ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД РІВНЕНСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"20" грудня 2023 р. м. Рівне Справа № 918/1194/23

Господарський суд Рівненської області у складі головуючого судді Н. Церковної при секретарі судового засідання І.Гусевик, розглянувши матеріали справи за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Дніпрокомпресордеталь" (49005, м.Дніпро, вул. Севастопольська, буд. 26-А, квартира 18, ) до Державного підприємства "Національна атомна енергогенеруюча компанія "Енергоатом" (01032. м.Київ, вул.Назарівська, 3, ) в особі Відокремленого підрозділу "Рівненська атомна електрична станція" (Україна, 34400, Рівненська обл., м. Вараш, ) про стягнення заборгованості в сумі 823 703 грн. 72 коп.

за участю представників сторін:

від позивача - Дрозд Р.Ю. (ВКЗ)

від відповідача - не з`явився

ВСТАНОВИВ:

Товариство з обмеженою відповідальністю «ДНІПРОКОМПРЕСОРДЕТАЛЬ» звернулося до Господарського суду Рівненської області з позовом до Державного підприємства "Національна атомна енергогенеруюча компанія Енергоатом" в особі відокремленого підрозділу "Рівненська атомна електрична станція" в якому просить стягнути заборгованість у розмірі 823 703,92 грн., з яких сума основного боргу - 815 832 грн., розмір відсотків річних - 7 871,92 грн. та судовий збір.

Стислий виклад позиції позивача та заперечень відповідача.

В обґрунтування позовних вимог позивач посилається на те, що між Товариством з обмеженою відповідальністю «ДНІПРОКОМПРЕСОРДЕТАЛЬ» та відокремленим підрозділом " Рівненська атомна електрична станція" Державного підприємства Національна атомна енергогенеруюча компанія "Енергоатом" був укладений договір поставки № 53 122-01-23-13381 від 08.05.2023 року.

45 календарних днів з дати оформлення ярлика на придатний товар, що відбулась 12 червня 2023 року строк на проведення оплати за поставлений товар у сумі 417 000 грн. закінчився 27.07.2023 року, з дати оформлення ярлика на придатний товар, що відбулась 20 червня 2023 року строк на проведення оплати за поставлений товар у сумі 436 164 грн. - 04.08.2023 року, з дати оформлення ярлика на придатний товар, що відбулась 6 липня 2023 року строк на проведення оплати за поставлений товар у сумі 37 920 грн. - 20.08.2023 року, з дати оформлення ярлика на придатний товар, що відбулась 7 серпня 2023 року строк на проведення оплати за поставлений товар у сумі 93 240 грн. 21.09.2023 року, з дати оформлення ярлика на придатний товар, що відбулась 4 жовтня 2023 року строк на проведення оплати за поставлений товар у сумі 155 676 грн. - 18.11.2023 року.

На виконання своїх зобов`язань з оплати відповідачем проведено оплату на суму 324 168,00 грн.

Станом на день подання позову свій обов`язок з оплати залишку вартості поставленого позивачем товару (417 000 грн. + 436 164 грн. + 37 920 грн. + 93 240 грн. + 155 676 грн.) = 1 140 000 грн - 324 168,00 грн.= 815 832 грн. відповідачем не виконаний. Таким чином, відповідач свій обов`язок з оплати за поставлений товар належним чином не виконав, внаслідок чого станом на 27.11.2023 року існує заборгованість в розмірі 815 832 грн.

13 грудня 2023 року на адресу суду від відповідача надійшов відзив, де зазначає, що підтверджує факт того, що між ВП «Рівненська АЕС» та ТОВ «Дніпрокомпресордеталь» було укладено договір поставки № 53-122-01-23-13381 від 08.05.2023 року, а також дійсно у відповідача існує заборгованість перед позивачем зі сплати основного боргу у розмірі 815 832,00 гривень. Повідомляють суд, що ВП «Рівненська АЕС» визнає позов, в частині стягнення основного боргу за договором поставки № 53-122-01-23-13381 від 08.05.2023, у розмірі 815 832,00 гривень, у зв`язку з чим, просили суд застосувати частину 1 статті 130 Господарського процесуального кодексу України та вирішити питання щодо повернення позивачу з державного бюджету 50 відсотків сплаченого судового збору, в частині визнаних позовних вимог. Щодо заявлених ТОВ «Дніпрокомпресордеталь» до стягнення 3% річних, за прострочення оплати поставленої продукції, повідомили суд, що ВП «Рівненська АЕС» не визнає заявлені позовні вимоги щодо 3% річних.

15 грудня 2023 року відповідач в судове засідання не з`явився. Натомість на адресу суду від відповідача надійшло клопотання про відкладення розгляду справи.

Розглянувши зазначене клопотання позивача про відкладення розгляду справи, суд відхиляє його як необґрунтоване, з огляду на наступне.

Відкладення розгляду справи є правом та прерогативою суду, основною умовою для якого є неможливість вирішення спору у відповідному судовому засіданні. В даному випадку відповідачем не надано жодних доказів, які унеможливлюють вирішення спору в даному судовому засіданні.

Окрім того, суд зазначає, що коло представників в господарському судовому процесі не обмежене нормами чинного законодавства і представництво юридичних осіб забезпечується згідно із ГПК України - через самопредставництво (ч. 3 ст. 56 ГПК України) або через представника (ч. 1 ст. 58 ГПК України).

Згідно з ч. 1 ст. 202 ГПК України неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею.

Крім того, згідно ст. 248 ГПК України, суд розглядає справу у порядку спрощеного позовного провадження протягом розумного строку, але не більше шістдесяти днів з дня відкриття провадження у справі.

Враховуючи, що відповідач належним чином повідомлений про дату, час та місце розгляду справи, явка представників учасників справи у судове засідання не визнавалася обов`язковою, суд вважає за можливе розглянути справу за відсутності відповідача.

Інших заяв та клопотань від сторін не надходило.

Прийняті у справі судові рішення та інші процесуальні дії.

Ухвалою Господарського суду Рівненської області від 04 грудня 2023 року позовну заяву прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі, постановлено здійснювати розгляд справи в порядку спрощеного позовного провадження та призначено розгляд справи на 20 грудня 2023 року.

Фактичні обставини, встановлені судом, та зміст спірних правовідносин з посиланням на докази, на підставі яких встановлені відповідні обставини.

08 травня 2023 року між Товариством з обмеженою відповідальністю «ДНІПРОКОМПРЕСОРДЕТАЛЬ» (Постачальник) та Державним підприємством «Національна атомна енергогенеруюча компанія «Енергоатом», від імені якого діє відокремлений підрозділ «Рівненська атомна електрична станція» (Замовник) укладено Договір поставки № 53-122-01-23-13381 (далі - Договір) (а.с.11-13).

Відповідно до п. 1.1. Договору в порядку та на умовах, визначених цим Договором, «Постачальник» зобов`язується поставити і передати у власність «Замовника» продукцію, а «Замовник», в свою чергу, зобов`язується оплатити продукцію за кількістю та за цінами, що передбачені у специфікації № 1 (додаток №1 до даного Договору).

Предметом поставки поданому договору є продукція: 42530000-0 комплектуючі та інструмент для кондиціонерів, яка передбачена специфікацією № 1 (додаток №1 до даного Договору). (п. 1.2. договору).

Згідно п.п. 2.1., 2.2. Договору ціна продукції, що поставляється за цим Договором складає 950 000,00 грн., крім того ПДВ 190 000,00 грн. Загальна сума договору становить 1 140 000,00 грн.

Пунктом 3.1 Договору передбачено, що сторонами погоджено, що продукція поставляється в період по 30.11.2023 року. Строк поставки продукції по даному Договору вказаний у специфікації №1 (додаток №1 до даного Договору) та визначається кількістю календарних днів з дати оприлюднення даного договору на веб-порталі Уповноваженого органу згідно Закону України «Про публічні закупівлі». Продукція поставляється Постачальником на умовах DDP згідно «Інкотермс-2010». Місце поставки га Вантажоодержувач - 34400, м. Вараш, склад Рівненського відділення ВП «Складське господарство» ДП «НАЕК «Енергоатом».

На виконання умов Договору Позивач поставив Відповідачу товар загальною вартістю 1 140 000,00 грн., що підтверджується видатковими накладними: № ДК-0000019 від 02 червня 2023 року на суму 417 000, 00 грн.; № ДК-0000019 від 03 липня 2023 року на суму 37 920,00 грн.; № ДК-0000020 від 14 червня 2023 року на суму 436164,00 грн.; № ДК-0000029 від 1 серпня 2023 року на суму 93240,00 грн.; № ДК-0000039 від 29 вересня 2023 року на суму 155676,00 грн.(а.с.7,9,10,19,32).

Видаткові накладні підписані Замовником та Постачальником.

Як встановлено судом, поставлений товар прийнятий Відповідачем у повному обсязі. Заперечень Замовника щодо якості та/або кількості поставленого товару на адресу Постачальника не надходило.

Відповідно до п. 6.1. Договору оплата за поставлену продукцію здійснюється Замовником шляхом перерахування грошових коштів на поточний рахунок Постачальника протягом 45 календарних днів з дати оформлення ярлика на придатну продукцію згідно СОУ ПАЕК 038:2021 «Управління закупівлями продукції. Організація вхідного контролю продукції для ВП Компанії» за умови реєстрації Постачальником належним чином оформленої та незаблокованої податкової накладної в ЄРПН. Початок перебігу строку оплати починається з дня наступного за днем оформлення ярлика на придатну продукцію.

Згідно п. 12.1. Договору, Договір вважається укладеним з моменту його підписання Сторонами та скріплений печатками (для контрагентів які застосовують печатку). Строк дії даного Договору - по 31.12.2023 року, а в частині виконання гарантійних зобов`язань Постачальника, що передбачені даним Договором - до спливу гарантійних строків.

Договір підписаний уповноваженими представниками позивача та відповідача.

Як вбачається з матеріалів справи обов`язок відповідача щодо оплати поставленого товару є таким, що настав після спливу 45 календарних днів з дати оформлення ярлика на придатну продукцію згідно СОУ ПАЕК 038:2021 «Управління закупівлями продукції. Організація вхідного контролю продукції для ВП Компанії», а саме:

за видатковою накладною № ДК-0000019 від 02 червня 2023 року (Ярлик на придатну продукцію № 1-6-272 від 12.06.2023 р.);

за видатковою накладною № ДК-0000020 від 14 червня 2023 року (Ярлик на придатну продукцію № 1-6-312 від 20.06.2023 р.);

за видатковою накладною № ДК-0000019 від 03 липня 2023 року (Ярлик на придатну продукцію № 1-6-376 від 06.07.2023 р.);

за видатковою накладною № ДК-0000029 від 01 серпня 2023 року (Ярлик на придатну продукцію № 1-6-437 від 07.07.2023 р.);

за видатковою накладною № ДК-0000039 від 29 вересня 2023 року (Ярлик на придатну продукцію № 1-6-550 від 04.10.2023 р.) (а.с.8,9 на звороті, 10 на звороті, 19 на звороті,27-28).

На виконання своїх зобов`язань з оплати відповідачем проведено оплату на загальну суму 324 168,00 грн., що підтверджується платіжними інструкціями №30/10/2323 від 30.10.2023 року на суму 20 000,00 грн.; №17/10/2323 від 17.10.2023 року на суму 25000,00 грн.; №24/10/2323 від 24.10.2023 року на суму 40 000,00 грн.; №10/10/2323 від 10.10.2023 року на суму 100000,00 грн.; №03/10/2323 від 03.10.2023 року на суму 29568,00 грн.; №26/09/2323 від 26.09.2023 року на суму 40 000,00 грн.; №07/11/2323 від 07.11.2023 року на суму 50000,00 грн. (а.с.20-23).

Відповідач свій обов`язок з оплати за поставлений товар належним чином не виконав, внаслідок чого станом існує заборгованість в розмірі 815 832 грн.

Норми права, що підлягають до застосування, та мотиви їх застосування, оцінка аргументів, наведених сторонами.

З наведених обставин видно, що спірні правовідносини є за своїм змістом майновими, договірними та стосуються постачання товару/продукції за договором поставки. Спірний характер правовідносин базується на тому, що позивач вважає порушеними свої права в частині своєчасної оплати отриманого відповідачем товару.

Як унормовано положеннями статті 11 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) та статті 174 Господарського кодексу України (далі - ГК України) договір є підставою для виникнення цивільних прав і обов`язків (господарських зобов`язань).

Зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку (ч. 1 ст. 509 ЦК України).

Частиною 1статті 265 ГК України передбачено, що за договором поставки одна сторона - постачальник зобов`язується передати (поставити) у зумовлені строки (строк) другій стороні - покупцеві товар (товари), а покупець зобов`язується прийняти вказаний товар (товари) і сплатити за нього певну грошову суму.

Відповідно до частини 6 статті 265 ГК Українидо відносин поставки, не врегульованих цим Кодексом, застосовуються відповідні положення ЦК України про договір купівлі-продажу.

Згідно з нормами статті 712 ЦК України, за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов`язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов`язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов`язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму.

До договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін.

Статтею 655 ЦК України врегульовано, що за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов`язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов`язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму.

Як передбачено частинами 1, 2 статті 692 ЦК України покупець зобов`язаний оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлений інший строк оплати товару. Покупець зобов`язаний сплатити продавцеві повну ціну переданого товару.

У силу вимог частини 1 статті 530 ЦК України якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Частиною 1, 2 статті 193 ГК України встановлено, що суб`єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов`язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов`язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться. Кожна сторона повинна вжити усіх заходів, необхідних для належного виконання нею зобов`язання, враховуючи інтереси другої сторони та забезпечення загальногосподарського інтересу. До виконання господарських договорів застосовуються положення ЦК України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом.

Статтею 536 ЦК України унормовано, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Положеннями статті 525 ЦК України, та частини 6 статті 193 ГК України одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Згідно з нормами статті 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

За частиною 1 статті 612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

У силу вимог ч. 1 ст. 74 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Статтями 76-78 ГПК України встановлено, що належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Як визначено умовами Договору (пункт 6.1.), оплата за поставлену продукцію здійснюється замовником шляхом перерахування грошових коштів на поточний рахунок постачальника протягом 45 календарних днів з дати оформлення ярлика на придатну продукцію згідно з СОУ НАЕК 038:2021 "Управління закупівлями продукції. Організація вхідного контролю продукції для ВП Компанії" за умовами реєстрації Постачальником належним чином оформленої та незаблокованої податкової накладної в ЄРПН. Початок перебігу строку оплати починається з дня, наступного за днем оформлення ярлика на придатну продукцію.

Матеріали справи містять ярлики на придатну продукцію оформлену згідно СОУ НАЕК 038:2021 "Управління закупівлями продукції».

Водночас, враховуючи ті обставини що відповідачем основна заборгованість в розмірі 815 832,00 грн. визнана, суд вважає за необхідне зазначити наступне.

Згідно з приписами статті 46 ГПК України, сторони користуються рівними процесуальними правами. Крім прав та обов`язків, визначених у статті 42 цього Кодексу, відповідач має право визнати позов (всі або частину позовних вимог) - на будь-якій стадії судового процесу.

Частиною 4 статті 191 ГПК України унормовано, що у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Якщо визнання відповідачем позову суперечить закону або порушує права чи інтереси інших осіб, суд постановляє ухвалу про відмову у прийнятті визнання відповідачем позову і продовжує судовий розгляд.

Висновки суду за результатами вирішення спору.

Заслухавши в судовому засіданні представника позивача, дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи та вирішення спору по суті, господарським судом встановлено наступне.

Аргументуючи позовні вимоги позивач вказує на неналежне виконання відповідачем умов Договору поставки від 08 травня 2023 року № 53-122-01-23-13381.

На підставі вказаних доказів судом встановлено, а саме: факт виникнення між сторонами договірних відносин по поставці товару; факт поставки позивачем та передачі у власність відповідача поставлених товарів; факт неналежного виконання відповідачем договірних зобов`язань по оплаті за договором поставки товару; факт виникнення основної заборгованості та нарахування відповідальності за неналежне виконання зобов`язань у вигляді 3% річних.

Згідно до видаткових накладних, ярликів на придатну продукцію, рахунків на оплату (вказані документи підписані та не заперечені відповідачем) станом час звернення позивачем з позовом до суду заборгованість відповідача перед останнім за поставлені товари становить 823 703,92 грн.

Вказані обставини відповідачем не заперечено.

Щодо нарахування позивачем підставі ст. 625 ЦК України 3% річних за не проведення оплати по договору поставки в сумі 7 871,92 грн., суд зазначає наступне.

Суд, здійснивши власний розрахунок за допомогою системи комплексного інформаційного забезпечення LIGA360 встановив, що позивачем вірно нараховано суму 3% річних.Отже, зважаючи на викладене, до стягнення з відповідача підлягає відповідальність за несвоєчасне виконання грошового зобов`язання, а саме 7 871,92 грн. 3% річних.

З правовою позицією позивача, суд погоджується.

Щодо правової позиції відповідача суд зазначає наступне.

Як вбачається з відзиву на позовну заяву, відповідач не заперечує факт укладення Договору поставки від 08 травня 2023 року № 53-122-01-23-13381 та здійснення поставки.

Відповідач зазначає, що станом на момент подачі відзиву на позовну заяву основний борг становить 815 832,00 грн. та заважаючи на вказані обставини просить суд застосувати приписи ст. 130 ГПК України та повернути позивачу 50% судового збору.

Суд зазначає, що врахував вказані вище аргументи відповідача.

Окрім того, відповідач з приводу заявлених до стягнення 3% річних заперечує у повному обсязі.

Відповідно до ст. 509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

Статтею 612 ЦК України визначено, що боржник вважається таким, що прострочив. Якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором.

Відповідно до ст. 611 ЦК України у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом.

Частиною 1 ст. 222 ГК України та ч. 2 ст. 19 ГПК України визначено, що учасники господарських відносин, що порушили майнові права або законні інтереси інших суб`єктів, зобов`язанні поновити їх, не чекаючи пред`явлення ім. претензії чи звернення до суду. Особи, які порушили права і законні інтереси інших осіб, зобов`язані поновити їх, не чекаючи пред`явлення претензії чи позову.

Стаття 625 ЦК України встановлює відповідальність за порушення грошового зобов`язання. Так, частиною першою вказаної статті визначено, що боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Частиною другою встановлено, що боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Приписи ст. 625 ЦК України про розмір процентів, що підлягають стягненню за порушення грошового зобов`язання, є диспозитивними та застосовуються, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Тобто, три проценти річних від простроченої суми за весь час прострочення застосовуються у випадку, якщо сторони в договорі не передбачили інший розмір процентів річних.

За змістом ст.ст. 509,524,533-535, 625 ЦК України грошовим є зобов`язання, виражене у грошових одиницях, що передбачає обов`язок боржника сплатити гроші на користь кредитора, який має право вимагати від боржника виконання цього обов`язку. Тобто грошовим є будь-яке зобов`язання, в якому праву кредитора вимагати від боржника сплати коштів кореспондує обов`язок боржника з такої сплати.

Ці висновки узгоджуються з правовими висновками Великої Палати Верховного Суду, висловленими у постановах від 11 квітня 2018 року у справі № 758/1303/15-ц та від 16 травня 2018 року у справі № 686/21962/15-ц.

Норми ст. 625 ЦК України спрямовані в першу чергу на те, щоб внаслідок неправомірних дій боржника (прострочення) право власності кредитора не було порушене, оскільки внаслідок знецінення національної грошової одиниці купівельна спроможність коштів, які б кредитор міг одержати за належного виконання боржником своїх грошових зобов`язань, буде значно меншим, що має відповідно наслідком зменшення майнового блага кредитора.

Крім того, невиконання або неналежне виконання боржником свого грошового зобов`язання не може бути залишене без реагування та застосування до нього міри відповідальності, оскільки б це суперечило загальним засадам цивільного законодавства, якими є справедливість, добросовісність та розумність (ст. 3 ЦК України).

Оскільки застосування індексу інфляції до суми боргу фактично має на меті одержання кредитором того, на що він розраховував одержати у разі належного виконання боржником грошового зобов`язання, то стягнення 3% річних є тою мірою відповідальності, яку боржник зобов`язаний понести за неналежне виконання свого грошового зобов`язання.

Отже, сплата трьох процентів річних від простроченої суми (якщо інший їх розмір не встановлений договором або законом), так само як й інфляційні нарахування, не мають характеру штрафних санкцій і є способом захисту майнового права та інтересу кредитора шляхом отримання від боржника компенсації (плати) за користування ним коштами, належними до сплати кредиторові (така правова позиція викладена у постановах Верховного Суду України № 6-49цс12 від 06 червня 2012 року, № 6-38цс11 від 24 жовтня 2011 року, постановах Верховного Суду від 16 жовтня 2018 року у справі № 910/19094/17, від 11 травня 2018 року у справі № 922/3087/17).

Проценти, передбачені ст. 625 ЦК України, не є штрафними санкціями (постанова Верховного Суду України від 17 жовтня 2011 року у справі 6-42цс11).

Верховний Суд неодноразово наголошував, що за змістом ч. 2 ст. 625 ЦК України нарахування інфляційних втрат та 3% річних на суму боргу входять до складу грошового зобов`язання і вважаються особливою мірою відповідальності боржника за прострочення грошового зобов`язання, оскільки виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування останнім утримуваними грошовими коштами, належними до сплати кредиторові (постанови Великої Палати Верховного Суду від 19 червня 2019 року у справах № 703/2718/16-ц та № 646/14523/15-ц, постанови Верховного Суду від 04 жовтня 2019 року у справі № 915/880/18, від 26 вересня 2019 року у справі № 912/48/19, від 18 вересня 2019 року у справі № 908/13 79/17 тощо).

Вимагати сплати суми боргу з врахуванням індексу інфляції та 3% річних є правом кредитора, яким останній наділений в силу нормативного закріплення зазначених способів захисту майнового права та інтересу (постанова Верховного Суду від 05 липня 2019 року у справі № 905/600/18).

Визначені ч. 2 ст. 625 ЦК України право стягнення інфляційних втрат і 3% річних є мінімальними гарантіями, які надають кредитору можливість захистити згадані вище інтереси, позбавлення кредитора можливості реалізувати це право порушуватиме баланс інтересів і сприятиме виникненню ситуацій, за яких боржник повертатиме кредитору грошові кошти, які через інфляційні процеси, матимуть іншу цінність, порівняно з моментом, коли такі кошти були отримані (у тому числі у вигляді прострочення оплати відповідних товарів та послуг). Вказана правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 20 лютого 2023 року у справі № 910/15411/21.

Суд, за результатами з`ясування обставин, на які сторони посилалися як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були дослідженні, і з наданням оцінки всім аргументам учасників справи у їх сукупності та взаємозв`язку, як це передбачено вимогами ст. ст. 75-79, 86 ГПК України, дійшов висновку про порушення майнових прав позивача, тому, позов слід задоволити у повному обсязі.

Розподіл судових витрат.

Згідно ч.1 ст.123 ГПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.

Позивачем у якості судових витрат заявлено судовий збір в розмірі 12 355 56 грн.

Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 129 ГПК України судовий збір покладається у спорах, що виникають при виконанні договорів та з інших підстав, - на сторони пропорційно задоволених позовних вимог.

З матеріалів справи вбачається, що у відзиві на позовну заяву відповідач визнав суму основного боргу по договору поставки № 53 122-01-23-13381 від 08.05.2023 року та просив суд, в порядку ч. 1 ст. 130 ГПК України, вирішити питання щодо повернення позивачу з державного бюджету 50 відсотків судового збору сплаченого при поданні позову.

В силу ч. 3 ст. 7 Закону України "Про судовий збір", у разі укладення мирової угоди до прийняття рішення у справі судом першої інстанції, відмови позивача від позову, визнання позову відповідачем до початку розгляду справи по суті суд у відповідній ухвалі чи рішенні у порядку, встановленому законом, вирішує питання про повернення позивачу з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову.

Аналогічні норми містить ч.1 ст. 130 ГПК України, а саме, що у разі укладення мирової угоди до прийняття рішення у справі судом першої інстанції, відмови позивача від позову, визнання позову відповідачем до початку розгляду справи по суті суд у відповідній ухвалі чи рішенні у порядку, встановленому законом, вирішує питання про повернення позивачу з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову.

Сума судового збору на визнані позовні вимоги становить 12 355, 56 грн.

Суд роз`яснює позивачу, що сума судового збору в сумі 6 177,78 грн., може бути повернута останньому на підставі відповідного клопотання, решта 50 відсотків судового збору в розмірі 6 177,78 грн. підлягає стягненню з відповідача.

У зв`язку із задоволенням позову, та враховуючи, що в результаті неправильних дій відповідача, який не сплатив відповідачу обумовлені договором кошти у встановлений строк, що призвело до необхідності позивачу звертатись до суду та нести додаткові витрати на сплату судового збору, суд, відповідно до ст. 129 ГПК України, судовий збір в сумі 6 177,78 грн. покладається на відповідача.

Керуючись ст. ст. 73, 74, 76-79, 91, 123, 129, 130, 233, 238, 240, 241 ГПК України, суд

ВИРІШИВ:

1. Позов задовольнити в повному обсязі.

2.Стягнути з Державного підприємства "Національна атомна енергогенеруюча компанія "Енергоатом" (01032. м.Київ, вул.Назарівська, 3, ) в особі Відокремленого підрозділу "Рівненська атомна електрична станція" (Україна, 34400, Рівненська обл., м. Вараш, ) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Дніпрокомпресордеталь" (49005, м.Дніпро, вул. Севастопольська, буд. 26-А, квартира 18, ) 815 832, 00 грн - основного боргу, 7 871,92 грн - 3 % річних та 6 177,78 грн - 50 % судового збору.

3. Повернути Товариству з обмеженою відповідальністю "Дніпрокомпресордеталь" (49005, м.Дніпро, вул. Севастопольська, буд. 26-А, квартира 18, ) з Державного бюджету України - 6 177,78 грн - судового збору, сплаченого за подання позовної заяви. Ухвалу про повернення судового збору видати після набрання рішенням законної сили.

Наказ видати після набрання судовим рішенням законної сили.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Інформацію по справі, що розглядається можна отримати на сторінці суду на офіційному веб-порталі судової влади України в мережі Інтернет за веб-адресою: http://rv.arbitr.gov.ua/sud5019/.

Повний текст рішення складено та підписано 22.12.2023 року.

Суддя Н. Церковна