ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ПОЛТАВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
21.12.2023 Справа № 917/27/23
про стягнення 973 576,80 грн
Суддя Солодюк О.В.
Секретар судового засідання Голик В.М.
Представники сторін згідно протоколу судового засідання

Розглядається позовна заява про зобов"язання скласти та підписати фактичну дефектну відомість у відповідності до вимог п. 6.1 договору від 20.10.2021 № ОД/П-21-621 НЮ, стягнення пені та штрафу за прострочення строку надання послуг за договором від 20.10.2021 № ОД/П-21-621 НЮ у загальній сумі 973 576,80 грн.
Ухвалою від 27.01.2023 суд прийняв позовну заяву до розгляду і відкрив провадження у справі. Справу постановлено розглядати у порядку спрощеного позовного провадження у судовому засіданні з повідомленням сторін. Призначено справу до розгляду по суті на 28.02.2023. Сторонам встановлено строки для подання заяв по суті справи.
14.02.2023 на адресу суду надійшов відзив (вх. № 1934), в якому відповідач просить у позові відмовити. При цьому, з посиланням на п.8.11 Договору відповідач вважає, що позивачем невірно визначена правова природа зазначеної у договорі штрафної санкції як "пеня", оскільки в Договорі сторонами визначено вид штрафної санкції - "штраф". Окрім того, на думку відповідача, при розрахунку штрафних санкцій позивачем не прийнято до уваги ч.6 ст.232 ГК України, за якою нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання зобов"язання, якщо інше не встановлено законом або договором, припиняється через шість місяців від дня, коли зобов"язання мало бути виконано. Відповідач вважає, що позивачем не доведено правомірність нарахування пені відповідно до вимог п.8.11 Договору, оскільки на думку відповідача, для застосування цієї штрафної санкції необхідно було встановити частку (вартість) невиконаних робіт від загального об"єму договірних робіт.
При цьому, виконавець зазначив, що не відмовляється від складення фактичної дефектної відомості, проте, зауважив, що така відомість складається за результатами виявлення дефектів агрегатів, що ремонтуються під час проведення ремонту.
Відповідач у відзиві зазначає про неспівмірність заявленої до стягнення суми неустойки та просить суд застосувати позовну давність щодо вимог про стягнення пені за період з 01.01.2022 по 26.01.2022.
Судове засідання, призначене на 28.02.2023 на 09:50 год., не відбулося у зв`язку з перебуванням судді у відпустці. Ухвалою суду від 13.03.2023 призначено розгляд справи на 09.05.2023 на 10:00 год.
Від представника позивача до матеріалів справи надійшли клопотання про участь у судових засідань в режимі відеоконференції з використанням власних технічних засобів (вх. № 1321 від 02.02.2023 - електронна пошта; вх.№2897 від 07.03.2023), клопотання про перенесення (відкладення) судового засідання (вх.№ 5658 від 05.05.2023) та заява про долучення до матеріалів справи документів (вх.№ 5690 від 08.05.2023).
Ухвалою суду від 09.05.2023 відкладено розгляд справи на 22.06.2023 на 11:30 год в режимі відеоконференції поза межами приміщення суду з використанням власних технічних засобів.
17.05.2023 від представника позивача до матеріалів справи надійшла відповідь на відзив (вх. № 6205), в якій останній позовні вимоги підтримує та просить суд задовольнити в повному обсязі, посилаючись на наступне.
Відповідно до умов договору відповідач зобов`язався надати послуги з капітального ремонту дрезини ДГКу № 3466 у об`ємі та вартості, що визначений Додатком № 1. Посилання на часткове виконання, (обсяг якого фактично встановити неможливо) не є підставою для звільнення від відповідальності. Оскільки ст. 610 ЦК України, чітко визначає поняття «порушення зобов`язання», згідно якого, порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання. Тобто, порушенням є невиконання або неналежне виконання стороною своїх обов`язків, визначених договором. Стаття 612 ЦК України чітко визначає один з основних видів порушення зобов`язання: прострочення боржника. Боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. В даному випадку відповідач у передбачені договором строки взяті на себе зобов`язання не виконав, що ним не заперечується.
Стаття 611 ЦК України встановлює наступний невичерпний перелік правових наслідків порушення зобов`язання:
1.припинення зобов`язання внаслідок односторонньої відмови від зобов`язання, якщо це встановлено договором або законом, або розірвання договору;
2.зміна умов зобов`язання;
3.сплата неустойки;
4.відшкодування збитків та моральної шкоди.
До спірних правовідносин позивачем було застосовано відповідальність у вигляді неустойки. Відповідно до умов договору, відповідальність відповідача за порушення термінів виконання зобов`язання передбачена у вигляді штрафу у розмірі 0,1 % вартості послуг, з яких допущено прострочення виконання за кожний день прострочення, а за прострочення понад тридцять днів додатково стягується штраф у розмірі 7 (семи) відсотків вказаної вартості (п. 8.11 договору).
В тексті позовної заяви, як зазначає позивач, було допущено описку у слові пеня, правильним слід читати - штраф. Сума штрафу розрахована у відповідності до умов договору, оскільки договором не передбачено поетапність надання послуг. Послуга з ремонту не може бути виконана частково. Належним виконанням є кінцевий результат - капітальний ремонт дрезини у визначені договором строки. Станом на 16.05.2023 року, зобов`язання з капітального ремонту - не виконано, що в свою чергу підтверджує недобросовісність зі сторони відповідача. Інших ґрунтовних заперечень на позов чи його спростування від відповідача не надходило.
Позивач, вважає, що належними доказами доведено факт порушення відповідачем умов договору, а застосована майнова відповідальність за порушення зобов`язання відповідає умовам договору.
В судовому засіданні 22.06.2023 оголошено перерву до 12.07.2023 до 10:00 год. в режимі відеоконференції поза межами приміщення суду з використанням власних технічних засобів.
В судовому засіданні 12.07.2023 оголошено перерву до 12.09.2023 до 11:30 год. в режимі відеоконференції поза межами приміщення суду з використанням власних технічних засобів.
Ухвалою суду від 12.09.2023 відкладено розгляд справи на 15.11.2023 на 10:00 год в режимі відеоконференції поза межами приміщення суду з використанням технічних засобів.
Судове засідання, призначене на 15.11.2023 на 10:00 год., не відбулося у зв`язку з перебуванням судді на лікарняному. Ухвалою суду від 22.11.2023 призначено розгляд справи на 21.12.2023 на 13:00 год. в режимі відеоконференції поза межами приміщення суду з використанням власних технічних засобів.
Представник позивача в судовому засіданні 21.12.2023 позовні вимоги підтримує та просить суд задовольнити їх в повному обсязі.
В судовому засіданні 21.12.2023 суд оголосив вступну та резолютивну частини рішення.
Розглянувши матеріали справи, суд встановив:
20.10.2021 за результатами проведеної процедури закупівлі, між Акціонерним товариством "Українська залізниця" в особі регіональної філії "Одеська залізниця" акціонерного товариства "Українська залізниця" (далі Замовник/Позивач) та Товариством з обмеженою відповідальністю "Полтавський ремонтний завод залізничної техніки" (далі Виконавець/Відповідач) укладено Договір №ОД/П-21-621 НЮ про надання послуг з капітального ремонту дрезини ДГКу №3466.
Пунктом 1.2 договору визначено, що Виконавець зобов`язується за завданням Замовника особисто надати послуги з капітального ремонту дрезини ДГКу № 3466, у об`ємі та вартості, що визначений Додатком № 1 до цього Договору, а Замовник - прийняти та здійснити оплату за належним чином надані послуги у порядку та на умовах цього Договору.
Відповідно до п. 4.1 Договору надання послуг проводиться протягом строку дії договору тільки на підставі наданої письмової Заявки (Рознарядки) Замовника, яка вважається дозволом на надання послуг та є підтвердженням готовності Замовника до приймання послуг. Виконавець зобов`язаний приступити до надання послуг тільки після одержання від Замовника Рознарядки засобами електронної пошти або рекомендованим листом, у порядку визначеному у п. 15.5.
У п.15.5 Сторони домовилися, що листування між ними здійснюється шляхом направлення або надання однією стороною відповідних повідомлень (кореспонденції) іншій стороні на її адресу, що визначена у розділі договору "Місцезнаходження та реквізити сторін". Підтвердженням факту відправлення або отримання повідомлення (кореспонденції) є поштова квитанція або інший поштовий документ, який підтверджує факт відправки або вручення (отримання) такого повідомлення. Листування між сторонами цього Договору також може здійснюватися засобами електронної пошти, яка зазначена у розділі договору "Місцезнаходження та реквізити сторін". При цьому, сторони керуються вимогами Закону України "Про електронні документи та електронний документообіг", тобто сторона - Адресат повідомлення має в обов`язковому порядку надати підтвердження факту одержання нею такого повідомлення. Таке підтвердження повинно містити дані про факт і час одержання електронного документа та про відправника цього підтвердження.
Відповідно до акту приймання дрезини в ремонт, 08.11.2021 передано на ремонт від позивача відповідачу автодрезину ДГКу-3466 згідно умов договору.
20.12.2021 листом № ПЧ-1-10/188 позивач звертався до відповідача з питанням щодо порушення умов складання дефектної відомості.
31.01.2022 листом № ПЧ-1-04/59 та листом від 20.10.2022 за № ПЧ-1-04/479 позивач повторно звертався до відповідача з питанням щодо порушення строків проведення ремонту.
03.11.2022 року відповідач надіслав листа про неможливість закінчення ремонтних робіт в даному місяці в зв`язку з масованими ракетними атаками.
Враховуючи зазначене, позивач вважає посилання відповідача на військові дії як на підставу для збільшення терміну надання послуг необгрунтованим та безпідставним, оскільки попередньо були узгоджені терміни виконання робіт до 24.12.2021 року (п. 4.6 Договору):,
Пунктом 6.13 Договору визначено, що дати підписання актів здавання в ремонт та прийняття з ремонту є підставою для обрахування термінів фактичного знаходження в ремонті.
Роботи відповідачем розпочато 08.11.2021, що підтверджується актом приймання в ремонт автодрезини. Станом на 01.12.2022 року - ремонтні роботи по договору не виконані та не підписаний дефектний акт для визначення остаточної вартості ремонту. Отже, позивач стверджує, що відповідачем прострочено термін надання послуг, визначений договором на 341 днів.
Договором визначено відповідальність відповідача за порушення термінів виконання зобов`язання у вигляді стягнення штрафу розмірі 0,1 % вартості послуг, з яких допущено прострочення виконання за кожний день прострочення, а за прострочення понад тридцять днів додатково стягується штраф у розмірі семи відсотків вказаної вартості (п. 8.11 Договору).
Позивач розрахував пеню відповідно до умов договору, за формулою: вартість послуг, з яких допущено прострочення виконання х 0,1 % х дні затримки. Пеня згідно умов договору дорівнює: 2 368 800,00 х 0,1% х 341= 807 760,80 грн.
Штраф, відповідно до умов договору, розрахований позивачем за формулою: вартість послуг, з яких допущено прострочення виконання х 7,0%. Штраф згідно умов договору дорівнює: 2 368 800,00 х 7,0% = 165 816,00 грн.
Загальна сума штрафних санкцій за прострочення строку надання послуг за договором від 20.10.2021 № ОД/П-21-621 НЮ за розрахунком позивача становить 973 576,80 грн.
Звернувшись до відповідача з претензією від 18.02.2022 року за № НЮ-08/20, позивач відповіді не отримав.
В розділі 10 сторони узгодили строк дії Договору. Передбачено, що договір набирає чинності з моменту його підписання сторонами, і діє до 24.12.2021, а в частині розрахунків - до повного виконання (п. 10.1). Закінчення строку дії цього договору не звільняє сторони від відповідальності за порушення його умов, якщо такі мали місце під час дії цього договору (п.10.2).
Окремо позивач зазначив, що договір від 20.10.2021 № ОД/П-21-645 НЮ укладений сторонами за результатами проведеної процедури публічної закупівлі, істотні умови договору були відомі відповідачу та не змінювались. Підписуючи договір відповідач погодився на його умови, гарантувавши позивачу виконання в повному обсязі та у встановлений термін.
Вважаючи свої права порушеними, позивач звернувся з позовом до суду.
Вивчивши матеріали справи, дослідивши та оцінивши додані докази за своїм внутрішнім переконанням, що грунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому їх дослідженні, суд дійшов висновку про задоволення позовних вимог, виходячи з наступного.
Відповідно ст. 11 Цивільного кодексу України підставами виникнення прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини. Положеннями статей 627, 628 Цивільного кодексу України визначено, що відповідно до ст. 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.
У відповідності до вимог ст. ст. 525, 526 Цивільного кодексу України зобов`язання повинні виконуватися належним чином та в установлений строк, одностороння відмова від виконання зобов`язання не допускається. Статтею 193 Господарського кодексу України передбачено, що суб`єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов`язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору. Не допускаються одностороння відмова від виконання зобов`язань, крім випадків, передбачених законом.
Враховуючи правову природу укладеного договору, суд дійшов висновку, що оцінка правомірності заявлених вимог має здійснюватись з урахуванням приписів законодавства, які регламентують правовідносини з підряду.
Частиною 1 ст. 837 ЦК України встановлено, що за договором підряду одна сторона (підрядник) зобов`язується на свій ризик виконати певну роботу за завданням другої сторони (замовника), а замовник зобов`язується прийняти та оплатити виконану роботу. Договір підряду може укладатися на виготовлення, обробку, переробку, ремонт речі або на виконання іншої роботи з переданням її результату замовникові.
За ч. 1 ст. 846 ЦК України, строки виконання роботи або її окремих етапів встановлюються у договорі підряду.
Відповідно до ч. 1 статті 530 ЦК України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).
В п. 8.11 Договору встановлено, що за порушення термінів виконання зобов`язання стягується штраф розмірі 0,1 % вартості послуг, з яких допущено прострочення виконання за кожний день прострочення.
Матеріалами справи підтверджується, що позивач за Актом від 08.11.2021 року передав на ремонт відповідачу автодрезину ДГКу №3466 на умовах Договору.
Пунктом 6.13 Договору визначено, що дати підписання актів здавання в ремонт та прийняття з ремонту є підставою для обрахування термінів фактичного знаходження в ремонті.
В п.4.6 Договору визначено, що термін надання послуг становить не більше 90 робочих днів з моменту отримання підписання актів здачі в ремонт дрезини, але не пізніше 24.12.2021 із правом дострокового виконання.
Докази виконання ремонтних робіт у зазначений строк в матеріалах справи відсутні.
Отже, на підставі вищевикладеного суд приходить до висновку, що відповідач прострочив термін виконання робіт за договором.
Згідно зі ст. 610 Цивільного кодексу України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).
Стаття 611 ЦК України передбачає, що у разі порушення зобов`язань настають правові наслідки, встановлені договором або законом.
Частиною 1 статті 216 Господарського кодексу України встановлено, що учасники господарських відносин несуть господарсько-правову відповідальність за правопорушення у сфері господарювання шляхом застосування до правопорушників господарських санкцій на підставах і в порядку, передбачених цим Кодексом, іншими законами та договором.
Відповідно до частини 1 статті 230 Господарського кодексу України штрафними санкціями у цьому Кодексі визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов`язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов`язання.
Відповідно до ст.546 ЦК України, виконання зобов`язання може забезпечуватися неустойкою, порукою, гарантією, заставою, притриманням, завдатком. Правочин щодо забезпечення виконання зобов`язання вчиняється у письмовій формі (ст.547 ЦК України).
Судом враховано, що факт прострочення відповідачем виконання ремонтних робіт підтверджується матеріалами справи та відповідачем жодним чином не спростовується.
Зазначене, з урахуванням вимог ЦК України надає право позивачу на нарахування неустойки у розмірі та порядку, що визначений умовами договору.
При цьому, суд зазначає, що відповідно до ст. 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання.
За змістом приписів параграфу 2 глави 49 ЦК України особливість пені полягає у тому, що вона нараховується з першого дня прострочення та до дня виконання зобов`язання. Період, за який нараховується пеня за порушення зобов`язання, її розмір збільшується залежно від тривалості порушення зобов`язання. Тобто, вона може нараховуватись на суму невиконаного або неналежно виконаного грошового зобов`язання протягом усього періоду прострочення, якщо інше не вказано у законі чи в договорі.
На відміну від пені, штраф застосовується одноразово у випадку порушення боржником зобов`язання.
Пунктом 8.11 Договору встановлено, що у разі порушення термінів виконання зобов"язання стягується штраф у розмірі 0,1% вартості послуг, з яких допущено прострочення виконання за кожний день прострочення.
Розмір погодженої сторонами в п. 8.11 Договору неустойки, обрахованої з врахуванням днів прострочення не відповідає поняттю "штраф". Зазначення в договорі неустойки як штрафу не перетворює її в штраф.
Суд враховує, що передбачена сторонами у пункті 8.11 Договору відповідальність за порушення термінів виконання зобов"язання в розмірі 0,1% вартості послуг, з яких допущено прострочення виконання за кожний день прострочення, за своєю правовою природою є пенею, а не штрафом.
Термін надання послуг згідно п. 4.6 Договору - не пізніше 24.12.2021.
Як вказувалось вище, відповідно до п. 8.11 Договору за порушення термінів виконання зобов`язання позивач просить суд стягнути з відповідача пеню в розмірі 807 760,80 грн, що нарахована за 341 прострочених днів.
Враховуючи те, що прострочення виконання зобов"язання розпочалося з 25.12.2021, суд дійшов висновку, що позовні вимоги про стягнення пені підлягають задоволенню в сумі 807 760,80 грн.
На відміну від пені, штраф застосовується одноразово у випадку порушення боржником зобов`язання.
Згідно з п. 8.11 Договору якщо прострочення складає понад 30 календарних днів "Виконавець" додатково сплачує "Замовнику" штраф у розмірі 7% вказаної вартості.
Посилаючись на вказаний пункт Договору позивач заявив до стягнення з відповідача 165 816,00 грн штрафу із розрахунку вказаної вартості Договору №ОД/П-21-621 НЮ 2 368 800,00 грн та 7% штрафу за прострочення строків надання послуг понад 30 днів (2 368 800,00*7%).
Розрахунок штрафу, наданий позивачем, перевірений судом та визнається обґрунтованим.
Матеріали справи свідчать про те, що відповідач не виконав умови Договору та не здійснив капітальний ремонт дрезини ДГКу №3466 у встановлений Договором строк, що є порушенням зобов`язання в розумінні ст. 610 ЦК України, а тому позивачем правомірно заявлено вимогу про стягнення пені та штрафу у відповідності до п. 8.11 Договору.
Визнаючи правомірними позовні вимоги про стягнення штрафу та пені суд врахував правову позицію Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного господарського суду, викладену в постанові від 19.09.2019 № 904/5770/18.
Відповідно до цієї правової позиції, одночасне стягнення з учасника господарських відносин, який порушив господарське зобов`язання за договором, штрафу та пені не суперечить статті 61 Конституції України, оскільки згідно зі статтею 549 ЦК України пеня та штраф є формами неустойки, а відповідно до статті 230 ГК України видами штрафних санкцій, тобто не є окремими та самостійними видами юридичної відповідальності. У межах одного виду відповідальності може застосовуватися різний набір санкцій.
Є безпідставним посилання відповідача на порушення позивачем вимог ч. 6 ст. 232 ГК України щодо періоду нарахування пені, виходячи з наступного.
Згідно з Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України, спрямованих на забезпечення додаткових соціальних та економічних гарантій у зв`язку з поширенням коронавірусної хвороби (COVID-19)" №540-IX від 30.03.2020, який набрав чинності 02.04.2020, розділ 1Х Прикінцеві положення Господарського кодексу України доповнено пунктом 7 такого змісту:
«Під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID -19), строки, визначені статтями 232, 269, 322, 324 цього Кодексу, продовжуються на строк дії такого карантину».
Згідно з постановою Кабінету Міністрів України від 09.12.2020 №1236 (у редакції постанови Кабінету Міністрів України від 19.08.2022 №928) карантин на всій території України було продовжено до 31.12.2022.
Позивач звернувся з даним позовом до суду 20.12.2022.
Отже, дія Закону України від 30.03.2020 № 540-IX фактично надає можливість нараховувати штрафні санкції більше, ніж за шість місяців.

Щодо пояснень відповідача у відзиві на позовну заяву про порушення балансу між застосуванням до нього заходом відповідальності у вигляді неустойки й дійсними збитками, заподіяними у результаті конкретного правопорушення суд враховує наступне.
Відповідно ч. 1 ст. 233 ГК України, у разі, якщо належні до сплати штрафні санкції надмірно великі порівняно із збитками кредитора, суд має право зменшити розмір санкцій. При цьому повинно бути взято до уваги: ступінь виконання зобов`язання боржником; майновий стан сторін, які беруть участь у зобов`язанні; не лише майнові, але й інші інтереси сторін, що заслуговують на увагу.
Згідно ч. 3 ст. 551 ЦК України, розмір неустойки може бути зменшений за рішенням суду, якщо він значно перевищує розмір збитків, та за наявності інших обставин, які мають істотне значення.
Зі змісту ст. 233 ГК України вбачається, що вирішуючи питання про зменшення розміру неустойки (штрафу, пені), яка підлягає стягненню зі сторони, що порушила зобов`язання, господарський суд повинен оцінити, чи є даний випадок винятковим, виходячи з інтересів сторін, які заслуговують на увагу; ступеню виконання зобов`язання боржником; причини (причин) неналежного виконання або невиконання зобов`язання, незначності прострочення виконання, наслідків порушення зобов`язання, невідповідності розміру стягуваної неустойки (штрафу, пені) таким наслідкам, поведінки винної особи (в тому числі вжиття чи невжиття нею заходів до виконання зобов`язання, негайне добровільне усунення нею порушення та його наслідки) тощо.
Частина 2 ст. 233 ГК України встановлює, що у разі якщо порушення зобов`язання не завдало збитків іншим учасникам господарських відносин, суд може з урахуванням інтересів боржника зменшити розмір належних до сплати штрафних санкцій.
Згідно зі ст. 3, ч. 3 ст.509 ЦК України, загальними засадами цивільного законодавства та, водночас, засадами, на яких має ґрунтуватися зобов`язання між сторонами, є добросовісність, розумність і справедливість.
Інститут зменшення неустойки судом є ефективним механізмом забезпечення балансу інтересів сторін порушеного зобов`язання.
Чинним законодавством не врегульований розмір (відсоткове співвідношення) можливого зменшення штрафних санкцій. Відповідно, таке питання вирішується господарським судом згідно зі ст. 86 Господарського процесуального кодексу України, тобто за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.
Вирішення питання про зменшення неустойки та розмір, до якого вона підлягає зменшенню, залежить від розсуду суду, котрий при цьому користується доволі широкою дискрецією. Господарський суд, оцінивши надані сторонами докази та обставини справи у їх сукупності, на власний розсуд вирішує питання про наявність або відсутність у кожному конкретному випадку обставин, за яких можливе зменшення пені. При застосуванні правил про зменшення неустойки суди не мають якогось усталеного критерію для зменшення розміру неустойки, тому кожного разу потрібно оцінювати обставини та наслідки порушення зобов`язання на предмет наявності виняткових обставин на стороні боржника.
Зменшення неустойки є правом, а не обов`язком суду. Суд враховує, що зобов`язання мало бути виконаним відповідачем до 24.12.2021, тобто прострочення виконання станом на момент прийняття рішення складає значний період часу. Доказів того, що зобов`язання станом на час спливу строку його виконання було прострочено не з вини відповідача, надано суду не було.
Водночас, у відзиві на позов відповідачем не зазначено будь-які обставини, які свідчать про існування підстав для зменшення штрафних санкцій в розумінні ст.233 ГК України, ст. 551 ЦК України, зокрема, не надано будь-яких доказів про власний майновий стан. Відповідачем не подано також доказів, які б свідчили про те, що розмір стягуваної пені та штрафу є надмірним тягарем для нього.
З урахуванням встановлених обставин справи, характеру вчиненого відповідачем порушення своїх зобов`язань за договором, яке носить довготривалий характер, суд вважає, що стягнення з відповідача штрафу та пені на загальну суму 973 576,80 грн, є адекватним засобом відповідальності та не порушує загальні засади цивільного законодавства, зокрема відповідає принципам справедливості та розумності.
Посилання відповідача у відзиві на постанову Великої Палати Верховного Суду від 18.03.2020 у справі № 902/417/18 є безпідставним, оскільки в даній постанові йдеться про можливість зменшення розміру 3 % річних відповідно до ч. 2 ст. 625 ЦК України за час затримки розрахунку за договором поставки.
Таким чином, судом відхиляється клопотання відповідача про зменшення неустойки як необґрунтоване.
Позовні вимоги про зобов"язання ТОВ "Полтавський ремонтний завод залізничної техніки" спільно з представниками АТ "Укрзалізниця" в особі Регіональної філії "Одеська залізниця" АТ "Українська залізниця" скласти та підписати фактичну дефектну відомість у відповідності до вимог п. 6.1 Договору від 25.10.2021 №ОД/П-21-645НЮ відповідачем не заперечуються, є законними, обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню в повному обсязі.
Судом досліджено всі докази, наявні у матеріалах справи.
Відповідно до ч.1 ст.73 ГПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.
За приписами ч.1 ст.74 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.
Статтею 76 ГПК України визначено, що належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.
Відповідно до ч. 1 ст.77 ГПК України обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.
За приписами ч.1 ст. 86 ГПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.
У відповідності до ст. 129 Господарського процесуального кодексу України судовий збір покладається на відповідача.
Керуючись ст. ст. 123, 129, 210, 232, 233, 236, 238, 240, 241 ГПК України, суд, -
ВИРІШИВ:
1.Позов задовольнити повністю.
2. Зобов"язати Товариство з обмеженою відповідальністю "Полтавський ремонтний завод залізничної техніки" спільно з представниками Акціонерного товариства "Українська залізниця" в особі Регіональної філії "Одеська залізниця" акціонерного товариства "Українська залізниця" скласти та підписати фактичну дефектну відомість у відповідності до вимог п.6.1.Договору від 20.10.2021 № ОД/П-21-621 НЮ.
Видати наказ після набрання рішенням законної сили.
Згідно ч.1, ч.2 ст. 241 ГПК України рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано.
У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.
Згідно ст. 256 ГПК України апеляційна скарга на рішення суду подається протягом двадцяти днів з дня його проголошення.
Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.
Згідно ст. 257 ГПК України, апеляційна скарга подається безпосередньо до суду апеляційної інстанції.
Суддя Солодюк О.В.