ЦЕНТРАЛЬНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ
ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19.12.2023 року м. Дніпро Справа № 904/2071/23

Центральний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого судді Чередка А.Є. (доповідач)

суддів Коваль Л.А., Мороза В.Ф.,

при секретарі судового засідання Ліпинському М.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Фізичної особи-підприємця Коннової Світлани Олександрівни

на рішення Господарського суду Дніпропетровської області (суддя Назаренко Н.Г.) від 14.08.2023р. у справі №904/2071/23

за позовом Фізичної особи-підприємця Коннової Світлани Олександрівни, м. Кривий Ріг, Дніпропетровська область

до Акціонерного товариства "ДТЕК Дніпровські електромережі", м. Дніпро

про визнання договору № 602806 від 18.03.2003 нечинним, -

ВСТАНОВИВ:

Фізична особа - підприємець Коннова Світлана Олександрівна звернулася до Господарського суду Дніпропетровської області з позовом до Акціонерного товариства "ДТЕК Дніпровські електромережі" про визнання договору № 602806 від 18.03.2003 нечинним.

Позовні вимоги обґрунтовані неправомірністю нарахувань на підставі договору №602806 від 18.03.2003, який втратив чинність 14.02.2007, внаслідок укладання договору від 14.02.2007, у зв`язку з чим позивач просить визнати договір № 602806 від 18.03.2003 нечинним (втратившим силу) з 14.02.2007.

Рішенням Господарського суду Дніпропетровської області від 14.08.2023 у даній справі відмовлено в задоволенні позову Фізичної особи-підприємця Коннової Світлани Олександрівни до Акціонерного товариства "ДТЕК Дніпровські електромережі" про визнання договору № 602806 від 18.03.2003 нечинним (втратившим силу) з 14.02.2007.

Рішення місцевого господарського суду мотивовано посиланням на те, що чинним законодавством України не передбачений такий спосіб захисту прав, як визнання нечинним (втратившим силу) договору. Тому визнання нечинним (втратившим силу) договору є неналежним та неефективним способом захисту порушених прав.

Не погодившись із вказаним рішенням, фізична особа-підприємець Коннова С.О. звернулась до Центрального апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить рішення господарського суду скасувати, позов задовольнити.

В обґрунтування доводів апеляційної скарги, заявник вказує наступні обставини:

- після підписання договору від 14.02.2007, договір №602806 від 18.03.2003 втратив чинність, оскільки на один об`єкт не може бути укладено два договори з різними предметами, а також різними величинами споживання електроенергії;

- незважаючи на те, що договір №602806 від 18.03.2003 був переукладений 14.02.2007 з новим предметом договору і підписаний сторонами, керуючись договором №602806 від 18.03.2003, 11.08.2011 представниками відповідача була проведена перевірка дотримання Правил користування електроенергією і складено акт про порушення Д №001620, в якому вказані заміри струму споживання на 3 фазах від вихідних клем лічильника, а саме А-15, В-12, С-17; порушення, зазначені в акті №01620 спростовано актом №019360;

- на підставі договору №602806 від 18.03.2003 підприємство відключено від електропостачання 21.11.2011 за протоколом №472/17 та на підставі цього договору ухвалено рішення Господарського суду Дніпропетровської області від 31.07.2014 та підтверджено актом відповідача про відсутність напруги на об`єкті по теперішній час;

- на підставі нечинного договору №602806 від 18.03.2003 відповідач звернувся до фізичної особи-підприємця Коннової С.О. з позовною заявою і на підставі цього договору ухвалено судове рішення про стягнення заборгованості. Тобто цей договір діє до теперішнього часу;

- на підставі договору №602806 від 18.03.2003, який втратив чинність (силу) у зв`язку з укладенням договору від 14.02.2007 відповідачем проводились незаконні дії;

- висновок суду про неефективний і неналежний спосіб захисту порушеного права, обраного позивачем при зверненні з позовом до господарського суду, є порушенням ст.13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод; суд фактично позбавив позивача права звернутись до суду з вимогами, які є ефективним способом захисту порушених прав.

У відзиві на апеляційну скаргу відповідач просить відмовити у задоволенні апеляційної скарги, рішення господарського суду залишити без змін.

В обґрунтування своєї правової позиції відповідач вказує:

- спосіб захисту порушених прав, обраний позивачкою про визнання договору нечинним (втратившим силу) не передбачений чинним законодавством та не є ефективним, оскільки не призведе до поновлення порушених прав позивачки скасування рішень господарських судів у справах №10/5005/11323/2012 та №904/4936/14, які набрали законної сили;

- позивачка помилково вважає, що визнання нечинним (втратившим силу) договору про постачання електричної енергії №602806 від 18.03.2003 допоможе їй уникнути виконання судового рішення по сплаті грошових коштів на користь АТ ДТЕК Дніпровські електромережі;

- звернення позивачки з позовною заявою про визнання нечинним (втратившим силу) договору про постачання електричної енергії №602806 від 18.03.2003 є способом порушити принцип правової визначеності, який передбачає дотримання принципу res, тобто принципу остаточності рішення, ухваленого у справі №10/5005/11323/2012 та у справі №904/4936/14;

- примусові заходи, які застосовуються АТ ДТЕК Дніпровські електромережі та судовим виконавцем до ФОП Коннової С.О. щодо примусового виконання рішення Господарського суду Дніпропетровської області у справі № 904/4936/14, яке набрало законної сили, про стягнення з неї грошових коштів на користь АТ ДТЕК Дніпровські електромережі, є цілком законними та правомірними, ці заходи передбачені чинним законодавством України і не порушують права позивачки, а вживаються з метою примусити її виконати обов`язок, передбачений чинним законодавством України по виконанню рішення суду, яке вступило у законну силу;

- відповідач, складаючи акт про порушення ПКЕЕ №Д001620 від 11.08.2011, діяв у відповідності до положень підзаконного нормативно-правового акту Правил користування електричною енергією, затверджених Постановою НКРЕ №28 від 31.07.1996, прийнятого на виконання Закону України Про електроенергетику;

- відповідач не застосовував до позивачки адміністративно-господарські санкції, оскільки не мав на те правових підстав;

- між позивачкою та відповідачем відсутній спір щодо визнання договору про постачання електроенергії від 18.03.2003 №602806 таким, що припинив свою дію, у зв`язку з укладенням договору про постачання електроенергії від 14.02.2007.

У запереченнях на відзив на апеляційну скаргу ФОП Коннова С.О. стверджує, що її приміщення відключене відповідачем 21.11.2011 без посилань на будь-яку правову норму, чим порушено її право: на закупку електроенергії, як товару на роздрібному ринку; відсторонено займатись підприємницькою діяльністю на її об`єкті; завдана матеріальна шкода.

Відповідно до протоколу передачі судової справи раніше визначеному складу суду від 04.09.2023 для розгляду апеляційної скарги визначена колегія суддів у складі: головуючого судді Чередка А.Є., судді Коваль Л.А., Мороз В.Ф.

Ухвалою Центрального апеляційного господарського суду від 15.09.2023 апеляційну скаргу залишено без руху; скаржнику наданий строк для усунення недоліків апеляційної скарги, шляхом подання доказів направлення копії апеляційної скарги відповідачу у справі у відповідності до вимог ст. 259 Господарського процесуального кодексу України.

На виконання вказаної ухвали від скаржника надійшла заява про усунення недоліків апеляційної скарги та долучення до матеріалів апеляційної скарги витребуваних судом доказів.

Ухвалою апеляційного господарського суду від 09.10.2023 відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою Фізичної особи-підприємця Коннової Світлани Олександрівни на рішення Господарського суду Дніпропетровської області від 14.08.2023; розгляд апеляційної скарги призначено в судове засідання на 19.12.2023 на 11:00 годин.

19.12.2023 у судове засідання з`явились позивачка та представниця відповідача, які надали відповідні пояснення.

Перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, заслухавши пояснення присутніх учасників справи, дослідивши матеріали справи, судова колегія дійшла до висновку про відсутність підстав для задоволення апеляційної скарги, виходячи з наступного.

Як вбачається з матеріалів справи, Коннова Світлана Олександрівна є власником нерухомого майна будівлі, розташованої за адресою: АДРЕСА_1 .

18.03.2003 між ФОП Конновою Світланою Олександрівною та відкритим акціонерним товариством Дніпрообленерго укладено договір на постачання електричної енрегії №602806 від 18.03.2003, за умовами п.1.1 якого предметом договору є постачання і передача електроенергії енергопостачальником та оплата спожитої енергії споживачем.

Пунктом 11.4 договору №602806 від 18.03.2003 передбачено, що він укладається на строк до 31.12.2002 і набирає чинності з дня його підписання та вважається щорічно продовжений, якщо за місяць до закінчення строку не буде заявлено однією із сторін про відмову від цього договору або його перегляд.

14.02.2007 сторонами було переукладено договір №602806.

Відповідно до п.1 договору від 14.02.2007 постачальник продає електричну енергію споживачу для забезпечення потреб електроустановок споживача з приєднаною потужністю 85 кВт, а споживач оплачує постачальнику вартість використаної (купленої) електричної енергії та здійснює інші платежі, згідно з умовами цього договору.

Цей договір набирає чинності з дня його підписання і укладається до 31.12.2007 (п.9.8 договору від 14.02.2007).

Договір вважається щорічно продовженим на наступний календарний рік, якщо за місяць до закінчення терміну дії договору жодною із сторін не буде заявлено про припинення його дії або перегляд його умов (п.п.9.8.1 договору від 14.02.2007).

Позивач вказує, що після підписання договору від 14.02.2007, договір №602806 від 18.03.2003 втратив чинність, тому що на один і той же об`єкт не може бути укладено 2 договори з різними предметами.

Рішенням Господарського суду Дніпропетровської області від 31.07.2014 у справі №904/4936/14 стягнуто з ФОП Коннової С.О. на користь публічного акціонерного товариства "ДТЕК Дніпрообленерго" вартість недоврахованої електроенергії у сумі 114974,94 грн. У вказаному рішенні є помилкове посилання на договір № 602806 від 18.03.2010, оскільки за твердженням позивача договір від 18.03.2010 не існує, а датою укладення цього договору є 18.03.2003.

Крім того, позивач зазначає, що його приміщення 21.11.2011 було безпідставно відключено відповідачем від електропостачання з посиланням на договір №602806 від 18.03.2003, який втратив чинність.

Про те, що договір №602806 від 18.03.2003 є нечинним (втратив свою силу) ФОП Конновій С.О. стало відомо тільки з листа відповідача від 21.12.2022 №39979/1001, тому позивач вважає, що трирічний строк позовної давності для звернення до суду з цим позовом не сплив.

Вказані обставини, на думку позивача, є підставою для визнання договору №602806 від 18.03.2003 нечинним (втратившим силу), що і стало підставою для звернення до суду з даним позовом.

Судом першої інстанції встановлено, що Фізична особа-підприємець Коннова С.О. у 2012 році звернулася з позовом до Господарського суду Дніпропетровської області, у якому, відповідно до п. 6.42 Правил користування електричною енергією, оскаржувала рішення комісії ПАТ Дніпрообленерго щодо нарахування по акту про порушення ПКЕЕ № Д001620 від 11.08.2011, складеного на її об`єкті.

Рішенням Господарського суду Дніпропетровської області від 20.06.2013 у справі №10/5005/11323/2012, яке залишено в силі постановою Дніпропетровського апеляційного господарського суду від 31.03.2014 та постановою Вищого господарського суду України від 19.06.2014, ФОП Конновій С.О. відмовлено у задоволенні вимог про скасування оперативно-господарської санкції, застосованої на підставі рішення комісії постачальника електроенергії з розгляду Акту про порушення № Д 001620 від 11.08.2011 про нарахування обсягу та вартості недооблікованої активної електричної енергії, оформленого протоколом № 472/17 від 30.11.2011.

Рішенням Господарського суду Дніпропетровської області у справі №10/5005/11323/2012 встановлено правомірність застосування публічним акціонерним товариством "ДТЕК Дніпрообленерго" до фізичної особи підприємця Коннової С.О. оперативно-господарської санкції у розмірі 114 974, 94 грн., згідно з пунктом 6.40 ПКЕЕ та Методики визначення обсягу та вартості електричної енергії, не облікованої внаслідок порушення споживачами ПКЕЕ, затвердженої постановою НКРЕ № 562 від 04.05.2006.

В подальшому, ПАТ ДТЕК Дніпрообленерго звернулося до Господарського суду Дніпропетровської області з позовом про стягнення з ФОП Коннової С. О. заборгованості у розмірі 114 974,94 грн. за актом про порушення ПКЕЕ № Д 001620 від 11.08.2011.

Рішенням Господарського суду Дніпропетровської області від 31.07.2014 у справі №904/4936/14 позов задоволено повністю; стягнуто з фізичної особи - підприємця Коннової Світлани Олександрівни на користь публічного акціонерного товариства "ДТЕК Дніпрообленерго" вартість недоврахованої електроенергії у сумі 114 974,94 грн, витрати на оплату судового збору у сумі 2 299,50 грн.

Вказане рішення набрало законної сили 12.08.2014 та станом на час розгляду даної справи судом першої інстанції позивачем не виконано.

16.10.2018 ФОП Конновою С.О. до Господарського суду Дніпропетровської області подана заява про перегляд вищевказаного рішення Господарського суду Дніпропетровської області за нововиявленими обставинами.

Ухвалою Господарського суду Дніпропетровської області від 18.10.2018 у справі №904/4936/14, залишеною без змін постановою Центрального апеляційного господарського суду від 11.06.2019, заява ФОП Коннової С.О. про перегляд рішення суду за нововиявленими обставинами залишена без розгляду, у зв`язку з пропуском заявником строку на подачу такої заяви.

Ухвалою Верховного Суду у складі Касаційного господарського суду України від 30.07.2019 у справі № 904/4936/14 було відмовлено у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою ФОП Коннової С.О. на постанову Центрального апеляційного господарського суду від 11.06.2019 у справі № 904/4936/14.

У 2020 році ФОП Коннова С. О. звернулася до Господарського суду Дніпропетровської області з позовною заявою до Акціонерного товариства ДТЕК ДНІПРОВСЬКІ ЕЛЕКТРОМЕРЕЖІ, в якій просила визнати правочин недійсним; повернути споживачу кошти в сумі 40 200,00 грн; відновити електропостачання на підприємстві.

Рішенням Господарського суду Дніпропетровської області від 16.12.2020 у справі №904/4973/20 ФОП Конновій С. О. відмовлено у задоволенні позовних вимог у повному обсязі.

Положеннями частини першої статті 2 Господарського процесуального кодекс України до завдань господарського судочинства віднесено справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів, пов`язаних із здійсненням господарської діяльності, та розгляд інших справ, віднесених до юрисдикції господарського суду, з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав і законних інтересів фізичних та юридичних осіб, держави.

Відповідно до частини другої статті 4 Господарського процесуального кодексу України юридичні особи та фізичні особи - підприємці, фізичні особи, які не є підприємцями, державні органи, органи місцевого самоврядування мають право на звернення до господарського суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав та законних інтересів у справах, віднесених законом до юрисдикції господарського суду, а також для вжиття передбачених законом заходів, спрямованих на запобігання правопорушенням.

Порушенням уважається такий стан суб`єктивного права, за якого воно зазнало протиправного впливу з боку правопорушника, внаслідок чого суб`єктивне право особи зменшилося або зникло як таке; порушення права пов`язано з позбавленням можливості здійснити, реалізувати своє право повністю або частково.

При цьому позивач, тобто особа, яка подала позов, самостійно визначається з порушеним, невизнаним чи оспорюваним правом або охоронюваним законом інтересом, які потребують судового захисту. Обґрунтованість підстав звернення до суду оцінюється судом у кожній конкретній справі за результатами розгляду позову.

Здійснюючи правосуддя, господарський суд захищає права та інтереси фізичних і юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором (частина перша статті 5 Господарського процесуального кодексу України).

Відповідно до статті 15 Цивільного кодексу України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Статтею 16 Цивільного кодексу України передбачено, що способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути: визнання права; визнання правочину недійсним; припинення дії, яка порушує право; відновлення становища, яке існувало до порушення; примусове виконання обов`язку в натурі; зміна правовідношення; припинення правовідношення; відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди; відшкодування моральної (немайнової) шкоди; визнання незаконними рішення, дій чи бездіяльності органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб. Суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом.

За змістом статті 20 Господарського кодексу України держава забезпечує захист прав і законних інтересів суб`єктів господарювання. Кожний суб`єкт господарювання має право на захист своїх прав і законних інтересів. Права та законні інтереси зазначеного суб`єкта захищаються шляхом: визнання наявності або відсутності прав; визнання повністю або частково недійсними актів органів державної влади та органів місцевого самоврядування, актів інших суб`єктів, що суперечать законодавству, ущемляють права та законні інтереси суб`єкта господарювання або споживачів; визнання недійсними господарських угод з підстав, передбачених законом; відновлення становища, яке існувало до порушення прав та законних інтересів суб`єктів господарювання; припинення дій, що порушують право або створюють загрозу його порушення; присудження до виконання обов`язку в натурі; відшкодування збитків; застосування штрафних санкцій; застосування оперативно-господарських санкцій; застосування адміністративно-господарських санкцій; установлення, зміни і припинення господарських правовідносин; іншими способами передбаченими законом. Порядок захисту прав суб`єктів господарювання та споживачів визначається цим Кодексом, іншими законами.

Вказаними нормами матеріального права визначено способи захисту прав та інтересів, і цей перелік не є вичерпним. Отже, суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом. Застосування конкретного способу захисту цивільного права залежить як від змісту суб`єктивного права, за захистом якого звернулася особа, так і від характеру його порушення.

Способи захисту цивільного права чи інтересу - це закріплені законом матеріально-правові заходи охоронного характеру, за допомогою яких проводиться поновлення (визнання) порушених (оспорюваних) прав, інтересів і вплив на правопорушника (постанова Великої Палати Верховного Суду від 22.08.2018 у справі №925/1265/16. Тобто це дії, спрямовані на попередження порушення або на відновлення порушеного, невизнаного, оспорюваного цивільного права чи інтересу. Такі способи мають бути доступними й ефективними (постанови Великої Палати Верховного Суду від 29.05.2019 у справі №310/11024/15-ц та від 01.04.2020 у справі №610/1030/18.

Велика Палата Верховного Суду неодноразово зазначала, що застосування конкретного способу захисту цивільного права залежить як від виду та змісту правовідносин, які виникли між сторонами, від змісту права чи інтересу, за захистом якого звернулася особа, так і від характеру його порушення, невизнання або оспорення. Такі право чи інтерес мають бути захищені судом у спосіб, який є ефективним, тобто таким, що відповідає змісту відповідного права чи інтересу, характеру його порушення, невизнання або оспорення та спричиненим цими діяннями наслідкам. Такі висновки сформульовані, зокрема, у постановах Великої Палати Верховного Суду від 05.06.2018 у справі № 338/180/17, від 11.09.2018 у справі №905/1926/16, від 30.01.2019 у справі №569/17272/15-ц, від 01.10.2019 у справі №910/3907/18, від 09.02.2021 у справі №381/622/17 та від 02.02.2021 у справі №925/642/19.

Оцінюючи належність обраного позивачем способу захисту та обґрунтовуючи відповідний висновок щодо нього, суди мають враховувати його ефективність. Це означає, що вимога про захист цивільного права має відповідати змісту порушеного права, характеру правопорушення, а також забезпечувати поновлення порушеного права, а в разі неможливості такого поновлення - гарантувати особі можливість отримання нею відповідного відшкодування.

Розглядаючи справу, суд має з`ясувати: 1) з яких саме правовідносин сторін виник спір; 2) чи передбачений обраний позивачем спосіб захисту законом або договором; 3) чи передбачений законом або договором ефективний спосіб захисту порушеного права позивача; 4) чи є спосіб захисту, обраний позивачем, ефективним для захисту його порушеного права у спірних правовідносинах. Якщо суд дійде висновку, що обраний позивачем спосіб захисту не передбачений законом або договором та/або є неефективним для захисту порушеного права позивача, у цих правовідносинах позовні вимоги останнього не підлягають задоволенню (такий висновок викладений у постанові Великої Палати Верховного Суду від 19.01.2021 у справі № 916/1415/19).

Законодавчі обмеження матеріально-правових способів захисту цивільного права чи інтересу підлягають застосуванню з дотриманням положень статей 55, 124 Конституції України та статті 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, відповідно до яких кожна особа має право на ефективний засіб правового захисту, не заборонений законом. У пункті 145 рішення від 15 листопада 1996 року у справі Чахал проти Об`єднаного Королівства (Chahal v. The UnitedKingdom) Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ) виснував, що зазначена норма Конвенції гарантує на національному рівні ефективні правові засоби для здійснення прав і свобод, що передбачаються Конвенцією, незалежно від того, яким чином вони виражені у правовій системі тієї чи іншої країни. Отже, ефективний засіб правового захисту у розумінні статті 13 Конвенції повинен забезпечити поновлення саме порушеного права особи, яка звернулася за судовим захистом.

Предметом спору у даній справі є вимога позивача про визнання нечинним (втратившим силу) договору №602806 від 18.03.2003.

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог, місцевий господарський суд правомірно зазначив, що вимога позивача про визнання договору нечинним (втратившим силу) не відповідає можливим способам захисту прав та інтересів, визначених статтею 16 Цивільного кодексу України та статтею 20 Господарського кодексу України.

При цьому, колегія суддів звертає увагу, що наведені норми передбачають, що суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом чи судом у визначених законом випадках.

Позивач звертаючись до суду з даним позовом, не зазначає, що такий спосіб захисту порушеного права як визнання правочину нечинним встановлений договором та не посилається на жодний нормативно - правовий акт, який встановлює такий спосіб захисту порушеного права.

Враховуючи викладене, приймаючи до уваги, що вимога позивача у цій справі про визнання договору нечинним не відповідає способам захисту прав, встановленим чинним законодавством, місцевий господарський суд дійшов обґрунтованого висновку про відсутність підстав для задоволення позовних вимог.

Крім того, апеляційний господарський суд погоджується із судом першої інстанції, що у даному випадку між сторонами відсутній спір стосовно дії договору про постачання електроенергії №602806 від 18.03.2003, оскільки цей договір припинив свою дію в силу закону, внаслідок укладення між сторонами договору від 14.02.2007.

Щодо позовної давності, про застосування якої заявлено відповідачем у відзиві на позовну заяву, суд апеляційної інстанції враховує таке.

Відповідно до частин 3, 4 статті 267 Цивільного кодексу України позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові.

Позовна давність застосовується лише за наявності порушення права особи, тобто суд застосовує позовну давність лише тоді, коли є підстави для задоволення позовних вимог. Отже, перш ніж застосовувати позовну давність, господарський суд повинен з`ясувати та зазначити в судовому рішенні, чи порушене право або охоронюваний законом інтерес позивача, за захистом якого той звернувся до суду. В разі коли такі право чи інтерес не порушені, суд відмовляє в позові з підстав його необґрунтованості. І лише якщо буде встановлено, що право або охоронюваний законом інтерес особи дійсно порушені, але позовна давність спливла і про це зроблено заяву іншою стороною у справі, суд відмовляє в позові у зв`язку зі спливом позовної давності - за відсутності наведених позивачем поважних причин її пропущення.

Встановивши факт необґрунтованості позовних вимог, апеляційний господарський суд не вбачає підстав для застосування позовної давності до спірних правовідносин.

Колегія суддів вважає безпідставними доводи скаржника, що на підставі нечинного договору №602806 від 18.03.2003 відповідач звернувся до фізичної особи-підприємця Коннової С.О. з позовною заявою і на підставі цього договору ухвалено судове рішення про стягнення заборгованості, оскільки прийняття судом наведених доводів позивача буде свідчити про перегляд у невстановлений спосіб рішення Господарського суду Дніпропетровської області від 31.07.2014 у справі № 904/4936/14, а також суперечити законодавчим приписам стосовно обов`язковості судового рішення (п.9 ч.2 ст.129 Конституції України, ст.13 Закону України Про судоустрій і статус суддів, п.7 ч.3 ст.2 Господарського процесуального кодексу України) та верховенства права (п.1 ч.3 ст.2, ч.1 ст.11, ч.1 ст.236 Господарського процесуального кодексу України) в аспекті правової визначеності, складовою якої є остаточність судового рішення, яке набрало законної сили, не змінене й не скасоване судами вищих інстанцій.

Враховуючи викладене, судова колегія апеляційного суду вважає, що доводи апеляційної скарги є безпідставними та не спростовують обґрунтованих висновків місцевого господарського суду, викладених у рішенні, яке відповідає фактичним обставинам справи та нормам матеріального і процесуального права, тому підстави, передбачені ст. 277 ГПК України, для задоволення апеляційної скарги та скасування рішення Господарського суду Дніпропетровської області від 03.07.2023 відсутні.

Відповідно до ст.129 Господарського процесуального кодексу України судові витрати по сплаті судового збору за подання апеляційної скарги покладаються на скаржника.

З підстав наведеного та керуючись ст.ст. 126, 129, 269, 270, 275-284, 287, 343, 344 Господарського процесуального кодексу України, апеляційний господарський суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Фізичної особи-підприємця Коннової Світлани Олександрівни - залишити без задоволення.

Рішення Господарського суду Дніпропетровської області від 14.08.2023р. у справі №904/2071/23 - залишити без змін.

Судові витрати по сплаті судового збору за подання апеляційної скарги покласти на Фізичну особу-підприємця Коннову Світлану Олександрівну.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом двадцяти днів з дня складення повного тексту постанови.

Повна постанова складена та підписана 22.12.2023р.

Головуючий суддя А.Є. Чередко

Суддя Л.А. Коваль

Суддя В.Ф. Мороз