номер провадження справи 26/40/20
ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ЗАПОРІЗЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28.12.2023 Справа № 908/3106/20(908/2524/23)

м.Запоріжжя Запорізької області

Господарський суд Запорізької області у складі судді Юлдашева Олексія Олексійовича, розглянувши матеріали позовної заяви Товариства з обмеженою відповідальністю ТЕХ ПРОМ ГАЗ, (69063, м. Запоріжжя, вул. Покровська, 9) від імені та в інтересах якого діє ліквідатор, арбітражний керуючий Маковий Олександр Віталійович (36039, м. Полтава, вул. Шевченка, 52) до відповідача: ОСОБА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ( АДРЕСА_1 )

третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідача ОСОБА_2 (РНОКПП: НОМЕР_2 , дата народження: ІНФОРМАЦІЯ_1 , місце проживання: АДРЕСА_2 )

про стягнення 1 317 837,21 грн

в межах справи № 908/3106/20

про банкрутство - Товариства з обмеженою відповідальністю ТЕХ ПРОМ ГАЗ, код ЄДРПОУ (69063, м. Запоріжжя, вул. Покровська, 9)

кредитори: 1/ Адвокатське об`єднання Адвокатська компанія Альфа-Лігал

2/ Товариство з обмеженою відповідальністю ЕНЕРГУМ

3/ Товариство з обмеженою відповідальністю Оператор газотранспортної системи України

4/ Enerdgy Strategy Kft. (Енерджі Стретеджі Кфт.)

5/ Головне управління ДПС у Запорізькій області

За участю (найменування сторін та інших осіб, що беруть участь у справі):
Відповідачадвокат Фесун Назар Володимирович (в режимі відеоконференції)
Позивачадвокат Комарова А.О. (в залі суду)

ОБСТАВИНИ СПРАВИ :

В провадженні Господарського суду Запорізької області перебуває справа №908/3106/20 про банкрутство Товариства з обмеженою відповідальністю ТЕХ ПРОМ ГАЗ.

До Господарського суду Запорізької області надійшла позовна заява Товариства з обмеженою відповідальністю ТЕХ ПРОМ ГАЗ, від імені та в інтересах якого діє ліквідатор, арбітражний керуючий Маковий Олександр Віталійович до ОСОБА_1 про стягнення 1 317 837,21 грн, для розгляду в межах справи № 908/3106/20 про банкрутство позивача.

Ухвалою суду від 08.08.2023 позовну заяву залишено без руху; заявнику у строк протягом десяти днів з дня вручення даної ухвали усунути недоліки заяви шляхом подання до суду доказів, що підтверджують обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, а також докази сплати судового збору у встановлених порядку і розмірі.

До суду 23.08.2023 надійшла заява позивача про усунення недоліків.

Ухвалою суду від 06.09.2023 прийнято позовну заяву Товариства з обмеженою відповідальністю ТЕХ ПРОМ ГАЗ, від імені та в інтересах якого діє ліквідатор, арбітражний керуючий Маковий Олександр Віталійович до ОСОБА_1 про стягнення 1 317 837,21 грн, для розгляду в межах справи № 908/3106/20 про банкрутство позивача, відкрито провадження з розгляду позовної заяви. Постановлено розглядати справу за правилами спрощеного позовного провадження. Судове засідання для розгляду справи по суті призначено на 26.09.2023 о/об 11:30 год.

Ухвалою від 26.09.2023 відкладено судове засідання на 24.10.2023р. об 11-00; запропоновано відповідачу надати суду відзив на позовну заяву та зобов`язано виконати вимоги, викладені в ухвалі суду від 06.09.2023.

Ухвалою суду від 24.10.2023 клопотання позивача про розгляд справи за правилами загального позовного провадження задоволено; клопотання позивача про залучення до участі у справі у якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідача ОСОБА_2 задоволено; клопотання позивача про витребування у відповідача оригіналів письмових доказів задоволено; справу N 908/3106/20(908/2524/23) ухвалено розглядати за правилами загального позовного провадження, у підготовчому засіданні 24.10.2023; залучено до участі у справі у якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідача ОСОБА_2 (РНОКПП: НОМЕР_2 , дата народження: ІНФОРМАЦІЯ_1 , місце проживання: АДРЕСА_2 ); підготовче засідання у справі призначено на "05" грудня 2023 р. об 11:00; витребувано у відповідача ОСОБА_1 (для огляду) оригінали письмових доказів, а саме:

- Акт звірки взаєморозрахунків за період з 01.08.2020 по 14.09.2020 між ТОВ ТЕХ ПРОМ ГАЗ та ОСОБА_1

- квитанції до прибуткового касового ордеру № 1 від 07.09.2020, №2 від 08.09.2020, №3 від 09.09.2020, №4 від 10.09.2020, №5 від 11.09.2020, №6 від 14.09.2020.

Ухвалою від 05.12.2023 закрито підготовче провадження у справі №908/3106/20(908/2524/23) з розгляду позовної заяви Товариства з обмеженою відповідальністю ТЕХ ПРОМ ГАЗ від імені та в інтересах якого діє ліквідатор, арбітражний керуючий Маковий Олександр Віталійович до ОСОБА_1 про стягнення 1 317 837,21 грн, та призначено справу до розгляду по суті на 28.12.2023 об 11-30 год.

Вимоги позовної заяви Товариства з обмеженою відповідальністю ТЕХ ПРОМ ГАЗ обґрунтувані тим, що Відповідач не виконала своїх зобов`язань за Договором купівлі-продажу транспортного засобу № 8045/2020/ 2137392 від 06.08.2020, ціну автомобіля у сумі 824 833,00 грн не сплатила.

До суду надійшов відзив ОСОБА_1 в якому просить суд відмовити у задоволенні позовної заяви, з підстав викладених у позові.

У судовому засіданні представник позивача підтримала вимоги, викладені в позовній заяві.

У судовому засіданні 28.12.2023 оголошено вступну та резолютивну частини рішення, відповідно до ст. 240 ГПК України.

Розглянувши подані документи і матеріали, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, заслухавши пояснення учасникі судового процесу, суд, -

УСТАНОВИВ:

06.08.2020 року між ТОВ «ТЕХ ПРОМ ГАЗ» (продавець) та ОСОБА_1 (покупець) було укладено Договір купівлі-продажу транспортного засобу №8045/2020/2137392 (далі - Договір) про передачу у власність ОСОБА_1 автомобіля марки CITROEN, модель SPACE TOURER, 2019 року випуску, оранжевого кольору, номер кузова НОМЕР_3 . Договір укладено в територіальному сервісному центрі МВС 8045 РСЦ МВС в місті Києві.

Відповідно до пункту 2.2 Договору право власності на Транспортний засіб переходить до Покупця з моменту підписання даного Договору. Однак, відповідно до пункту 2.1 Договору передача Транспортного засобу Продавцем і прийняття його Покупцем здійснюється після повної сплати вартості майна.

Відповідно до пункту 3.1 Договору за домовленістю Сторін ціна Транспортного засобу складає 824 833 (вісімсот двадцять чотири тисячі вісімсот тридцять три гривні 00 копійок).

Відповідно до пункту 5.1 Договору Покупець зобов`язаний в порядку та на умовах, визначених цим Договором, сплатити Продавцеві ціну Транспортного засобу зазначену у п. 3.1 Договору.

В позовній заяві позивач вказує, що ОСОБА_1 не виконала умов Договору.

Однак, судм встановлено, що відповідно до Акту звірки взаєморозрахунків по стану за період: 01.08.2020 - 14.09.2020 між ТОВ «ТЕХ ПРОМ ГАЗ», в особі директора ОСОБА_2 та ОСОБА_1 , сторони склали та підписали акт звірки про те, що заборгованість ОСОБА_1 перед ТОВ «ТЕХ ПРОМ ГАЗ» - відсутня, оскільки відповідачем в період з 07.09.2020 року по 14.09.2020 року було повністю погашено суму боргу. Факт погашення заборгованості підтверджується також квитанціями до прибуткового касового ордеру: №1 від 07.09.2020 року на суму 149 000,00 грн, №2 від 08.09.2020 року на суму 149 000,00 грн, №3 від 09.09.202 року на суму 149 000,00 грн, №4 від 10.09.2020 року на суму 149 000,00 грн, №5 від 11.09.2020 року на суму 100 000,00 грн, №6 від 14.09.2020 року на суму 128 833,00 грн.

Оригінали зазначених документів були надані Відповідачем на вимогу суду.

Отже, Відповідачем було погашено заборгованість перед Позивачем в повному обсязі у вересні 2020 року.

У позові вказується, що у арбітражного керуючого ОСОБА_3 відсутні дані щодо погашення ОСОБА_1 зобов`язань на суму 824 833 (вісімсот двадцять чотири тисячі вісімсот тридцять три гривні 00 копійок), що не виправдовує безпідставність подання позовної заяви у справі №908/3106/20(908/2524/23).

Підстави позову - це факти, які обґрунтовують вимогу про захист права чи законного інтересу. До підстав позову належать лише юридичні факти, тобто ті, з якими норми матеріального права пов`язують виникнення, зміну чи припинення прав та обов`язків суб`єктів спірного матеріального правовідношення.

Згідно з пунктом 1 частини 2 статті 11 ЦК України підставами виникнення цивільних прав та обов`язків є, зокрема, договори та інші правочини.

Відповідно до частини 1 ст. 14 ЦК України цивільні обов`язки виконуються у межах, встановлених договором або актом цивільного законодавства.

Частиною 1, 2 статті 509 ЦК України встановлено, що зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від вчинення певної дії (негативне зобов`язання), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

Відповідно до статті 193 Господарського кодексу України (далі - ГК України) та статей 525, 526 ЦК України суб`єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов`язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору. Одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Згідно із статтями 627, 628 та 629 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Договір є обов`язковим для виконання сторонами.

Відповідно до частини 1 статті 530 ЦК України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). А згідно зі статті 629 ЦК України, договір є обов`язковим до виконання.

Суд, оцінюючи дії учасника стосовно добросовісності, повинен враховувати факт виконання договору, волю сторін на виконання договору і досягнення відповідних їй правових наслідків.

Верховний Суд неодноразово вказував в своїх постановах про заборону недобросовісної, суперечливої поведінки (ніхто не може діяти всупереч своїй попередній поведінці), зловживання цивільним правом.

Добросовісність при реалізації прав і повноважень включає в себе неприпустимість зловживання правом, яка, виходячи із конституційних положень, означає, що здійснення прав та свобод людини не повинно порушувати права та свободи інших осіб.

Зловживання правом - це свого роду спотворення права. У цьому випадку особа надає своїм діям повну видимість юридичної правильності, використовуючи насправді свої права в цілях, які є протилежними тим, що переслідує позитивне право, що, на переконання судової колегії, і мало місце у даній справі - відповідач, визнаючи в актах приймання-передачі та гарантійному листі факт виконання позивачем умов Договору щодо укладення договорів страхування та підтверджуючи надходження сум страхових платежів і зазначаючи суми комісійної винагороди позивачу, гарантуючи їх виплату, у судових засіданнях зайняв протилежну позицію та став стверджувати про відсутність доказів того, що саме за участі позивача укладено низку договорів страхування. (Постанова ВС від 08 травня 2018 року у справі N 910/1873/17).

Відповідно до статті 3 ЦК України принципи справедливості, добросовісності та розумності є однією із фундаментальних засад цивільного права, спрямованою, у тому числі, на утвердження у правовій системі України принципу верховенства права. При цьому добросовісність означає прагнення особи сумлінно використовувати цивільні права та забезпечити виконання цивільних обов`язків, що зокрема підтверджується змістом частини 3 статті 509 цього Кодексу. Отже, законодавець, навівши у тексті Цивільного кодексу України зазначений принцип, установив у такий спосіб певну межу поведінки учасників цивільних правовідносин, тому кожен із них зобов`язаний сумлінно здійснювати свої цивільні права та виконувати цивільні обов`язки, у тому числі передбачати можливість завдання своїми діями (бездіяльністю) шкоди правам та інтересам інших осіб. Цей принцип не є суто формальним, оскільки його недотримання призводить до порушення прав та інтересів учасників цивільного обороту. (Постанова ВС від 10 вересня 2018 року у справі № 920/739/17).

Добросовісність (пункт 6 статті 3 ЦК України) - це певний стандарт поведінки, що характеризується чесністю, відкритістю і повагою інтересів іншої сторони договору або відповідного правовідношення. Доктрина venire contra factum proprium (заборони суперечливої поведінки), базується ще на римській максимі- «non concedit venire contra factum proprium» (ніхто не може діяти всупереч своїй попередній поведінці). В основі доктрини venire contra factum proprium знаходиться принцип добросовісності. Поведінкою, яка суперечить добросовісності та чесній діловій практиці, є, зокрема, поведінка, що не відповідає попереднім заявам або поведінці сторони, за умови, що інша сторона, яка діє собі на шкоду, розумно покладається на них. (Постанова ВС від 10 квітня 2019 року у справі № 390/34/17 (провадження № 61-22315сво18).

Розглядаючи поняття розумності та добросовісності як принципів здійснення суб`єктивних цивільних прав необхідно враховувати, що розумною є поведінка особи, яка діє у межах, не заборонених їй договором або актами цивільного законодавства. Виходячи із аналізу норм, закріплених у ЦК України, поняття «добросовісність» ототожнюється із поняттям «безвинність» і навпаки, «недобросовісність» із «виною». Такий висновок випливає із того, що за діяння, якими заподіяно шкоду внаслідок недобросовісної поведінки, може наступати відповідальність (наприклад, частина третя статті 39 ЦК України), а оскільки обов`язковим елементом настання відповідальності, за загальним правилом, є вина, то такі діяння є винними. (Постанова ВС від 04 вересня 2020 року у справі № 311/2145/19-ц (провадження № 61-5521св20).

Відповідно до правових позицій Верховного Суду правильним є відмова у захисті права, якщо суд встановлює зловживання правом.

Умисні дії які оцінюються як недобросовісні, свідчить про наявність обставин, визначених частиною другою статті 13 ЦК України.

Верховний Суд у Постанові від 01 грудня 2021 року у справі № 204/3949/17 вказав, що враховуючи конкретні обставини справи щодо наявності обставин, визначених частинами 2 та 3 статті 13 ЦК України, необхідно застосувати загальні засади цивільного права - принцип справедливості, добросовісності та розумності, а також керуватися однією з аксіом цивільного судочинства: "Placuit rationem", що означає: "У всіх юридичних справах правосуддя й справедливість мають перевагу перед строгим розумінням права".

Відповідно, правильним є застосовуючи положення частини 3 статті 16 ЦК України, відмовити позивачу у захисті цивільного права та інтересу, яким особа зловживала.

В Постанові Верховного Суд у складі колегії суддів Касаційного господарського суду від 24 жовтня 2019 року по справі № 904/3315/18 висловлено наступне:

« 134. Відповідно до частини 1 статті 2 ГПК України завданням господарського судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів, пов`язаних із здійсненням господарської діяльності, та розгляд інших справ, віднесених до юрисдикції господарського суду, з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав і законних інтересів фізичних та юридичних осіб, держави.

136. Верховенство права вимагає від держави його втілення у правотворчу та правозастосовну діяльність, зокрема у закони, які за своїм змістом мають бути проникнуті передусім ідеями соціальної справедливості, свободи, рівності тощо.

Справедливість - одна з основних засад права, є вирішальною у визначенні його як регулятора суспільних відносин, одним із загальнолюдських вимірів права. Зазвичай справедливість розглядають як властивість права, виражену, зокрема, в рівному юридичному масштабі поведінки й у пропорційності юридичної відповідальності вчиненому правопорушенню (пункт 4.1 Рішення Конституційного Суду України від 02.11.2004 № 15-рп/2004).

140. Згідно зі статтею 1 Першого Протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права.

141. Суд наголошує на тому, що однією із основоположних засад цивільного законодавства є добросовісність (пункт 6 статті 3 ЦК України) і дії учасників цивільних правовідносин мають бути добросовісними. Тобто, відповідати певному стандарту поведінки, що характеризується чесністю, відкритістю і повагою інтересів іншої сторони договору або відповідного правовідношення.

142. Так, принцип добросовісності - це загальноправовий принцип, який передбачає необхідність сумлінної та чесної поведінки суб`єктів при виконанні своїх юридичних обов`язків і здійсненні своїх суб`єктивних прав.

143. У суб`єктивному значенні добросовісність розглядається як усвідомлення суб`єктом власної сумлінності та чесності при здійсненні ним прав і виконанні обов`язків.

144. Добросовісність при реалізації прав і повноважень включає в себе неприпустимість зловживання правом, яка, виходячи із конституційних положень, означає, що здійснення прав та свобод людини не повинно порушувати права та свободи інших осіб.

145. Зазначений принцип лежить в основі доктрини venire contra factum proprium (заборони суперечливої поведінки), яка базується ще на римській максимі - "non concedit venire contra factum proprium" (ніхто не може діяти всупереч своїй попередній поведінці).

146. Згаданий принцип римського права "venire contra factum proprium" є вираженням "equitable estoppel" - однієї з найважливіших доктрин загального права. В системі загального права ця доктрина ґрунтується на "principles of fraud" та є спрямованою на недопущення ситуації, в якій одна сторона може займати іншу позицію в судовому розгляді справи, що відрізняється від її більш ранньої поведінки або заяв, якщо це ставить протилежну сторону у невигідне становище.

147. Поведінкою, яка суперечить добросовісності та чесній діловій практиці, є, зокрема, поведінка, що не відповідає попереднім заявам або поведінці сторони, за умови, що інша сторона, яка діє собі на шкоду, розумно покладається на них.»

Верховний Суд України у Постанові від 20 травня 2020 року у справі № 922/1903/18 зробив висновок, що в обранні варіанта добросовісної поведінки боржник зобов`язаний піклуватися про те, щоб його юридично значимі вчинки були економічно обґрунтованими. Також поведінка боржника повинна відповідати критеріям розумності, що передбачає, що кожне зобов`язання, яке правомірно виникло, повинно бути виконано належним чином, а тому кожний кредитор вправі розраховувати, що усі існуючі перед ним зобов`язання за звичайних умов будуть належним чином та своєчасно виконані. Тому усі боржники мають добросовісно виконати усі свої зобов`язання, а в разі неможливості такого виконання - надати справедливе та своєчасне задоволення прав та правомірних інтересів кредитора.

Позивачем не надано достатніх, належних та допустимих доказів на обґрунтування позовних вимог на суму основного боргу 824 833,00 грн.

З вищевикладеного, суд приходить до висновку, що повне погашення заборгованості Відповідача перед Позивачем на суму основного боргу 824 833,00 грн свідчить про явно суперечливу та недобросовісну поведінку Позивача, що виключає можливість судового захисту, є підставою для відмови у задоволенні позову.

Відповідно до статті 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Судом установлено, що Відповідачем не було порушено права чи законні інтереси Позивача, зобов`язання, створене Договором виконане в повному обсязі, що підтверджується матеріалами справи.

Щодо нарахованих позивачем інфляційних втрат у розмірі 419 203,24 грн та 3% річних у розмірі 73 800,97 грн, суд зазначає, що їх нарахування безпідставне та незаконне у зв`язку з вищезазначеним.

Відповідно до ч. 1-4 ст.13 ГПК України судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених цим Кодексом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних з вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

Статтею 73 ГПК України встановлено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Згідно з ст. 74 ГПК України обов`язок доказування і подання доказів віднесено на сторони. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Враховуючи викладене, суд дійшов висновку, що заявлені Позивачем вимоги не підлягають задоволенню в повному обсязі, з викладених вище підстав.

У відповідності до пункту 4 частини 2 статті 129 Конституції України основними засадами судочинства є змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і у доведеності перед судом їх переконливості.

Згідно із ч. 2-3 ст. 13 ГПК України учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених цим Кодексом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом.

Згідно з ст. 76 ГПК України належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Частиною 1 статті 77 ГПК України передбачено, що обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

У відповідності до ст. 78 ГПК України, достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи.

Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування (ст. 79 ГПК України).

Відповідно до ст. 86 ГПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 129 ГПК України витрати зі сплати судового збору покладаються на позивача.

Керуючись ст. ст. 7, 9 Кодексу України з процедур банкрутств, ст. ст. 46, 74, 80, 129, 238, 240, 241 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд

ВИРІШИВ:

У задоволенні позову відмовити.

Враховуючи наявність у суді обмеженої кількості знаків поштової оплати, суд вважає можливим використати альтернативні способи вручення процесуальних документів учасникам справи, а саме: шляхом направлення даного рішення на електронні адреси сторін.

У зв`язку із введенням із 05 год. 30 хв. 24.02.22 воєнного стану в Україні Указом Президента України від 24.02.22 № 64/2022 «Про введення воєнного стану в Україні» через військову агресію Російської Федерації проти України …повний текст рішення складено 07.02.2024.

Суддя О.О. Юлдашев

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду. Відповідно до ст. 256 ГПК України апеляційна скарга на рішення суду подається протягом двадцяти днів з дня його проголошення, якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.