ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД КИЇВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"22" листопада 2023 р. м. Київ Справа № 911/2420/23

Розглянувши матеріали справи за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Гостромогильне»

до Ставищенської селищної ради Білоцерківського району Київської області

про скасування державної реєстрації права власності

Суддя Карпечкін Т.П.

За участю представників:

від позивача: Дмитрієв О.В., Заліток П.М.;

від відповідача: Цимбалюк А.Ю.

Обставини справи:

Господарським судом Київської області розглядається справа за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Гостромогильне» до Ставищенської селищної ради Білоцерківського району Київської області про скасування державної реєстрації права власності.

Ухвалою Господарського суду Київської області від 16.08.2023 року відкрито провадження у справі за правилами загального позовного провадження, підготовче засідання призначено на 20.09.2023 року.

08.09.2023 року через канцелярію Господарського суду Київської області від представника відповідача надійшов відзив на позовну заяву, яким останній проти позову заперечує та просить суд відмовити в задоволенні позовних вимог та пояснення по справі.

08.09.2023 року через канцелярію Господарського суду Київської області від фізичної особи-підприємця Тарасенка Олега Володимировича надійшла заява про вступ у справу третьою особою.

15.09.2023 року через канцелярію Господарського суду Київської області від представника позивача надійшло клопотання та відповідь на відзив.

Сторони в підготовче засідання 20.09.2023 року не з`явились.

Ухвалою Господарського суду Київської області від 20.09.2023 року підготовче засідання відкладено на 18.10.2023 року.

21.09.2023 року через канцелярію Господарського суду Київської області від позивача надійшло клопотання про долучення документів до матеріалів справи.

В підготовчому засіданні 18.10.2023 року позивач зазначив, що позовні вимоги, з підстав викладених у позовній заяві підтримує. Також зазначив і про те, що ним повідомлено про всі обставини справи, які йому відомі, та надані суду всі наявні в нього докази.

Відповідач в підготовче засідання 18.10.2023 року не з`явився, проте відзив на позовну заяву надав 08.09.2023 року, яким останній проти позову заперечує та просить суд відмовити у задоволені позовних вимог.

Враховуючи те, що судом під час підготовчого судового засідання вирішено питання, зазначені в ч. 2 ст. 182 Господарського процесуального кодексу України та вчинено усі необхідні дії, передбачені ст. 177 Господарського процесуального кодексу України, з метою забезпечення правильного, своєчасного та безперешкодного розгляду справи по суті, суд дійшов висновку про закриття підготовчого провадження у справі та призначення справи до судового розгляду по сутіна 06.11.2023 року.

Ухвалою Господарського суду Київської області від 18.10.2023 року закрито підготовче провадження у справі та призначено справу до судового розгляду по суті на 06.11.2023 року.

Розгляд справи по суті, який було призначено на 06.11.2023 року не відбувся у зв`язку з оголошенням у місті Києві сигналу «Повітряна тривога» та загрозою ракетних ударів. Розгляд справи було призначено на 22.11.2023 року.

В судовому засіданні 22.11.2023 року представники позивача позовні вимоги підтримали, представник відповідача проти позову заперечував.

Відповідно до ч. 4 ст. 13 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних з вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

Згідно з ч.ч. 1, 2 ст. 233 Господарського процесуального кодексу України суди ухвалюють рішення, постанови іменем України негайно після закінчення судового розгляду. Рішення та постанови приймаються, складаються і підписуються в нарадчій кімнаті складом суду, який розглянув справу.

Відповідно до ч. 1 ст. 240 Господарського процесуального кодексу України рішення суду проголошується у судовому засіданні, яким завершується розгляд справи, публічно, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд може проголосити лише вступну та резолютивну частини рішення.

У зв`язку з чим, в судовому засіданні 22.11.2023 року судом закінчено розгляд справи та за результатами оцінки поданих доказів, у нарадчій кімнаті, прийнято рішення.

Розглянувши матеріали справи, дослідивши надані докази та оцінивши їх в сукупності, суд

ВСТАНОВИВ:

Як вбачається з викладених у позові обставин, 12.07.2023 року ТОВ «Гостромогильне» (далі - Позивач), через представника Залітка Павла Миколайовича звернулось до приватного нотаріуса Гринько Ангеліни Павлівни про реєстрацію права власності на земельну ділянку площею 73.3162 га, кадастровий номер :001:007:0704, згідно Державного акту на право колективної власності на землю серії КВ 006 від 10.08.1995 року.

12.07.2023 року приватним нотаріусом Гринько Ангеліною Павлівною було надано інформаційну довідку з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборони відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єктів нерухомого майна номер 338928082.

Згідно даної інформаційної довідки позивачу стало відомо про те, що на земельну ділянку площею 73,3162 га, кадастровий номер :001:007:0704 зареєстровано право власності за Ставищенською селищною радою Білоцерківського району Київської області (відповідач), реєстраційний - номер земельної ділянки 000, номер запису про право власності 50505791 від 31.05.2023 року.

Підставою для реєстрація права власності на земельну ділянку площею 73,3162 га, кадастровий номер :001:007:0704 за відповідачем зазначено Земельний кодекс України № 2768-111 від 25.10.2001 року.

Позивач у позові стверджує про незаконність реєстрації відповідачем за собою спірної земельної ділянки, яка належить позивачу на підставі Державного акту на право колективної власності на землю серії КВ 006 від 10.08.1995 року, виданого КСП «Росія», який є на даний час чинним. Земельна ділянка площею 73,3162 га, кадастровий номер :01:007:0704 входить до нерозпайованих земель колективної власності КСП «Росія» за цим актом та, відповідно, належить ТОВ «Гостромогильне», як повному юридичному правонаступнику КСП «Росія» та право власності на яку не припинено у встановленому земельним законодавством порядку.

В обгрунтування позовних вимог позивач посилається на ст. 10 Закону України «Про колективні сільськогосподарські підприємства», згідно з якою визначено, що земля може належати підприємству на праві колективної власності, а також може бути надана у тимчасове користування, у тому числі на умовах оренди (ч.1).

Право підприємства на земельну ділянку зберігається при входженні його до складу агропромислових об`єднань, комбінатів, агрофірм та інших формувань (ч.2).

Право підприємства на земельну ділянку або її частину може бути припинено в порядку і на підставах, встановлених Земельним кодексом України, Законом України «Про порядок виділення в натурі (на місцевості) земельних ділянок власникам земельних часток (паїв)» (ч.3).

Члену підприємства, який побажав вийти з його складу, земельна ділянка надається із земель сільськогосподарських угідь підприємства, придатних для сільськогосподарського виробництва, в частині, що припадає на одного члена підприємства (ч.4).

Розподіл земель колективної власності підприємства здійснюється відповідно до Закону України «Про порядок виділення в натурі (на місцевості) земельних ділянок власникам земельних часток (паїв)» (ч.5).

Звернення стягнення на земельну ділянку за претензіями кредиторів може бути здійснено за рішенням суду лише у разі відсутності у боржника іншого майна, на яке може бути звернуто стягнення» (ч.6).

Позивач стверджує, що реорганізація шляхом перетворення КСП «Росія» y ТОВ «Гостромогильне» не може бути підставою та не є юридичним фактом припинення права колективної власності КСП та його правонаступника ТОВ «Гостромогильне» на землю, оскільки перетворення КСП не входить до виключного кола підстав припинення права власності на землю, передбачених як ст. ст. 27, 28 Земельного кодексу України № 561-ХІІ, що був чинний на момент здійснення реорганізації КСП «Росія» у TOB «Гостромогильне», так і ст. 140 Земельного кодексу України№ 2768-ІІІ, чинного з 01.01.2002 року.

Згідно із пунктом 7 Перехідних положень Земельного кодексу України № 2768-ІІІ, громадяни та юридичні особи, що одержали у власність, у тимчасове користування, в тому числі на умовах оренди, земельні ділянки у розмірах, що були передбачені раніше чинним законодавством, зберігають права на ці ділянки.

Відповідно до пунктів 9, 10 Прикінцевих та перехідних положень Закону України «Про Державний земельний кадастр» (у редакції, чинній з 01.01.2013 року) визначено, що до 1 січня 2013 року державна реєстрація земельних ділянок, які передаються у власність із земель державної чи комунальної власності, здійснюється з видачею державних актів на право власності на земельні ділянки. Реєстрація державних актів на право власності здійснюється у книзі записів реєстрації державних актів на право власності на землю та на право постійного користування землею, договорів оренди землі.

Документи, якими було посвідчено право власності чи право постійного користування земельною ділянкою, видані до набрання чинності цим Законом, є дійсними.

Отже, позивач стверджує, що виданий КСП «Росія» Державний акт на право колективної власності на землю серії КВ 006 від 10.08.1995 року на даний час є чинним. Земельна ділянка площею 73,3162 га, кадастровий номер :01:007:0704 входить до нерозпайованих земель колективної власності КСП «Росія» за цим актом та, відповідно, належить ТОВ «Гостромогильне», як повному юридичному правонаступнику КСП «Росія» та право власності на яку не припинено у встановленому земельним законодавством порядку.

Позивач у позові стверджує, що є повним правонаступником КСП «Росія» за Державним актом на право колективної власності на землю серії КВ 006 від 10.08.1995 року внаслідок реорганізації шляхом перетворення останнього у ТОВ «Гостромогильне» на підставі Рішення загальних зборів КСП «Росія» с. Гостра Могила Ставищенського району Київської області, оформленого Протокол № 5 від 29.02.2000 року.

Згідно з п. 1.2. Статуту ТОВ «Гостромогильне» створене шляхом реорганізації КСП «Росія» і є його правонаступником.

У зв`язку з чим, позивач стверджує, що КСП «Росія» не припинялося, а було реорганізоване в квітні 2000 року у ТОВ «Гостромогильне», тобто шляхом перетворення змінило тільки організаційно-правову форму з КСП на ТОВ та назву з «Росія» на «Гостромогильне», зберегло код ЄДРПОУ, існує на даний час у формі ТОВ«Гостромогильне», яке є повним юридичним правонаступником усіх права та обов`язків КСП «Росія».

У пункті 21 Перехідних положень Земельного кодексу України вказано, що з дня набрання чинності Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо вирішення питання колективної власності на землю, удосконалення правил землекористування у масивах земель сільськогосподарського призначення, запобігання рейдерству та стимулювання зрошення в Україні» землі колективних сільськогосподарських підприємств, що припинені (крім земельних ділянок, які на день набрання чинності зазначеним Законом перебували у приватній власності), вважаються власністю територіальних громад, на території яких вони розташовані. Зазначений Закон є підставою для державної реєстрації права комунальної власності на земельні ділянки, сформовані за рахунок земель, які в силу зазначеного Закону переходять до комунальної власності.

Позивач стверджує, що наведена норма 21 Перехідних положень Земельного кодексу Українине моглабути підставою для реєстрації права власності за відповідачем, оскільки ТОВ «Гостромогильне» є правонаступником КСП «Росія», тобто КСП «Росія» не припинене.

У зв`язку з чим, позивач у позові просить скасувати державну реєстрацію речового права на ділянку площею 73,3162 га, кадастровий номер :01:007:0704, номер запису про право власності 50505791 від 31.05.2023 року, про реєстрацію права власності на наведену земельну ділянку за відповідачем.

В ході розгляду спору відповідач подав відзив, в якому позовні вимоги заперечував, зазначив що відбулась зміна організаційно-правової форми підприємства, що свідчить про його реорганізацію, відповідно і припинення колективної форми власності.

Відповідно до статті 37 ЦК УРСР (у редакції, чинній станом на час припинення КСП) юридична особа припиняється шляхом ліквідації або реорганізації (злиття, поділу або приєднання); при злитті і поділі юридичних осіб майно (права і обов`язки) переходять доновостворених юридичних осіб; при приєднанні юридичної особи до іншої юридичної особи їїмайно (права і обов`язки) переходить до останньої; майно переходить згідно передаточного балансу, якщо інше не передбачене законом або постановою про реорганізацію.

Однак, позивачем не надано передавальний баланс тадокументи, які свідчили б про роботу комісії з реорганізації КСП «Росія», що унеможливлює визначення обсягу прав та обов`язків, які перейшли до новоствореної юридичної особи.

Посилання позивача на Статут ТОВ «Гостромогильне», який визначає правонаступництво Колективногої сільськогосподарського підприємства «Росія», не може прийматись в якості доказуправонаступництва, оскільки є одностороннім актом цієї юридичної особи.

Ідентифікаційний код юридичної особи має бути унікальним, а присвоєння новоствореній юридичній особі ідентифікаційного коду іншої юридичної особи, яка не є правопопередником новоствореної юридичної особи, не допускається. Водночас помилкове присвоєння новоствореній юридичній особі ідентифікаційного коду іншої юридичної особи, яка не є правопопередником цієї новоствореної юридичної особи, свідчить про порушення законодавства, але така помилка не є підставою правонаступництва.

Створення Товариства лише двома членами бувшого КСП суперечить принципу колективної власності. Про відсутність факту правонаступництва свідчать також обставини розгляду спору у справі № 911/1292/18, в якій досліджувались обставини реорганізації КСП «Росія» у ТОВ «Гостромогильне».

Великою палатою Верховного Суду у постанові від 01.09.2020 року усправі №907/29/19 визначено, що землі, що віднесені до комунальної власності відповідно до пункту 21 Перехідних положень ЗК України (у редакції, чинній з 01.01.2019), належать територіальній громаді з дня набрання чинності Законом України від 10.07.2018 № 2498-VIII. Зазначений Закон є підставою для державної реєстрації права комунальної власності на земельні ділянки, сформовані за рахунок земель, які в силу зазначеного Закону переходять до комунальної власностності.

Дослідивши наведені позивачем обставини та надані докази, з врахуванням заперечень відповідача судом досліджено та встановлено наступні обставини.

Як визначено п. 21 Перехідних положень Земельного кодексу України, з дня набрання чинності Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо вирішення питання колективної власності на землю, удосконалення правил землекористування у масивах земель сільськогосподарського призначення, запобігання рейдерству та стимулювання зрошення в Україні» (що відбулось з 01.01.2019 року)землі колективних сільськогосподарських підприємств, що припинені (крім земельних ділянок, які на день набрання чинності зазначеним Законом перебували у приватній власності), вважаються власністю територіальних громад, на території яких вони розташовані. Зазначений Закон є підставою для державної реєстрації права комунальної власності на земельні ділянки, сформовані за рахунок земель, які в силу зазначеного Закону переходять до комунальної власності.

Згідно зі ст. 104 Цивільного кодексу України юридична особа припиняється в результаті реорганізації (злиття, приєднання, поділу, перетворення) або ліквідації. У разі реорганізації юридичних осіб майно, права та обов`язки переходять до правонаступників.

Таким чином, реорганізація юридичної особи шляхом перетворення (зміни її організаційно-правової форми) свідчить про припинення юридичної особи та створення нової юридичної особи на відміну від ліквідації, яка передбачає осотаточне припинення юридичної особи без правонаступників.

Такий порядок припинення юридичної особи відображає наслідки зміни організаційно-правової форми юридичної особи і свідчить, що попередня організаційно-правова форма юридичної особи припинилась і створено юридичну особу з новою організаційно-правовою формою.

В даному випадку внаслідок реорганізації КСП «Росія», яке діяло у формі колективного сільськогосподарського підприємства, відбулось перетворення у ТОВ «Гостромогильне», яке змінило організаційно-правову форму у Товариство з обмеженою відповідальністю, яка за складом, структурою та правовим статусом істотно відрізняється від попередньої організаційно-правової форми.

Таким чином, факт припинення колективного сільськогосподарського підприємства є обгрунтованим та встановленим.

У зв`язку з чим, у позивача відсутні підстави для посилання на ст. 10 Закону України «Про колективні сільськогосподарські підприємства», оскільки позивач за своєю організаційно-правовою формою не є колективним сльськогосподарським підприємством, тому йому земля не може належати на праві колективної власності.

Таким чином, відповідачем правомірно здійснено державну реєстрацію права комунальної власності на земельну ділянку, сформовану за рахунок земель, які в силу Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо вирішення питання колективної власності на землю, удосконалення правил землекористування у масивах земель сільськогосподарського призначення, запобігання рейдерству та стимулювання зрошення в Україні» (з 01.01.2019 року)переходять до комунальної власності.

В той же час, позивач у такій організаційно-правовій формі як товариство з обмеженою відповідальністю, не міг мати земельну ділянку на праві колективної власноті, а право приватної власності до 01.01.2019 року ним не було оформлено.

За наведених обставин, вимоги позивача про скасування державної реєстрації речового права на ділянку площею 73,3162 га, кадастровий номер :01:007:0704, номер запису про право власності 50505791 від 31.05.2023 року, про реєстрацію права власності на наведену земельну ділянку за відповідачем, безпідставні і задоволеннюне підлягають.

Згідно з ст. 13 Господарського процесуального кодексу України судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених цим Кодексом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних з вчиненням чи не вчиненням нею процесуальних дій.

Відповідно до ст. 73 Господарського процесуального кодексу України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Згідно з ч. 1 ст. 74 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Належними у розумінні ч. 1 ст. 76 Господарського процесуального кодексу України є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування.

Згідно з ч. 2 ст. 76 Господарського процесуального кодексу України предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Як визначено ст. 79 Господарського процесуального кодексу України, наявність обставини, на яку сторона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, вважається доведеною, якщо докази, надані на підтвердження такої обставини, є більш вірогідними, ніж докази, надані на її спростування. Питання про вірогідність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

За наслідками розгляду спору суд дійшов висновку про відсутність підстав для задоволення позовних вимог.

Керуючись ст.ст. 73, 74, 79, 129, 233, 236-241 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд

ВИРІШИВ:

1. В задоволенні позовних вимог відмовити повністю.

Рішення набирає законної сили відповідно до ст. 241 Господарського процесуального кодексу України та може бути оскаржено у порядку і строк, встановлені ст. ст. 254, 256 Господарського процесуального кодексу України.

Повне рішення складено: 28.12.2023 р.

Суддя Т.П. Карпечкін