаційні послуги або ж у разі прийняття відповідного рішення на сесії ради та у випадку можливості здійснювати такі витрати з бюджету ОТГ. Тобто в даному випадку відшкодування витрат на послуги зв`язку є правом, а не обов`язком ради.».

Постановою Північного апеляційного господарського суду від 20.02.2023 рішення Господарського суду Київської області від 05.10.2022 у справі №911/794/22 залишено без змін.

Ухвалою Верховного Суду від 29.03.2023 у справі №911/794/22 відмовлено у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою Акціонерного товариства "Укртелеком" в особі Київської міської філії Акціонерного товариства "Укртелеком" на постанову Північного апеляційного господарського суду від 20.02.2023 і рішення Господарського суду Київської області від 05.10.2022 у справі №911/794/22.

За загальним правилом, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень (ч. 1 ст. 74 ГПК України). Водночас стаття 75 ГПК України визначає підстави, з яких ці особи звільняються від обов`язку доказування. Підстави звільнення від доказування можна поділити на три групи:

а) обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованих підстав вважати їх недостовірними або визнаними у зв`язку з примусом (ч. 1 ст. 75 ГПК України);

б) обставини, визнані господарським судом загальновідомими не потребують доказування (ч. 3 ст. 75 ГПК України);

в) преюдиціальні факти (частини 4, 6 статті 75 ГПК України).

Відтак, обставини, встановлені рішенням Господарського суду Київської області від 05.10.2022 у справі №911/794/22, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, стосовно якої встановлено ці обставини, як визначено у ч. 4 ст. 75 ГПК України.

Тобто, доводи відповідача стосовно того, що управління соціального захисту населення Фастівської РДА не є уповноваженим органом для здійснення розрахунків видатків на відшкодування витрат пов`язаних з наданням послуг зв`язку, спростовуються вказаним вище.

Таким чином, відповідач як орган, головною функцією якого є реалізація державної політики в галузі соціального захисту окремих категорій населення, організовуючи та контролюючи надання пільг громадянам, зобов`язаний виконати передбачений законом обов`язок з виплати позивачу витрат, понесених внаслідок надання телекомунікаційних послуг на пільгових умовах за період з 01.01.2021 по 31.01.2023, розмір яких згідно складених позивачем та надісланих відповідачу розрахунків та актів звіряння розрахунків складає 57956, 84 грн.

Водночас, оцінюючи надані позивачем на підтвердження розміру витрат, понесених внаслідок надання телекомунікаційних послуг на пільгових умовах за період з 01.01.2021 по 31.01.2023, розрахунки та акти звіряння розрахунків, судом враховано наступне.

Приписами ст. 73, 74, 76-79 Господарського процесуального кодексу України унормовано, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами, зокрема, письмовими, речовими і електронними доказами.

Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Достовірними є докази, створені (отримані) за відсутності впливу, спрямованого на формування хибного уявлення про обставини справи, які мають значення для справи.

Наявність обставини, на яку сторона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, вважається доведеною, якщо докази, надані на підтвердження такої обставини, є більш вірогідними, ніж докази, надані на її спростування.

Питання про вірогідність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

В розрізі зазначених норм процесуального права суд вважає за необхідне вказати що:

- надаючи оцінку доказам та вирішуючи питання про їх прийнятність, суд виходить з критеріїв їх належності, допустимості, достовірності та достатності, тоді як доказування не може ґрунтуватися на припущеннях, а відповідні обставини, на які посилаються сторони, мають бути підтверджені належними доказами;

- судове пізнання завжди опосередковане, оскільки спрямоване на вивчення події, що мала місце в минулому, тоді як належність доказів - спроможність фактичних даних містити інформацію щодо обставин, які входять до предмета доказування, слугувати аргументами (посилками) у процесі встановлення об`єктивної істини, тобто під належністю доказу розуміється наявність об`єктивного зв`язку між змістом судових доказів (відомості, що містяться в засобах доказування) і самими фактами, що є об`єктом судового пізнання;

- обов`язок доказування треба розуміти як закріплену в процесуальному та матеріальному законодавстві міру належної поведінки особи, що бере участь у судовому процесі, зі збирання та надання доказів для підтвердження свого суб`єктивного права, що має на меті усунення невизначеності, яка виникає в правовідносинах у разі неможливості достовірно з`ясувати обставини, які мають значення для справи;

- передбачений ст. 79 Господарського процесуального кодексу України стандарт доказування вірогідність доказів підкреслює необхідність співставлення судом доказів, які надає позивач та відповідач, та презюмує, що ним покладено на суд обов`язок оцінювати докази та обставини справи з огляду на їх вірогідність, яка дозволяє дійти висновку, що факти, які розглядаються, скоріше були (мали місце), аніж не були;

- надання оцінки доказам є виключною компетенцією суду, а принцип оцінки доказів поза розумним сумнівом полягає в тому, що розумним є сумнів, який ґрунтується на певних обставинах та здоровому глузді, випливає зі справедливого та зваженого розгляду всіх належних та допустимих відомостей, визнаних доказами, або з відсутності таких відомостей і є таким, який змусив би особу втриматися від прийняття рішення у питаннях, що мають для неї найбільш важливе значення;

- повноту дослідження обставин справи забезпечує принцип змагальності, який не передбачає обов`язку суду вважати доведеною та встановленою обставину, про яку сторона стверджує, тоді як така обставина підлягає доказуванню таким чином, аби задовольнити, як правило, стандарт переваги більш вагомих доказів, тобто коли висновок про існування стверджуваної обставини з урахуванням поданих доказів видається більш вірогідним, ніж протилежний;

- обов`язок з доказування в силу вимог процесуального законодавства покладено безпосередньо на сторони, а процедура доказування містить достатньо широкий обсяг можливостей та прав сторін стосовно доведення обставин, покладених в основу обґрунтування власних доводів та заперечень, якими сторони не були позбавлені можливості скористатися.

Таким чином, надаючи оцінку поданим позивачем розрахункам та актам звіряння розрахунків, а також доводам і доказам сторін, суд дійшов висновку, що докази надані позивачем у їх сукупності є більш вірогідними, а тому рішення приймається на підставі тієї кількості пільговиків та розміру належних їм знижок на послуги зв`язку, що вказані у складених позивачем документах. Відповідач в спростування вказаних обставин доказів не надав.

Згідно з ч. 7 ст. 193 Господарського кодексу України, що кореспондує з приписами ст. 525, 526 Цивільного кодексу України, суб`єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов`язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов`язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться.

Не допускаються одностороння відмова від виконання зобов`язань, крім випадків, передбачених законом, а також відмова від виконання або відстрочка виконання з мотиву, що зобов`язання другої сторони за іншим договором не було виконано належним чином.

Частиною 2 статті 530 ЦК України визначено, що якщо строк (термін) виконання боржником обов`язку не встановлений або визначений моментом пред`явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання у будь-який час. Боржник повинен виконати такий обов`язок у семиденний строк від дня пред`явлення вимоги, якщо обов`язок негайного виконання не випливає із договору або актів цивільного законодавства.

З аналізу норми ч. 2 ст. 530 ЦК України вбачається, що строк виконання боржником грошового зобов`язання складає 7 днів та обчислюється від дня пред`явлення вимоги.

Абзацом 2 п. 1.7. Пленуму визначено, що днем пред`явлення вимоги кредитором слід вважати день, у який боржник одержав надіслану йому вимогу, а в разі якщо вимогу надіслано засобами поштового зв`язку і підприємством зв`язку здійснено повідомлення про неможливість вручення поштового відправлення, то днем пред`явлення вимоги є дата оформлення названим підприємством цього повідомлення.

Відтак, семиденний строк виконання відповідачем (як боржником) грошового зобов`язання від дня пред`явлення вимоги, встановлений приписами ч. 2 ст. 530 ЦК України, настав за період з січня 2021 по жовтень 2022 до 13.12.2022 включно, а з листопада 2022 по січень 2023 до 07.04.2023 включно.

На момент ухвалення рішення в даній справі суду не надано доказів на підтвердження сплати позивачу 57956, 84 грн. заборгованості витрат за надані телекомунікаційні послуги пільговим категоріям громадян за період з 01.01.2021 по 31.01.2023.

Враховуючи вищевказане, суд дійшов висновку про обґрунтованість заявлених позивачем вимог в частині стягнення з відповідача боргу в сумі 57956, 84 грн. за період з 01.01.2021 по 31.01.2023 за надані телекомунікаційні послуги пільговим категоріям громадян.

У зв`язку з простроченням відшкодування відповідачем понесених позивачем витрат в результаті надання послуг на пільгових умовах, останнім нараховано три проценти річних у сумі 802, 86 грн. за загальний період з 14.12.2022 по 14.06.2023 та інфляційні втрати у сумі 2340, 53 грн. за загальний період з 14.12.2022 по 14.06.2023.

Відповідно до ст. 625 Цивільного кодексу України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Передбачене законом право кредитора вимагати сплату боргу з урахуванням процентів річних є способами захисту його майнового права та інтересу, суть яких полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів внаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові.

Перевіривши надані позивачем розрахунки трьох процентів річних та інфляційних втрат на предмет правильності та обґрунтованості, судом встановлено, що останні здійснено арифметично вірно, та у відповідності до обставин справи та вимог законодавства, у зв`язку з чим вимоги позивача про стягнення 802, 86 грн. трьох процентів річних та 2340, 53 грн. інфляційних втрат є обґрунтованими та підлягають задоволенню.

З приводу доводів відповідача, що його зобов`язання щодо відшкодування витрат позивача по наданню пільг поставлено в залежність від факту надходження коштів на рахунок відповідача (щомісячних сум субвенцій) і відповідно є неможливим для виконання відповідачем у випадку відсутності відповідних бюджетних призначень, суд зазначає наступне.

При ухваленні даного рішення судом враховано, що:

- покладення на відповідача як спеціального органу з питань реалізації державної політики у сфері соціального захисту населення обов`язку з відшкодування позивачу витрат на пільгове надання послуг зв`язку відповідає вказаному в ст. 82, 83 Бюджетного кодексу України принципу субсидіарності видатків державного і місцевих бюджетів та не ставиться в залежність від дій чи бездіяльності будь-яких третіх осіб, зокрема місцевих органів виконавчої влади /органів місцевого самоврядування щодо складення актів та виконання функцій з передачі інформації про необхідність бюджетних трансферів та асигнувань;

- закони, якими встановлено право певних категорій громадян на отримання пільг щодо послуг зв`язку, не передбачають жодного обмеження щодо надання послуг у разі відсутності коштів на зазначені цілі, а тому відсутність бюджетних призначень на відповідні видатки не є підставами для звільнення відповідача від виконання встановленого чинним законодавством зобов`язання;

- відсутність видатків на компенсацію вартості телекомунікаційних послуг, наданих позивачем пільговим категоріям споживачів, не звільняє державу в особі її відповідно створених органів від виконання відповідного обов`язку, оскільки законодавство у сфері фінансових зобов`язань держави має первинний характер, а бюджетне законодавство - похідний від нього характер;

- ухилення від відшкодування державою в особі відповідного органу витрат, понесених позивачем у зв`язку із наданням послуг пільговій категорії споживачів, є фактичним примушенням позивача всупереч ч. 1 ст. 19 Конституції України та ч. 2 ст. 14 Цивільного кодексу України до безоплатного надання таких послуг (фінансування їх за рахунок власних коштів) або до відмови/обмеження у наданні таких послуг пільговій категорії населення, що не відповідає приписам ст. 3 Конституції України.

Статтею 13 Господарського процесуального кодексу України встановлено, що судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених цим Кодексом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних з вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

Статтею 73 Господарського процесуального кодексу України встановлено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Відповідно до ст.ст. 74, 76 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Позивачем доведено суду факт порушення відповідачем своїх зобов`язань з відшкодування позивачу витрат понесених внаслідок надання останнім телекомунікаційних послуг на пільгових умовах. Натомість, відповідач заявлених до нього позовних вимог не спростував.

Згідно із ч. 1 ст. 86 ГПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Разом з тим, суд вважає за необхідне зазначити, що Європейський суд з прав людини у рішенні в справі "Серявін та інші проти України" вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях, зокрема, судів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожний аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною залежно від характеру рішення.

У справі Трофимчук проти України Європейський суд з прав людини також зазначив, що хоча п. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, це не може розумітись як вимога детально відповідати на кожен довід.

Судові витрати позивача по сплаті судового збору відповідно до положень ст. 129 Господарського процесуального кодексу України покладаються на відповідача Управління соціального захисту населення Фастівської районної державної адміністрації.

У судовому засіданні, яке відбулось 05.10.2023, відповідно до частини 1 статті 240 ГПК України, було проголошено скорочений текст рішення, а саме його вступну та резолютивну частини.

Керуючись ст. ст. 73, 86, 233, 236, 238, 241 Господарського процесуального кодексу України, суд

ВИРІШИВ

1. Позовні вимоги Акціонерного товариства "Укртелеком" в особі Київської міської філії акціонерного товариства "Укртелеком" до Управління соціального захисту населення Фастівської районної державної адміністрації задовольнити.

2. Стягнути з Управління соціального захисту населення Фастівської районної державної адміністрації (08500, Київська обл., м. Фастів, вул. Соборна, буд. 16, ) на користь Акціонерного товариства "Укртелеком" (01601, м. Київ, б-р Т. Шевченка, буд. 18, ) в особі Київської міської філії акціонерного товариства "Укртелеком" (01033, м. Київ, вул. Антоновича, буд. 40, ) заборгованість у розмірі 57956 (п`ятдесят сім тисяч дев`ятсот п`ятдесят шість) грн. 84 коп., інфляційні втрати у розмірі 2340 (дві тисячі триста сорок) грн. 53 коп., три проценти річних у розмірі 802 (вісімсот дві) грн. 86 коп. та судовий збір у розмірі 2684 (дві тисячі шістсот вісімдесят чотири) грн. 00 коп., видавши наказ.

Повний текст рішення складено 08.02.2024.

Суддя О.Г. Смірнов

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом двадцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.