ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД МИКОЛАЇВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
======================================================================
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09 жовтня 2023 року Справа № 915/1066/23

м. Миколаїв

Господарський суд Миколаївської області у складі судді Ткаченка О. В., при секретарі судового засідання Сулеймановій С. М.,

за участю:

представника позивача: - Іщенко Н. С.,

представника відповідача: - Вірченко І. П.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні справу

за позовом: Обласного комунального підприємства «Миколаївоблтеплоенерго», (, 54034, м. Миколаїв, вул. Миколаївська, 5-а)

до відповідача: Приватного акціонерного товариства «Миколаївська теплоелектроцентраль», (, 54020, м. Миколаїв, вул. Каботажний спуск, 18)

про: про стягнення пені, 3 % річних та інфляційних збитків за договором в розмірі 769 856,00 грн.

ВСТАНОВИВ:

Обласне комунальне підприємство «Миколаївоблтеплоенерго» (далі - позивач) звернулося до Господарського суду Миколаївської області з позовною заявою від 03.07.2023 № 2700/32 (вх. № 8891/23 від 06.07.2023), в якій просить суд стягнути з Приватного акціонерного товариства «Миколаївська теплоелектроцентраль» пеню в сумі 629 575,81 грн., 3 % річних в сумі 75 549,10 грн., збитки від інфляції в сумі 64 731,09 грн. та сплачений судовий збір.

В обґрунтування позову посилається на порушення зобов`язання щодо своєчасної оплати за транспортування теплової енергії у гарячій воді згідно договору від 30.01.2017 №1.

Згідно протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 06.07.2023 справу № 915/1066/23 призначено головуючому судді Ткаченку О. В.

Ухвалою Господарського суду Миколаївської області від 11.07.2023 прийнято позовну заяву до розгляду, відкрито провадження у справі за правилами загального позовного провадження, підготовче засідання призначено на 11.09.2023.

Відповідач надіслав до суду відзив на позовну заяву від 27.07.2023 (вх. № 10087/23), в якому визнає позовні вимоги, проте просить зменшити розмір пені до 1 000,00 грн.

В обґрунтування клопотання про зменшення пені заявником зазначено, що ПрАТ «Миколаївська ТЕЦ» є стратегічно важливим та соціально значимим теплопостачальним підприємством міста Миколаєва, особливо в зимовий період, оскільки забезпечує теплом житлові будинки та квартири, школи, дошкільні заклади, лікарні, установи і організації, що фінансуються з державного бюджету, а також інші об`єкти. Основною метою та предметом діяльності Товариства - є виробництво, транспортування та постачання теплової енергії споживачам міста Миколаєва. Іншої мети та предмету діяльності Товариство не має та здійснює лише зазначений вище вид діяльності.

У зв`язку з воєнним станом на всій території України, активних бойових дій в м. Миколаєві більшість населення втратило дохід, що призвело до несплати за спожиті послуги теплопостачання. Як наслідок, відповідач перебуває в скрутному матеріальному становищі, в доказ чого надає звіт про обсяг збитків за 2022 та 1 квартал 2023 року.

Відповідач також зазначає, що у випадку сплати суми пені в повному обсязі зачіпаються не лише його майнові інтереси, а й інші інтереси, зокрема, ставить під загрозу можливість здійснення ремонтної компанії теплових мереж, необхідної для належного постачання теплової енергії до житлових будинків та квартир, шкіл, дошкільних закладів, лікарень в опалювальному сезоні 2023 - 2024 років. Зменшення розміру стягуваної суми пені має для відповідача важливе значення, оскільки сприятиме оптимізації умов, за яких Товариство зможе не лише функціонувати, а й забезпечити якісне теплопостачання споживачам м. Миколаєва.

Відтак, накопичення відповідачем заборгованості за рахунок штрафних санкцій призведе лише до збитків відповідача, в тому числі й перед позивачем за транспортування, та до нових порушень ним поточних зобов`язань. А отже, покладення на відповідача додаткових зобов`язань у вигляді штрафних санкцій не матиме позитивного економічного ефекту. Необхідно враховувати часткове покриття майнових втрат Позивача за рахунок стягнення 3% річних та інфляційних втрат за час прострочення виконання ним грошового зобов`язання за договором.

Позивачем 11.08.2023 надано до суду відповідь на відзив від 07.08.2023 № 4383/32 (вх. № 10592/23), в якому просить відмовити в задоволенні заяв, викладених у відзиві відповідача, та задовольнити позовні вимоги в повному обсязі.

Ухвалою суду від 11.09.2023 закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду по суті на 09.10.2023.

Суд здійснив розгляд справи у розумний строк, тривалість якого обумовлюється введенням в Україні за указом Президента України від 24.02.2022 №64/2022, затвердженого Законом України від 24.02.2022 №2102-ІХ, воєнного стану через військову агресію російської федерації проти України.

В ході розгляду справи та в судовому засіданні 09.10.2023 сторони підтримали свої позиції та доводи, викладені на їх обґрунтування.

У судовому засіданні 09.10.2024 суд оголосив про вихід до нарадчої кімнати для ухвалення рішення.

Після виходу з нарадчої кімнати судом підписано вступну та резолютивну частини рішення суду без його проголошення.

Розглянувши матеріали справи, дослідивши та оцінивши усі подані у справу докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному розгляді в судовому засіданні всіх обставин справи в їх сукупності, та враховуючи, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, суд встановив наступне.

30.01.2017 між ПрАТ «Миколаївська теплоелектроцентраль» було укладено Договір №1 на транспортування теплової енергії у гарячій воді (далі Договір), предметом якого є зобов`язання Енергопостачальної організації (відповідач) передавати вироблену теплову енергію у вигляді гарячої води Транспортувальнику (позивачу) для потреб опалення та гарячого водопостачання населенню, бюджетним установам та іншим організаціям, а Транспортувальник зобов`язується транспортувати передану теплову енергію через свої теплові мережі та споруди до споживачів Енергопостачальної організації (п. 1).

До обов`язків відповідача за Договором увійшло, зокрема: своєчасно і в повному обсязі сплачувати позивачу вартість транспортування теплової енергії в термін, який передбачено цим Договором (п. 3.1.1).

До обов`язків позивача за Договором увійшло, зокрема: безперервно транспортувати теплову енергію до споживачів Енергопостачальної організації протягом опалювального сезону (п. 3.2.1); письмово інформувати відповідача про зміну тарифів на транспортування теплової енергії за розрахунковий період, зміну банківських реквізитів протягом 3-х робочих днів (п. 3.2.6); при зміні (розрахунку) тарифу Транспортувальника на транспортування в зв`язку зі зміною нормативних втрат або згідно запиту Енергопостачальної організації надавати розрахунок нормативних втрат теплової енергії в теплових мережах Транспортувальника через які транспортується теплова енергія до споживачів Енергопостачальної організації протягом 3-х робочих днів (п. 3.2.7);

Згідно п. 4.1 Договору між Енергопостачальною організацією та Транспортувальником розрахунковим періодом встановлюється календарний місяць.

Пунктом 4.6. Договору визначено щомісячно, до 25 числа, надавати Енергопостачальній організації письмовий Акт виконаних робіт з транспортування теплової енергії, об`єктів, які обладнані приладами обліку, із зазначенням пооб`єктного споживання теплової енергії з розподілом споживачів за категоріями, а також теплових втрат (втрати теплової енергії з витоком та втрат теплової енергії через ізоляцію) в теплових мережах та спорудах Транспортувальники. До Акту виконаних робіт необхідно додати письмові відомості показань приладів обліку про спожиту теплову енергію для кожного об`єкту окремо. Щомісячно, до 1 числа місяця, наступного за розрахунковим, Транспортувальник надає Енергопостачальній організації письмово інформацію щодо кількості нормативних втрат теплової енергії (втрати теплової енергії з вироком та втрати теплової енергії через ізоляцію) мережами Транспортувальника, на приєднаннях, які не обладнанні засобами обліку теплової енергії.

Відповідно до п. 4.11 Договору транспортувальник щомісячно направляє Енергопостачальній організації Акти виконаних робіт протранспортованої теплової енергії у гарячій воді як об`єктами, які мають прилади обліку, так і об`єктами, які не мають приладів обліку. Енергопостачальна організація зобов`язана протягом п`яти календарних днів підписати акти і по одному екземпляру направити на адресу Транспортувальника. У випадку відсутності мотивованого відмовлення від підписання або неповернення Транспортувальнику підписаного екземпляру Акту протягом п`яти днів, акти виконаних робіт вважаються підписаними з боку Енергопостачальної організації без зауважень.

Транспортувальник до 8 числа місяця, наступного за розрахунковим, надає Енергопостачальній організації рахунки за транспортування. Оплата за транспортування теплової енергії здійснюється Енергопостачальною організацією на підставі отриманих рахунків до 25 числа місяця, наступного за розрахунковим (п. 5.2 Договору).

Згідно п. 6.1.2 Договору за внесення платежу з порушенням терміну, передбаченого в пункті 5.2 цього Договору Енергопостачальна організація сплачує Транспортувальнику пеню, у межах подвійної облікової ставки НБУ від суми заборгованості за кожен день прострочення платежу (відповідно до Закону України від 22.11.1996 № 543/96-ВР та 3 % річних та індекс інфляції. Сума зазначених нарахувань вказується у окремих, розрахункових документах.

Предметом даного спору виступає майнова вимога позивача щодо стягнення з відповідача пені, відсотків річних та інфляційних збитків, внаслідок порушення відповідачем грошового зобов`язання за укладеним між сторонами договором.

Позивачем на виконання умов договору здійснено транспортування теплової енергії за період з листопада 2022 року по березень 2023 року на загальну суму 48 321 670,36 грн., що підтверджується актами виконаних робіт з транспортування теплової енергії, підписаними обома сторонами (а. с. 10 63).

В свою чергу відповідач оплатив надану послугу несвоєчасно, що підтверджується платіжними інструкціями та заявами про зарахування зустрічних однорідних вимог (а. с. 79 - 90).

Оскільки відповідач порушив умови Договору щодо своєчасної оплати наданих послуг, то позивач звернувся до суду з позовом про стягнення заборгованості у загальній сумі 769 856,00 грн., з якої 629 575,81 грн. пеня, 64 731,09 грн. інфляційні втрати, 75 549,10 грн. 3% річних за період прострочення.

На підставі повно і всебічно з`ясованих обставин справи, на які сторони посилались, як на підставу своїх вимог та заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи, суд дійшов наступних висновків.

Відповідно до ст. 11 ЦК України цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки.

Підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини.

Відповідно до ч. 1 ст. 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Відповідно до ч. 1 ст. 526 ЦК України, зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

За змістом ч. 1 ст. 14 ЦК України цивільні обов`язки виконуються у межах, встановлених договором або актом цивільного законодавства.

Статтею 173 ГК України передбачено, що господарським визнається зобов`язання, що виникає між суб`єктом господарювання та іншим учасником (учасниками) відносин у сфері господарювання з підстав, передбачених цим Кодексом, в силу якого один суб`єкт (зобов`язана сторона, у тому числі боржник) зобов`язаний вчинити певну дію господарського чи управлінсько-господарського характеру на користь іншого суб`єкта (виконати роботу, передати майно, сплатити гроші, надати інформацію тощо), або утриматися від певних дій, а інший суб`єкт (управнена сторона, у тому числі кредитор) має право вимагати від зобов`язаної сторони виконання її обов`язку.

У відповідності до ст. 193 ГК України суб`єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов`язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов`язання відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться. Кожна сторона повинна вжити усіх заходів, необхідних для належного виконання нею зобов`язання, враховуючи інтереси другої сторони та забезпечення загальногосподарського інтересу. Порушення зобов`язань є підставою для застосування господарських санкцій, передбачених цим Кодексом, іншими законами або договором. Не допускається одностороння відмова від виконання зобов`язань, крім випадків, передбачених законом, а також відмова від виконання або відстрочка виконання з мотиву, що зобов`язання другої сторони за іншим договором не було виконано належним чином.

Згідно з ч. 1 ст. 509 Цивільного кодексу України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

Відповідно до приписів статей 525, 526 ЦК України одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Згідно зі статтею 530 ЦК України якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Зобов`язання, строк (термін) виконання якого визначений вказівкою на подію, яка неминуче має настати, підлягає виконанню з настанням цієї події. Якщо строк (термін) виконання боржником обов`язку не встановлений або визначений моментом пред`явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання у будь-який час. Боржник повинен виконати такий обов`язок у семиденний строк від дня пред`явлення вимоги, якщо обов`язок негайного виконання не випливає із договору або актів цивільного законодавства.

За приписами статті 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

За змістом статті 611 ЦК України у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом.

У відповідності до частини 1 статті 612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Матеріали справи свідчать про те, що на виконання умов Договору, позивач у період з листопада 2022 року по березень 2023 року протранспортував теплову енергію, вироблену відповідачем на загальну суму 48 321 670,36 грн.

В свою чергу, відповідачем оплата за послугу з транспортування теплової енергії за Договором на транспортування теплової енергії у гарячій воді № 1 від 30.01.2017 була проведена несвоєчасно.

Внаслідок неналежного виконання грошового зобов`язання позивачем нараховано відповідачу до стягнення (згідно наданих позивачем до позовної заяви розрахунків): пеню в розмірі 629 575,81 грн. інфляційних втрат в розмірі 64 731,09 грн. та 3% річних в розмірі 75 549,10 грн.

Щодо заявлених до стягнення 3% річних та інфляційних збитків суд зазначає таке.

За приписами ст. 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Інфляційні та проценти, що сплачуються відповідно до ст. 625 ЦК України, складають зміст додаткових вимог, оскільки законодавець опосередковано визнає їх мірами відповідальності (відповідальність за порушення грошового зобов`язання).

Як інфляційні нарахування на суму боргу, так і сплата трьох відсотків річних від простроченої суми, не мають характеру штрафних санкцій, а виступають способом захисту майнового права та інтересу кредитора у зв`язку зі знеціненням коштів внаслідок інфляційних процесів та компенсації користування цими коштами.

Ст. 625 Цивільного кодексу України застосовується до всіх грошових зобов`язань, якщо інше не передбачено спеціальними нормами, які регулюють відносини, пов`язані з виникненням, зміною чи припиненням окремих видів зобов`язання.

На підставі ст. 625 ЦК України позивач цілком правомірно нарахував та просить суд стягнути з відповідача інфляційні втрати та 3% річних.

За перевіркою суду відповідні нарахування 3% річних у сумі 75 549,10 грн та інфляційних збитків у розмірі 64 731,09 грн позивачем проведені правильно.

Таким чином, позовні вимоги в цій частині є обґрунтованими та підлягають задоволенню.

Щодо заявленої позивачем до стягнення суми пені, суд вважає за необхідне зазначити наступне.

За приписами ст. 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання.

Приписами ст. 230 ГК України штрафними санкціями у цьому Кодексі визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов`язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов`язання. Суб`єктами права застосування штрафних санкцій є учасники відносин у сфері господарювання, зазначені у статті 2 цього Кодексу.

Як зазначалось вище, за умовами п. 6.1.2 Договору за внесення платежу з порушенням терміну, передбаченого в пункті 5.2 цього Договору Енергопостачальна організація сплачує Транспортувальнику пеню, у межах подвійної облікової ставки НБУ від суми заборгованості за кожен день прострочення платежу (відповідно до Закону України від 22.11.1996р. №543/96-ВР та 3 % річних та індекс інфляції. Сума зазначених нарахувань вказується у окремих розрахункових документах.

Вказана редакція відповідного положення Договору діяла у спірних правовідносинах до моменту підписання сторонами Додаткової угоди № 4 від 18.02.2020, відповідно до умов якої сторони погодили, зокрема, викладення умов Договору щодо пені в такій редакції: «Сторона, яка порушила строки оплати за договором, сплачує іншій Стороні пеню в розмірі облікової ставки НБУ від суми заборгованості за кожен день прострочення платежу».

Таким чином, на підставі вищевказаних правових норм та умов договору позивач цілком законно нарахував та просить суд стягнути з відповідача пеню.

За перевіркою суду, позивачем розрахунок суми пені в розрізі зазначених підприємством періодів виконано правильно.

Разом із тим, суд зауважує, що відповідачем у відзиві на позовну заяву заявлялося клопотання про зменшення розміру пені з 629 575,81 грн. до 1 000,00 грн., проти якого позивач заперечував.

Розглянувши клопотання відповідача про зменшення розміру нарахованої пені, суд вважає його таким, що підлягає частковому задоволенню, з огляду на наступне.

Відповідно до ч. 3 ст. 551 ЦК України, розмір неустойки може бути зменшений за рішенням суду, якщо він значно перевищує розмір збитків, та за наявності інших обставин, які мають істотне значення.

Статтею 233 ГК України встановлено, що у разі, якщо належні до сплати штрафні санкції надмірно великі порівняно із збитками кредитора, суд має право зменшити розмір санкцій. При цьому повинен бути взятий до уваги ступінь виконання зобов`язання боржником; майновий стан сторін, які беруть участь у зобов`язанні, не лише майнові, але й інші інтереси сторін, що заслуговують на увагу. Якщо порушення зобов`язання не завдало збитків іншим учасникам господарських відносин, суд може, з урахуванням інтересів боржника, зменшити розмір належних до сплати штрафних санкцій.

Правовий аналіз вказаних норм свідчить, що вони не є імперативними та застосовуються за визначених умов на розсуд суду, яким приймається рішення.

Таким чином, законом надано право суду зменшити неустойку, яка є надмірною порівняно з наслідками порушення грошового зобов`язання, що спрямовано на встановлення балансу між мірою відповідальності і дійсного (а не можливого) збитку, що завданий правопорушенням, а також проти зловживання правом.

Вирішуючи питання про зменшення розміру неустойки, яка підлягає стягненню зі сторони, що порушила зобов`язання, суд повинен об`єктивно оцінити, чи є даний випадок винятковим, виходячи з інтересів сторін, які заслуговують на увагу, ступеня виконання зобов`язань, причини неналежного виконання або невиконання зобов`язань, незначності прострочення у виконанні зобов`язання, невідповідність розміру неустойки наслідкам порушення, негайного добровільного усунення винною стороною порушення та його наслідків.

Відповідно до приписів ст. 3 ЦК України, загальними засадами цивільного законодавства є судовий захист цивільного права та інтересу, справедливість, добросовісність та розумність.

Згідно частин 2, 3 ст. 13 ГПК України, учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених цим Кодексом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом.

Так, зменшення розміру заявленої позивачем до стягнення неустойки є правом суду, розмір такого зменшення ґрунтується на обставинах справи, встановлених судом при дослідженні поданих сторонами доказів, тому саме суд на власний розсуд вирішує питання про наявність в даному випадку обставин, за яких можливе зменшення неустойки.

Крім того, Верховний Суд у постанові від 15.03.2019 у справі № 910/3652/18 зазначив, що вирішення питання зменшення належних до сплати штрафних санкцій перебуває в межах дискреційних повноважень господарських судів.

Суд, здійснив оцінку ступеня вини відповідача в простроченні виконання зобов`язання за спірним договором та врахував те, що відповідач є підприємством, що здійснює свою діяльність у сфері надання комунальних послуг. Крім того, в матеріалах справи позивачем не надано суду доказів понесення ним збитків внаслідок неналежного виконання відповідачем своїх зобов`язань за договором (залучення кредитних коштів зі сплатою процентів тощо) або погіршення матеріального стану підприємства саме у зв`язку з порушенням відповідачем умов спірного договору. Нарахування та стягнення з відповідача 3% річних та збитків від інфляції у значній мірі компенсує позивачу негативні наслідки, пов`язані з порушенням відповідачем умов договору, стягнення ж з відповідача пені у повному обсязі, на думку суду, не є співрозмірним з можливими негативними наслідками від порушення відповідачем зобов`язання.

Отже, враховуючи інтереси обох сторін, суд вважає за можливе зменшити розмір належної до стягнення пені на 50%, тобто з 629 575,81 грн. до 314 787,90 грн.

З урахуванням наведеного, у стягненні іншої частини пені у розмірі 314 787,90 грн. (50% заявленого розміру) належить відмовити.

Відповідно до п. 2 ч. 5 ст. 238 ГПК України, у резолютивній частині рішення зазначаються, зокрема, відомості про розподіл судових витрат.

Приписами ч. 2 ст. 123 Господарського процесуального кодексу України встановлено, що розмір судового збору, порядок його сплати, повернення і звільнення від сплати встановлюються законом.

За правилами п. 2 ч. 1 ст. 129 ГПК України у спорах, що виникають при виконанні договорів та з інших підстав судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Таким чином, стягненню з відповідача на користь позивача підлягає судовий збір, розрахований, виходячи із розміру задоволених позовних вимог, у сумі 6826,02 грн. (455 068,09 грн. х 1,5%).

Керуючись ст. 73, 74, 76-79, 91, 129, 210, 220, 232, 233, 238, 240, 241 ГПК України, суд, -

В И Р І Ш И В:

1. Позовні вимоги задовольнити частково.

2. Стягнути з Приватного акціонерного товариства «Миколаївська теплоелектроцентраль» (, 54020, м. Миколаїв, вул. Каботажний спуск, 18) на користь Обласного комунального підприємства «Миколаївоблтеплоенерго», (, 54034, м. Миколаїв, вул. Миколаївська, 5-а) пеню в сумі 314 787,90 грн., інфляційні втрати в сумі 64 731,09 грн., 3% річних в сумі 75 549,10 грн. та 6 826,02 грн. судового збору.

Рішення суду, у відповідності до ст. 241 ГПК України, набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Згідно ч. 1 ст. 254 ГПК України учасники справи, особи, які не брали участь у справі, якщо господарський суд вирішив питання про їх права та обов`язки, мають право подати апеляційну скаргу на рішення суду першої інстанції.

Згідно ч. 1, 2 ст. 256 ГПК України апеляційна скарга на рішення суду подається протягом двадцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення. Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Згідно ст. 257 ГПК України апеляційна скарга подається безпосередньо до суду апеляційної інстанції.

Повне судове рішення складено 02.04.2024 року.

Суддя О. В. Ткаченко