ПІВНІЧНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"18" грудня 2023 р. Справа№ 925/1043/22

Північний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Майданевича А.Г.

суддів: Суліма В.В.

Ткаченка Б.О.

за участю секретаря судового засідання: Новосельцева О.Р.;

представників сторін:

від позивача: Слинько М.Г. (в режимі відеоконференції)

від відповідача 1: не з`явився;

від відповідача 2: не з`явився;

розглянувши у відкритому судовому засіданні в режимі відеоконференції апеляційну скаргу Фізичної особи - підприємця Балачій Олени В`ячеславівни

на рішення Господарського суду Черкаської області від 17.04.2023

у справі №925/1043/22

за позовом Черкаської міської ради, м. Черкаси

до 1.Державного реєстратора Центру надання адміністративних послуг виконавчого комітету Золотоніської міської ради Андрущенко

Ірини Сергіївни

2. Фізичної особи підприємця Балачій Олени В`ячеславівни

про скасування рішення про державну реєстрацію нерухомого майна та припинення речових прав

ВСТАНОВИВ:

Короткий зміст і підстави позовних вимог

У жовтні 2022 року Черкаська міська рада (далі - позивач) звернулася до Господарського суду Черкаської області з позовом до державного реєстратора Центру надання адміністративних послуг виконавчого комітету Золотоніської міської ради Андрущенко Ірини Сергіївни (далі - державний реєстратор Андрущенко І.С., відповідач-1) та фізичної особи підприємця Балачій Олени В`ячеславівни (далі - ФОП Балачій О.В., відповідач-2) про скасування рішення державного реєстратора Андрущенко І.С. за індексним № 54467658 від 07.10.2020 про державну реєстрацію права власності (з відкриттям розділу) за Балачій О.В. на нежитлове приміщення (торгівельний павільйон) загальною площею 50,1кв.м, розташоване у м. Черкаси по вул. 30-річчя Перемоги, 48/1, реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна: 101 з одночасним припиненням речових прав Балачій О.В. на вказаний об`єкт нерухомого майна та закриттям розділу у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно на вказаний об`єкт.

В обґрунтування своїх вимог позивач зазначав, що рішення про державну реєстрацію права власності тимчасової споруди як нежитлової будівлі (нерухомого майна) прийнято державним реєстратором із грубим порушенням вимог чинного законодавства України, що є підставою для його скасування. При цьому, реєстрація тимчасової споруди як об`єкта нерухомого майна порушує інтереси та права територіальної громади м. Черкаси в особі Черкаської міськради як власника земельної ділянки, на якій розміщено нежитлову будівлю.

Короткий зміст рішення місцевого господарського суду та мотиви його прийняття

Рішенням Господарського суду Черкаської області від 17.04.2023 у справі №925/989/22 позов задоволено частково. Скасовано рішення державного реєстратора Андрущенко І.С. за індексним № 54467658 від 07.10.2020 про державну реєстрацію права власності (з відкриттям розділу) за Балачій О.В. на нежитлове приміщення (торгівельний павільйон) загальною площею 50,1кв.м, розташоване у АДРЕСА_1 , реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна: 101.

Стягнуто з державного реєстратора Андрущенко І.С. та ФОП Балачій О.В. на користь Черкаської міськради по 1 240,50 грн судового збору. У решті вимог в позові відмовлено.

Суд першої інстанції виходив з того, що відповідач-2 для проведення державної реєстрації права власності не надав державному реєстратору документів, перелік яких визначений у законі, і які б свідчили про виникнення права власності саме на нерухоме майно та надавали б реєстратору законні підстави для здійснення державної реєстрації відповідного речового права на об`єкт за відповідачем-2. Зазначені обставини, згідно із висновком суду, свідчать, що державна реєстрація права власності проведена реєстратором за відсутності обов`язкових і необхідних документів. Відтак, тимчасова споруда не могла бути зареєстрована державним реєстратором як об`єкт нерухомого майна.

У задоволенні позовної вимоги про одночасне припинення речових прав ОСОБА_1 на спірний об`єкт нерухомого майна та закриття розділу у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно на вказаний об`єкт, суд відмовив, вказавши, що у разі скасування рішення державного реєстратора про державну реєстрацію прав на підставі судового рішення, відповідні права чи обтяження припиняються. Отже, речові права ОСОБА_1 на спірне нежитлове приміщення як на об`єкт нерухомого майна припиняються в силу прямої вказівки закону, і для цього не потрібно окремого судового рішення.

Клопотання відповідача-2 про закриття провадження у справі з тих підстав, що спір у цій справі належить до юрисдикції цивільного, а не господарського суду, місцевий господарський суд відхилив. При цьому, суд погодився з доводами позивача, що спірна нежитлова споруда може використовуватися виключно для здійснення підприємницької діяльності, а не для особистих та/або побутових потреб фізичної особи.

Короткий зміст вимог апеляційної скарги та узагальнення її доводів

Не погодившись із вказаним рішенням, ФОП Балачій О.В. звернулась до Північного апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить рішення Господарського суду Черкаської області від 17.04.2023 у справі № 925/1043/22 скасувати; закрити провадження у справі № 925/1043/22, оскільки спір не відноситься до юрисдикції господарських судів.

Апелянт зазначає, що суд першої інстанції не надав належної оцінки тому, що згідно з витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності спірне нежитлове приміщення - торгівельний павільйон, належить на праві приватної власності відповідачці як фізичній особі. Вказана обставина не дозволяє розглядати даний спір як спір із суб`єктом господарювання, оскільки під час реєстрації права власності громадянка ОСОБА_1 не виступала як фізична особа-підприємець, а правовідносини з реєстрації права власності не є такими, що виникли при здійсненні ОСОБА_1 господарської діяльності.

Також апелянт вказує, що позивач не надав жодного доказу використання ОСОБА_1 спірного павільйону як суб`єктом господарювання для здійснення господарської діяльності, тоді як сама Балачій О.В. такий факт заперечує. Те, що відповідач-2 не використовує спірне нежитлове приміщення для здійснення господарської діяльності, підтверджується договором позички від 01.03.2022 та актом приймання-передачі від 01.03.2022, на підставі яких спірний торгівельний павільйон був переданий у тимчасове безоплатне користування ОСОБА_2 до 01.03.2023.

Апелянт вважає, що за змістом спірних правовідносин та суб`єктним складом сторін спору, законодавством, що застосовується до цих правовідносин, є цивільне, а тому оскаржуване судове рішення місцевого господарського суду має бути скасоване, а провадження у справі № 925/1043/22 - закрите.

Узагальнені доводи відзиву на апеляційну скаргу

У свою чергу, заперечуючи проти апеляційної скарги, позивач у своєму відзиві, наданому до суду 08.09.2023, зазначає, що рішення суду прийнято при повному з`ясуванні обставин справи, з правильним застосуванням норм матеріального та процесуального права, без їх порушення, тому апеляційна скарга задоволенню не підлягає і рішення слід залишити без змін.

Крім того, позивач вказує, що тимчасова споруда на яку відповідачем -2 зареєстровано право власності на підставі паспорту прив`язки ТС №927 може використовуватись виключно для здійснення підприємницької діяльності, що виключає її застосування для власних особистих та/ або побутових потреб, а отже і виключає «цивілістичний» характер спірних правовідносин.

Дії суду апеляційної інстанції щодо розгляду апеляційної скарги по суті

Згідно з витягом з протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 08.05.2023 матеріали апеляційної скарги ФОП Балачій О.В. на рішення Господарського суду Черкаської області від 17.04.2023 у справі № 925/1043/22 передані колегії суддів у складі: головуючий суддя - Майданевич А.Г., суддів Сулім В.В., Коротун О.М.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 12.05.2023 витребувано з Господарського суду Черкаської області матеріали справи № 925/1043/22; відкладено вирішення питання щодо можливості відкриття, повернення, залишення без руху або відмови у відкритті апеляційного провадження за апеляційною скаргою до надходження матеріалів справи з Господарського суду Черкаської області.

30.05.2023 на адресу Північного апеляційного господарського суду надійшли матеріали справи № 925/1043/22.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 30.05.2023 апеляційну скаргу ФОП Балачій О.В. на рішення Господарського суду Черкаської області від 17.04.2023 у справі № 925/1043/22 залишено без руху; надано апелянту строк для усунення недоліків апеляційної скарги.

17.08.2023 від представника ФОП Балачій О.В. надійшла заява про усунення недоліків, до якої надана платіжна інструкція 0.0..1 від 14.08.2023 на суму 3 721,50 грн.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 22.08.2023 відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою ФОП Балачій О.В. на рішення Господарського суду Черкаської області від 17.04.2023 у справі № 925/1043/22 та розгляд апеляційної скарги призначено на 16.10.2023.

Згідно з витягом повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 16.10.2023 матеріали апеляційної скарги ФОП Балачій О.В. на рішення Господарського суду Черкаської області від 17.04.2023 у справі № 925/1043/22 передані колегії суддів у складі: головуючий суддя - Майданевич А.Г., суддів Сулім В.В., Ткаченко Б.О.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 16.10.2023 прийнято справу № 925/1043/22 до розгляду колегією суддів у складі: головуючий суддя - Майданевич А.Г., суддів Сулім В.В., Ткаченко Б.О. та відкладено розгляд апеляційної скарги ФОП Балачій О.В. на рішення Господарського суду Черкаської області від 17.04.2023 на 27.11.2023.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 27.11.2023 відкладено розгляд апеляційної скарги ФОП Балачій О.В. на рішення Господарського суду Черкаської області від 17.04.2023 у справі № 925/1043/22 на 18.12.2023.

Явка представників учасників справи.

Представники відповідача-1 та відповідача-2 у судове засідання, призначене на 18.12.2023, не з`явились, про причини неявки суд не повідомили, про дату, час та місце судового засідання були повідомлені належним чином.

Вказаний факт належного повідомлення зазначених сторін підтверджується: відповідача-1 повідомленнями №736, № 970, які повернуті Північному апеляційному господарському суду з відміткою «адресат відсутній за вказаною адресою» та шляхом доставляння електронного документу до його електронного кабінету; відповідача -2 повідомленнями №752, № 996, які повернуті Північному апеляційному господарському суду з відміткою «за закінченням строку зберігання».

Крім того, ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 14.12.2023 задоволено клопотання представника відповідача-2 ФОП Балачій О.В. (Новіка Владислава Ігоровича) про участь у судовому засіданні, яке призначено на 18.12.2023 у режимі відеоконференції в приміщенні Черкаського окружного адміністративного суду, однак представник відповідача 2 у судове призначене на 18.12.2023, не з`явився.

Відповідно до ч. 6 ст. 242 Господарського процесуального кодексу України днем вручення судового рішення є: день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про вручення судового рішення; день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про відмову отримати копію судового рішення чи відмітки про відсутність особи за адресою місцезнаходження, місця проживання чи перебування особи, яка зареєстрована у встановленому законом порядку, якщо ця особа не повідомила суду іншої адреси.

Отже, у разі якщо ухвалу про вчинення відповідної процесуальної дії направлено судом за належною адресою, і яка повернута підприємством зв`язку з посиланням на відсутність (вибуття) адресата, відмову від одержання, закінчення строку зберігання поштового відправлення тощо, то вважається, що адресат належним чином повідомлений про вчинення відповідної процесуальної дії (аналогічна правова позиція викладена в Постанові Верховного Суду від 16.05.2018 у справі № 910/15442/17).

Оскільки судом надсилались ухвали суду на адресу відповідачів, що зазначені в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань, усі вони розміщені в Єдиному державному реєстрі судових рішень, відтак, зазначені сторони вважаються належним чином повідомленими про розгляд справи.

Враховуючи положення частини 12 статті 270 Господарського процесуального кодексу України, відповідно до якого неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи, зважаючи на те, що явка представників відповідача-1 та відповідача-2 обов`язковою в судове засідання не визнавалась, судова колегія вважає за можливе розглянути справу у відсутність зазначених представників за наявними у справі матеріалами.

Позиції учасників справи

Представник позивача у судовому засіданні 18.12.2023 в режимі відеоконференції, заперечував проти доводів апеляційної скарги з підстав, викладених у відзиві на апеляційну скаргу, просив її відхилити, а оскаржуване рішення залишити без змін.

Обставини справи, встановлені судом першої інстанції та перевірені судом апеляційної інстанції

29.05.2020 ОСОБА_1 звернулася до Управління планування та архітектури департаменту містобудування та Центру надання адміністративних послуг департаменту управління справами Черкаської міської ради із заявою вх. № 01-27/26829 про визначення відповідності намірів розміщення тимчасової споруди за адресою: м. Черкаси, вул. 30 річчя Перемоги в комплексі із зупинкою громадського транспорту «вул.Сумгіїтська» парна сторона.

Листом-повідомленням вих. № 01-27/26829 від 21.07.2020 Управління планування та архітектури Департаменту архітектури та містобудування Черкаської міської ради (далі - Управління планування та архітектури) повідомило, що не заперечує можливість розміщення існуючого торговельного павільйону в комплексі із зупинкою громадського транспорту «вул.Сумгіїтська» по вул. 30-річчя Перемоги.

10.08.2020 ОСОБА_1 звернулася до Управління планування та архітектури із заявою вх. № 43910 про визначення про оформлення (переоформлення) паспорту прив`язки тимчасової споруди.

17.08.2020 Управління планування та архітектури оформило ФОП Балачій О.В. паспорт прив`язки тимчасової споруди за № 927.

Державним реєстратором Андрущенко І.С. прийнято рішення за індексним № 54467658 від 07.10.2020 про державну реєстрацію права власності (з відкриттям розділу) за Балачій О.В. на нежитлове приміщення (торгівельний павільйон) загальною площею 50,1 кв.м, за адресою: м. Черкаси, вул. 30-річчя Перемоги, буд. 48/1, номер запису про право власності: 38558659, реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна: 101.

За доводами позивача, Балачій О.В. не надавалося містобудівних умов та обмежень, будівельного паспорта на забудову земельної ділянки по вул. 30-річчя Перемоги, буд. 48/1у м. Черкаси. Крім того, зазначена земельна ділянка відповідачу-2 не надавалося у власність або користування для забудови.

Згідно з листом Управління планування та архітектури Департаменту архітектури та містобудування Черкаської міської ради від 09.09.2022 № 4032 жодному об`єкту нерухомого майна не присвоювалася адреса: м. Черкаси, вул. 30-річчя Перемоги, 48/1 (т. 1, а.с. 34).

У подальшому ОСОБА_1 звернулася до Департаменту архітектури та містобудування Черкаської міської ради як розпорядника земель м. Черкаси із заявою вх. № 01-06/28031 від 30.08.2022 про надання дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки за адресою: м. Черкаси, вул. 30-річчя Перемоги, 48/1, орієнтовною площею 0,0065 га під торгівельний павільйон.

Згідно з проектом тимчасової споруди павільйон представляє собою стаціонарну тимчасову споруду, яка має закрите приміщення для тимчасового перебування людей, виконується з полегшених конструкцій та встановлюється без влаштування фундаментів. За призначенням об`єкт відноситься до громадських, зокрема, павільйон - для продажу продтоварів, зупинка для очікування транспорту, не є об`єктом масового перебування людей (т. 1, а.с. 27-29).

Відповідно до акта від 04.10.2022 в ході перевірки встановлено, що за адресою: м. Черкаси, вул. 30-річчя Перемоги, 48/1, розміщена тимчасова споруда (зупиночний комплекс), яка складається з торгівельного павільйону та накриття. Інші окремо розташовані споруди за вказаною адресою відсутні. Орієнтовні розміри торгівельного павільйону становлять: довжина - 7 м, ширина - 3 м. Тимчасова споруда виготовлена з металу без улаштування фундаменту (т. 1, а.с. 35).

Позивач вважає, що поданий паспорт прив`язки тимчасової споруди за №927 для реєстрації права власності на приміщення (тимчасову споруду) в якості об`єкта нерухомого майна, не давали державному реєстратору повноважень зареєструвати право власності на цей об`єкт, оскільки такий документ не передбачений п.41-42 Порядку державної реєстрації речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень, у якості підстави для вчинення реєстраційної дії, у зв`язку з чим, позивач звернувся до суду з позовною заявою про скасування з одночасним припиненням прав відповідача на приміщення (тимчасову споруду) саме як на об`єкт нерухомого майна та закриття розділу у Державного реєстрі речових прав на нерухоме майно на вказаний об`єкт.

Мотиви та джерела права, з яких виходить суд апеляційної інстанції при прийнятті постанови

Відповідно до ч.ч. 1-4 ст. 269 ГПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї. Докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього. Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.

Зі змісту апеляційної скарги вбачається, що ФОП Балачій О.В. оскаржує рішення суду першої інстанції з підстав порушення правил суб`єктної та предметної юрисдикції та не зазначає інших підстав, з яких вона не погоджується із висновками місцевого господарського суду.

Таким чином, у суду апеляційної інстанції в даному випадку, наявні повноваження перевірити оскаржуване судове рішення лише в частині дотримання правил юрисдикції спору.

З огляду на викладене, суд апеляційної інстанції зазначає таке.

Судова юрисдикція - це інститут права, який покликаний розмежувати компетенцію як різних ланок судової системи, так і різних видів судочинства - цивільного, кримінального, господарського та адміністративного.

Відповідач-2 вважає, що спір у цій справі належить розглядати за правилами не господарського, а цивільного судочинства.

Критеріями розмежування судової юрисдикції, тобто передбаченими законом умовами, за яких певну справу належить розглядати за правилами того чи іншого виду судочинства, є суб`єктний склад правовідносин, предмет спору та характер спірних матеріальних правовідносин у їх сукупності. Крім того, таким критерієм може бути пряма вказівка в законі на вид судочинства, в якому розглядається визначена категорія справ.

Звертаючись до суду з позовом, позивач самостійно визначає склад сторін справи, вказуючи відповідачів у справі, визначає предмет та підстави позову. Однак правила розгляду юридичного конфлікту у суді необхідно встановлювати, виходячи з дійсного змісту спірних матеріальних правовідносин та складу сторін таких правовідносин, не обмежуючись сформованим позивачем складом сторін справи.

Аналогічні висновки містяться в постанові Великої Палати Верховного Суду від 12.11.2019 у справі № 920/40/19, у пункті 6.8 постанови Верховного Суду від 10.05.2023 у справі № 920/343/22, у пункті 23 постанови Верховного Суду від 02.05.2023 у справі № 920/225/22, у пункті 5.12 постанови Верховного суду від 24.05.2023 у справі № 920/336/22.

Відповідно до ст. 4 ГПК України право на звернення до господарського суду в установленому цим Кодексом порядку гарантується. Ніхто не може бути позбавлений права на розгляд його справи у господарському суді, до юрисдикції якого вона віднесена законом. Юридичні особи та фізичні особи-підприємці, фізичні особи, які не є підприємцями, державні органи, органи місцевого самоврядування мають право на звернення до господарського суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав та законних інтересів у справах, віднесених законом до юрисдикції господарського суду, а також для вжиття передбачених законом заходів, спрямованих на запобігання правопорушенням.

Предметна та суб`єктна юрисдикція господарських судів, тобто сукупність повноважень господарських судів щодо розгляду справ, віднесених до їх компетенції, визначена ст. 20 ГПК України. Так, за ч. 1 цієї статті господарські суди розглядають справи у спорах, що виникають у зв`язку зі здійсненням господарської діяльності (крім справ, передбачених частиною 2 цієї статті), та інші справи у визначених законом випадках, зокрема: справи у спорах щодо права власності чи іншого речового права на майно (рухоме та нерухоме, в тому числі землю), реєстрації або обліку прав на майно, яке (права на яке) є предметом спору, визнання недійсними актів, що порушують такі права, крім спорів, стороною яких є фізична особа, яка не є підприємцем, та спорів щодо вилучення майна для суспільних потреб чи з мотивів суспільної необхідності, а також справи у спорах щодо майна, що є предметом забезпечення виконання зобов`язання, сторонами якого є юридичні особи та (або) фізичні особи-підприємці (пункт 6); вимоги щодо реєстрації майна та майнових прав, інших реєстраційних дій, визнання недійсними актів, що порушують права на майно (майнові права), якщо такі вимоги є похідними від спору щодо такого майна або майнових прав чи спору, що виник з корпоративних відносин, якщо цей спір підлягає розгляду в господарському суді і переданий на його розгляд разом з такими вимогами (пункт 13); інші справи у спорах між суб`єктами господарювання (п. 15).

За змістом ч.ч. 1-3 ст. 3 Господарського кодексу України (далі - ГК України) під господарською діяльністю розуміється діяльність суб`єктів господарювання у сфері суспільного виробництва, спрямована на виготовлення та реалізацію продукції, виконання робіт чи надання послуг вартісного характеру, що мають цінову визначеність. Господарська діяльність, яка здійснюється для досягнення економічних і соціальних результатів та з метою одержання прибутку, є підприємництвом, а суб`єкти підприємництва - підприємцями. Господарська діяльність може здійснюватися і без мети одержання прибутку (некомерційна господарська діяльність). Діяльність негосподарюючих суб`єктів, спрямована на створення і підтримання необхідних матеріально-технічних умов їх функціонування, що здійснюється за участю або без участі суб`єктів господарювання, є господарчим забезпеченням діяльності негосподарюючих суб`єктів.

Ознаками спору, на який поширюється юрисдикція господарського суду, є: наявність між сторонами господарських відносин, врегульованих Цивільним кодексом України, ГК України, іншими актами господарського і цивільного законодавства, і спору про право, що виникає з відповідних відносин; наявність у законі норми, що прямо передбачала б вирішення спору господарським судом; відсутність у законі норми, що прямо передбачала б вирішення такого спору судом іншої юрисдикції.

Аналогічний висновок викладено в постанові Великої Палати Верховного Суду від 25.06.2019 у справі № 904/1083/18.

Водночас, за змістом ч. 1 ст. 19 Цивільного процесуального кодексу України (далі - ЦПК України) суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи, що виникають з цивільних, земельних, трудових, сімейних, житлових та інших правовідносин, крім справ, розгляд яких здійснюється в порядку іншого судочинства. Суди розглядають у порядку цивільного судочинства також вимоги щодо реєстрації майна та майнових прав, інших реєстраційних дій, якщо такі вимоги є похідними від спору щодо такого майна або майнових прав, якщо цей спір підлягає розгляду в місцевому загальному суді і переданий на його розгляд з такими вимогами.

Критеріями відмежування справ цивільної юрисдикції від інших є, по-перше, наявність у них спору про право цивільне, а по-друге, - суб`єктний склад такого спору (однією зі сторін у спорі, як правило, є фізична особа).

Разом із цим, критеріями розмежування між справами цивільного та господарського судочинства є одночасно суб`єктний склад учасників процесу та характер спірних правовідносин.

Визначаючи юрисдикцію спору, необхідно зважати як на суть права та/або інтересу, за захистом якого звернулася особа, заявлені вимоги, характер спірних правовідносин, так і на відповідний суб`єктний склад учасників у цій справі.

Такі висновки викладені в постанові Верховного Суду від 10.05.2023 у справі № 920/343/22.

У справі, що переглядається, позов стосується наявності у відповідача-2 права на отримання у власність земельної ділянки, наданої для розміщення тимчасової споруди (в комплексі із зупинкою громадського транспорту) під торгівельний павільйон.

Суд першої інстанції встановив, що спірна земельна ділянка була надана ФОП Балачій О.В. на підставі заяви про визнання її намірів розміщення тимчасової споруди - торгового павільйону, а в Паспорті прив`язки тимчасової споруди № 927 від 17.08.2020, який став підставою для здійснення реєстрації права власності на спірну земельну ділянку, зазначено, що замовником цього правовстановлюючого документа є Фізична особа-підприємець Балачій О.В.

Відповідно до ст. 28 Закону України "Про регулювання містобудівної діяльності" тимчасова споруда торговельного, побутового, соціально-культурного чи іншого призначення для здійснення підприємницької діяльності - одноповерхова споруда, що виготовляється з полегшених конструкцій з урахуванням основних вимог до споруд, визначених технічним регламентом будівельних виробів, будівель і споруд, і встановлюється тимчасово, без улаштування фундаменту. Розміщення тимчасових споруд для провадження підприємницької діяльності здійснюється в порядку, встановленому центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування державної політики у сфері містобудування.

Відповідно до п. 1.3 Порядку розміщення тимчасових споруд для провадження підприємницької діяльності, затвердженого наказом Міністерства регіонального розвитку, будівництва та житлово-комунального господарства України від 21.10.2011 № 244 (далі - Порядок), тимчасова споруда торговельного, побутового, соціально-культурного чи іншого призначення для здійснення підприємницької діяльності - одноповерхова споруда, що виготовляється з полегшених конструкцій з урахуванням основних вимог до споруд, визначених технічним регламентом будівельних виробів, будівель і споруд, і встановлюється тимчасово, без улаштування фундаменту. Відповідно до п.п. 2.1-2.2 Порядку підставою для розміщення тимчасової споруди є паспорт прив`язки тимчасової споруди (додаток 1).

Замовник, який має намір встановити тимчасову споруду, звертається до відповідного виконавчого органу сільської, селищної, міської ради або районної державної адміністрації із відповідною заявою у довільній формі про можливість розміщення тимчасової споруди.

У свою чергу, відповідно до п. 1.4 Порядку, замовник - суб`єкт господарювання, який реалізує право розмістити тимчасову споруду на підставі паспорта прив`язки.

Крім того, у пояснювальній записці до проекту спірної тимчасової споруди зазначено, що за призначенням об`єкт відноситься до громадських, зокрема, павільйон для продажу продтоварів (розділ І. Загальні положення). Також зазначається, що тимчасова споруда розрахована для торгівлі продовольчими товарами (розділ II. Архітектурно-будівельні рішення).

З огляду на викладене, суд апеляційної інстанції погоджується з доводами позивача, викладеними у відзиві на апеляційну скаргу, а також із висновком місцевого господарського суду стосовно того, що тимчасова споруда, на яку відповідачем-2 зареєстровано право власності на підставі паспорту прив`язки ТС № 927 від 17.08.2020, може використовуватися виключно для здійснення підприємницької діяльності, що виключає її застосування для власних особистих та/або побутових потреб, а відтак і виключає "цивільний" характер спірних правовідносин, оскільки експлуатація тимчасових споруд може здійснюватися виключно суб`єктами господарювання в цілях підприємницької діяльності.

Відповідно до ст. 55 ГК України суб`єктами господарювання визнаються, зокрема, громадяни України, іноземці та особи без громадянства, які зареєстровані відповідно до закону як підприємці, та здійснюють господарську діяльність, реалізуючи господарську компетенцію (сукупність господарських прав та обов`язків), мають відокремлене майно і несуть відповідальність за своїми зобов`язаннями в межах цього майна, крім випадків, передбачених законодавством.

Чинне законодавство не виділяє такого суб`єкта права власності як фізична особа-підприємець та не містить норм щодо права власності фізичної особи-підприємця. Отже, суб`єктом права власності визнається саме фізична особа, яка може бути власником будь-якого майна, крім майна, що не може перебувати у власності фізичної особи.

Аналогічний правовий висновок міститься в постанові Верховного Суду від 15.05.2018 у справі № 920/1275/16.

При цьому, правовий статус фізичної особи-підприємця не впливає на правовий режим майна, що перебуває у його власності (постанова Верховного Суду від 03.05.2018 у справі № 807/779/17).

На підставі викладеного, суд апеляційної інстанції відхиляє доводи ФОП Балачій О.В. стосовно того, що право власності на спірний об`єкт зареєстроване нею як за фізичною особою без прив`язки до статусу підприємця.

Також суд апеляційної інстанції відхиляє посилання ФОП Балачій О.В. на те, що вона не здійснює підприємницької діяльності, оскільки за договором позички від 01.03.2022 та актом приймання-передачі від 01.03.2022 об`єкт був переданий у тимчасове безоплатне користування Глушич К.І., зважаючи на те, що предметом позову є, зокрема, вимога органу місцевого самоврядування щодо скасування рішення державного реєстратора про державну реєстрацію права власності за відповідачем-2 на тимчасову споруду, тоді як передання спірного павільйону у користування іншій особі для здійснення роздрібної торгівлі на підставі договору позички не змінює зміст правовідносин сторін у цій справі.

Таким чином, зважаючи на встановлені склад учасників цієї справи, зміст і предмет позову, суд апеляційної інстанції погоджується із висновком суду першої інстанції про те, що цей спір має розглядатися саме за правилами господарського, а не цивільного судочинства, у зв`язку з чим, клопотання відповідача-2 залишено без задоволення.

На переконання колегії судів, суд першої інстанції повно та всебічно дослідив обставини справи, дав їм належну правову оцінку, дійшов правильних висновків щодо прав та обов`язків сторін, які ґрунтуються на належних та допустимих доказах.

Висновки суду апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги

Відповідно до пункту 3 частини 2 статті 129 Конституції України та частини 1 статті 74 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів (частини 1 статті 86 Господарського процесуального кодексу України).

Належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення (статті 76 Господарського процесуального кодексу України).

Докази, не подані у встановлений законом або судом строк, до розгляду судом не приймаються, крім випадку, коли особа, що їх подає, обґрунтувала неможливість їх подання у вказаний строк з причин, що не залежали від неї (частини 8 статті 80 Господарського процесуального кодексу України).

Апелянтом не надано до суду належних і допустимих доказів на підтвердження тих обставин, на які він посилається в апеляційній скарзі. Доводи апеляційної скарги ґрунтуються на припущеннях та зводяться до намагань здійснити переоцінку обставин справи, вірно встановлених судом першої інстанції.

Отже, підсумовуючи наведене, колегія суддів дійшла висновку про те, що оскаржуване рішення суду прийнято у відповідності з вимогами матеріального та процесуального права, підстав його скасовувати або змінювати не вбачається.

Таким чином, апеляційна скарга Фізичної особи - підприємця Балачій Олени В`ячеславівни на рішення Господарського суду Черкаської області від 17.04.2023 у справі №925/1043/22 задоволенню не підлягає. Рішення Господарського суду міста Києва від 27.04.2023 у справі №910/9464/22 слід залишити без змін.

З урахуванням відмови у задоволенні апеляційної скарги, судові витрати за розгляд справи в суді апеляційної інстанції покладаються на апелянта в порядку статті 129 Господарського процесуального кодексу України.

Керуючись статтями 129, 240, 269, 270, 275, 276, 281-284 Господарського процесуального кодексу України, Північний апеляційний господарський суд

ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційну скаргу Фізичної особи - підприємця Балачій Олени В`ячеславівни на рішення Господарського суду Черкаської області від 17.04.2023 у справі №925/1043/22 залишити без задоволення.

2. Рішення Господарського суду Черкаської області від 17.04.2023 у справі №925/1043/22 залишити без змін.

3. Судовий збір за розгляд справи у суді апеляційної інстанції покласти на апелянта.

4. Матеріали справи №925/1043/22 повернути до Господарського суду Черкаської області.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена у касаційному порядку відповідно до статей 286-291 Господарського процесуального кодексу України.

Повний текст постанови, у зв"язку з перебуванням судді Ткаченка Б.О. у відпустці, підписано 15.01.2024.

Головуючий суддя А.Г. Майданевич

Судді В.В. Сулім

Б.О. Ткаченко