СХІДНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13 грудня 2023 року м. Харків Справа № 922/2802/23

Східний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів: головуючий суддя Мартюхіна Н.О., суддя Гетьман Р.А., суддя Шутенко І.А.,

за участю секретаря судового засідання: Соляник Н.В.,

за участю представників сторін:

від позивача: Курило М.М., одер серія АХ №1162089 від 11.12.2023;

від відповідача (апелянта): не з`явилися;

розглянувши апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Украгроресурс", смт Бабаї, Харківський район, Харківська область (вх. №2246 Х/1),

на рішення Господарського суду Харківської області від 28.09.2023 (повний текст складено 06.10.2023) у справі №922/2802/23 (суддя Лавренюк Т.А.),

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "АПК Хлібопродукт", с.Липчанівка, Ізюмський район, Харківська область,

до Товариства з обмеженою відповідальністю "Украгроресурс", смт Бабаї, Харківський район, Харківська область,

про стягнення 2649854,33грн,

ВСТАНОВИВ:

У травні 2023 року Товариство з обмеженою відповідальністю "АПК Хлібопродукт" (надалі - ТОВ "АПК Хлібопродукт") звернулося до Господарського суду Харківської області з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю "Украгроресурс" (надалі ТОВ "Украгроресурс") про стягнення суми попередньої оплати за договором поставки №13-СЗ від 18.11.2021 в розмірі 2649854,33грн.

В обґрунтування позовних вимог позивач посилається на неналежне виконанням відповідачем своїх зобов`язань за договором поставки №13-СЗ від 18.11.2021 в частині здійснення постачання товару позивачу.

Ухвалою Господарського суду Харківської області від 30.06.2023 за вказаною позовною заявою відкрито провадження у справі №922/2802/23, розгляд справи вирішено здійснювати в порядку загального позовного провадження, призначено підготовче засідання.

07.09.2023 до Господарського суду Харківської області від ТОВ "Украгроресурс" надійшла зустрічна позовна заява до ТОВ "АПК Хлібопродукт" про стягнення заборгованості за договором поставки №34-СЗ від 10.11.2020 в розмірі 106109,42грн.

Ухвалою Господарського суду Харківської області від 07.09.2023, залишеною без змін постановою Східного апеляційного господарського суду від 03.11.2023, повернуто ТОВ "Украгроресурс" зустрічну позовну заяву.

Рішенням Господарського суду Харківської області від 28.09.2023 у справі №922/2802/23 позов задоволено повністю. Стягнуто з ТОВ "Украгроресурс" на користь ТОВ "АПК Хлібопродукт" 2649854,33грн попередньої оплати та 39747,81грн судового збору.

Задовольняючи позовні вимоги, місцевий господарський суд виходив з того, що відповідачем не було своєчасно та у повному обсязі виконано зобов`язання з поставки позивачу товару за договором поставки №13-СЗ від 18.11.2021, що є підставою для стягнення з відповідача сплаченої позивачем суми попередньої оплати в розмірі 2649854,33грн.

Не погодившись із вищевказаним рішенням, відповідач ТОВ "Украгроресурс" звернувся до Східного апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати рішення Господарського суду Харківської області від 28.09.2023 у справі №922/2802/23 та ухвалити нове судове рішення, яким відмовити у задоволенні позову.

Апеляційна скарга відповідача обґрунтована порушенням господарським судом першої інстанції норм матеріального і процесуального права.

Скаржник посилається на те, що сторонами був погоджений порядок поставки товару за специфікацією № 2 від 22.11.2021 (мінеральні добрива Яра Міла NPK 7-20-28) за умовами Інкотермс 2010 умови поставки EXW (на складі продавця). Однак, місцевим господарським судом не було надано належної правової оцінки обставинам та доводам відповідача стосовно того, що ТОВ "Украгроресурс" належними чином виконало свої зобов`язання та здійснило поставку ТОВ "АПК Хлібопродукт" товару, що був погоджений специфікацією №2 від 22.11.2021, на підтвердження чого надано до матеріалів справи накладні перевізника №№ 0649251, 0649256 та 0649255. Тобто, в розпорядження позивача було надано весь обсяг мінеральних добрив, передбачених специфікацією №2 відповідно до правил Інкотермс 2010.

При цьому, як зазначає відповідач, ним було втрачено частину документів через окупацію м.Ізюм, оскільки там знаходяться складські приміщення відповідача та поставка товару здійснювалась на склад за адресою місцезнаходження цих приміщень: м. Ізюм, вул. Маршала Федоренко, 11/1Д,

За доводами скаржника, суд першої інстанції прийняв до уваги лише твердження позивача, які не підтвердженні будь-якими первинними документами, однак, безпідставно не взяв до уваги докази відповідача, котрими підтверджується належне виконання ТОВ "Украгроресурс" взятих на себе зобов`язань з поставки товару до складу у м. Ізюм, внаслідок чого судом зроблено неправомірні висновки про стягнення з відповідача попередньої оплати за договором.

Згідно витягу з протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 25.10.2023 для розгляду справи сформовано колегію суддів у складі: головуючий суддя Мартюхіна Н.О., суддя Гетьман Р.А., суддя Россолов В.В.

Ухвалою Східного апеляційного господарського суду від 30.10.2023 апеляційну скаргу ТОВ "Украгроресурс" на рішення Господарського суду Харківської області від 28.09.2023 у справі №922/2802/23 залишено без руху. Встановлено апелянту строк впродовж 10 днів з моменту отримання цієї ухвали на усунення встановлених при поданні апеляційної скарги недоліків, а саме надати до суду докази сплати судового збору у сумі 47697,38грн.

Згідно витягу з протоколу повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 30.10.2023, у зв`язку з відпусткою судді Россолова В.В. для розгляду справи визначено колегію суддів у наступному складі: головуючий суддя Мартюхіна Н.О., суддя Гетьман Р.А., суддя Шутенко І.А.

Ухвалою Східного апеляційного господарського суду від 13.11.2023, після усунення недоліків апеляційної скарги, відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою ТОВ "Украгроресурс" на рішення Господарського суду Харківської області від 28.09.2023 у справі №922/2802/23; встановлено строк для подання відзиву на апеляційну скаргу протягом 15 днів з дня вручення ухвали про відкриття провадження у справі; призначено розгляд апеляційної скарги у справі №922/2802/23 на 11.12.2023 об 11:00 год. у приміщенні Східного апеляційного господарського суду за адресою: 61058, м.Харків, просп. Незалежності, 13, 1-й поверх, в залі засідань № 132.

У відзиві на апеляційну скаргу, який надійшов до апеляційного суду 28.11.2023 від ТОВ "АПК Хлібопродукт", позивач заперечує проти доводів та вимог апеляційної скарги, просить залишити оскаржуване рішення суду першої інстанції без змін. Свою позицію обґрунтовує тим, що надані відповідачем документи - залізничні накладні (№№ 0649251, 0649255, 0649256) не є належними доказами на підтвердження поставки товару позивачу в обсязі і за ціною згідно здійсненої передплати. Із змісту зазначених накладних вбачається, що товар отримав ФОП Гнєзділов В.І., з яким у позивача немає будь-яких правовідносин. У свою чергу, передбачений в специфікації №2 товар в обсязі 67,2т на суму 2045185,23грн здійсненої передоплати ТОВ "АПК Хлібопродукт" не отримувало до цього часу ані від Гнєзділова В.І., ані від ТОВ "Украгроресурс". Крім того, згідно специфікації №2 від 22.11.2021 до договору № 13-СЗ від 18.11.2021 поставка товару мала відбутися в строк до 31.12.2021, натомість з наданих відповідачем накладних вбачається факт поставки товару в січні 2022 року.

У зв`язку із перебуванням станом на дату розгляду справи (11.12.2023) судді Шутенко І.А. у відпустці, а також з урахуванням принципу незмінності складу суду, ухвалою Східного апеляційного господарського суду від 08.12.2023 повідомлено учасників справи про те, що судове засідання з розгляду апеляційної скарги ТОВ "Украгроресурс" на рішення Господарського суду Харківської області від 28.09.2023 у справі №922/2802/23 відбудеться 13.12.2023 об 11:30 год. у приміщенні Східного апеляційного господарського суду за адресою: 61058, м.Харків, просп. Незалежності, 13, 1-й поверх, в залі засідань №131.

12.12.2023 до Східного апеляційного господарського суду від ТОВ "Украгроресурс" надійшло клопотання про відкладення розгляду справи, яке мотивоване зайнятістю представника відповідача Кравець В.М. у інших судових процесах.

У судовому засіданні апеляційної інстанції 13.12.2023 приймав участь представник позивача, який заперечував проти задоволення апеляційної скарги з підстав, викладених у відзиві, просив залишити оскаржуване рішення місцевого господарського суду без змін.

Уповноважені представники відповідача (апелянта) у судове засідання 13.12.2023 не з`явились; про дату, час та місце розгляду апеляційної скарги всі стороним повідомлені у встановленому законом порядку.

Відповідно до ч. 12 ст. 270 ГПК України, неявка сторін, або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.

Розглянувши клопотання відповідача про відкладення розгляду справи, колегія суддів апеляційного господарського суду відмовляє у його задоволенні, та, з урахуванням ч. 1, п. 1 ч. 3 ст. 202, ч. 12 ст. 270 ГПК України, вважає за можливе розглянути справу за наявними в ній матеріалами, зважаючи на те, що: 1) надання переваги одним судовим засіданням перед іншими залежить виключно від волевиявлення заявника, тобто має суб`єктивний характер; 2) відповідача, як і позивача було завчасно повідомлено про судове засідання 13.12.2023, у зв`язку з чим ТОВ "Украгроресурс" не було позбавлено можливості забезпечити участь іншого представника; 3) правова позиція відповідача викладена в апеляційній скарзі та з початку розгляду справи в суді першої інстанції не змінилася, відома суду та позивачу; явка учасників справи не визнавалася судом обов`язковою, і участь у засіданні суду є правом, а не обов`язком сторони.

Зважаючи на те, що в матеріалах справи містяться докази належного повідомлення всіх учасників судового процесу, а також те, що явка сторін не визнавалася судом обов`язковою, колегія суддів вважає за можливе розглянути апеляційну скаргу за відсутності представника відповідача, у зв`язку з чим переходить до її розгляду по суті.

Згідно з ч. 1 ст. 269 ГПК України, суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Відповідно до ч. 2 наведеної статті суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Перевіривши повноту встановлення господарським судом обставин справи та докази по справі на їх підтвердження, їх юридичну оцінку, а також доводи апеляційної скарги в межах вимог, передбачених ст. 269 ГПК України, колегія суддів Східного апеляційного господарського суду встановила наступне.

Як встановлено господарським судом першої інстанції та підтверджується матеріалами справи, 18.11.2021 між ТОВ "АПК Хлібопродукт" (замовник/покупець) та ТОВ "Украгроресурс" (постачальник/продавець) укладено договір поставки №13-СЗ, за умовами якого постачальник/продавець зобов`язався поставити (передавати) товар у власність замовника/покупця на умовах та у строк, визначені в специфікаціях (додатки до договору), а покупець - прийняти цей товар і оплатити його.

В матеріалах справи вказаний договір поставки відсутній.

Неможливість надання позивачем договору обумовлена тим, що після деокупації територій Ізюмського району, що відбулося на початку вересня 2022 року позивачем було виявлено, зокрема, часткове знищення первинної документації підприємства ТОВ "АПК Хлібопродукт", у зв`язку з чим позивач звернувся до правоохоронних органів, що підтверджується витягом з Єдиного реєстру досудових розслідувань кримінальне провадження № 0000698, дата реєстрації 01.10.2022.

Водночас факт укладання даного договору сторонами не заперечується та посилання на відповідний договір міститься в інших первинних документах, укладених на виконання відповідного договору (специфікації, рахунки на оплату, платіжні доручення).

Як свідчать наявні в матеріалах справи докази, з моменту укладення договору між сторонами підписано ряд специфікацій, за умовами яких сторони погодили найменування товару, одиницю виміру, кількість товару, що постачається, ціну за одиницю товару та його загальну вартість, а саме:

- за специфікацією №1 від 18.11.2021 відповідач зобов`язався поставити: аканто Плюс у кількості 240л, гербіцид Квелекс у кількості 70кг, віволт ПАР у кількості 235л на загальну суму 556159,08грн на умовах 100% передоплати;

- за специфікацією №2 від 22.11.2021 відповідач зобов`язався поставити: мінеральне добриво Яра Міла NPK 7-20-28 у кількості 134,4 т на загальну суму 4090370,46грн на умовах 100% передоплати у термін - грудень 2021 року;

- за специфікацією №4 від 23.12.2021 відповідач зобов`язався поставити селітру аміачну фас. "Біг-бег" УКТ ЗЕД 3102 30 90 00 у кількості 136,2 т на загальну суму 3670591,09грн на умовах 100% передоплати у термін - січень 2022 року.

Судом також встановлено, що відповідачем було виставлено позивачу рахунки на здійснення попередньої оплати на загальну суму 8834560,79грн, а саме: №1526 від 18.11.2021 на суму 556159,08грн, №1532 від 22.11.2021 на суму 4090370,46грн та №1654 від 23.12.2021 на суму 4188031,25грн, які позивачем були оплачені в повному обсязі, що підтверджується наявними в матеріалах справи платіжними дорученнями №3234 від 22.11.2021, №3244 від 24.11.2021 та № 3656 від 29.12.2021.

Позивач зазначає, що відповідач належним чином не виконав свої зобов`язання з поставки товару, а саме після отримання від позивача попередньої оплати на загальну суму 8834560,79грн здійснив поставку товару лише частково на загальну суму 6184706,46грн, однак обумовлений специфікаціями товар на суму попередньої оплати в розмірі 2649854,33грн до теперішнього часу не поставлено.

Позивач неодноразово звертався до відповідача з письмовою вимогами щодо здійснення поставку товару протягом 7 календарних днів з моменту отримання даної вимоги, але не пізніше 22.06.2023. Також просив відновити примірник договору поставки № 13-СЗ від 18.11.2021 з додатками до нього.

Проте, вказані вимоги залишені відповідачем без відповіді та задоволення, що стало підставою для звернення позивача з даним позовом до Господарського суду Харківської області, в якому останній просить стягнути з відповідача попередню оплату за договором поставки №13-СЗ від 18.11.2021 в розмірі 2649854,33грн.

Як вже вказувалося раніше, за результатами розгляду позовних вимог Господарським судом Харківської області 28.09.2023 ухвалено оскаржуване рішення у справі №922/2802/23, яким позов задоволено повністю та стягнуто з відповідача на користь позивача 2649854,33грн попередньої оплати.

Надаючи кваліфікацію спірних правовідносин, суд апеляційної інстанції погоджується з правильністю правових висновків суду першої інстанції щодо наявності правових підстав для задоволення позовних вимог з огляду на таке.

Статтею 11 Цивільного кодексу України (надалі - ЦК України) визначено, що цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки; підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини.

Частиною 1 ст. 626 ЦК України визначено, що договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

За приписами ст.ст. 509, 526 ЦК України, ст.ст. 173, 193 Господарського кодексу України (надалі - ГК України) суб`єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов`язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов`язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться.

Згідно з ч. 1 ст. 181 ГК України господарський договір укладається в порядку, встановленому ЦК України, з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом.

Відповідно до положень ст. 638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони досягли згоди з усіх істотних умов договору. Договір укладається шляхом пропозиції однієї сторони укласти договір (оферти) і прийняття пропозиції (акцепту) другою стороною.

Згідно з ч.ч. 1, 2 ст. 639 ЦК України договір може бути укладений у будь-якій формі, якщо вимоги щодо форми договору не встановлені законом. Якщо сторони домовилися укласти договір у певній формі, він вважається укладеним з моменту надання йому цієї форми, навіть якщо законом ця форма для даного виду договорів не вимагалася.

За змістом ч. 1 ст. 640 та ч. 2 ст. 642 ЦК України договір є укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції. Якщо особа, яка одержала пропозицію укласти договір, у межах строку для відповіді вчинила дію відповідно до вказаних у пропозиції умов договору (відвантажила товари, надала послуги, виконала роботи, сплатила відповідну суму грошей тощо), яка засвідчує її бажання укласти договір, ця дія є прийняттям пропозиції, якщо інше не вказане в пропозиції укласти договір або не встановлено законом.

Судом першої інстанції встановлено та це підтверджується матеріалами справи, що сторонами визнається факт укладення 18.11.2021 договору поставки №13-СЗ. Посилання на відповідний договір міститься і в первинних документах, укладених на виконання цього договору (специфікації, рахунки на оплату, платіжні доручення), а тому відповідно до ч. 1 ст. 75 ГПК України обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню.

За таким обставин у даному випадку судом встановлено факт укладення між сторонами договору поставки №13-СЗ від 18.11.2021, який підпадає під правове регулювання норм ст. 712 ЦК України та ст.ст. 264 - 271 ГК України. В частині, що не суперечить договору, до вказаного правочину також застосовуються норми ЦК України, які регулюють правила купівлі-продажу (ст.ст. 655 - 697 ЦК України).

Згідно зі ст. 712 ЦК України за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов`язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов`язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов`язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму. До договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін.

Відповідно до ч. 1 ст. 265 ГК України за договором поставки одна сторона - постачальник зобов`язується передати (поставити) у зумовлені строки (строк) другій стороні - покупцеві товар (товари), а покупець зобов`язується прийняти вказаний товар (товари) і сплатити за нього певну грошову суму.

Статтею 655 ЦК України унормовано, що за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов`язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов`язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму.

За приписами ст. 663 ЦК України продавець зобов`язаний передати товар покупцеві у строк, встановлений договором купівлі-продажу, а якщо зміст договору не дає змоги визначити цей строк, - відповідно до положень ст.і 530 цього Кодексу.

Обов`язок продавця передати товар покупцеві вважається виконаним у момент: 1) вручення товару покупцеві, якщо договором встановлений обов`язок продавця доставити товар; 2) надання товару в розпорядження покупця, якщо товар має бути переданий покупцеві за місцезнаходженням товару (ст. 664 ЦК України).

Відповідно до ч. 1 ст. 530 ЦК України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк.

Договір є обов`язковим для виконання сторонами (ст. 629 ЦК України).

Статтями 13 та 74 ГПК України встановлено обов`язок кожної сторони довести ті обставини, які мають значення для справи, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Обов`язок із доказування слід розуміти як закріплену в процесуальному та матеріальному законодавстві міру належної поведінки особи, що бере участь у судовому процесі, із збирання та надання доказів для підтвердження свого суб`єктивного права, що має за мету усунення невизначеності, яка виникає в правовідносинах у разі неможливості достовірно з`ясувати обставини, які мають значення для справи.

Відповідно до ст. 73 ГПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків.

Відповідно до ст. 79 ГПК України, наявність обставини, на яку сторона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, вважається доведеною, якщо докази, надані на підтвердження такої обставини, є більш вірогідними, ніж докази, надані на її спростування.

Судом встановлено, що в матеріалах справи наявні підписані між сторонами специфікацій, за умовами яких сторони погодили найменування товару, одиницю виміру, кількість товару, що постачається, ціну за одиницю товару та його загальну вартість, а саме:

- за специфікацією №1 від 18.11.2021 відповідач зобов`язався поставити аканто Плюс у кількості 240л, гербіцид Квелекс у кількості 70кг, віволт ПАР у кількості 235л на загальну суму 556159,08грн на умовах 100% передоплати;

- за специфікацією № 2 від 22.11.2021 відповідач зобов`язався поставити мінеральне добриво Яра Міла NPK 7-20-28 у кількості 134,4тн на загальну суму 4090370,46грн на умовах 100% передоплати у термін - грудень 2021 року;

- за специфікацією № 4 від 23.12.2021 відповідач зобов`язався поставити селітру аміачну фас. "біг-бег" УКТ ЗЕД 3102 30 90 00 у кількості 136,2т на загальну суму 3670591,09грн на умовах 100% передоплати у термін - січень 2022 року.

З матеріалів справи також вбачається, що на виконання умов договору поставки відповідач виставив позивачу рахунки на здійснення попередньої оплати №1526 від 18.11.2021 на суму 556159,08грн, №1532 від 22.11.2021 на суму 4090370,46грн та №1654 від 23.12.2021 на суму 4188031,25грн.

У свою чергу, позивач здійснив на користь відповідача попередню оплату в повному обсязі та сплатив грошові кошти в загальній сумі 8834560,79грн, що підтверджується платіжними дорученнями №3234 від 22.11.2021, №3244 від 24.11.2021 та №3656 від 29.12.2021.

При дослідженні матеріалів справи колегією суддів встановлено, що матеріали справи не містять жодних належних та допустимих доказів поставки відповідачем позивачу оплаченого товар у встановлений у специфікаціях строк.

Основними видами первинних документів, які можуть бути складені на підтвердження господарської операції поставки товару, за практикою, що склалася на ринку купівлі-продажу/поставки товарів (робіт, послуг), є видаткова накладна, товарно-транспортна накладна, акт приймання-передачі товару тощо.

Колегія суддів зауважує на тому, що учасниками судового процесу, у тому числі відповідачем в ході розгляду справи не було надано та в матеріалах справи відсутні первинні документи, що підтверджують факт поставки позивачу товару на суму 2649854,33грн.

Водночас, враховуючи, що обома сторонами фактично визнається факт поставки товарів на загальну суму 6184706,46грн, вказаний факт в силу положень ч. 1 ст. 75 ГПК України визнається колегією суддів таким, що не підлягає доказуванню.

Отже, наявними у матеріалах справи доказами підтверджується невиконання відповідачем обв`язку по поставці товару на суму 2649854,33грн.

В матеріалах справи також наявні докази неодноразового звернення позивача до відповідача з письмовою вимогами щодо здійснення поставку товару протягом 7 календарних днів з моменту отримання даної вимоги.

Разом з тим, матеріали справи не містять доказів вчинення відповідачем будь-яких дій, які б свідчили про намір передати позивачу оплачений товар чи узгодження умов постачання товару. На момент розгляду справи оплачений товар позивачу поставлений так і не був, хоча обов`язок передати покупцеві товар, визначений договором (з урахуванням умов специфікацій) та відповідно до ч. 1 ст. 662 ЦК України покладений на продавця, а відтак, дії відповідача в цій частині є недобросовісними. Матеріали справи не містять доказів відмови відповідача передати оплачений товар, однак його дії свідчать про невиконання ним свого зобов`язання з його передачі позивачу.

Згідно ст.ст. 525, 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства тощо. Одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається.

Згідно з положеннями ч.ч. 1, 2 ст. 598 ЦК України зобов`язання припиняється частково або у повному обсязі на підставах, встановлених договором або законом. Припинення зобов`язання на вимогу однієї із сторін допускається лише у випадках, встановлених договором або законом.

У разі порушення зобов`язання однією стороною друга сторона має право частково або в повному обсязі відмовитися від зобов`язання, якщо це встановлено договором або законом (ч. 1 ст. 615 ЦК України).

Відповідно до ст. 693 ЦК України, якщо продавець, який одержав суму попередньої оплати товару, не передав товар у встановлений строк, покупець має право вимагати передання оплаченого товару або повернення суми попередньої оплати.

Зі змісту зазначеної норми права вбачається, що умовою її застосування є неналежне виконання продавцем свого зобов`язання зі своєчасного передання товару покупцю. А у разі настання такої умови покупець має право діяти альтернативно: або вимагати передання оплаченого товару від продавця, або вимагати повернення суми попередньої оплати. Можливість обрання певно визначеного варіанта правової поведінки боржника є виключно правом покупця, а не продавця. Отже, волевиявлення щодо обрання одного з варіантів вимоги покупця має бути вчинено ним в активній однозначній формі такої поведінки, причому доведеної до продавця.

Оскільки законом не визначено форму пред`явлення такої вимоги покупця, останній може здійснити своє право будь-яким шляхом: як шляхом звернення до боржника з претензією, листом, телеграмою тощо, так і шляхом пред`явлення через суд вимоги у визначеній законом процесуальній формі - формі позову.

Вказана правова позиція викладена неодноразово підтримана Верховним Судом у постановах від 26.10.2018 у справі №910/1775/18, від 27.08.2019 у справі №911/1958/18.

З матеріалів справи слідує, що позивачем обрано такий варіант поведінки, як повернення суми попередньої оплати товару.

Відповідно до ст. 193 ГК України, суб`єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов`язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов`язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться. Кожна сторона повинна вжити усіх заходів, необхідних для належного виконання нею зобов`язання, враховуючи інтереси другої сторони та забезпечення загальногосподарського інтересу.

Крім того, відповідно до ст. 3 ЦК України загальними засадами цивільного законодавства є справедливість, добросовісність та розумність.

Виходячи з принципу справедливості та добросовісності, відповідач, отримавши від позивача кошти на виконання вимог договору поставки, мав вжити заходів для виконання свого договірного зобов`язання, оскільки гроші не були позивачем відповідачу подаровані, і відповідач мав певні обов`язки перед платником.

За таких обставин, оскільки відповідач не поставив позивачу товар, не повернув сплачену позивачем суму попередньої оплати в розмірі 2649854,33грн, колегія суддів вважає правильним висновок суду першої інстанції про наявність підстав для задоволення позовних вимог про стягнення з відповідача 2649854,33грн попередньої оплати.

Судова колегія не приймає до уваги доводи апеляційної скарги відповідача про те, що він належним чином виконав взяті на себе зобов`язання та здійснив поставку позивачу товару, який був погоджений специфікацією №2 від 22.11.2021, на підтвердження чого надано суду залізничні накладні №№ 0649251, 0649256, №0649255, з огляду на таке.

Згідно ч. 1 ст. 663 ЦК України, продавець зобов`язаний передати товар покупцеві у строк, встановлений договором купівлі-продажу, а якщо зміст договору не дає змоги визначити цей строк, відповідно до положень ст. 530 цього Кодексу.

Як встановлено судом апеляційної інстанції, сторонами у специфікації №2 від 22.11.2021 товар поставляється на умовах EXW - склад постачальника за адресою: Харківська обл., м. Ізюм, вул. Маршала Федоренко, 11/1д, згідно міжнародних правил Інкотрмс (в редакції 2010 року). Термін поставки грудень 2021 року.

Тобто, поставка товару повинна була здійснюватись шляхом вивезення покупцем - ТОВ "АПК Хлібопродукт" товару зі складу постачальника ТОВ "Украгроресурс" за адресою: Харківська обл., м. Ізюм, вул. Маршала Федоренко, 11/1д.

Згідно з ч. 4 ст. 265 ГК України сторони для визначення умов договорів поставки мають право використовувати відомі міжнародні звичаї, рекомендації, правила міжнародних органів та організацій, якщо це не заборонено прямо або у виключній формі цим Кодексом чи законами України.

Відповідно до положень Офіційних правил тлумачення торгівельних термінів Міжнародної торгової палати (Інкотермс 2010) термін умови поставки EXW, англ. Ex Works, або "Франко завод" (…назва місця) - означає, що продавець вважається таким, що виконав свої зобов`язання з постачання, коли він надасть товар у розпорядження покупця на своєму підприємстві чи в іншому названому місці (наприклад: на заводі, фабриці, складі тощо). Продавець не відповідає за навантаження товару на транспортний засіб, а також за митне очищення товару для експорту.

Згідно ст. А.4 умов поставки EXW Інкотермс 2010, продавець зобов`язаний в обумовлену дату або в межах обумовленого строку надати невідвантажений в будь-який транспортний засіб товар у розпорядження покупця у зазначеному в договорі місці поставки.

У відповідності до ст. А.7 умов поставки EXW Інкотермс 2010 продавець зобов`язаний в повідомити покупця достатнім чином про дату і місце, коли і де товар буде наданий в його розпорядження.

Отже, умови поставки EXW Інкотермс 2010 встановлюють обовязок продавця надати покупцю в межах обумовленого строку поставки, визначеному у договорі та/або специфікації, окреме повідомлення про дату і місце, коли саме і де товар буде наданий в розпорядження покупця.

Згідно ст. В.4. умов поставки EXW Інкотермс 2010, покупець зобов`язаний прийняти поставку товару, як тільки товар наданий у його розпорядження у відповідності до статей А.4 та А.7./В.7.

Зазначена стаття умов поставки передбачає зобов`язання покупця щодо прийняття товару саме після надання здійснення окремого повідомлення про дату і місце, коли саме і де саме товар буде наданий у розпорядження покупця.

Згідно ч. 1 ст. 664 ЦК України, встановлює два моменти, коли обов`язок продавця передати товар покупцеві вважається виконаним, а саме:

1) вручення товару покупцеві, якщо договором встановлений обов`язок продавця доставити товар;

2) надання товару в розпорядження покупця, якщо товар має бути переданий покупцеві за місцезнаходженням товару.

При цьому згідно ч. 1 ст. 664 ЦК України товар вважається наданим у розпорядження покупця, якщо у строк, встановлений договором, він готовий до передання покупцеві у належному місці і покупець поінформований про це. Готовий до передання товар повинен бути відповідним чином ідентифікований для цілей цього договору, зокрема шляхом маркування.

Отже, продавець протягом строку, встановленого договором для здійснення поставки, зобов`язаний повідомити покупця про готовність товару до відвантаження та про конкретну дату та місце, коли і де товар буде наданий в розпорядження покупця.

У свою чергу, обов`язок покупця прийняти товар виникає саме після належного повідомлення продавцем покупця про конкретну дату та місце, коли саме і де саме товар буде наданий в розпорядження покупця, тобто переданий покупцю.

Однак, апеляційним судом встановлено, що в матеріалах справи відсутні докази на підтвердження того, що відповідач в обумовлений договором строк повідомляв позивача про готовність товару до відвантаження та про конкретну дату та місце, коли саме і де саме товар буденаданий в розпорядження покупця.

Матеріали справи не містять належних та допустимих доказів того, що товар був готовий до відвантаження, і позивач був належним чином проінформований про дату та місце, а також про те, коли саме і де саме товар буде наданий в розпорядження покупця.

Наведені положення ч. 1 ст. 664 ЦК України, у сукупності з умовами EXW Інкотермс 2010 передбачають прямий обов`язок продавця протягом строку, встановленого договором для здійснення поставки, повідомити покупця про готовність товару до відвантаження та про конкретну дату та місце, коли саме і де саме товар буде наданий в розпорядження покупця, а обов`язок покупця прийняти товар виникає саме після належного повідомлення продавцем покупця про конкретну дату та місце, коли саме і, товар буде наданий в розпорядження покупця.

Аналогічна позиція викладена у постанові Верховного Суду від 19.06.2018 у справі № 922/3332/17.

Як вбачається із наданих відповідачем залізничних накладних, останні підтверджують лише те, що власником вантажу є ТОВ "Украгроресурс" та отримання такого вантажу загальною масою 202 т було здійснено 12.01.2022 фізичною особою ОСОБА_1 .

Однак, колегія суддів не приймає до уваги надані залізничні накладні як доказ на підтвердження отримання відповідачем добрив в період, в який він мав здійснити поставку позивачу, та відхиляє доводи відповідача про те, що у нього на складі був відповідний товар для передання позивачу, оскільки:

- зазначені докази жодним чином не спростовують факт неповідомлення покупця про дату надання товару в розпорядження, як це передбачено специфікаціями та умовами поставки EXW Інкотермс 2010;

- за відсутності будь-яких доказів на підтвердження того, що отримувач товару Трубіцева О.В. є працівником ТОВ "Украгроресурс", колегія суддів не може вважати підтвердженим факт отримання відповідачем товару на залізничній станції та знаходження товару на складі за адресою: Харківська обл., м.Ізюм, вул. Маршала Федоренко, 11/1д, як це передбачено в специфікаціях;

- оскільки надані відповідачем залізничні накладні підтверджують поставку мінеральних добрив загальною масою 202 т у січні 2022 року, в той час як у специфікації №2 від 22.11.2021 року визначено замовлення 134,4 т та строк поставки грудень 2021 року, колегія суддів не може прийняти до уваги зазначені накладні як належні докази на підтвердження того, що вказана поставка відбувалася саме на замовлення позивача, а не будь-якому іншому контрагенту відповідача.

Колегія суддів також зазначає, що надані відповідачем залізничні хоча опосередковано і можуть свідчити про доставку мінеральних добрив на склад ТОВ "Украгроресурс" у м. Ізюм, проте судом встановлено, що матеріали справи не містять будь-яких доказів на підтвердження того, що відповідач передав позивачеві спірний товар на умовах поставки EXW Інкотермс 2010 та у визначений специфікаціями строк, доказів зворотного відповідачем суду надано не було, відповідних обставин не спростовано.

Водночас судом встановлено відсутність у справі доказів на підтвердження того, що відповідач поінформував позивача (покупця) у будь-який спосіб про готовність до передання спірних мінеральних добрив у належному місці на складі у м. Ізюм, а також звертався до позивача із вимогою про прийняття ним товару.

У розумінні умов поставки EXW Інкотермс 2010 і положень ч. 1 ст. 664 ЦК України товар та всі ризики, пов`язані з ним, переходять до покупця в момент самовивозу зі складу продавця чи іншого обумовленого місця. З цього моменту зобов`язання продавця з постачання вважаються виконаними.

З наданих відповідачем залізничних накладних не вбачається, що товар було належним чином ідентифіковано для постачання саме позивачеві і відповідач повідомляв про це позивача.

З огляду на встановлені судом обставини у цій справі щодо відсутності доказів поставки відповідачем на користь позивача товару на суму оплати, підписання первинних документів (видаткової накладної, ТТН, акта приймання-передачі), передачу та надсилання будь-яких повідомлень про готовність відвантаження товару та про конкретну дату та місце, коли саме і де саме товар буде наданий в розпорядження покупця, колегія суддів апеляційного господарського суду погоджується з обґрунтованими висновками суду першої інстанції про те, що відповідач у встановленому законом порядку не підтвердив виконання ним поставки товару, всупереч умовам договору (з урахуванням умов специфікацій), а відтак не спростував доводів позивача про необхідність повернення грошових коштів, які були сплачені покупцем як передоплата.

Таким чином, оскільки доводи заявника апеляційної скарги про порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права під час прийняття оскаржуваного рішення не знайшли свого підтвердження, у зв`язку з чим підстав для зміни чи скасування законного та обґрунтованого судового акту колегія суддів не вбачає.

Враховуючи вищенаведене, колегія суддів апеляційного суду зазначає, що судом першої інстанції в повному обсязі досліджені обставини, що мають значення для справи, а викладені в оскаржуваному судовому рішенні висновки відповідають фактичним обставинам справи, у зв`язку з чим апеляційна скарга ТОВ "Украгроресурс" задоволенню не підлягає, а рішення Господарського суду Харківської області від 28.09.2023 у справі №922/2802/23 підлягає залишенню без змін.

З огляду на те, що апеляційна скарга залишається без задоволення, відповідно до ст. 129 ГПК України судовий збір за її подання покладається судом на скаржника.

Керуючись ст.ст. 129, 269, 270, 275, 276, 281 - 284 ГПК України, Східний апеляційний господарський суд,

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Украгроресурс" на рішення Господарського суду Харківської області від 28.09.2023 у справі №922/2802/23 залишити без задоволення.

Рішення Господарського суду Харківської області від 28.09.2023 у справі №922/2802/23 залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття. Порядок і строки оскарження передбачені ст. 286 - 289 ГПК України.

Повний текст постанови складено 22.12.2023.

Головуючий суддя Н.О. Мартюхіна

Суддя Р.А. Гетьман

Суддя І.А. Шутенко