ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
_______________________________________________________________________
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18.12.2023м. ХарківСправа № 910/848/23

Господарський суд Харківської області у складі:

судді Калініченко Н.В.

при секретарі судового засідання Махлай Б.В.

за участю представників учасників процесу:

позивача за первісним позовом: Дородних С.В., адвокат, ордер серія АН № 1167992 від 17.05.2023 р.,

відповідача за первісним позовом: Линник Л.С., адвокат, довіреність № 068/22 від 26.12.2022 р.,

розглянувши в порядку загального позовного провадження справу,

за первісним позовом Приватного підприємства «АСД», місто Харків,

до Товариства з обмеженою відповідальністю «ВФ РИТЕЙЛ», місто Київ,

про стягнення коштів, -

та за зустрічним позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «ВФ РИТЕЙЛ», місто Київ,

до Приватного підприємства «АСД», місто Харків,

третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору, на стороні відповідача - Товариство з обмеженою відповідальністю «ПРОДУКТИ», місто Харків,

про стягнення коштів, -

ВСТАНОВИВ:

Позивач, Приватне підприємство «АСД», звернувся до Господарського суду м. Києва (позовну заяву передано за підсудністю до Господарського суду Харківської області) з позовною заявою до відповідача, Товариства з обмеженою відповідальністю «ВФ РИТЕЙЛ», про стягнення за договором суборенди нежитлового приміщення № 010919-Х від 01 вересня 2019 року 769 906,06 грн., з них: 563 225,81 грн. - заборгованість з орендної плати за період з березня 2022 року по 26 липня 2022 року, 120 023,87 грн. - пеня, 77 107,55 грн. - інфляційні втрати, 9 548,83 грн. - 3% річних. Також, позивачем заявлено стягнення судові витрати, що складається з судового збору та 230 971,82 грн. витрат на правову допомогу. 12 вересня 2023 року, ухвалою Господарського суду Харківської області, прийнято до спільного розгляду із первісним позовом зустрічний позов (вх. № 15295 від 14 червня 2023 року) Товариства з обмеженою відповідальністю «ВФ РИТЕЙЛ» до Приватного підприємства «АСД» про стягнення переплати у розмірі 162 618,76 грн.

1. ВІДНОСНО РУХУ СПРАВИ ДО ЇЇ НАДХОДЖЕННЯ ДО ГОСПОДАРСЬКОГО СУДУ ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ

23 січня 2023 року, ухвалою Господарського суду міста Києва, позовну заяву Приватного підприємства "АСД" до Товариства з обмеженою відповідальністю "ВФ Ритейл" про стягнення 769 906,06 грн. залишено без руху. Зобов`язано Приватне підприємство "АСД" протягом п`яти днів з дня вручення даної ухвали усунути недоліки позовної заяви шляхом подання до суду належних доказів направлення відповідачу за адресою місцезнаходження копії даної позовної заяви та доданих до неї документів листом з описом вкладення. Ухвалою Господарського суду міста Києва від 30 січня 2023 року позовну заяву Приватного підприємства "АСД" разом з доданими до неї матеріалами направлено за територіальною підсудністю до Господарського суду Харківської області.

08 березня 2023 року, ухвалою Північного апеляційного господарського суду, відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою Товариства з обмеженою відповідальністю "ВФ Ритейл" на ухвалу Господарського суду міста Києва від 30.01.2023 у справі № 910/848/23. 19 квітня 2023 року, постановою Північного апеляційного господарського суду, апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "ВФ Ритейл" на ухвалу Господарського суду міста Києва від 30.01.2023 у справі № 910/848/23 залишено без задоволення. Ухвалу Господарського суду міста Києва від 30.01.2023 у справі № 910/848/23 залишено без змін.

2. ВІДНОСНО РУХУ СПРАВИ ПІСЛЯ ЇЇ НАДХОДЖЕННЯ ДО ГОСПОДАРСЬКОГО СУДУ ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ

04 травня 2023 року, ухвалою Господарського суду Харківської області, залишено позовну заяву Приватного підприємства «АСД» без руху. Надано позивачеві строк для усунення недоліків позовної заяви - п`ять днів з дня вручення ухвали про залишення позовної заяви без руху, шляхом надання до суду оригіналу або належним чином засвідченої копії договору оренди № ПШ-08/19 нежитлового приміщення від 01 серпня 2019 року, а також інформації щодо наявності у позивача або іншої особи оригіналів письмових або електронних доказів, копії яких додано до заяви. Ухвалою Господарського суду Харківської області від 18 травня 2023 року прийнято позовну заяву Приватного підприємства «АСД» до розгляду та відкрито позовне провадження у справі № 910/848/23, яку вирішено розглядати за правилами загального позовного провадження; почато у справі № 910/848/23 підготовче провадження і призначено підготовче засідання. 16 червня 2023 року, ухвалою Господарського суду Харківської області, повернуто Товариству з обмеженою відповідальністю «ВФ РИТЕЙЛ» зустрічну позовну заяву (вх. № 15295 від 14 червня 2023 року) та додані до неї документи. Ухвалами Господарського суду Харківської області від 10 липня 2023 року та від 14 липня 2023 року відмовлено у задоволенні клопотань відповідача, Товариства з обмеженою відповідальністю «ВФ РИТЕЙЛ», про зупинення провадження у справі. Протокольною ухвалою Господарського суду Харківської області від 17 липня 2023 року закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду по суті. Постановою Східного апеляційного господарського суду від 09 серпня 2023 року скасовано ухвалу Господарського суду Харківської області від 16 червня 2023 у справі № 910/848/23 та передано справу до суду першої інстанції для вирішення питання щодо прийняття до розгляду зустрічної позовної заяви до спільного розгляду з первісною позовною заявою. 12 вересня 2023 року, ухвалою Господарського суду Харківської області, суд повернувся у справі № 910/848/23 на стадію підготовчого провадження, прийняв зустрічний позов Товариства з обмеженою відповідальністю «ВФ РИТЕЙЛ» до спільного розгляду із первісним позовом у справі № 910/848/23. 29 вересня 2023 року, ухвалою Господарського суду Харківської області, прийнято до розгляду в межах первісного позову із залученням до матеріалів справи документи, що подані разом із клопотанням (вх. № 26474 від 29.09.2023 року) відповідача за первісним позовом, Товариством з обмеженою відповідальністю «ВФ РИТЕЙЛ», про долучення доказів. 29 вересня 2023 року, ухвалою Господарського суду Харківської області, залучено в межах зустрічного позову в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору на стороні відповідача за зустрічним позовом - Товариство з обмеженою відповідальністю «ПРОДУКТИ» (61098, місто Харків, вулиця Полтавський Шлях, будинок 148/2; ). 10 жовтня 2023 року, ухвалою Господарського суду Харківської області, прийнято до розгляду із залученням до матеріалів справи додаткові пояснення (вх. № 27276 від 09.10.2023 року) позивача за первісним позовом, Приватного підприємства «АСД», що подані в межах первісного позову. 06 листопада 2023 року, протокольною ухвалою Господарського суду Харківської області, закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду по суті.

Щодо реалізації сторонами справи свого права на подання заяв по суті справи в межах первісного позову: відповідачем надано відзив (вх. № 15294 від 14 червня 2023 року), що прийнятий до розгляду із залученням до матеріалів справи ухвалою Господарського суду Харківської області від 15 червня 2023 року; позивачем надано відповідь на відзив (вх. № 16278 від 23 червня 2023 року), що прийнята до розгляду із залученням до матеріалів справи протокольною ухвалою Господарського суду Харківської області від 26 червня 2023 року.

Щодо реалізації учасниками справи свого права на подання заяв по суті справи в межах зустрічного позову: відповідачем надано відзив на зустрічний позов (вх. № 26873 від 04.10.2023 року), що прийнятий до розгляду із залученням до матеріалів справи ухвалою Господарського суду Харківської області від 05 жовтня 2023 року; позивачем - відповідь на відзив на зустрічний позов (вх. № 28647 від 20 жовтня 2023 року), що прийнята до розгляду із залученням до матеріалів справи протокольною ухвалою Господарського суду Харківської області від 23 жовтня 2023 року; відповідачем - заперечення на відповідь на відзив (вх. № 30058 від 03 листопада 2023 року), що прийняті до розгляду із залученням до матеріалів справи ухвалою Господарського суду Харківської області від 07 листопада 2023 року. Третя особа своїм правом на подання пояснень, в порядку ст. 168 ГПК України, не скористалася, хоча була належним чином повідомлена про розгляд справи.

При цьому, суд зазначає, що строки розгляду справи в порядку загального позовного провадження врегульовані розділом ІІІ ГПК України. Так, у відповідності до ч. 3 ст. 177 ГПК України підготовче провадження має бути проведене протягом шістдесяти днів з дня відкриття провадження у справі. В свою чергу, відповідно до ч. 1, 2 ст. 195 ГПК України суд має розпочати розгляд справи по суті не пізніше ніж через шістдесят днів з дня відкриття провадження у справі, суд розглядає справу по суті протягом тридцяти днів з дня початку розгляду справи по суті.

Водночас, встановлений ч. 3 ст. 177 ГПК України строк проведення підготовчого провадження не є розумним за даних обставин, адже у нормі не передбачені випадки розгляду справи за умови наявності первісного та зустрічного позовів. При цьому, суд здійснив всі дії, що необхідні для належного розгляду справи та забезпечив учасникам справи можливість реалізації своїх прав. В свою чергу, суд констатує про те, що ним було дотримано строки розгляду справи по суті, що передбачені ст. 195 ГПК України.

Відповідно до статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04 листопада 1950 року, яка ратифікована Україною 17 липня 1997 року, кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи у продовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру. Обов`язок швидкого здійснення правосуддя покладається, в першу чергу, на відповідні державні судові органи. Розумність тривалості судового провадження оцінюється в залежності від обставин справи та з огляду на складність справи, поведінки сторін, предмету спору. Нездатність суду ефективно протидіяти недобросовісно створюваним учасниками справи перепонам для руху справи є порушенням частини 1 статті 6 даної Конвенції (§ 66 - 69 рішення Європейського суду з прав людини від 08 листопада 2005 року у справі "Смірнова проти України"). У пунктах 2, 4 частини 3 статті 129 Конституції України закріплені такі основні засади судочинства як: рівність усіх учасників судового процесу перед законом і судом; змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості. Зазначені принципи знайшли своє відображення у статтях 7, 13 ГПК України, а тому господарські суди зобов`язані реалізовувати їх під час здійснення господарського судочинства. Закон України "Про судоустрій та статус суддів" (пункт 3 статті 7) також гарантує право кожного на участь у розгляді своєї справи у визначеному процесуальним законом порядку. Згідно з статтею 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод та практику Європейського суду з прав людини як джерело права. Конвенція покликана гарантувати не теоретичні або примарні права, а права, які є практичними і ефективними. Це особливо стосується права на доступ до суду, зважаючи на помітне місце, відведене у демократичному суспільстві праву на справедливий суд (див. рішення у справах "Ейрі проти Ірландії", від 09 жовтня 1979 року, пункт 24, Series A N 32, та "Гарсія Манібардо проти Іспанії", заява №38695/97, пункт 43, ECHR 2000-II). Суд констатує про те, що під час розгляду справи, були створені належні умови для реалізації сторонами своїх прав, що передбачені ГПК України.

3. АРГУМЕНТИ СТОРІН ПО СПРАВІ В МЕЖАХ ПЕРВІСНОГО ПОЗОВУ

Дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши фактичні обставини на яких ґрунтуються позовні вимоги та заперечення проти них, об`єктивно оцінивши надані суду докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд установив наступне.

У позовній заяві зазначається, що між позивачем та відповідачем укладено договір суборенди нежитлового приміщення від 01 вересня 2019 року № 010919-Х (надалі «Договір»). Відповідно до п. 1.1. Договору орендар передає, а суборендар приймає на умовах суборенди в строкове платне користування нежитлові приміщення першого поверху, загальною площею 80,1 кв.м., розташовані в будівлі за адресою: м. Харків, вул. Полтавський шлях, буд. 148/2. Мета оренди визначена пунктом 1.2. Договору, відповідно до якого приміщення передається в оренду Суборендарю з метою розміщення офісу та/або магазину з продажу непродовольчих товарів. 01 вересня 2019 року орендарем та суборендарем підписано акт прийому-передачі приміщення, відповідно до якого орендар передав, а Суборендар прийняв відповідно до умов Договору приміщення, а саме нежитлові приміщення першого поверху, загальною площею 80,1 кв.м., розташовані в будівлі за адресою: м. Харків, вул. Полтавський шлях, буд. 148/2. Пунктом 3.1. Договору визначено, що орендна плата з урахуванням її індексації є фіксованою, підлягає сплаті суборендарем орендарю щомісячно до 05 числа за поточний місяць, та становить 135 000,00 грн., ПДВ не передбачений. Орендна плата починає нараховуватись та оплачуватись з моменту передачі Приміщення орендарем суборендарю за Актом приймання-передачі (п. 3.2. Договору). В подальшому було укладено ряд додаткових угод. Так, 13 грудня 2021 року між орендарем та суборендарем укладено Додаткову угоду № 7 до Договору. Пунктом 1 Додаткової угоди № 7 встановлено, що на період з 01.01.2022 року по 31.05.2022 року встановлено орендну плату за Договором у розмірі 105 000,00 грн. за місяць, ПДВ не передбачений. Інші умови Договору залишаються без змін. Пунктом 4.3.5. Договору визначено, що суборендар зобов`язаний своєчасно сплачувати оренду плату та вартість фактично спожитих суборендарем комунальних послуг. Однак, як вказує позивач, починаючи з березня 2022 року суборендар не виконує взяті на себе договірні зобов`язання, що визначені пунктом 4.3.5. Договору, а зокрема не сплачує орендну плату. Як вказує позивач, 06 вересня 2022 року орендарем отримано від суборендаря лист № R/22/315 від 01 вересня 2022 року. Вказаним листом Суборендар повідомив Орендаря, що відповідно до Указу Президента України № 642022 від 24.02.2022 року на всій території України запроваджено воєнний стан, що супроводжується активними військовими діями на територіях, де, зокрема, розміщений об`єкт оренди, який є предметом Договору. Також, як вбачається із цього листа, 24 лютого 2022 року магазин, що є об`єктом договору суборенди, перестав функціонувати, а причиною зупинки функціонування магазину є віднесення Харківської міської територіальної громади до переліку громад, які розташовані в районі проведення воєнних (бойових дій). Водночас, позивач вказує, що такі пояснення відповідача є необґрунтованими та такими, що не звільняють суборендаря від взятих на себе договірних зобов`язань по належній сплаті орендних платежів. Позивач вказує, що відповідно до п. 1.2. Договору метою оренди визначено як розміщення офісу та/або магазину з продажу непродовольчих товарів. Таким чином, припинення функціонування магазину, про що зазначає суборендар в листі, не є свідченням того, що суборендар позбавлений можливості використовувати орендоване приміщенні згідно із метою оренди. Крім того, позивач вважає, що посилання відповідача на можливість застосування ч. 6 ст. 762 ЦК України є безпідставними, оскільки відповідачем не надано достатніх та допустимих доказів наявності обставин, які б унеможливлювали використання ним орендованого приміщення. У зв`язку із закінчення строку дії Договору, 25 липня 2022 року орендарем було направлено лист суборендарю, яким повідомлено про: 1) необхідність термінового погашення заборгованості; 2) необхідність термінового надання показників приладів обліку електроенергії та води; 3) приведення приміщення у належний стан з метою його повернення. Як вказує позивач, жодної відповіді від суборендаря з повідомленням щодо повернення приміщення так і не надійшло, а станом на день звернення до господарського суду з позовною заявою, Акт прийому-передачі (повернення) приміщення з суборенди між сторонами Договору не підписаний. У зв`язку з цим, позивач прохає про стягнення 563 225,81 грн. заборгованості з орендної плати за період з березня 2022 року по 26 липня 2022 року. Також, на підставі п. 5.2. Договору, позивач прохає про стягнення 120 023,87 грн. пені та 77 107,55 грн. інфляційні втрати, 9 548,83 грн. 3% річних.

14 червня 2023 року до суду від відповідача надійшов відзив (вх. № 15294). Відповідач посилається на Указ Президента України № 64/2022 від 24.02.2022 про введення воєнного стану на всій території України, лист ТПП № 2024/02.0-7.1 від 28.02.2022 року, постанову КМУ № 1364 від 06 грудня 2022 року «Деякі питання формування переліку територій, на яких ведуться (велися) бойові дії або тимчасово окупованих російською федерацією» та накази Міністерства з питань реінтеграції тимчасово окупованих територій України. Вказує, що фактично з 24 лютого 2022 року магазин, що є об`єктом Договору, перестав функціонувати, що підтверджується наказом про припинення роботи магазинів № ОД/П-026.3 від 01.03.2022 року. У зв`язку з цим, 30 березня 20222 року на електронну адресу позивача представником відповідача було направлено лист, в якому суборендар повідомив про настання форс-мажорних обставин, просив не нараховувати оренду плату на період, поки магазин не буде працювати через обставини, що склалися в м. Харкові. Вказаний лист направлявся тільки на електронну адресу контактних осіб за Договором, оскільки через бойові дії поблизу Києва та ризик обстрілів працівники вимушені були евакуюватися. Оскільки представник орендаря не відреагував на лист, направлений 30.03.2022 року, то 08.04.2022 року на електронну адресу Ярошенко Діани повторно було направлено ідентичний лист та проект додаткової угоди № 8. Після цього, представники ПП «АСД» вийшли на телефонний зв`язок і попередньо погодили умови оренди на червень-липень 2022 року і тому представник ТОВ «ВФ Ритейл» 17.05.2022 року на електронну адресу ОСОБА_1 , а згодом і цінним листом з описом вкладення направив листа № R/22/187 з проханням надати знижку на орендну плату, повідомила про плани відновити господарську діяльність в орендованому приміщенні з 01.06.2022 року та про пошкодження вікна. Оскільки жодної письмової відповіді, навіть в електронному форматі, від представників орендаря не надійшло, 30.05.2022 року суборендарем було також направлено цінний лист № R/22/190 від 30.05.2022 року з описом вкладення, що повернувся на його адресу. 14.06.2022 року ТОВ «ВФ Ритейл» звернулося до орендаря з листом вих. № R/22/208 від 14.06.2022 року, який був направлений на електронні адреси та цінним листом з описом вкладення позивачу, в якому було повідомлено про неможливість здійснення господарської діяльності в орендованому приміщенні через відсутність електропостачання та пошкодження склопакету, а також запрошено направити представника позивача на 10:00 год. 20.06.2022 року для фіксації зазначених обставин, представник орендаря у зазначений день та час не з`явився, про причини неявки не повідомив, тому представниками ТОВ «ВФ Ритейл» було складено Акт обстеження пошкодженого майна від 20.06.2022 року. Разом з тим, 23.06.2022 року о 18 год. 21 хв. на електронну адресу співробітника ТОВ «ВФ Ритейл» надійшов лист від ОСОБА_2 з проханням забезпечити явку представника на 11:00 год. 24.06.2022 року. Однак, так як лист надійшов після закінчення робочого дня, відповідач не мав достатнього часу для організації явки свого представника у визначений орендарем день та час. Відповідач зазначає, що позивач більше жодного разу не вчинив жодних дій задля встановлення причин відсутності та відновлення електропостачання в орендованому приміщенні, при цьому Суборендар намагався власними силами відновити електропостачання в орендованому об`єкті нерухомості задля продовження роботи. Так, 22.07.2022 року ТОВ «ВФ Ритейл» звернулось до Харківської обласної військової адміністрації та Холодногірської РЕМ з електронним листом про надання інформації щодо причини відсутності електропостачання. Харківська ОВА листом № 15.01-12/1311 від 16.08.2022 року повідомила, що Департамент житлово-комунального господарства та паливно-енергетичного комплексу ХОВА не погоджував учасникам роздрібного ринку електричної енергії відключення від електропостачання. В свою чергу, АТ «Харківобленерго» листом № 15-37/3508 від 09.09.2022 року повідомило, що договір споживача про надання послуг з розподілу електричної енергії укладено з іншою особою, ніж та, інтереси якої представляє адвокат. При цьому, власник орендованих приміщень, ТОВ «Продукти», своїм листом від 23.01.2023 року повідомив, що у приміщенні відсутнє електропостачання починаючи з березня 2022 року і по теперішній час через пошкодження електрокабелю в результаті бойових дій. З урахуванням обставин, що склалися, а також у зв`язку із закінченням строку дії Договору, 18.07.2022 року ТОВ «ВФ Ритейл» було направлено на електронні адреси представників та на поштову адресу позивача листи про звільнення приміщення та забезпечення явки уповноваженого представника для приймання приміщення з суборенди та складання акту приймання-передачі на 15:00 год. 26.07.2022 року. 25.07.2022 року з електронної адреси ОСОБА_2 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 ) надійшов лист про припинення строку дії Договору та прохання розглянути лист щодо припинення строку дії Договору та порядку повернення приміщення. У відповідь на зазначені вище листи на ці ж електронні адреси представників ПП «АСД» Бекешко та Ярошенко представником ТОВ «ВФ Ритейл» було продубльовано листи, які направлялись 18.07.2022 року про звільнення приміщення та направлення представника на 26.07.2022 року для приймання приміщень. У зазначений час, 26 липня 2022 року, з`явилась особа, яка представилась представником ПП «АСД», однак документів, підтверджуючих її повноваження, надано не було, тому суборендарем складено акт про відсутність представника орендаря для передачі приміщення. Відповідач зазначає, що позивач зробив розрахунок заборгованості по орендним платежам не врахувавши суму орендної плати у розмірі 135 000,00 грн., сплачену суборендарем відповідно до умов Договору, передбачених п. 3.1. Договору. Також, відповідач посилається на наявність обставин, що є підставою для застосування ч. 6 ст. 762 ЦК України, а саме: 1) перебування Харківської міської територіальної громади в переліку територій на яких ведуться (велися) бойові дії; 2) пошкодження склопакету вітрини в результаті бойових дій; 3) відсутність електропостачання, яке суборендар, який не є стороною договору на електропостачання за адресою магазину, не мав можливості відновити самостійно. Відповідач також заперечує проти задоволення позовних вимог в частині стягнення сум пені, 3% річних та інфляційних втрат, оскільки ТПП України визнано форс-мажорною обставиною військову агресію рф проти України, а також у разі застосування ч. 6 ст. 762 ЦК України у суборендаря було відсутнє зобов`язання по сплаті орендних платежів. Підсумовуючи, відповідач просить, у разі задоволення позову, зменшити витрати на правову допомогу.

23 червня 2023 року до суду від позивача надійшла відповідь на відзив (вх. № 16278), у якій ПП «АСД» заявило про свою незгоду з доводами ТОВ «ВФ Ритейл» за наступних підстав. Позивач вважає, що відповідач не надав суду доказів на підтвердження правомірності своїх дій, документально обґрунтованих заперечень на спростування наведених позивачем підстав позову та заявлених ним вимог. На думку позивача, лист ТОВ «ВФ Ритейл» № R/22/315 від 01.09.2022 року, Указ Президента України № 64/2022 «Про введення воєнного стану в Україні» від 24.02.2022 року, лист Торгово-промислової палати України від 28.02.2022 р. N 2024/02.0-7.1, Наказ Міністерства з питань реінтеграції тимчасово окупованих території України № 75 від 25.04.2022 року не є підставами для звільнення ТОВ «ВФ Ритейл» від виконання обов`язків за Договором та звільнення відповідальності за порушення зобов`язання (ст. 607, ч. 1 ст. 617, ч. 6 ст. 762 ЦК України, ст. 202 ГК України). Так, ТОВ «ВФ Ритейл» суперечить само собі: у відзиві вказано, що магазин припинив роботу 24.02.2022 року, тоді як наказ про припинення роботи магазинів № ОД/П-026.З датований 01.03.2022 року. Автором наказу про припинення роботи магазинів № ОД/П-026.З від 01.03.2022 року є сам відповідач, тобто особа, яка має процесуальну зацікавленість у вирішенні спору на свою користь. Сам по собі наказ про припинення роботи магазинів № ОД/П-026.З від 01.03.2022 року не може бути доказом припинення діяльності торгових точок (магазинів) ТОВ «ВФ Ритейл», оскільки наказ лише зобов`язує припинити роботу торгових точок (магазинів), проте не є доказом на підтвердження того, що робота вказаних торгових точок (магазинів) ТОВ «ВФ Ритейл» припинена. Тобто ТОВ «ВФ Ритейл» не надало до матеріалів справи доказів виконання наказу № ОД/П-026.З від 01.03.2022 року. При цьому, відповідно до умов договору ТОВ «ВФ Ритейл» на власний розсуд може використовувати орендоване приміщення: - для розміщення офісу; - для розміщення магазину з продажу непродовольчих товарів; - для розміщення офісу та для розміщення магазину з продажу непродовольчих товарів. Тобто три різні варіанти. При цьому вибір ТОВ «ВФ Ритейл», як суборендаря, способу використання орендованого приміщення не впливає на розмір суборендної плати, визначеної пунктом 3.1 Договору. Таким чином, неможливість використання об`єкту суборенди у якості магазину з продажу непродовольчих товарів автоматично не виключає можливість використовувати ТОВ «ВФ Ритейл» суборендовані приміщення у якості офісу. Позивач акцентує, що не можна ототожнювати неможливість використання орендованого майна, тобто повну відсутність доступу до майна, з неможливістю отримання прибутку в очікуваному розмірі у спірний період, що не підпадає під дію норми частини 6 статті 672 ЦК. Крім власного наказу № ОД/П-026.З від 01.03.2022 року, на спростування доводів позивача ТОВ «ВФ Ритейл» посилається на лист ПрАТ «ВФ Україна» № out-SD2305057 від 30.05.2023 року. Так, хоча формально ПрАТ «ВФ Україна» та ТОВ «ВФ Ритейл» є окремими суб`єктами приватного права, фактично ПрАТ «ВФ Україна» повністю контролює діяльність ТОВ «ВФ Ритейл». Оскільки ПрАТ «ВФ Україна» повністю контролює діяльність ТОВ «ВФ Ритейл», а ТОВ «ВФ Ритейл» засноване ПрАТ «ВФ Україна» з метою отримання прибутку, рішення у справі № 910/848/23 безпосередньо вплине на майновий стан ПрАТ «ВФ Україна»: у випадку задоволення позову та стягнення з ТОВ «ВФ Ритейл» на користь ПП «АСД» грошових коштів, ПрАТ «ВФ Україна» отримає збитки (хоч і непрямі), оскільки воно як засновник має право на отримання прибутку від діяльності ТОВ «ВФ Ритейл». Щодо наявності/відсутності форс-мажорних обставин за Договором позивач зазначає, що існування Листа ТПП від 28.02.2022 р. N 2024/02.0-7.1 не є звільненням від виконання зобов`язань за договором та сплати штрафних санкцій під час воєнного стану. Доказів того, що ТОВ «ВФ Ритейл» у встановленому законодавством порядку підтверджено настання форс-мажорних обставин саме для спірного випадку невиконання зобов`язання матеріали справи не містять. На думку ПП «АСД», посилання ТОВ «ВФ Ритейл» на накази Міністерства з питань реінтеграції тимчасово окупованих територій, постанови КМУ, як на підставу звільнення від обов`язку вносити орендну плату за Договором, є безпідставним. ТОВ «ВФ Ритейл» використовує вказані акти законодавства у якості формального поводу для несплати орендної плати. На думку позивача, суд на підставі частини 4 статті 236 ГПК України, повинен врахувати висновки, викладені у пунктах 6.9, 6.10 постанови Великої Палати Верховного Суду від 08.05.2018 р. у справі № 910/7495/16, згідно із якими обставини, зазначені у нормі частини 6 статті 762 ЦК України повністю не охоплюються поняттям форс-мажорних обставин, адже на відміну від останніх, ознаками яких є їх об`єктивна та абсолютна дія, а також непередбачуваність, перші можуть бути спричинені, зокрема, й безпосередньо вольовою дією орендодавця, тобто обставини згідно з частиною 6 статті 762 ЦК України можуть включати обставини непереборної сили та випадку, втім не обмежуються ними. Також, позивач вважає, що суд при вирішенні справи повинен врахувати висновки, викладені у пункті 27 постанови Верховного Суду від 21.09.2021 р. у справі № 910/13158/20, згідно із яким для застосування частини 6 статті 762 ЦК України та звільнення наймача від плати за користування орендованим майном визначальною умовою такого звільнення є наявність обставин, за які орендар не відповідає. Тобто, позивач повинен довести обставини, які свідчать про те, що майно не використовувалося або не могло бути використане наймачем, і він не відповідає за ці обставини. Щодо акту обстеження пошкодженого майна від 20.06.2022 року, позивач зазначає, що вказаний акт не є допустимим доказом на підтвердження обставин, викладених у самому акті. Акт обстеження пошкодженого майна від 20.06.2022 року складено абстрактними «представниками ТОВ «ВФ Ритейл», підписи яких відсутні в акті. Водночас цей акт «засвідчено» трьома «свідками», двох з яких ідентифікувати неможливо, а третій є співробітником відповідача, тобто зацікавленою особою. Разом з тим, зі змісту акту вбачається, що його складено без участі представника позивача. Разом з тим, в акті обстеження пошкодженого майна від 20.06.2022 року не вказано причину відсутності електропостачання та обставини, при яких воно було припинено. Позивач зауважує, що Договір не містить положень, які надають відповідачу право складати будь-які акти в односторонньому порядку (без участі іншої сторони). При цьому, копія акту обстеження пошкодженого майна від 20.06.2022 року, в якому містяться підписи свідків, підписи яких не посвідчено нотаріусом, за умов відсутності у матеріалах справи підтвердження свідків про їх обізнаність із змістом закону щодо кримінальної відповідальності за надання неправдивих показань, є не належним та недопустимим доказом. Позивач зауважує, що фото фіксація, додана відповідачем до відзиву, не містить необхідних реквізитів електронного доказу, як то фіксація дати та часу зйомки, місця події, місця його створення. Водночас, у самій «фотофіксації» не міститься посилання на те, що вона є додатком до акту обстеження пошкодженого майна від 20.06.2022 року. Тобто така «фотофіксація» не є доказом обставин, що викладені у відзиві відповідача. Також, позивач зазначає, що для підтвердження факту знищення або істотного пошкодження орендованого майна внаслідок збройної агресії рф, необхідно використовувати документи, оформлені відповідно до Порядку № 257, Порядку № 473, Методики обстеження будівель та споруд, пошкоджених внаслідок надзвичайних ситуацій, бойових дій та терористичних актів, Методики проведення обстеження та оформлення його результатів. Натомість, відповідачем не надано суду на підтвердження своїх доводів документів, передбачених наведеними вище актами законодавства. На підставі підпункту 4.1.6 пункту 4.1 Договору позивач робить висновок, що відповідач звільняється від внесення суборендної плати тільки за сукупністю двох умов: 1) несправності виникли на зовнішніх інженерних мереж, що перебувають на балансі Орендаря; 2) наслідки аварії або несправності роблять неможливим користування Приміщенням. Натомість, відповідачем не доведено, що: 1) електропостачання на об`єкті суборенди відсутнє внаслідок несправностей, поломки або аварії зовнішніх інженерних мереж, що перебувають на балансі орендаря; 2) наслідки аварії або несправності роблять неможливим користування приміщенням. На думку позивача, відповідачем взагалі не доведено допустимими доказами факту аварії або несправності на зовнішніх інженерних мережах та, як наслідку, відсутності електропостачання на об`єкті суборенди. Позивач вважає, що лист ТОВ «Продукти» від 23.01.2023 року, підписаний його директором, не є допустимим доказом, оскільки лист не містить джерело обізнаності щодо певної обставини відсутності електропостачання з березня 2022 року об`єкту суборенди. Разом з тим, позивач звертає увагу, що ТОВ «ВФ Ритейл» не виконано вимог пункту 6.1 Договору, відповідно до якого сторона, яка не може виконати свої договірні зобов`язання через настання форс-мажорних обставин, повідомляє іншу сторону письмово про такі обставини протягом п`яти календарних днів з моменту їх настання. При цьому, відповідно до підпункту 6.1.1 Договору належним доказом наявності форс-мажорних обставин є сертифікат Торгово-промислової палати. Щодо акту звірки взаєморозрахунків, на який посилається ТОВ «ВФ Ритейл», як на підставу наявності заборгованості, ПП «АСД» зауважує, що акт звірки може вважатися доказом у справі в підтвердження певних обставин, зокрема в підтвердження наявності заборгованості суб`єкта господарювання, її розміру, визнання боржником такої заборгованості тощо, однак, за умови, що інформація, відображена в акті підтверджена первинними документами та акт містить підписи уповноважених на його підписання сторонами осіб. З боку ПП «АСД» акт звірки взаємних розрахунків станом на 30.06.2023 року не підписано. Отже, акт звірки взаємних розрахунків станом на 30.06.2023 за Договором, наданий ТОВ «ВФ Ритейл» до матеріалів справи, не є доказом в розумінні статті 91 ГПК України. Також, позивач зазначає, що матеріали справи (платіжні доручення, розрахунок заборгованості) спростовують припущення відповідача, що позивач здійснив розрахунок заборгованості за Договором без врахування суми гарантійного платежу в розмірі 135 000,00 грн., який ТОВ «ВФ Ритейл» перерахувало на користь ПП «АСД» після підписання Договору. Ознайомившись зі змістом роздруківки листування за допомогою електронної пошти, що міститься у матеріалах справи, позивач вважає, що вона не тільки не спростовує доводи позивача та, відповідно, підтверджує доводи ТОВ «ВФ Ритейл», а, навпаки, містить фіксацію того, що ТОВ «ВФ Ритейл» не виконані (порушені) зобов`язання за Договором, а саме: 1) роздруківка не містить доказів виконання ТОВ «Ритейл» вимог пункту 6.1 Договору; 2) роздруківка не містить доказів того, що сторонами відповідно до вимог Договору, ЦК України та ГК України досягнуто згоди що внесення змін до Договору в частині зменшення розміру суборендної плати або звільнення ТОВ «ВФ Ритейл» від її внесення; 3) роздруківка не містить доказів припинення договору суборенди; 4) роздруківка не містить доказів повернення ТОВ «ВФ Ритейл» ПП «АСД» суборендованого приміщення.

29 вересня 2023 року до суду від відповідача надійшло клопотання про долучення доказів (вх. № 26474), а саме: 1) періодичного звіту касового апарату № , який був зареєстрований в магазині за адресою: м. Харків, вул. Полтавський шлях,148/2. З вказаного звіту вбачається, що остання операція відбулася 23.02.2022 року; 2) реєстраційне посвідчення 30028, відповідно до якого з 23.12.2022 року касовий апарат № був зареєстрований в магазині за адресою: м. Прилуки, вул. Київська, 170; 3) витяг з наказу №160/2-К від 01.03.2022 року. з якого вбачається, що з 24.02.2022 року працівники, які працювали в магазині за адресою: м. Харків, вул. Полтавський шлях, 148/2 не виходили на свої робочі місця та Інформаційна довідка з кадрових питань № R/23/370 від 08.09.2023р. з якої вбачається, що працівники перебували в основних відпустках або без збереження заробітної плати; 4) витяг з електронного кабінету ТОВ «ВФ Ритейл» про відправку з відділення №39 м. Харків товару через Нову пошту на загальну вагу 210 кг; 5) накладні про переміщення товару з магазину V044 (м. Харків, вул. Полтавський шлях,148/2) в березні 2022 року.

09 жовтня 2023 року до суду від позивача надійшли додаткові пояснення (вх. № 27276). На думку ПП «АСД» перелічені у клопотанні (вх. № 26474 від 29.09.2023) докази не можуть бути належними, допустимими та достовірними доказами. Водночас ПП «АСД» вважає, що докази, надані ним до матеріалів справи, є більш вірогідними, ніж докази, які ТОВ «ВФ РИТЕЙЛ» прохає суд долучити до матеріалів справи в підтвердження неможливості використовувати відповідне приміщення за цільовим призначенням, тобто об`єктивну безпосередню неможливість використовувати передане у найм майно (бути допущеним до приміщення, знаходитись у ньому, зберігати у приміщенні речі тощо) через обставини, за які орендар не відповідає. На думку ПП «АСД», ТОВ «ВФ РИТЕЙЛ» не доведено належними, допустимими та достовірними доказами наявність обставин, з настанням яких законодавство пов`язує виникнення у наймача права на звільнення від плати за користування об`єктом оренди, тобто об`єктивну безпосередню неможливість використовувати передане у найм майно (бути допущеним до приміщення, знаходитись у ньому, зберігати у приміщенні речі тощо) через обставини, за які орендар не відповідає. Тобто, навіть за умов встановлення судом факту невикористання ТОВ «ВФ РИТЕЙЛ» об`єкту оренди, вказане не буде свідчити про об`єктивну безпосередню неможливість використовувати передане у найм майно, оскільки невикористання майна не є тотожнім поняттю «об`єктивна неможливість використання майна». ПП «АСД» зазначає суду, що жоден з семи документів, доданих ТОВ «ВФ РИТЕЙЛ» до клопотання, не є доказом на підтвердження об`єктивної безпосередньої неможливості використовувати передане у найм майно для розміщення офісу або для розміщення магазину з продажу непродовольчих товарів. Крім того, ПП «АСД» заявляє суду, що поведінка ТОВ «ВФ РИТЕЙЛ» не відповідає його попереднім заявам. З матеріалів справи, у тому числі заяв по суті ТОВ «ВФ РИТЕЙЛ», вбачається, що у квітні - травні 2022 року ТОВ «ВФ РИТЕЙЛ» зверталось до ПП «АСД» з проханням надати знижку з орендної плати. Тобто планувало і надалі використовувати орендоване майно. А наразі правова позиція ТОВ «ВФ РИТЕЙЛ» змінилась: ТОВ «ВФ РИТЕЙЛ» намагається довести суду об`єкту неможливість використання орендованого майна. Також, позивач просить суд врахувати правові висновки Верховного Суду, наведені у цих додаткових поясненнях, при вирішенні спору у справі № 910/848/23 по суті.

4. АРГУМЕНТИ СТОРІН ПО СПРАВІ В МЕЖАХ ЗУСТРІЧНОГО ПОЗОВУ

14 червня 2023 року до суду від ТОВ «ВФ Ритейл» надійшов зустрічний позов (вх. № 15295), у якому зазначено, що 01 вересня 2019 року між ТОВ «ВФ Ритейл» та ПП «АСД» укладено Договір. Відповідно до умов Договору, орендар передав, а суборендар прийняв та умовах суборенди в строкове платне користування нежитлові приміщення першого поверху, загальною площею 80,1 кв.м., розташовані за адресою: м. Харків, вул. Полтавський шлях, буд. 148/2. Відповідно до п. 3.1. Договору суборендар протягом 15-ти календарних днів з моменту підписання Договору сплачує суборендну плату за перший та останній календарні місяці оренди у розмірі згідно цього пункту. На виконання п. 3.1. Договору, 24.09.2020 р. суборендарем сплачено орендну плату за останній місяць оренди в розмірі 135 000,00 грн. без ПДВ, що підтверджується випискою з банківського рахунку. Позивачем направлявся відповідачу акт звірки взаємних розрахунків за Договором станом на 30.06.2022 року. З акту звірки взаєморозрахунків за Договором станом на 30.06.2022 року вбачається, що останні платежі ТОВ «ВФ Ритейл» здійснило в лютому 2022 року. Враховуючи всі оплати, здійснені за Договором, розмір переплати становить 184 115,76 грн. Як зазначено у зустрічному позові, позивачем актуалізовано суму переплати з боку ТОВ «ВФ Ритейл», яка станом на 30.04.2023 року становить 162 618,76 грн. В іншій частині зустрічний позов відповідає аргументам ТОВ «ВФ Ритейл», що наведені у відзиві на первісний позов.

04 жовтня 2023 року до суду від відповідача, ПП «АСД», надійшов відзив на зустрічний позов (вх. № 26873). ПП «АСД» вважає позовні вимоги необґрунтованими, а, отже, такими, що задоволенню судом не підлягають, виходячи з наступного. ПП «АСД» вважає, що, ані у своєму відзиві на первісну позовну заяву, ані у зустрічній позовній заяві, ТОВ «ВФ РИТЕЙЛ» жодних документально обґрунтованих заперечень на спростування наведених позивачем за первісним позовом підстав позову та заявлених ним вимог не надало. Відносно посилання ТОВ «ВФ Ритейл» на звільнення від орендної плати на підставі ч. 6 ст. 762 ЦК України, відповідач наводить аналогічні аргументи, що викладені у заявах по суті справи в межах первісного позову, з невеликим доповненням. Так, на 7 (сьомому) аркуші відзиву (т.с. 4, а.с. 110) відповідач зазначає наступне: «Щодо ж доказів, на які ТОВ «ВФ РИТЕЙЛ» посилається у зустрічній позовній заяві, як на підставу своїх вимог, то ПП «АСД» вважає за необхідне повторити свої доводи, міркування та заперечення, викладені у відповіді на відзив на первісний позов». Відносно заявлених позивачем до стягнення сум відповідач зазначає, що в тексті зустрічної позовної заяви ТОВ "ВФ Ритейл" в розділі «Щодо обґрунтування заборгованості відповідача» взагалі не розкриває правову природу заявленої до стягнення суму у розмірі 162 618.76 грн. З прохальної частини позовної заяви слідує, що заявлена позивачем позовна вимога є неконкретизованою та не розкриває змісту заявленого позову, оскільки позивачем не вказано правову природу заявленої позивачем до стягнення суми. При цьому, зустрічна позовна заява не містить обґрунтованого розрахунку сум, що стягуються чи оспорюються. Щодо акту звірки взаєморозрахунків, відповідач наводить аналогічні аргументи тим, що викладені у відзиві на первісний позов.

20 жовтня 2023 року до суду позивачем подано відповідь на відзив на зустрічний позов (вх. № 28647). Позивач зазначає, що всі аргументи з посиланням на докази, що доводять обставини неможливості користування орендованим приміщення через обставини, за які суборендар не відповідає, наведені позивачем у зустрічному позові та відзиві на первісний позов. Щодо аргументів відповідача відносно акту обстеження пошкодженого майна від 20.06.2022 року, позивач зазначає, що вони суперечать змісту самого Акту, оскільки: осіб, що підписали акт можна ідентифікувати, адже зазначені їх ПІБ, адреса проживання та паспортні дані, місце роботи і посада; підписи осіб на подібних документах не підлягають обов`язковому нотаріальному посвідченню. При цьому, позивач зазначає, що лист ТОВ «ПРОДУКТИ» від 23.01.2023 року є письмовим офіційним підтвердженням власника приміщення інформації про обставини, які достеменно відомі власнику майна, оскільки саме у власника укладений договір з АТ «Харківобленерго» на електропостачання. В іншій частині, відповідь на відзив містить аргументи та доводи, що заявлені позивачем у зустрічному позові та відзиві на первісний позов.

03 листопада 2023 року до суду від відповідача надійшли заперечення на відповідь на відзив (вх. № 30058). Відповідач зазначає, що ОСОБА_2 та ОСОБА_1 не є ані керівниками ПП «АСД», ані особами, що мають право вчиняти дії від імені ПП «АСД», у тому числі підписувати договори тощо, згідно відомостей, що містяться у Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань, ані представником. При цьому, зі змісту відповіді на відзив вбачається, що ТОВ «ВФ РИТЕЙЛ» ототожнює особу, яка здійснює контроль за виконанням умов договору, з представником. Аргументи відповідача щодо посилання ТОВ «ВФ РИТЕЙЛ» на ч. 6 ст. 762 ЦК України, як на підставу звільнення його від обов`язку вносити орендну плату, аналогічні доводам, що зазначені у попередніх заявах по суті справи цієї особи.

Оцінюючи подані докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні в судовому засіданні всіх обставин справи в їх сукупності, та враховуючи, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, суд зазначає наступне.

5. ВІДНОСНО ВИРІШЕННЯ СПОРУ ПО СУТІ

Стаття 11 Цивільного кодексу України вказує, що цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки, й серед підстав виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, передбачає договори та інші правочини. В статті 174 Господарського кодексу України визначено, що господарські зобов`язання можуть виникати, зокрема, із господарського договору та інших угод, передбачених законом, а також з угод, не передбачених законом, але таких, які йому не суперечать. При цьому, ст. 12 ЦК України передбачає, що особа здійснює свої цивільні права вільно на власний розсуд. Відповідно до ч. 1 ст. 193 ГК України суб`єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов`язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов`язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться. До виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення ЦК з урахуванням особливостей, передбачених ГК України. Згідно з ч. 1 ст. 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Статтею 629 ЦК України передбачено, що договір є обов`язковим для виконання сторонами. Відповідно до ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. У відповідності до ст. 173 ГК України, зі змістом якої кореспондуються і приписи ст. 509 ЦК України, господарським визнається зобов`язання, що виникає між суб`єктом господарювання та іншим учасником (учасниками) відносин у сфері господарювання з підстав, передбачених цим кодексом, в силу якого один суб`єкт (зобов`язана сторона, у тому числі боржник) зобов`язаний вчинити певну дію господарського чи управлінсько-господарського характеру на користь іншого суб`єкта (виконати роботу, передати майно, сплатити гроші, надати інформацію тощо), або утримуватися від певних дій, а інший суб`єкт (управлена сторона, у тому числі кредитор) має право вимагати від зобов`язаної сторони виконання її обов`язку. Відповідно до статей 6, 627 ЦК України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності і справедливості. Стаття 628 ЦК України передбачає, що зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Як вбачається із матеріалів справи та встановлено судом, 01 вересня 2019 року між Приватним підприємством «АСД» (орендар за Договором, позивач за первісним позовом, відповідач за зустрічним позовом) та Товариством з обмеженою відповідальністю «ВФ РИТЕЙЛ» (суборендар за Договором, відповідач за первісним позовом, позивач за зустрічним позовом) укладено договір суборенди нежитлового приміщення № 010919-Х.

Зі змісту умов укладеного Договору, суд прийшов до висновку, що він за своєю правовою природою є договором піднайму (суборенди), тому окрім загальних положень Цивільного кодексу України щодо зобов`язань, правовідносини між сторонами мають бути врегульовані нормами глави 58 «Найм (оренда)» Цивільного кодексу України.

Відповідно до ч. 1 ст. 759 ЦК України за договором найму (оренди) наймодавець передає або зобов`язується передати наймачеві майно у володіння та користування за плату на певний строк. Згідно із ч. 1 ст. 760 ЦК України предметом договору найму може бути річ, яка визначена індивідуальними ознаками і яка зберігає свій первісний вигляд при неодноразовому використанні (неспоживна річ). За найм (оренду) майна з наймача справляється плата, розмір якої встановлюється договором найму. Наймач звільняється від плати за весь час, протягом якого майно не могло бути використане ним через обставини, за які він не відповідає (ч. 1, 6 ст. 762 ЦК України). У відповідності до ч. 1 ст. 763 ЦК України договір найму укладається на строк, встановлений договором. Згідно із ч. 1, 2, 3 ст. 774 ЦК України передання наймачем речі у володіння та користування іншій особі (піднайм) можливе лише за згодою наймодавця, якщо інше не встановлено договором або законом. Строк договору піднайму не може перевищувати строку договору найму. До договору піднайму застосовуються положення про договір найму.

Відповідно до п. 1.1. Договору орендар передає, а суборендар приймає на умовах суборенди в строкове платне користування нежитлові приміщення першого поверху, загальною площею 80,1 кв.м., розташовані в будівлі за адресою: м. Харків, вул. Полтавський Шлях, будинок 148/2. Згідно із п. 1.2. Договору приміщення передається в оренду суборендарю з метою розміщення офісу та/або магазину з продажу непродовольчих товарів з метою здійснення суборендарем підприємницької діяльності. Приміщення знаходиться у користуванні орендаря на підставі договору оренди нежитлового приміщення № ПШ-08/19 від 01 серпня 2019 року (п. 1.4. Договору). Відповідно до п. 2.1. Договору суборендар вступає у строкове платне користування приміщенням з моменту підписання повноважними представниками сторін акту прийому-передачі приміщення в суборенду, якщо інше не буде передбачено цим Договором. Згідно із п. 2.3. Договору у разі закінчення строку дії Договору або при його достроковому розірванні відповідно до умов даного Договору, впродовж 5 календарних днів орендар зобов`язаний прийняти приміщення за актом прийому-передачі, а суборендар зобов`язаний повернути приміщення орендарю у стані, в якому приміщення перебувало на момент передачі його в суборенду з урахуванням нормального зносу приміщення за період строку дії даного Договору. Згідно із п. 3.1. Договору орендна плата з урахуванням її індексації є фіксованою, підлягає сплаті суборендарем орендарю щомісячно до 05 числа за поточний місяць, та становить 135 000,00 грн., ПДВ не передбачений. Відповідно до п. 3.4. Договору (у редакції додаткової угоди № 1 від 01.04.2020 року) до орендної плати не включаються витрати, пов`язані з використанням та утриманням приміщення, як електроенергія, теплова енергія, послуги водопостачання та каналізації, послуги з прибирання прибудинкової території та вивезення ТПВ, а також експлуатаційні послуги у розмірі 6% від вартості спожитих послуг. Зазначені витрати сплачуються до 15-го числа місяця, наступного за розрахунковим, за фактичне споживання, яке визначається на підставі показників приладів обліку, які встановлено у приміщенні. Згідно із п. 3.6. Договору наднормативно переказана суборендарем орендарю сума зараховується в рахунок майбутніх платежів або за домовленістю сторін, підлягає поверненню суборендарю. Дія Договору припиняється у разі: закінчення строку, на який його було укладено (п. 7.5.1. Договору).

01 вересня 2019 року між сторонами укладено акт прийому-передачі приміщення до якого ПП «АСД» передало, а ТОВ «ВФ Ритейл» прийняло у користування приміщення за Договором. Додатковою угодою № 2 від 26 травня 2020 року сторони продовжили строк дії Договору та користування приміщенням по 26 липня 2022 року. Додатковою угодою № 7 від 13 грудня 2021 року, з 01 січня 2022 року по 31 травня 2022 року сторони встановити орендну плату у розмірі 105 000,00 грн. за місяць, ПДВ не передбачений.

Як встановлено судом та не заперечується сторонами по справі, ТОВ «ВФ Ритейл» здійснило останній платіж за Договором за користування приміщенням у лютому 2022 року. Після цього, ТОВ «ВФ Ритейл» не сплачувало орендну плату. Водночас, така несплата обґрунтовується ТОВ «ВФ Ритейл» ч. 6 ст. 762 ЦК України, відповідно до якої наймач звільняється від плати за весь час, протягом якого майно не могло бути використане ним через обставини, за які він не відповідає.

Відповідно до ч. 4 ст. 236 ГПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду. У п. 6.9, 6.10. постанови Великої Палат Верховного Суду від 08 травня 2018 року у справі № 910/7495/16 зазначено, що обставини, зазначені у нормі частини шостої статті 762 ЦК України, повністю не охоплюються поняттям форс-мажорних обставин, адже на відміну від останніх, ознаками яких є їх об`єктивна та абсолютна дія, а також непередбачуваність, перші можуть бути спричинені, зокрема, й безпосередньо вольовою дією орендодавця, тобто обставини згідно з частиною шостою статті 762 ЦК України можуть включати обставини непереборної сили та випадку, втім не обмежуються ними. Відсутність у частині шостій статті 762 ЦК України вичерпного переліку обставин, які унеможливлюють використання орендарем майна, підстав виникнення таких обставин, засобів їх підтвердження свідчить про те, що підставою для застосування цієї норми є встановлення факту неможливості використання орендарем майна з незалежних від нього причин на загальних підставах, визначених процесуальним законодавством.

Тобто, Велика Палата Верховного Суду наголосила на тому, що для застосування ч. 6 ст. 762 ЦК України не обов`язково має бути наявність саме форс-мажорних обставин. Основною підставою для застосування цього пункту є: «встановлення факту неможливості використання орендарем майна з незалежних від нього причин на загальних підставах, визначених процесуальним законодавством». Відтак, для застосування ч. 6 ст. 762 ЦК України та звільнення наймача від плати за користування орендованим майном визначальною умовою є наявність обставин, за які орендар не відповідає. Тобто, ТОВ «ВФ Ритейл» повинно довести обставини, які свідчать про те, що майно не використовувалося або не могло бути використане наймачем, і він не відповідає за ці обставини. Підставою звільнення від зобов`язання сплачувати орендну плату ця норма визначає об`єктивну неможливість використовувати передане в оренду майно через обставини, за які орендар не відповідає.

З урахуванням вищевикладеного висновку Верховного Суду, а також норм матеріального та процесуального права, суд прийшов до висновку, що ТОВ «ВФ Ритейл» доведено наявність об`єктивних обставин, що унеможливили використання приміщення у спірний період.

Указом Президента України "Про введення воєнного стану в Україні" від 24 лютого 2022 року за № 64/2022, затвердженого Законом України від 24 лютого 2022 року за № 2102-IX, на підставі пропозиції Ради національної безпеки і оборони України, відповідно до пункту 20 частини першої статті 106 Конституції України, Закону України "Про правовий режим воєнного стану" в Україні введено воєнний стан із 05 години 30 хвилин 24 лютого 2022 року, у зв`язку з військовою агресією російської федерації проти України. Торгово-промислова палата України листом № 2024/02.0-7.1 від 28.02.2022 засвідчила наявність обставини непереборної сили: військової агресії рф проти України. Такий лист ТПП засвідчує факт непереборної сили, однак такі обставини не мають преюдиційного (заздалегідь встановлений) характеру, і при їх виникненні сторона, яка посилається на них як на підставу неможливості належного виконання зобов`язання, повинна довести їх наявність не тільки самих по собі, але і те, що вони були форс-мажорними саме для даного конкретного випадку. Зазначений висновок викладений у постанові Верховного Суду від 30 травня 2022 року у справі № 922/2475/21.

На підставі ч. 3 ст. 75 ГПК України, суд визнає, що з 24 лютого 2022 року місто Харків та відповідні населені пункти Харківської області (згідно із відповідним наказом Міністерства з питань реінтеграції тимчасово окупованих територій України) перебувають (-ли) у зоні проведення активних бойових дій через широкомасштабне вторгнення рф на територію України. При цьому, очевидним є той факт, що це є як наслідком зниження обсягів здійснення підприємницької діяльності або так і взагалі її припинення, пошкодження об`єктів інфраструктури, що впливають на господарську діяльність. При цьому, в кожному конкретному випадку, відповідна сторона має довести доказами, що саме в її конкретному випадку мають місце ці обставини, що зумовлені загальновідомими подіями. Суд вважає слушною позицію ТОВ «ВФ Ритейл» в частині того, що за настанням широмасштабного вторгнення рф на територію України пріоритетним є збереження життя та здоров`я людей, яка визнається найвищою соціальною цінністю в Україні (ст. 3 Конституції України). З урахування цього, певні повідомлення за договорами можуть здійснюватися сторонами після відвернення (тимчасового відвернення) потенційної або реальної загрози для життя та здоров`я осіб, а тим паче у зв`язку із військовими діями.

30 березня 2022 року ТОВ «ВФ Ритейл» на адресу ОСОБА_1 та ОСОБА_2 було надіслано лист з посиланням на військову агресію та ч. 6 ст. 762 ЦК України (про те, що ОСОБА_1 та ОСОБА_2 є особами, що були уповноважені здійснювати листування від ПП «АСД» буде описано нижче). 08 квітня 2022 року ТОВ «ВФ Ритейл» направлено повідомлення, що є аналогічним за змістом попереднього листа та додатково надано проект додаткової угоди № 8, яким передбачено звільнення від орендної плати на період воєнного стану. 17 травня 2022 року ТОВ «ВФ Ритейл» було направлено лист, яким повідомлено про пошкодження склопакету, а також про відсутність електропостачання у приміщенні, що унеможливлює використання приміщення за призначенням. При цьому, у цьому ж листі ТОВ «ВФ Ритейл» просить ПП «АСД» усунути ці перешкоди. Водночас, суд погоджується із позицією ПП «АСД» про те, що надані до цих листів фотографії не можуть вважатися належними доказами, адже не міститься дати, місця складання, прив`язки до адреси (об`єкту) та інших необхідних реквізитів для ідентифікації фотографії відносно місцезнаходження об`єкта. Даний лист був направлений засобами поштового зв`язку АТ «Укрпошта» на адресу для листування ПП «АСД», що вказана в Договорі (м. Харків, в`їзд Білостоцький, 3). Лист аналогічного змісту № R/22/187 від 30.05.2022 року був направлений ПП «АСД» поштою на адресу для листування. Також, ТОВ «ВФ Ритейл» направило ПП «АСД» лист № R/22/190 від 30.05.2022 року у якому, з посилання на ч. 6 ст. 762 ЦК України, ТОВ «ВФ Ритейл» просило не нараховувати орендну плату за період, коли магазин не працюватиме.

Важливо звернути увагу, що всі вищеописані листи на електронну пошту залишилися без відповіді, а направлені ПП «АСД» на адресу листування повернулися. Матеріали справи не містять доказів того, що ПП «АСД» надало відповідь на ці листи.

14 червня 2022 року ТОВ «ВФ Ритейл» складено лист № R/22/208 від 14 червня 2022 року у якому повторно наголошено, що у приміщенні відсутня електроенергія та пошкоджено склопакет та запропоновано ПП «АСД» 20.06.2022 о 10:00 направити представника для фіксації пошкоджень. Цей лист направлений як електронною поштою, так і на засобами поштового зв`язку АТ «Укрпошта» на адресу для листування ПП «АСД». 20 червня 2022 року було складено акт обстеження пошкодженого майна у якому зафіксовано, що в об`єкті суборенди за адресою: АДРЕСА_1 відсутнє електропостачання та пошкоджено склопакет вікна. Даний акт підписаний трьома особами, один з яких є стороннім свідком (інших доказів до суду не представлено), а двоє є представника ТОВ «ВФ Ритейл» (не заперечується представником ТОВ «ВФ Ритейл» у заявах по суті справи та судових засіданнях). Тобто, ТОВ «ВФ Ритейл» було актом зафіксовано відсутність електроенергії та пошкодження вікна.

23 червня 2022 року о 18:21 від ОСОБА_2 (e-mail: ІНФОРМАЦІЯ_1 ) надійшло електронне повідомлення у якому зазначено, що за результатами розгляду звернення повідомляє ТОВ «ВФ Ритейл» про необхідність прибуття за адресою приміщення 24.06.2022 об 11:00 з метою перевірки наявності електропостачання. Представник ТОВ «ВФ Ритейл» 24 червня 2022 року о 10:09 повідомила ОСОБА_2 (e-mail: ІНФОРМАЦІЯ_1 ), тобто за годину до запланованого часу прибуття, про неможливість забезпечення участі представник ТОВ «ВФ Ритейл», адже лист ПП «АСД» надійшов у неробочий час і має місце загострення ситуації у м. Харкові. При цьому, матеріали справи не містить будь-якого документа ПП «АСД», що складений за результатами обстеження приміщення представниками ПП «АСД» 24 червня 2022 року.

18 липня 2022 року ТОВ «ВФ Ритейл» склало лист № R/22/254 яким повідомило про планове звільнення приміщення 26.07.2022 року та пропозицію ПП «АСД» з`явитися 26.07.2022 року о 15:00 для фактичної передачі приміщення. 25 липня 2022 року ПП «АСД» листом № 01-07/22 повідомлено ТОВ «ВФ Ритейл», що у зв`язку із закінченням 26 липня 2022 року строку дії Договору останнє має терміново погасити заборгованість у розмірі 443 122,19 грн. 26 липня 2022 року ТОВ «ВФ Ритейл» складено акт прийому-передачі приміщення, що направлений на адресу листування ПП «АСД». Також, ТОВ «ВФ Ритейл» складено акт про відсутність сторони при поверненні приміщення з суборенди, яким засвідчено, що 26 липня 2022 року уповноважений представник ПП «АСД» не з`явився за адресою: АДРЕСА_1 .

Отже, вищеописане листування, свідчить про повідомлення ТОВ «ВФ Ритейл» відносно наявності об`єктивних обставин, що унеможливлюють використанням приміщення, а саме: відсутність електропостачання та пошкодження склопакету. При цьому, суд зауважує, що відсутність електроенергії є самостійною обставиною, що повністю унеможливлює використання приміщення за цільовим призначенням відповідно до п. 1.2 договору, а саме розміщення офісу та/або магазину з продажу непродовольчих товарів. Очевидним є той факт, що для використання приміщення для розміщення офісу або магазину необхідним є наявність електроенергії, а отже доводи ПП «АСД» в частині того, що ТОВ «ВФ Ритейл» могло використовувати приміщення без електроенергії якщо не для магазину, то для розміщення офісу не відповідає дійсності. При цьому, ПП «АСД» не спростовано означених доводів ТОВ «ВФ Ритейл», зокрема не надано доказів того, що електроенергія відсутня у зв`язку із діями (бездіяльністю) ТОВ «ВФ Ритейл». Аргументи ПП «АСД» в цій частині зводяться виключно до надання оцінки представленим ТОВ «ВФ Ритейл» доказам про відсутність електропостачання. При цьому, представлений акт обстеження пошкодженого майна від 20.06.2022 року є одним із доказів, що підтверджує факт відсутності електроенергії. При цьому, доводи ПП «АСД» про те, що підписи свідків на цьому акті мають бути посвідчені нотаріально, адже вони є фактично заявами свідка, не ґрунтуються на нормах матеріального та процесуального права. Представлений до суду акт, в розумінні ст. 73 ГПК України є письмовим доказом. Водночас, нотаріальному посвідченню підлягає заява свідка, що викладена у формі окремого документа, та містить показання. Тобто, представник ПП «АСД» помилково ототожнює показання свідка, викладені в окремій заяві, із письмовим доказом, як одним із засобів доказування. У відповідності до ч. 2 ст. 73 ГПК України показання свідка та письмовий доказ є різними засобами доказування.

Також, судом враховується, що у відповідності до п. 3.4. Договору ТОВ «ВФ Ритейл» відшкодовує ПП «АСД» вартість використаної електроенергії, що свідчить про відсутність у ТОВ «ВФ Ритейл» договору із електропостачальною організацією відносно цього приміщення. Це також підтверджується листом АТ «Харківобленерго» № 15-37/3508 від 09.09.2022 року, у якому зазначено, що за адресою: АДРЕСА_1 укладено договір з іншою особою, аніж ту, яку представляє адвокат (ТОВ «ВФ Ритейл»). Тобто, ТОВ «ВФ Ритейл» хоча і здійснювало заходи для з`ясування обставини тривалої відсутності електроенергії, однак це виявлось неможливим через відсутність у ТОВ «ВФ Ритейл» укладеного з електропостачальною організацією договору на закупівлю електроенергії. За таких же обставин, ТОВ «ВФ Ритейл» позбавлено можливість самостійно здійснити ремонт електричних мереж.

Департамент масових комунікацій та забезпечення доступу до публічної інформації Харківської обласної військової адміністрації листом № 15.01-12/1311 від 16.08.2022 року повідомив, що не погоджував учасникам роздрібного ринку електричної енергії відключення від електропостачання ТОВ «Продукти» (власник орендованого приміщення). Також, сам власник орендованого приміщення (ТОВ «Продукти», третя особа за зустрічним позовом) листом від 23 січня 2023 року повідомив, що за адресою: м. Харків, вул. Полтавський Шлях, буд. 148/2 відсутнє електропостачання починаючи з березня 2022 року і по теперішній час через пошкодження кабелю в результаті бойових дій. Доводи ПП «АСД» відносно того, що ТОВ «ПРОДУКТИ» надає показання, що ґрунтуються на повідомленнях інших осіб, а отже не можуть братися судом до уваги на підставі ч. 4 ст. 87 ГПК України, також не заслуговують на увагу. Наданий до суду лист ТОВ «Продукти» є письмовим доказом, а не показаннями свідка. При цьому, саме власник приміщення має безпосередню обізнаність про стан приміщення.

Згідно із частиною 1 статті 73 Господарського процесуального кодексу України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Відповідно до ст. 74 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. За приписом ст. 76 Господарського процесуального кодексу України предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Водночас обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування (ст. 77 ГПК України). Відповідно до ст. 86 ГПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Таким чином, на підставі наданих до суду доказів сторонами, суд прийшов до висновку, що ТОВ «ВФ Ритейл» доведено, що починаючи з березня 2022 року в орендованому приміщенні була відсутня електроенергія. Відсутність електроенергії не є результатом дій (бездіяльності) ТОВ «ВФ Ритейл», а отже носить об`єктивний характер. Враховуючи цільове призначення приміщення, а саме для розміщення офісу та/або магазину з продажу непродовольчих товарів (п. 1.2. Договору), використання ТОВ «ВФ Ритейл» приміщення без електроенергії є неможливим. Встановивши, що електроенергія відсутня з об`єктивних обставин, а відсутність електроенергії тягне за собою неможливість використання приміщення, суд прийшов до висновку про наявність підстав для застосування ч. 6 ст. 762 ГПК України. Тобто, наявні підстави для відмови у задоволенні первісного позову в частині стягнення орендної плати за період з березня 2022 року по липень 2022 року. Відмова у задоволенні вимоги про стягнення орендної плати тягне за собою відмову у задоволенні похідних вимог ПП «АСД».

Окремо суд звертає увагу, що сторони ототожнюють поняття «форс-мажор за Договором» та «неможливість використання приміщення, що є наслідком звільнення від плати за ч. 6 ст. 762 ЦК України». Суд, з урахуванням вищенаведеного висновку Великої Палати Верховного Суду, вказує про те, що форс-мажорні обставини можуть викликати неможливість використання приміщення, однак наявність обставин непереборної сили не є обов`язковою підставою для застосування ч. 6 ст. 762 ЦК України. Для застосування ч. 6 ст. 762 ЦК України необхідна наявність об`єктивної для орендаря обставини, що унеможливлює ним використання приміщення.

Відносно зустрічного позову, суд зазначає, 18 липня 2022 року ТОВ «ВФ Ритейл» складено лист № R/22/255 від 18 липня 2022 року про повернення оплати за оренду приміщення за останній місяць, що не була врахована ПП «АСД». Відповідно до ч. 1 ст. 1212 ЦК України особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов`язана повернути потерпілому це майно. Особа зобов`язана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала.

Перевіривши надані до суду платіжні доручення та виписку по рахунку, на підставі ч. 1 ст. 1212 ЦК України, суд прийшов до висновку про наявність підстав для часткового задоволення зустрічного позову в частині стягнення 135 000,00 грн., що є сплатою за останній місяць оренди, що не була врахована ПП «АСД». ПП «АСД» мав зарахувати 135 000,00 грн. в якості оплати за липень 2022 року, однак судом були встановлені обставини, що свідчить про звільнення ТОВ «ВФ Ритейл» від сплати за цей місяць на підставі ч. 6 ст. 762 ЦК України. При цьому, судом також враховується, що сторонами не заперечується той факт, що за лютий 2022 року (останній місяць фактичного користування приміщенням ТОВ «ВФ Ритейл») орендна плата була сплачена в повному обсязі.

Відносно вимоги ТОВ «ВФ Ритейл» про стягнення з ПП «АСД» 27 618,76 грн., що кваліфіковані ТОВ «ВФ Ритейл» як переплата, суд зазначає наступне. Як вбачається із зустрічної позовної заяви, ТОВ «ВФ Ритейл» не надає жодних обґрунтувань, за який період виникла така переплата, внаслідок чого вона виникла та чим фактично є така переплата, тобто не визначена її правова природа (надмірно сплачена орендна плата або комунальні послуги, тощо). Суд не уповноважений з поміж всіх представлених платіжних доручень за відносинами сторін у період майже 3 років визначити за ТОВ «ВФ Ритейл», як позивача за зустрічним позовом, за який період виникла та з якої правової підстави мається бухгалтерська розбіжність (переплата) та взагалі, чи наявна вона чи ні. Хоча, суд враховує те, що у процесуальному законодавстві діє принцип «jura novit curia» («суд знає закони»). При цьому, ТОВ «ВФ Ритейл» з посиланням на акт звірки взаєморозрахунків, що не був підписаний ПП «АСД», вважає повністю доведеним факт здійснення переплати. Суд погоджується із аргументами ПП «АСД» в цій частині та зазначає, що акт звірки взаєморозрахунків не є первинним документом та достеменно не підтверджує проведення господарських операцій, а тим паче за відсутності підпису іншого контрагента. Акт звірки взаєморозрахунків може бути додатковим доказом за умови наявності підпису іншої сторони, відсутності заперечень з боку такої сторони (зокрема щодо помилковості певних операцій), та надання до суду всіх первинних документів.

Тобто, ТОВ «ВФ Ритейл» не доведено в цій частині заявлених вимог наявності переплати у розмірі 27 618,76 грн., періоду її виникнення та правових підстав, що є підставою для відмови у задоволенні зустрічного позову в цій частини. Отже, зустрічний позов частково задовольняється судом.

5.1. Щодо основних аргументів ПП «АСД»

По-перше, відносно заперечення ПП «АСД» про те, що ОСОБА_1 та ОСОБА_2 не є уповноваженими особами ПП «АСД», суд звертає увагу на наступне. Вище у цьому рішенні були описані численні звернення (листи) ТОВ «ВФ Ритейл», які були адресовані на електронну пошту ОСОБА_2 (e-mail: ІНФОРМАЦІЯ_1 ). Більшість з цих звернень залишилась без відповіді. Однак, наприклад, на лист ТОВ «ВФ Ритейл» № R/22/208 ОСОБА_2 повідомила про необхідність прибуття представника ТОВ «ВФ Ритейл» в приміщення, що орендується, з метою перевірки наявності електропостачання. Тобто, електронна пошта ОСОБА_2 використовувалась для листування з ТОВ «ВФ Ритейл». ПП «АСД» почало заперечувати про те, що ОСОБА_2 та ОСОБА_1 взагалі не були визначені сторонами, як уповноважені особи від сторін, лише в межах розгляду справи. При цьому, як вбачається із відповіді на відзив (вх. № 16284) ПП «АСД» в межах зустрічного позову повідомило наступне: «Так дійсно пунктом 8.12 договору суборенди нежитлових приміщень ПП «АСД» та ТОВ «ВФ Ритейл» визначили працівників, відповідальних за контроль виконання цього договору. Підпункти 8.12.1 та 8.12.2 договору містять прізвища, функції, номера телефонів та адреси електронної пошти цих працівників. І цій частині вказані обставини визнаються обома сторонами» (т.с. 3, а.с. 178). Така ситуація, на думку ПП «АСД», виникла через те, що під час надання відповіді на відзив він керувався договором, що наданий ТОВ «ВФ Ритейл», де заповнений п. 8.12.1. та 8.12.2. Договору з визначенням уповноважених осіб сторін, в тому числі, з боку ПП «АСД» - Бекешко О. та ОСОБА_3 , а згодом з`ясувалося, що у примірнику договору ПП «АСД» цей пункт не заповнений. Однак, суд зазначає, що на момент підготовки відповіді на відзив представник ПП «АСД» мав можливість ознайомитися як із своїм примірником, так і з примірником ТОВ «ВФ Ритейл», що долучений до відзиву на первісний позов.

У постанові Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 10 квітня 2019 року по справі № 390/34/17 зазначено наступне: «Добросовісність (пункт 6 статті 3 ЦК України) - це певний стандарт поведінки, що характеризується чесністю, відкритістю і повагою інтересів іншої сторони договору або відповідного правовідношення. Доктрина venire contra factum proprium (заборони суперечливої поведінки), базується ще на римській максимі- «non concedit venire contra factum proprium» (ніхто не може діяти всупереч своїй попередній поведінці). В основі доктрини venire contra factum proprium знаходиться принцип добросовісності. Поведінкою, яка суперечить добросовісності та чесній діловій практиці, є, зокрема, поведінка, що не відповідає попереднім заявам або поведінці сторони, за умови, що інша сторона, яка діє собі на шкоду, розумно покладається на них. Очевидно, що дії позивача, який уклав 24 грудня 2013 року додаткову угоду до договору оренди землі від 19 листопада 2007 року № 61, а згодом пред`являє позов про визнання договору оренди землі від 19 листопада 2007 року № 61 неукладеним, суперечить його попередній поведінці (укладенню додаткової угоди та отриманню плати за користування земельною ділянкою) і є недобросовісним. Договір оренди землі від 19 листопада 2007 року № 61 є укладеним після досягнення сторонами усіх істотних умов, а це відбулося 19 листопада 2007 року за життя орендодавця і за його підписом і підстав вважати спірний договір неукладним немає».

Тобто, ПП «АСД» не може одночасно займати позицію про те, що ОСОБА_3 та ОСОБА_4 не є уповноваженими особами з боку ПП «АСД» за Договором, і в той же час повністю погоджуватися із ТОВ «ВФ Ритейл», що сторонами були визначені ці особи як уповноважені представники.

Таким чином, враховуючи наявність обопільного листування з боку ОСОБА_3 та ТОВ «ВФ Ритейл», відсутність в матеріалах справи належного повідомлення в межах Договору про скасування повноважень ОСОБА_3 діяти від імені ПП «АСД» за Договором, суд відхиляє аргументи ПП «АСД» в цій частині.

По-друге, аргумент ПП «АСД» про те, що позиція ТОВ «ВФ Ритейл» є суперечливою в частині здійснення дій щодо продовження договірних відносин (пропозиція про підписання додаткової угоди № 8 та № 9), а потім зайняття позиції про звільнення від орендної плати на підставі ч. 6 ст. 763 ЦК України через неможливість використання приміщення, не знайшли свого підтвердження. У сукупності досліджених доказів, суд зазначає, що направлення ТОВ «ВФ Ритейл» додаткових угод ПП «АСД» із пропозицією про звільнення від орендної плати або її зменшення вказує на бажання врегулювати фінансову складову за Договором. Тим паче, після з`ясування про неможливість використання приміщення, ТОВ «ВФ Ритейл» попросило ПП «АСД» усунути вказані перешкоди листами, що вказує на бажання ТОВ «ВФ Ритейл» продовжувати використовувати приміщення за призначенням. Однак, враховуючи відсутність відповідей на численні листи щодо врегулювання несправностей, ТОВ «ВФ Ритейл» правомірно посилається на ч. 6 ст. 762 ЦК України, що не суперечить доктрині venire contra factum proprium (заборони суперечливої поведінки), адже є його послідовною позицією.

По-третє, щодо посилання ПП «АСД» на практику Верховного Суду, суд зазначає наступне. Відповідно до ч. 4 ст. 236 ГПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Згідно із ч. 6 ст. 13 Закону України «Про судоустрій та статус суддів» висновки щодо застосування норм права, викладені у постановах Верховного Суду, враховуються іншими судами при застосуванні таких норм права.

При цьому, висновки Верховного Суд щодо застосування норми права мають бути враховані за умови подібності правовідносин. Велика Палата Верховного Суду виходить з того, що подібність правовідносин означає тотожність суб`єктного складу учасників відносин, об`єкта та предмета правового регулювання, а також умов застосування правових норм (зокрема, часу, місця, підстав виникнення, припинення та зміни відповідних правовідносин). При цьому, зміст правовідносин з метою з`ясування їх подібності визначається обставинами кожної конкретної справи (пункт 32 постанови від 27.03.2018 № 910/17999/16; пункт 38 постанови від 25.04.2018 № 925/3/7; пункт 40 постанови від 25.04.2018 № 910/24257/16). Під судовими рішеннями в подібних правовідносинах слід розуміти такі рішення, де подібними (тотожними, аналогічними, схожими) є предмети спору, підстави позову, зміст позовних вимог і встановлені судом фактичні обставини, а також наявне однакове матеріально-правове регулювання спірних правовідносин (пункт 6.30 постанови Великої Палати Верховного Суду від 19.05.2020 у справі № 910/719/19, пункт 5.5 постанови Великої Палати Верховного Суду від 19.06.2018 у справі № 922/2383/16; пункт 8.2 постанови Великої Палати Верховного Суду від 16.05.2018 у справі № 910/5394/15-г; постанова Великої Палати Верховного Суду від 12.12.2018 у справі № 2-3007/11; постанова Великої Палати Верховного Суду від 16.01.2019 у справі № 757/31606/15-ц; пункт 60 постанови Великої Палати Верховного Суду від 23.06.2020 у справі № 696/1693/15-ц).

Суд звертає увагу, що висновки, викладені у постановах Великої Палати Верховного Суду від 08.05.2018 року у справі № 910/7495/16, від 10.04.2019 року № 390/34/17, які просив врахувати ПП «АСД», були враховані судом. У пункті 27 постанови Верховного Суду від 21.09.2021 р. у справі № 910/13158/20, постановах від 22.05.2019 року у справі N 914/1248/18, від 27.08.2019 року у справі № 914/2264/17, від 20.10.2021 року у справі № 911/3067/20, від 20.06.2023 року у справі № 904/2470/22, від 02.08.2023 року у справі № 916/1788/22, від 31.08.2023 року у справі № 925/181/20 (925/256/23) фактично містяться аналогічні висновки відносно застосування ч. 6 ст. 762 ЦК України, що міститься і у постанові Великої Палати Верховного Суду.

Відносно посилання ПП «АСД» на висновки Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного господарського суду у постанові від 28 липня 2020 року у справі № 904/2104/19, у постанові від 19 жовтня 2021 року № 903/533/21, від 26.02.2019 у справі № 913/632/17 та від 06.02.2019 у справі № 916/3130/17, суд зазначає наступне. ПП «АСД» посилається на ці постанови, що стосуються висновків відносно доказів, обґрунтовуючи свої заперечення в частині долучення ТОВ «ВФ Ритейл» доказів разом із клопотання (вх. № 26474 від 29.09.2023 року). Водночас, судом була вирішена доля поданих ТОВ «ВФ Ритейл» доказів ухвалою від 29 вересня 2023 року, якою прийнято до розгляду в межах первісного позову із залученням до матеріалів справи документи, що подані разом із клопотанням (вх. № 26474 від 29.09.2023 року) відповідача за первісним позовом, Товариством з обмеженою відповідальністю «ВФ РИТЕЙЛ», про долучення доказів. При цьому, з метою забезпечення змагальності сторін, ПП «АСД» надано дозвіл на подання додаткових пояснень та доказів на їх обґрунтування щодо наданих відповідачем за первісним позовом доказів.

Тобто, в цій частині суд не може врахувати висновки Верховного Суду, на які посилається ПП «АСД», адже фактично суд таким чином буде здійснювати оцінку (переоцінку) власній ухвалі від 29 вересня 2023 року, що є недопустимим та не передбачено ГПК України для суду першої інстанції.

Щодо прохання ПП «АСД» врахувати висновки Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного господарського суду, що викладені у постанові від 23.10.2019 року у справі № 917/1307/18, суд зазначає наступне. Правовідносини у цій справі не є подібними: різний суб`єктний склад учасників відносин, об`єкт та предмет правового регулювання, а також умов застосування правових норм. У справі № 917/1307/18, що вбачається із постанови Верховного Суду, спір стосується різного тлумачення сторонами дати укладення договору поставки. Водночас, у справі № 910/848/23 спір виник з приводу орендних правовідносин, що зовсім не є дотичним (подібним) до відносин за договором поставки.

Таким чином, суд прийшов до висновку про повну відмову у задоволенні позовних вимог за первісним позовом та про часткове задоволення зустрічного позову.

Здійснюючи розподіл судових витрат за наслідками розгляду справи, враховуючи вимоги статті 129 ГПК України, а також висновки суду про відмову у задоволенні первісного позову та часткового задоволення зустрічного позову, судові витрати, понесені позивачем за первісним позовом покладаються на нього, а позивачем за зустрічним позовом на відповідача за зустрічним позовом пропорційно задоволеним вимогам.

У відповідності до частини 1 статті 13 Господарського процесуального кодексу України судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності сторін. Відповідно до ч. 4 ст. 11 ГПК України суд застосовує при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року і протоколи до неї, згоду на обов`язковість яких надано Верховною Радою України, та практику Європейського суду з прав людини як джерело права. Рішення суду як найважливіший акт правосуддя має ґрунтуватись на повному з`ясуванні того, чи мали місце обставини, на які посилаються особи, що беруть участь у справі, якими доказами вони підтверджуються та чи не виявлено у процесі розгляду справи інших фактичних обставин, що мають суттєве значення для правильного вирішення спору, і доказів на підтвердження цих обставин. У пункті 58 рішення Європейського суду з прав людини від 10 лютого 2010 року "Справа "Серявін та інші проти України" (заява N 4909/04) Європейський суд з прав людини наголошує, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча національний суд має певну свободу розсуду щодо вибору аргументів у тій чи іншій справі та прийняття доказів на підтвердження позицій сторін, орган влади зобов`язаний виправдати свої дії, навівши обґрунтування своїх рішень (рішення у справі "Суомінен проти Фінляндії", № 37801/97, пункт 36, від 01 липня 2003 року). Ще одне призначення обґрунтованого рішення полягає в тому, щоб продемонструвати сторонам, що вони були почуті. Крім того, вмотивоване рішення дає стороні можливість оскаржити його та отримати його перегляд вищестоящою інстанцією. Лише за умови винесення обґрунтованого рішення може забезпечуватись публічний контроль здійснення правосуддя (рішення у справі "Гірвісаарі проти Фінляндії", № 49684/99, пункт 30, від 27 вересня 2001 року). Суд також враховує положення Висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів щодо якості судових рішень (пункти 32-41), в якому, серед іншого, звертається увага на те, що усі судові рішення повинні бути обґрунтованими, зрозумілими, викладеними чіткою і простою мовою і це є необхідною передумовою розуміння рішення сторонами та громадськістю; у викладі підстав для прийняття рішення необхідно дати відповідь на доречні аргументи та доводи сторін, здатні вплинути на вирішення спору; виклад підстав для прийняття рішення не повинен неодмінно бути довгим, оскільки необхідно знайти належний баланс між стислістю та правильним розумінням ухваленого рішення; обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент заявника на підтримку кожної підстави захисту; обсяг цього обов`язку суду може змінюватися залежно від характеру рішення. При цьому, зазначений Висновок, крім іншого, акцентує увагу на тому, що згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах.

З огляду на вищевикладене, суд дав вичерпну відповідь на всі питання, що входять до предмету доказування у даній справі та виникають при кваліфікації спірних відносин як матеріально-правовому, так і у процесуальному сенсах.

Керуючись статтями 1-5, 10-13, 20, 41-46, 49, 73-80, 86, 123, 129, 194-196, 201, 208-210, 216-220, 232, 233, 236-238, 240, 241 Господарського процесуального кодексу України, суд, -

ВИРІШИВ:

У задоволенні первісного позову Приватного підприємства «АСД» відмовити повністю.

Зустрічний позов Товариства з обмеженою відповідальністю «ВФ РИТЕЙЛ» задовольнити частково.

Стягнути з Приватного підприємства «АСД» (61072, місто Харків, вулиця Єсеніна, будинок 16; ) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «ВФ РИТЕЙЛ» (01601, місто Київ, вулиця Лейпцизька, будинок 15; ) кошти у розмірі 135 000,00 грн., а також судові витрати (сплачений судовий збір) у розмірі 2 228,16 грн.

Видати наказ після набрання рішенням законної сили.

В іншій частині зустрічного позову відмовити.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення може бути оскаржене безпосередньо до Східного апеляційного господарського суду протягом двадцяти днів з дня складання повного тексту рішення, відповідно до статей 256, 257 Господарського процесуального кодексу України та з урахуванням пункту 17.5 Перехідних положень Господарського процесуального кодексу України.

Повне рішення складено "22" грудня 2023 р.

Суддя Н.В. Калініченко