ПІВНІЧНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"11" грудня 2023 р. Справа№ 911/2067/23

Північний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Шаптали Є.Ю.

суддів: Тищенко О.В.

Станіка С.Р.

при секретарі Токаревій А.Г.

за участю представників сторін відповідно до протоколу судового засідання від 11.12.2023.

розглянувши у відкритому судовому засіданні матеріали апеляційної скарги заступника керівника Києво-Святошинської окружної прокуратури Київської області

на ухвалу Господарського суду Київської області від 24.07.2023 у справі №911/2067/23 (суддя Лутак Т.В., повний текст рішення складено та підписано 24.07.2023)

за заявою заступника керівника Києво-Святошинської окружної прокуратури Київської області про забезпечення позову у справі № 911/2067/23

за позовом Заступника керівника Києво-Святошинської окружної прокуратури Київської області в інтересах держави в особі Вишневої міської ради Бучанського району Київської області

до Товариства з обмеженою відповідальністю "Злата Прайм"

треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідача - ОСОБА_1 та ОСОБА_2

про витребування земельних ділянок із чужого незаконного володіння

ВСТАНОВИВ:

Заступник керівника Києво-Святошинської окружної прокуратури Київської області звернувся до Господарського суду Київської області в інтересах держави в особі Вишневої міської ради Бучанського району Київської області з позовною заявою № 55-4587вих-23 від 03.07.2023 (вх. № 1781/23 від 10.07.2023) про витребування із чужого незаконного володіння Товариства з обмеженою відповідальністю «Злата Прайм» на користь територіальної громади в особі Вишневої міської ради Бучанського району Київської області земельних ділянок: площею 0,8998 га з кадастровим номером :02:002:5568, площею 0,8997 га з кадастровим номером :02:002:5569.

В обґрунтування позовних вимог прокурор посилається на те, що в порушення вимог законодавств, у приватній власності відповідача перебувають земельні ділянки, рішення про відведення яких не приймалося, а право приватної власності у законний спосіб не встановлювалося.

Ухвалою Господарського суду Київської області від 14.07.2023 прийнято вищезазначену позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі

20.07.2023 до Господарського суду Київської області від заступника керівника Києво-Святошинської окружної прокуратури Київської області надійшла заява № 55-5040вих-23 від 17.07.2023 (вх. № 137/23 від 20.07.2023) про забезпечення позову, у якій заявник просить суд накласти арешт та заборонити вчиняти будь-які дії щодо реєстрації, перереєстрації права власності на земельні ділянки площею 0,8998 га з кадастровим номером :02:002:5568, площею 0,8997 га з кадастровим номером :02:002:5569, а також здійснювати їх поділ чи об`єднання, заборонити проведення на вказаних ділянках будь-яких робіт.

Ухвалою Господарського суду Київської області від 24.07.2023 у справі №911/2067/23 відмовлено у задоволенні заяви заступника керівника Києво-Святошинської окружної прокуратури Київської області № 55-5040вих-23 від 17.07.2023 (вх. № 137/23 від 20.07.2023) про забезпечення позову.

Відмовляючи у задоволенні заяви про забезпечення позову, суд першої інстанції виходив з відсутності підтверджених належними доказами підстав для її задоволення.

Не погодившись з прийнятим рішенням суду першої інстанції, заступник керівника Києво-Святошинської окружної прокуратури Київської області звернувся до Північного апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати ухвалу Господарського суду Київської області від 24.07.2023 у справі №911/2067/23 та ухвалити нове рішення, яким заяву заступника керівника Києво-Святошинської окружної прокуратури Київської області про забезпечення позову у справі №911/2067/23 задовольнити та вжити заходи забезпечення позову шляхом накладення арешту та заборони вчиняти будь-які дії щодо реєстрації, перереєстрації права власності на земельні ділянки площею 0,8998 га з кадастровим номером 322248400:02:002:5568, площею 0,897 га з кадастровим номером 322248400:02:002:5569, а також здійснювати їх поділ чи об`єднання, заборонити проведення на вказаних ділянках будь яких робіт. Судові витрати покласти на відповідача.

Скаржник вважає оскаржувану ухвалу незаконною та необґрунтованою, такою, що прийнята без врахування обставин, що мають значення для справи та з порушенням норм процесуального права.

Прокурор вважає, що судом не враховано доводи прокурора про те, що невжиття заявлених заходів забезпечення позову може істотно ускладнити чи унеможливити ефективний захист або поновлення порушених прав чи інтересів держави, а також може викликати подальше утруднення виконання рішення суду.

15.08.2023 безпосередньо до Північного апеляційного господарського суду надійшла апеляційна скарга заступника керівника Києво-Святошинської окружної прокуратури Київської області на ухвалу Господарського суду Київської області від 24.07.2023 у справі №911/2067/23.

Відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 15.08.2023 апеляційну скаргу передано на розгляд колегії суддів у наступному складі: головуючий суддя - Шаптала Є. Ю., судді: Станік С.Р., Тищенко О.В.

На час надходження апеляційної скарги матеріали справи №911/2067/23 на адресу Північного апеляційного господарського суду не надходили, у зв`язку з чим ухвалою від 21.08.2023 відкладено вирішення питання щодо апеляційної скарги заступника керівника Києво-Святошинської окружної прокуратури Київської області на ухвалу Господарського суду Київської області від 24.07.2023 у справі №911/2067/23 до надходження матеріалів справи на адресу Північного апеляційного господарського суду; доручено Господарському суду київської області надіслати матеріали справи №911/2067/23 на адресу Північного апеляційного господарського суду.

23.08.2023 до Північного апеляційного господарського суду від Києво-Святошинської окружної прокуратури Київської області надійшов лист разом з платіжною інструкцією №2253 від 09.08.2023.

31.08.2023 до Північного апеляційного господарського суду надійшли матеріали справи №911/2067/23.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 05.09.2022 поновлено заступнику керівника Києво-Святошинської окружної прокуратури Київської області пропущений процесуальний строк на апеляційне оскарження ухвали Господарського суду Київської області від 24.07.2023 у справі №911/2067/23 та відкрито апеляційне провадження за вказаною апеляційною скаргою. Розгляд апеляційної скарги призначено на 17.10.2023.

Відповідач та треті особи своїм процесуальним правом на подання відзиву на апеляційну скаргу не скористались.

26.09.2023 до канцелярії суду від Вишневої міської ради Бучанського району Київської області надійшли пояснення, у яких позивач підтримав доводи апеляційної скарги та просив суд їх задовольнити.

16.10.2023 до канцелярії суду від Вишневої міської ради Бучанського району Київської області надійшло клопотання, у якому позивач просив суд розглядати апеляційну скаргу без його участі, підтримав доводи апеляційної скарги та просив суд її задовольнити.

Розпорядженням керівника апарату Північного апеляційного господарського суду № 09.1-08/4241/23 від 17.10.2023, у зв`язку з перебуванням судді Тищенко О.В. у відряджені та судді Станіка С.Р. у відпустці, призначено повторний автоматизований розподіл справи.

Відповідно до витягу з протоколу повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями Північного апеляційного господарського суду від 17.10.2023 матеріали справи, разом з апеляційною скаргою передано на розгляд колегії суддів у складі: головуючий суддя - Шаптала Є. Ю., судді: Яковлєв М. Л., Тищенко А.І.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 17.10.2023 апеляційну скаргу заступника керівника Києво-Святошинської окружної прокуратури Київської області на ухвалу Господарського суду Київської області від 24.07.2023 у справі №911/2067/23 прийнято до свого провадження колегією суддів у визначеному складі та призначено до розгляду на 08.11.2023.

Розпорядженням керівника апарату Північного апеляційного господарського суду № 09.1-08/4460/23 від 06.11.2023, у зв`язку з перебуванням судді Яковлєва М.Л. у відпустці та судді Тищенко А.І. на лікарняному, призначено повторний автоматизований розподіл справи.

Відповідно до витягу з протоколу повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями Північного апеляційного господарського суду від 06.11.2023 матеріали справи, разом з апеляційною скаргою передано на розгляд колегії суддів у складі: головуючий суддя - Шаптала Є. Ю., судді: Станік С.Р., Тищенко О.В.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 06.11.2023 апеляційну скаргу заступника керівника Києво-Святошинської окружної прокуратури Київської області на ухвалу Господарського суду Київської області від 24.07.2023 у справі №911/2067/23 прийнято до свого провадження колегією суддів у визначеному складі. Розгляд справи ухвалено здійснювати за раніше визначеною датою та часом.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 08.11.2023 відкладено розгляд справи за апеляційною скаргою заступника керівника Києво-Святошинської окружної прокуратури Київської області на ухвалу Господарського суду Київської області від 24.07.2023 у справі №911/2067/23 на 11.12.2023.

11.12.2023 у судове засідання з`явився прокурор, підтримав доводи апеляційної скарги та просив суд її задовольнити.

Інші учасники в судове засідання не з`явилися, про причини неявки суд не повідомили, про дату, час та місце розгляду справи повідомлені належним чином.

При цьому, судом взято до уваги подану позивачем заяву про розгляд апеляційної скарги без його участі.

Згідно з ч. 2 ст. 2 ГПК України суд та учасники судового процесу зобов`язані керуватися завданням господарського судочинства, яке превалює над будь-якими іншими міркуваннями в судовому процесі.

Відповідно до ч. 1 ст. 2 ГПК України завданням господарського судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів, пов`язаних із здійсненням господарської діяльності, та розгляд інших справ, віднесених до юрисдикції господарського суду, з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав і законних інтересів фізичних та юридичних осіб, держави.

Судом враховано, що у своїх рішеннях Європейський суд неодноразово наголошував, що сторона, яка задіяна в ході судового розгляду, зобов`язана з розумним інтервалом часу сама цікавитись провадженням у її справі, добросовісно користуватися належними їй процесуальними правами та неухильно виконувати процесуальні обов`язки.

При цьому на осіб, які беруть участь у справі, покладається обов`язок демонструвати готовність брати участь на всіх етапах розгляду і не допускати свідомих маніпуляцій та ухилень від отримання інформації про рух справи.

Оскільки явка учасників апеляційного провадження в судове засідання не була визнана обов`язковою, а також враховуючи те, що судочинство здійснюється, зокрема, на засадах рівності та змагальності сторін і учасники судового провадження на власний розсуд користуються наданими їм процесуальними правами, зокрема, правом на участь у судовому засіданні, беручи до уваги строки розгляду апеляційної скарги, встановлені Господарським процесуальним кодексом України, суд апеляційної інстанції вбачає за можливе розглядати дану апеляційну скаргу за відсутності представників позивача, відповідача та третіх осіб за наявними у справі матеріалами.

За змістом ч. 1 ст. 271 ГПК України апеляційні скарги на ухвали суду першої інстанції розглядаються в порядку, передбаченому для розгляду апеляційних скарг на рішення суду першої інстанції з урахуванням особливостей, визначених цією статтею.

Згідно з частиною першою статті 270 Господарського процесуального кодексу України у суді апеляційної інстанції справи переглядаються за правилами розгляду справ у порядку спрощеного позовного провадження з урахуванням особливостей, передбачених у цій Главі.

У відповідності до вимог ч.ч. 1, 2, 5 ст. 269 Господарського процесуального кодексу України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї. В суді апеляційної інстанції не приймаються і не розглядаються позовні вимоги та підстави позову, що не були предметом розгляду в суді першої інстанції.

Колегія суддів, беручи до уваги межі перегляду справи у апеляційній інстанції, обговоривши доводи апеляційної скарги, проаналізувавши на підставі фактичних обставин справи застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права при прийнятті оскаржуваної ухвали в межах доводів та вимог апеляційної скарги, дійшла до висновку про те, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

В обґрунтування підстав для вжиття заходів забезпечення позову заступник керівника Києво-Святошинської окружної прокуратури Київської області посилається на те, що спірна земельна ділянка з часу її первинної державної реєстрації вже зазнала поділу та відчуження на користь відповідача, що свідчить про можливий поділ чи об`єднання такої земельної ділянки з іншими земельними ділянками під час розгляду даної справи, що унеможливить в подальшому виконання рішення суду та нівелює захист інтересів держави у спірних правовідносинах.

Відповідно до ст. 136 Господарського процесуального кодексу України господарський суд за заявою учасника справи має право вжити передбачених статтею 137 цього Кодексу заходів забезпечення позову. Забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

Позов забезпечується, зокрема, накладенням арешту на майно та (або) грошові кошти, що належать або підлягають передачі або сплаті відповідачу і знаходяться у нього чи в інших осіб, а також забороною відповідачу вчиняти певні дії (ч. 1 ст. 137 Господарського процесуального кодексу України).

Згідно з частинами 3, 4, 11 ст. 137 Господарського процесуального кодексу України суд може застосувати кілька заходів забезпечення позову. Заходи забезпечення позову, крім арешту морського судна, що здійснюється для забезпечення морської вимоги, мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами. Не допускається вжиття заходів забезпечення позову, які за змістом є тотожними задоволенню заявлених позовних вимог, якщо при цьому спір не вирішується по суті.

Частиною 4 ст. 139 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що у заяві можуть бути зазначені кілька заходів забезпечення позову, що мають бути вжиті судом, із обґрунтуванням доцільності вжиття кожного з цих заходів.

Інститут вжиття заходів забезпечення позову є одним із механізмів забезпечення ефективного юридичного захисту.

Тобто забезпечення позову за правовою природою є засобом запобігання можливим порушенням майнових прав чи охоронюваних законом інтересів юридичної або фізичної особи, метою якого є уникнення можливого порушення в майбутньому прав та охоронюваних законом інтересів позивача, а також можливість реального виконання рішення суду та уникнення будь-яких труднощів при виконанні у випадку задоволення позову.

Аналогічні правові висновки щодо застосування ст.ст. 136, 137 ГПК викладені у постановах Верховного Суду від 10.04.2018 у справі №910/19256/16, від 14.05.2018 у справі № 910/20479/17, від 14.06.2018 у справі № 916/10/18, від 23.06.2018 у справі № 916/2026/17, від 16.08.2018 у справі № 910/5916/18, від 11.09.2018 у справі № 922/1605/18, від 14.01.2019 у справі № 909/526/18, від 21.01.2019 у справі № 916/1278/18, від 25.01.2019 у справі № 925/288/17, від 26.09.2019 у справі № 904/1417/19.

Під час вирішення питання про вжиття заходів щодо забезпечення позову необхідно дотримуватися принципу їх співмірності із заявленими позивачем вимогами. Заходи щодо забезпечення позову можуть бути вжиті судом лише в межах предмета позову та не повинні порушувати прав інших осіб, не залучених до участі у справі. Під час вирішення питання про вжиття заходів щодо забезпечення позову слід враховувати, що такими заходами не повинні порушуватися права осіб, що не є учасниками справи, застосовуватися обмеження, не пов`язані з предметом спору. Вказаний правовий висновок викладений у постанові Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 01.04.2020 у справі №910/12661/19.

При цьому обґрунтування необхідності забезпечення позову покладається саме на учасника справи, який звертається до суду із заявою про забезпечення позову та полягає у доказуванні обставин, з якими пов`язано вирішення питання про забезпечення позову. Під час вирішення питання про вжиття заходів щодо забезпечення позову господарським судам слід враховувати, що такими заходами не повинні застосовуватися обмеження, не пов`язані з предметом спору.

Достатньо обґрунтованим для забезпечення позову є підтверджена доказами наявність фактичних обставин, з якими пов`язується застосування певного виду забезпечення позову. У спорах майнового характеру про такі обставини може свідчити вчинення відповідачем дій, спрямованих на ухилення від виконання зобов`язання після пред`явлення вимоги чи подання позову до суду (реалізація майна чи підготовчі дії до його реалізації, витрачання коштів не для здійснення розрахунків з позивачем, укладення договорів поруки чи застави за наявності невиконаного спірного зобов`язання тощо). Саме лише посилання в заяві на потенційну можливість ухилення відповідача від виконання судового рішення без наведення відповідного обґрунтування не є достатньою підставою для задоволення відповідної заяви.

Особа, яка подала заяву про забезпечення позову, повинна обґрунтувати необхідність вжиття відповідного заходу забезпечення позову.

Адекватність заходу забезпечення позову, що застосовується господарським судом, визначається його відповідністю вимогам, на забезпечення яких він вживається.

Співмірність передбачає співвідношення господарським судом негативних наслідків від вжиття заходів забезпечення позову з тими негативними наслідками, які можуть настати в результаті невжиття цих заходів, з урахуванням відповідності права чи законного інтересу, за захистом яких заявник звертається до суду та наслідків заборони іншим особам здійснювати певні дії.

Обранням належного заходу забезпечення позову дотримується принцип співвіднесення виду заходу забезпечення позову із вимогами позивача, чим врешті досягаються: збалансованість інтересів сторін та інших учасників судового процесу під час вирішення спору, фактичне виконання судового рішення в разі задоволення позову та, як наслідок, ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача без порушення або безпідставного обмеження при цьому прав та охоронюваних інтересів інших учасників справи.

Суд звертає увагу, що процесуальні підстави для застосування заходів забезпечення позову визначає стаття 136 Господарського процесуального кодексу України, за змістом якої обґрунтування необхідності забезпечення позову полягає у доказуванні обставин, з якими пов`язано вирішення питання про забезпечення позову. Забезпечення позову застосовується як гарантія задоволення законних вимог позивача. Умовою застосування заходів до забезпечення позову є достатньо обґрунтоване припущення, що майно, наявне у відповідача на момент пред`явлення позову до нього, може зникнути, зменшитися за кількістю або погіршитися за якістю на момент виконання рішення.

Отже, з урахуванням загальних вимог, передбачених статтею 73 Господарського процесуального кодексу України, обов`язковим є подання доказів наявності фактичних обставин, з якими пов`язується застосування певного заходу до забезпечення позову.

У рішенні Конституційного Суду України від 16.06.2011 № 5-рп/2011 у справі № 1-6/2011 зазначено, що судочинство охоплює, зокрема, інститут забезпечення позову, який сприяє виконанню рішень суду і гарантує можливість реалізації кожним конституційного права на судовий захист, встановленого статтею 55 Конституції України.

Необхідною умовою вжиття заходів для забезпечення позову також є наявність обставин, які свідчать про те, що в разі невжиття таких заходів можуть виникнути перешкоди для виконання рішення суду. Безпосередньою метою вжиття заходів є саме забезпечення виконання рішення суду. Інститут забезпечення позову в господарському процесі запроваджено виключно з метою забезпечення гарантії виконання майбутнього судового рішення.

Отже, у кожному конкретному випадку, розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд має встановити наявність обставин, які свідчать про те, що в разі невжиття таких заходів можуть виникнути перешкоди для виконання рішення суду у разі задоволення позову. При цьому обов`язок доказування наявності таких обставин покладається на заявника.

Виходячи з викладеного, звертаючись до суду із заявою про забезпечення позову, заявник повинен обґрунтувати причини звернення із такою заявою та надати суду докази наявності фактичних обставин, з якими пов`язується застосування певного заходу забезпечення позову, при цьому забезпечення позову не може ґрунтуватись лише на припущеннях заявника.

Згідно з ч.1 ст. 74 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Дослідивши доводи заяви про забезпечення позову, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що заявником не наведено фактичних обставин, які б свідчили про реальну ймовірність ускладнення чи унеможливлення ефективного захисту інтересів держави, саме за захистом яких він звернувся до суду, у разі задоволення позову, та обставин, які б підтверджували, що невжиття відповідних заходів забезпечення позову ускладнить чи унеможливить ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів держави, які є предметом даного спору.

З матеріалів справи вбачається, що заявник не зазначає в заяві про забезпечення позову та не надає до неї жодних доказів, які б свідчили, що відповідач має намір вчинити певні дії, спрямовані на поділ чи об`єднання спірних земельних ділянок, підготовку їх до реалізації, реєстрації чи перереєстрації, а також проведення на спірних земельних ділянках будь-яких робіт.

Як правильно зазначив суд першої інстанції, прокурором не надано належних, допустимих, достовірних та вірогідних доказів того, що невжиття вказаних ним заходів забезпечення позову може ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, поновлення порушених, оспорюваних прав чи інтересів держави, за захистом яких він звернувся,

При цьому, суд наголошує, що самі лише посилання заявника на потенційну неможливість виконання судового рішення у разі задоволення позову, без долучення відповідних доказів та обґрунтувань не є достатньою підставою для задоволення відповідної заяви.

Перевіривши матеріали справи, дослідивши доводи заяви про забезпечення позову щодо необхідності вжиття відповідних заходів з урахуванням розумності та обґрунтованості викладених у заяві вимог, врахувавши аргументи апеляційної скарги, суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що заява про забезпечення позову не містить обґрунтованих мотивів, на підставі яких суд міг би дійти висновку щодо доцільності та необхідності забезпечення позову.

Колегією суддів враховано доводи апеляційної скарги, однак суд звертає увагу, що наведені скаржником підстави для вжиття заходів забезпечення позову є припущеннями, що не є достатньо обґрунтованими підставами для застосування заходів забезпечення позову.

Підсумовуючи викладене, колегія суддів визнає обґрунтованим висновок суду першої інстанції про відмову у задоволенні заяви заступника керівника Києво-Святошинської окружної прокуратури Київської області № 55-5040вих-23 від 17.07.2023 (вх. № 137/23 від 20.07.2023) про забезпечення позову у справі № 911/2067/23 з огляду на відсутність підтверджених належними доказами підстав для її задоволення.

Колегія суддів, перевіривши матеріали справи та дослідивши доводи учасників справи, дійшла висновку, що скаржником в апеляційній скарзі вищенаведені висновки суду першої інстанції не спростовано, як і не наведено обґрунтованих підстав для скасування оскаржуваної ухвали.

Дослідивши обставини справи, доводи апеляційної скарги, апеляційний господарський суд не вбачає підстав для задоволення апеляційної скарги та скасування ухвали Господарського суду Київської області від 24.07.2023 у справі №911/2067/23.

Згідно з ст. 17 Закону України «Про виконання рішень і застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод та практику Європейського суду з прав людини, як джерело права.

У своїх рішеннях Європейський суд з прав людини зазначає, що хоча національний суд має певну свободу розсуду щодо вибору аргументів у тій чи іншій справі та прийняття доказів на підтвердження позицій сторін, орган влади зобов`язаний виправдати свої дії, навівши обґрунтування своїх рішень (див. рішення у справі «Суомінен проти Фінляндії» (Suominen v. Finland), № 37801/97, п. 36, від 1 липня 2003 року).

Ще одне призначення обґрунтованого рішення полягає в тому, щоб продемонструвати сторонам, що вони були почуті. Крім того, вмотивоване рішення дає стороні можливість оскаржити його та отримати його перегляд вищестоящою інстанцією. Лише за умови винесення обґрунтованого рішення може забезпечуватись публічний контроль здійснення правосуддя (див. рішення у справі «Гірвісаарі проти Фінляндії» (Hirvisaari v. Finland), №49684/99, п. 30, від 27 вересня 2001 року).

Суд апеляційної інстанції зазначає, що враховуючи положення ч. 1 ст. 9 Конституції України та беручи до уваги ратифікацію Законом України від 17.07.1997 р. N 475/97-ВР Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року і Першого протоколу та протоколів N 2,4,7,11 до Конвенції та прийняття Закону України від 23.02.2006 р. N3477-IV (3477-15) «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини», суди також повинні застосовувати Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод (Рим, 4 листопада 1950 року) та рішення Європейського суду з прав людини як джерело права.

У рішенні Суду у справі Трофимчук проти України № 4241/03 від 28.10.2010 Європейським судом з прав людини зазначено, що хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, це не може розумітись як вимога детально відповідати на кожен довід сторін.

Колегія суддів зазначає про те, що при апеляційному перегляді не встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права щодо винесення судом першої інстанції оскаржуваної ухвали.

За таких обставин, висновки суду першої інстанції про встановлені обставини і правові наслідки відповідають дійсним обставинам справи і підтверджуються достовірними доказами, а тому ухвала Господарського суду Київської області від 24.07.2023 у справі №911/2067/23 відповідає чинному законодавству, фактичним обставинам та матеріалам справи і підстав для її скасування не вбачається.

З огляду на викладене, судова колегія приходить до висновку про те, що апеляційна скарга заступника керівника Києво-Святошинської окружної прокуратури Київської області на ухвалу Господарського суду Київської області від 24.07.2023 у справі №911/2067/23 є необґрунтованою та такою, що задоволенню не підлягає.

Судові витрати за розгляд апеляційної скарги у зв`язку з відмовою в її задоволенні на підставі ст. 129 Господарського процесуального кодексу України покладаються на апелянта.

Керуючись ст.ст. 129, 231, 269, 270, 275, 276, 281 - 284 ГПК України, суд,

ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційну скаргу заступника керівника Києво-Святошинської окружної прокуратури Київської області - залишити без задоволення.

2. Ухвалу Господарського суду Київської області від 24.07.2023 у справі №911/2067/23 - залишити без змін.

3. Судові витрати зі сплати судового збору за подачу апеляційної скарги покласти на апелянта.

4. Матеріали справи № 911/2067/23 повернути до господарського суду першої інстанції.

Постанова суду набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена до Верховного Суду в порядку та строки, передбачені ГПК України.

Повний текст постанови складено та підписано 29.01.2024 після виходу суддів з відпустки.

Головуючий суддя Є.Ю. Шаптала

Судді О.В. Тищенко

С.Р. Станік