ЦЕНТРАЛЬНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ
ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

07.12.2023 року м.Дніпро Справа № 908/54/23

Центральний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого судді: Мороза В.Ф. - доповідач,

суддів: Коваль Л.А., Чередка А.Є.

секретар судового засідання Крицька Я.Б.

розглянувши апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "ALDONZA LIMITED" на ухвалу Господарського суду Запорізької області від 11.07.2023 (суддя Юлдашев О.О.)

у справі № 908/54/23 про банкрутство Товариства з обмеженою відповідальністю СОВАРТГРУП

ВСТАНОВИВ:

Ухвалою Господарського суду Запорізької області від 28.02.2023, зокрема, відкрито провадження у справі № 908/54/23 про банкрутство ТОВ СОВАРТГРУП, визнано грошові вимоги ініціюючого кредитора до боржника у розмірі 36 568 600,00 грн основного боргу, введено мораторій на задоволення вимог кредиторів та процедуру розпорядження майном боржника. Розпорядником майна боржника призначено арбітражного керуючого Персюка С.В.

Ухвалою господарського суду Запорізької області від 11.07.2023 у справі № 908/54/23 клопотання боржника - Товариства з обмеженою відповідальністю СОВАРТГРУП, яке підписане директором Наумчиком Л.М. та заяву кредитора - Товариства з обмеженою відповідальністю ALDONZA LIMITED, підписану адвокатом Уразгільдєєвим Т.Н. про закриття провадження у справі задоволено.

У задоволенні заяви Товариства з обмеженою відповідальністю ALDONZA LIMITED про визнання рішення Господарського суду Запорізької області від 18 травня 2023 року № 908/54/23(908/930/23) та наказів від 19 червня 2023 року № 908/54/23(908/930/23) такими, що не підлягають виконанню відмовлено.

Закрито провадження у справі № 908/54/23, за заявою кредитора Товариства з обмеженою відповідальністю ALDONZA LIMITED до боржника - Товариства з обмеженою відповідальністю СОВАРТГРУП.

Скасовано мораторій на задоволення вимог кредиторів.

Припинено повноваження арбітражного керуючого Персюка Сергія Володимировича.

Вимоги конкурсних кредиторів, які не були заявлені в установлений Кодексом строк або були відхилені господарським судом, вважаються погашеними, а виконавчі документи за відповідними вимогами визнано такими, що не підлягають виконанню.

Не погодившись з вказаною ухвалою Товариство з обмеженою відповідальністю "ALDONZA LIMITED" подано апеляційну скаргу, згідно якої просить ухвалу господарського суду Запорізької області від 11.07.2023 у справі № 908/54/23 змінити - заяву Товариства з обмеженою відповідальністю СОВАРТГРУП про закриття провадження у справі про банкрутство залишити без задоволення та заяву Товариства з обмеженою відповідальністю ALDONZA LIMITED задовольнити повністю.

В обґрунтування поданої скарги апелянт зазначає, що ухвала суду першої інстанції постановлена при неправильному застосуванні норм матеріального права та з порушенням норм процесуального права.

Наголошує, що суд повинен був відхилити заяву ТОВ «СОВАРТГРУП», а заяву ALDONZA LIMITED задовольнити повністю.

Зазначає, що у період з 08.08.2018 по 01.02.2022 ТОВ «ЛЕНГ ЛОГ» сплатило на користь ALDONZA LIMITED 1 220 000,00 дол. США, що підтверджується випискою з банківського рахунку.

За твердженням скаржника, враховуючи, що грошові вимоги дійсного кредитора ALDONZA LIMITED за кредитним договором № 1 від 10.06.2013 погашені з боку дійсного боржника ТОВ «ЛЕНД ЛОГ», будь-яких інших вимог від імені ALDONZA LIMITED не висувалось, а також відсутності наміру та дій щодо відступлення права вимоги за вказаним кредитним договором, провадження у справі не лише підлягає закриттю, а також рішення та виконавчі документи мають бути визнані такими, що не підлягають виконанню, на підставі ч. 4 ст. 90 КУзПБ.

Процесуальний хід розгляду справи відображений у відповідних ухвалах Центрального апеляційного господарського суду.

В судовому засіданні 07.12.2023 приймав участь представник ініціюючого кредитора (апелянта). Інші учасники справи у судове засідання не з`явилися, явку уповноважених представників не забезпечили, про час та місце розгляду справи повідомлені належним чином.

Колегія суддів зазначає, що відповідно до ч. 1 ст. 6 Конвенції кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення.

У рішеннях від 28 жовтня 1998 у справі «Осман проти Сполученого королівства» та від 19 червня 2001 року у справі «Креуз проти Польщі» Європейський суд з прав людини роз`яснив, що реалізуючи пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод щодо доступності правосуддя, держави-учасниці цієї Конвенції вправі встановлювати правила судової процедури, в тому числі й процесуальні заборони й обмеження, зміст яких полягає в запобіганні безладного руху в судовому процесі.

У рішеннях Європейського суду з прав людини у справах "Ryabykh v.Russia" від 24.07.2003 року, "Svitlana Naumenko v. Ukraine" від 09.11.2014 року зазначено, що право на справедливий судовий розгляд, гарантоване частиною 1 статті 6 Конвенції, повинно тлумачитись у світлі Преамбули Конвенції, яка проголошує верховенство права спільною спадщиною Високих Договірних Сторін.

Обов`язок швидкого здійснення правосуддя покладається, в першу чергу, на відповідні державні судові органи. Розумність тривалості судового провадження оцінюється в залежності від обставин справи та з огляду на складність справи, поведінку сторін, предмет спору. Нездатність суду ефективно протидіяти недобросовісно створюваним учасниками справи перепонам для руху справи є порушенням частини першої статті 6 згаданої Конвенції (рішення ЄСПЛ від 08.11.2005 у справі "Смірнова проти України", рішення ЄСПЛ від 27.04.2000 у справі "Фрідлендер проти Франції").

«Розумність» строку визначається окремо для кожної справи. Для цього враховують її складність та обсяг, поведінку учасників судового процесу, час, необхідний для проведення відповідної експертизи (наприклад, рішення Суду у справі «G. B. проти Франції»), тощо. Отже, поняття «розумний строк» є оціночним, суб`єктивним фактором, що унеможливлює визначення конкретних строків судового розгляду справи, тому потребує нормативного встановлення.

Точкою відліку часу розгляду справи протягом розумного строку умовно можна вважати момент подання позовної заяви до суду.

Роль національних суддів полягає у швидкому та ефективному розгляді справ (&51 рішення Європейського суду з прав людини від 30.11.2006 у справі "Красношапка проти України").

Отже, при здійсненні правосуддя судом мають враховуватися не тільки процесуальні строки, визначені ГПК України, а й рішення ЄСПЛ, як джерела права, зокрема, в частині необхідності забезпечення судового розгляду впродовж розумного строку.

Відповідно до ч. 1 ст. 12-1 Закону України "Про правовий режим воєнного стану" в умовах правового режиму воєнного стану суди, органи та установи системи правосуддя діють виключно на підставі, в межах повноважень та в спосіб, визначені Конституцією України та законами України.

Згідно ч. 2 ст. 12-1 Закону України "Про правовий режим воєнного стану" повноваження судів, органів та установ системи правосуддя, передбачені Конституцією України, в умовах правового режиму воєнного стану не можуть бути обмежені.

Відтак, органи судової влади здійснюють правосуддя навіть в умовах воєнного стану.

Відповідно до ч. 3 ст. 2 ГПК України основними засадами (принципами) господарського судочинства є: 1) верховенство права; 2) рівність усіх учасників судового процесу перед законом і судом; 3) гласність і відкритість судового процесу та його повне фіксування технічними засобами; 4) змагальність сторін; 5) диспозитивність; 6) пропорційність; 7) обов`язковість судового рішення; 8) забезпечення права на апеляційний перегляд справи; 9) забезпечення права на касаційне оскарження судового рішення у визначених законом випадках; 10) розумність строків розгляду справи судом; 11) неприпустимість зловживання процесуальними правами; 12) відшкодування судових витрат сторони, на користь якої ухвалене судове рішення.

Згідно ч. 1 ст. 43 ГПК України учасники судового процесу та їх представники повинні добросовісно користуватися процесуальними правами; зловживання процесуальними правами не допускається.

Суд звертає увагу на висновки Європейського суду з прав людини, викладені у рішенні від 07.07.1989 у справі "Юніон Аліментаріа Сандерс С.А. проти Іспанії", відповідно до якого заявник зобов`язаний демонструвати готовність брати участь на всіх етапах розгляду, що стосуються безпосередньо його, утримуватися від використання прийомів, які пов`язані із зволіканням у розгляді справи, а також максимально використовувати всі засоби внутрішнього законодавства для прискорення процедури слухання.

Обов`язком заінтересованої сторони є прояв особливої старанності при захисті власних інтересів (рішення Європейського суду з прав людини від 04.10.2001 у справі "Тойшлер проти Германії" (Тeuschler v. Germany).

Тобто сторона повинна демонструвати зацікавленість у найшвидшому вирішенні її питання судом, брати участь на всіх етапах розгляду, що безпосередньо стосуються її, для чого має утримуватись від дій, що можуть безпідставно затягувати судовий процес, а також максимально використовувати всі засоби внутрішнього законодавства для прискорення процедури слухання.

Велика Палата Верховного Суду в постанові від 28.10.2021 у справі № 11-250сап21 акцентувала увагу на тому, що ЄСПЛ неодноразово висловлював позицію, згідно з якою відкладення розгляду справи має бути з об`єктивних причин і не суперечити дотриманню розгляду справи у розумні строки. Так, у рішенні у справі «Цихановський проти України» (Tsykhanovsky v. Ukraine) ЄСПЛ зазначив, що саме національні суди мають створювати умови для того, щоб судове провадження було швидким та ефективним. Зокрема, національні суди мають вирішувати, чи відкласти судове засідання за клопотанням сторін, а також чи вживати якісь дії щодо сторін, чия поведінка спричинила невиправдані затримки у провадженні. Суд нагадує, що він зазвичай визнає порушення пункту 1 статті 6 Конвенції у справах, які порушують питання, подібні до тих, що порушуються у цій справі. Аналогічну позицію висловлено у рішеннях ЄСПЛ «Смірнова проти України» (Smirnov v. Ukraine, Application N 36655/02), «Карнаушенко проти України» (Karnaushenko v. Ukraine, Application N 23853/02).

Як відзначив Верховний Суд у постановах від 12.03.2019 у справі № 910/12842/17, від 01.10.2020 у справі № 361/8331/18, від 07.07.2022 у справі № 918/539/16 відкладення розгляду справи є правом та прерогативою суду, основною умовою для якого є не відсутність у судовому засіданні представників сторін, а неможливість вирішення спору у відповідному судовому засіданні.

Таким чином, згідно усталеної судової практики та позиції ЄСПЛ відкладення розгляду справи можливе з об`єктивних причин, як-то неможливість вирішення спору у відповідному судовому засіданні чи недостатність матеріалів для розгляду справи та ухвалення законного і обґрунтованого рішення.

Пунктом 2 ч. 3 ст. 202 ГПК України визначено, що якщо учасник справи або його представник були належним чином повідомлені про судове засідання, суд розглядає справу за відсутності такого учасника справи у разі повторної неявки в судове засідання учасника справи (його представника) незалежно від причин неявки.

Частиною 12 ст. 270 ГПК України передбачено, що неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.

Зважаючи на те, що явка сторін обов`язковою не визнавалась та враховуючи межі перегляду справи в суді апеляційної інстанції, а саме, що суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги (ч. 1 ст. 269 ГПК України), колегія суддів не вбачає наявність правових та фактичних підстав для відкладення розгляду справи та продовжує розгляд справи.

Згідно ч. 4 ст. 13 ГПК України кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних з вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

За приписами ч. 3 ст. 263 ГПК України відсутність відзиву на апеляційну скаргу не перешкоджає перегляду рішення суду першої інстанції.

Інші учасники справи про банкрутство своїм правом на подання відзиву не скористалися.

Враховуючи положення ст. 7, 13, 14, 42-46 ГПК України, зокрема, щодо того, що учасники справи мають рівні права, якими вони повинні користуватися добросовісно, та несуть ризик настання тих чи інших наслідків, зумовлених невчиненням ними процесуальних дій, з урахуванням того, що суд не визнавав обов`язковою явку учасників справи, а в матеріалах справи містяться докази їх повідомлення про час та місце проведення судового засідання по розгляду апеляційної скарги, приймаючи до уваги необхідність дотримання розумних строків розгляду справи, обставини сприяння судом у наданні учасникам судового процесу достатнього часу для належної підготовки своєї позиції та викладення її в поданих процесуальних документах, а також в забезпеченні участі в судових засіданнях, в тому числі в режимі відеоконференції, і цими правами вони розпоряджаються на власний розсуд, констатуючи достатність матеріалів для апеляційного перегляду справи, колегія суддів вважає можливим здійснити перевірку рішення суду першої інстанції в апеляційному порядку за наявними матеріалами та без участі нез`явившихся учасників справи.

Судом апеляційної інстанції було здійснено всі необхідні дії, що сприяли в реалізації сторонами принципу змагальності та диспозитивності.

Представник апелянта в судовому засіданні 07.12.2023 просив суд апеляційну скаргу задовольнити, оскаржуване рішення суду змінити, задовольнивши його заяву про закриття провадження у справі про банкрутство.

Апеляційний господарський суд, заслухавши пояснення скаржника, дослідивши наявні у справі докази, оцінивши повноту та об`єктивність встановлених обставин та висновки місцевого господарського суду, перевіривши правильність застосування норм матеріального та процесуального права, вважає, що апеляційну скаргу належить задовольнити частково з наступних підстав.

Як встановлено судом першої інстанції та підтверджено матеріалами справи, ухвалою Господарського суду Запорізької області від 28.02.2023, зокрема, відкрито провадження у справі № 908/54/23 про банкрутство ТОВ СОВАРТГРУП, визнано грошові вимоги ініціюючого кредитора до боржника у розмірі 36 568 600,00 грн основного боргу, введено мораторій на задоволення вимог кредиторів та процедуру розпорядження майном боржника. Розпорядником майна боржника призначено арбітражного керуючого Персюка С.В. Попереднє засідання призначено на 11.04.2023 о 10-00.

На офіційному веб-порталі судової влади України здійснено публікацію оголошення про відкриття провадження у справі про банкрутство за № 70161 від 01.03.2023р.

Ухвалою від 02.05.2023 віднесено кредиторські вимоги ініціюючого кредитора Товариства з обмеженою відповідальністю ALDONZA LIMITED у розмірі 36 568 600,00 грн основного боргу до четвертої черги задоволення; зобов`язано розпорядника майна боржника провести збори кредиторів відповідно до статті 48 Кодексу України з процедур банкрутства; дата проведення зборів кредиторів та комітету до 17.05.2023; підсумкове засідання суду, на якому буде постановлено ухвалу про санацію боржника чи постанову про визнання боржника банкрутом і відкриття ліквідаційної процедури, чи ухвалу про закриття провадження у справі про банкрутство, чи ухвалу про продовження строку процедури розпорядження майном та відкладення підсумкового засідання суду, призначено на 18.05.2023р. о 10-30.

Ухвалами від 18.05.2023, 08.06.2023 та 27.06.2023 відкладалося підсумкове засідання суду, останньою на 11.07.2023р. об 11-45.

До Господарського суду Запорізької області надійшли наступні документи:

- 19.06.2023 клопотання боржника про закриття провадження у справі про банкрутство ТОВ СОВАРТГРУП;

- 11.07.2023 заява кредитора про закриття провадження у справі про банкрутство.

У своєму клопотанні про закриття провадження у справі про банкрутство боржник зазначає про те, що 12.06.2023 між ТОВ СОВАРТГРУП та ТОВ ALDONZA LIMITED підписано угоду про розірвання договору про відступлення права вимоги (цесії) №01/12-22 від 01.12.2022, в якому сторони погодили наступне:

- розірвати з12.06.2023 Договір про відступлення права вимоги (цесії) №01/12-22 від 01.12.2022;

- з моменту підписання цієї Угоди, Сторони не вважають себе пов`язаними будь-якими правами і зобов`язаннями, що виникли з Договору про відступлення права вимоги (цесії) №01/12-22 від 01.12.2022, крім тих, що обумовлені цією Угодою;

- зобов`язання Сторін за Договором про відступлення права вимоги (цесії) №01/12-22 від 01.12.2022 припиняється з моменту його розірвання, тобто підписання ними цієї Угоди;

- з моменту підписання Сторонами цієї Угоди до Цедента повертається (переходить) право вимоги до ТОВ «ЛЕНД ЛОГ» щодо повернення грошових коштів, отриманих останнім за Кредитним договором №1 від 10.06.2013 року в сумі 1 000 000,00 доларів США, що за офіційним курсом НБУ становить 36 568 600,00 грн.

На підтвердження обставин, викладених у клопотанні боржником надано завірену належним чином копію Угоди про розірвання Договору про відступлення права вимоги (цесії) №01/12-22 від 01.12.2022.

У судовому засіданні представник кредитора підтримав подану раніше заяву про закриття провадження у справі про банкрутство № 908/54/23 та зазначив, що ALDONZA LIMITED - товариство засноване та зареєстроване відповідно до законодавства Республіки Кіпр (реєстраційний номер НЕ 276 836, далі - Компанія), що має реєстраційну адресу: Sotiri Tofini 4, 2nd floor, Agios Athanasios, 4102 Лімассол, Кіпр, та є єдиним учасником Товариства з обмеженою відповідальністю «ЛЕНД ЛОГ» на 100% та повністю його контролює. Дійсно, між ALDONZA LIMITED та ТОВ «ЛЕНД ЛОГ» укладено Кредитний договір №1 від 10.06.2013 року. З моменту його укладення та по теперішній час ALDONZA LIMITED не мало будь-яких намірів передавати свої права у правовідносинах з ТОВ «ЛЕНД ЛОГ» на користь інших третіх осіб. Вищевказаний договір виконується ТОВ «ЛЕНД ЛОГ» в межах взятих на себе зобов`язань належним чином та в повному обсязі. Зокрема, у період з 08 серпня 2018 року но 01 лютого 2022 року ТОВ «ЛЕНД ЛОГ» сплатило на користь ALDONZA LIMITED 1 220 000,00 доларів США, що підтверджується випискою з банківського рахунку ТОВ «ЛЕНД ЛОГ». Разом з цим, Компанія підтверджує що не укладала (уповноважені особи не підписували) Договір про відступлення права вимоги (цесії) №1/12-22 1.12.2022 року, договір про розірвання цього договору з ТОВ «СОВАРТГРУП» та Договір про відступлення права вимоги (цесії) №12/06-23 від 12.06.2023 р. з ТОВ «ГРУЛІНС ЛАЙТ», та до цього часу не уповноважувала будь-яких осіб на представництво інтересів Компанії в Україні з питань укладання подібних договорів. Компанія не має жодної адреси для листування на території України та не зверталась до судових органів в Україні та не уповноважувала будь-кого звертатись до судових установ України. Наведене вище підтверджується листом ALDONZA LIMITED.

Дослідивши подані заяву та клопотання, заслухавши представника кредитора, суд першої інстанції дійшов висновку про можливість закриття провадження у справі № 908/54/23 про банкрутство Товариства з обмеженою відповідальністю СОВАРТГРУП, (69019 Запорізька область, м. Запоріжжя, вул. Рекордна, буд. 20- А).

Водночас, суд відмовив у задоволенні вимог кредитора про визнання такими, що не підлягають виконанню рішення Господарського суду Запорізької області від 18 травня 2023 року та накази від 19 червня 2023 року у справі № 908/54/23(908/930/23), оскільки зазначені вимоги не стосуються справи № 908/54/23 про банкрутство Товариства з обмеженою відповідальністю СОВАРТГРУП, (69019 Запорізька область, м. Запоріжжя, вул. Рекордна, буд. 20- А), а також зазначені вище рішення суду та накази не виносились в межах справи №908/54/23 про банкрутство Товариства з обмеженою відповідальністю СОВАРТГРУП, (69019 Запорізька область, м. Запоріжжя, вул. Рекордна, буд. 20- А).

Надаючи оцінку спірним правовідносинам, оскаржуваному судовому рішенню та доводам апеляційної скарги, апеляційний суд дійшов наступних висновків.

Законом України "Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів" від 03.10.2017р. №2147-VIII викладено Господарський процесуальний кодекс України у новій редакції, яка набрала чинності 15.12.2017р..

Відповідно до ч. 6 ст. 12 ГПК України, господарські суди розглядають справи про банкрутство у порядку, передбаченому цим Кодексом для позовного провадження, з урахуванням особливостей, встановлених Законом України "Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом".

Як передбачено ст. 9 Закону України «Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом» № 2343-XII (який діяв до 21.10.2019 року, далі - Закон) справи про банкрутство розглядаються господарським судом за правилами, передбаченими Господарським процесуальним кодексом України, з урахуванням особливостей, визначених цим Законом.

Згідно ч. 1 ст. 2 Кодексу України з процедур банкрутства від 18.10.2018 № 2597-VIII (зі змінами, що набрав чинності 21.10.2019р.) провадження у справах про банкрутство регулюється цим Кодексом, Господарським процесуальним кодексом України, іншими законами України.

За приписами ст. 7 КУзПБ спори, стороною в яких є боржник, розглядаються господарським судом за правилами, передбаченими Господарським процесуальним кодексом України, з урахуванням особливостей, визначених цією статтею.

Частиною 4 Прикінцевих та перехідних положень встановлено, що з дня введення в дію цього Кодексу подальший розгляд справ про банкрутство здійснюється відповідно до положень цього Кодексу незалежно від дати відкриття провадження у справі про банкрутство, крім справ про банкрутство, які на день введення в дію цього Кодексу перебувають на стадії санації, провадження в яких продовжується відповідно до Закону України "Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом". Перехід до наступної судової процедури та подальше провадження у таких справах здійснюється відповідно до цього Кодексу.

За положеннями ч. 1 ст. 271 ГПК України апеляційні скарги на ухвали суду першої інстанції розглядаються в порядку, передбаченому для розгляду апеляційних скарг на рішення суду першої інстанції з урахуванням особливостей, визначених цією статтею.

Відповідно до ч. 1 ст. 6 КУзПБ відповідно до цього Кодексу щодо боржника - юридичної особи застосовуються такі судові процедури: розпорядження майном боржника; санація боржника; ліквідація банкрута.

Судова процедура розпорядження майном боржника, згідно із положеннями КУзПБ, повинна забезпечити збереження активів, ефективне їх використання, аналіз фінансового стану боржника та прийняття рішення про щодо наступної процедури - санації або ліквідації (ч. 1 ст. 44 КУзПБ).

Згідно ч. 3 ст. 49 КУзПБ у підсумковому засіданні господарський суд ухвалює одне з таких судових рішень: ухвалу про продовження строку процедури розпорядження майном у межах граничних строків, визначених цим Кодексом; ухвалу про введення процедури санації та затвердження плану санації у разі схвалення плану санації боржника зборами кредиторів та погодження його забезпеченими кредиторами в порядку, встановленому цим Кодексом; постанову про визнання боржника банкрутом і відкриття ліквідаційної процедури; ухвалу про закриття провадження у справі про банкрутство.

Як передбачено ч. 1 ст. 90 КУзПБ господарський суд закриває провадження у справі про банкрутство (неплатоспроможність) у разі:

1) невнесення боржника - юридичної особи до Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань;

2) припинення у встановленому законодавством порядку юридичної особи, яка є боржником, про що є відповідний запис в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань;

3) смерті, оголошення померлим або визнання безвісно відсутнім боржника - фізичної особи;

4) перебування у провадженні господарського суду справи про банкрутство (неплатоспроможність) того самого боржника;

5) відновлення платоспроможності боржника або погашення всіх вимог кредиторів згідно з реєстром вимог кредиторів;

6) затвердження звіту керуючого санацією в порядку, передбаченому цим Кодексом;

7) затвердження звіту ліквідатора в порядку, передбаченому цим Кодексом;

8) якщо до боржника після офіційного оприлюднення оголошення про відкриття провадження у справі про банкрутство (неплатоспроможність) за його заявою не висунуто вимог;

9) якщо справа згідно із законом не підлягає розгляду в господарських судах України;

10) якщо господарським судом не встановлені ознаки неплатоспроможності боржника;

11) укладення мирової угоди між боржником та кредиторами відповідно до статті 192 Господарського процесуального кодексу України;

12) прийняття рішення про приватизацію боржника, яким є державне підприємство або господарське товариство, у статутному капіталі якого більше 50 відсотків акцій (часток) належать державі;

13) в інших випадках, передбачених цим Кодексом.

З матеріалів справи слідує, що підсумкове засідання суду у справі № 908/54/23 призначено на 11.07.2023р. об 11-45.

До Господарського суду Запорізької області надійшли 19.06.2023 клопотання боржника, а згодом 11.07.2023 заява кредитора про закриття провадження у справі про банкрутство ТОВ СОВАРТГРУП.

Правовими підставами для закриття провадження у справі заявники визначили п. 5 та п. 8 ч. 1 ст. 90 КУзПБ.

Отже, для того, щоб з`ясувати наявність підстав для закриття провадження у справі про банкрутство, необхідно дослідити наявність фактичних підстав, з якими пов`язується можливість вчинення відповідної процесуальної дії. Для цього, зокрема, суду слід дослідити обставини, що зумовили відкриття провадження у справі.

Так, відповідно до ухвали Господарського суду Запорізької області від 28.02.2023 у справі № 908/54/23 судом встановлено, що заборгованість боржника перед кредитором складає 36 568 600,00 грн та підтверджується договором №01/12-22 від 01.12.2022 про відступлення права вимоги (цесії).

Згідно умов даного договору Товариство з обмеженою відповідальністю «Ленд Лог» передало, а Товариство з обмеженою відповідальністю ALDONZA LIMITED набуло право вимоги від боржника повернення грошових коштів, отриманих останнім за Кредитним договором №1 від 10.06.2013 у сумі 1 000 000,00 доларів США, що за офіційним курсом гривні до долару США становить 36 568 600,00 грн.

Отже, загальний розмір заборгованості становить 36 568 600,00 грн.

Заборгованість боржника перед кредитором до цього часу не погашена.

За таких умов, судом визнані зазначені грошові вимоги ініціюючого кредитора до боржника та відкрито провадження у справі про банкрутство ТОВ СОВАРТГРУП.

Ухвалою Господарського суду Запорізької області від 02.05.2023 у справі № 908/54/23 за підсумками попереднього засідання судом віднесено кредиторські вимоги ініціюючого кредитора Товариства з обмеженою відповідальністю ALDONZA LIMITED у розмірі 36 568 600,00 грн основного боргу до четвертої черги задоволення.

За приписами п. 5 ч. 1 ст. 90 КУзПБ господарський суд закриває провадження у справі про банкрутство (неплатоспроможність) у разі відновлення платоспроможності боржника або погашення всіх вимог кредиторів згідно з реєстром вимог кредиторів.

Натомість за п. 8 цієї частини статті Кодексу такою підставою визначено невисунення до боржника вимог після офіційного оприлюднення оголошення про відкриття провадження у справі про банкрутство (неплатоспроможність) за його заявою.

Апеляційний суд зауважує, що фактичні обставини справи, встановлені судом, не свідчать про настання події відновлення платоспроможності ТОВ СОВАРТГРУП.

Так само, не вбачається й погашення всіх вимог кредиторів згідно з реєстром вимог кредиторів.

Доказів вказаних обставин учасниками справи суду не надано, матеріали справи таких не містять.

Крім того, не може бути застосована й норма п. 8 ч. 1 ст. 90 КУзПБ у даних правовідносинах, оскільки відкриття провадження у справі про банкрутство ТОВ СОВАРТГРУП відбувалось не за його заявою, а за заявою ТОВ ALDONZA LIMITED, яким пред`явлено вимоги до боржника на суму 36 568 600,00 грн, які затверджено судом ухвалою від 02.05.2023 та віднесено їх до четвертої черги задоволення вимог кредиторів.

Отже, вказані правові підстави не могли бути визначені та застосовані судом для закриття провадження у справі № 908/54/23.

Разом з тим, в матеріалах справи міститься угода від 12.06.2023 року між ТОВ «СОВАРТГРУП» та ТОВ ALDONZA LIMITED про розірвання договору про відступлення права вимоги (цесії) №01/12-22 від 01.12.2022 року, на яку посилалися заявники, та відповідно до змісту якої Сторони погодили наступне:

- розірвати з 12.06.2023 року договір про відступлення права вимоги (цесії) №01/12-22 від 01.12.2022 року;

- з моменту підписання ними цієї Угоди, вони не вважають себе пов`язаними будь-якими правами і зобов`язаннями, що виникли з договору про відступлення права вимоги (цесії) №01/12-22 від 01.12.2022 року, крім тих, що обумовлені цією Угодою;

- зобов`язання Сторін за договором про відступлення права вимоги (цесії) №01/12-22 від 01.12.2022 року припиняється з моменту його розірвання, тобто з моменту підписання ними цієї Угоди.

- з моменту підписання Сторонами цієї Угоди до Цедента повертається (переходить) право вимоги до ТОВ «ЛЕНД ЛОГ» щодо повернення грошових коштів, отриманих останнім за Кредитним договором №1 від 10.06.2013 року, в сумі 1 000 000,00 (один мільйон) доларів США, що за офіційним курсом гривні до долару США, встановленим Національним банком України на день укладання даної Угоди (1 долар США - 36,5686 грн.) становить 36 568 600,00 грн. (тридцять шість мільйонів п`ятсот шістдесят вісім тисяч шістсот гривень 00 копійок).

Ці обставини вказують на те, що правовідносини між ТОВ «СОВАРТГРУП» та ТОВ ALDONZA LIMITED, за якими утворилася заборгованість боржника перед кредитором в розмірі 36 568 600,00 грн за договором №01/12-22 від 01.12.2022 про відступлення права вимоги (цесії), припинилися у зв`язку з розірванням сторонами цього договору.

В той же час, згадані вимоги на відповідну суму й слугували підставою для звернення ТОВ ALDONZA LIMITED із заявою про відкриття провадження у справі про банкрутство ТОВ «СОВАРТГРУП» та її відкриття Господарським судом Запорізької області ухвалою від 28.02.2023 у справі № 908/54/23.

Пунктом 2 ч. 1 ст. 231 ГПК України встановлено, що господарський суд закриває провадження у справі, якщо відсутній предмет спору.

"Відсутність предмета спору" в розумінні пункту 2 частини першої статті 231 ГПК України означає припинення існування спірних правовідносин внаслідок певних обставин (оплати боргу, знищення предмета спору, скасування оспорюваного акта).

Варто зазначити, що за п. 13 ч. 1 ст. 90 КУзПБ господарський суд закриває провадження у справі про банкрутство, окрім наведених у цій статті, і в інших випадках, передбачених законом.

Водночас, ст. 90 КУзПБ не передбачає такої підстави для припинення провадження у справі про банкрутство як відсутність предмета спору, що втім не виключає можливість застосування загальних норм ГПК України (за наявності відповідних підстав), що слід було перевірити господарському суду.

Висновки щодо правозастосування норми п. 2 ч. 1 ст. 231 ГПК України у процедурі банкрутства, зокрема, викладені у постановах палати для розгляду справ про банкрутство Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 18.11.2021 у справі № 1-24-7-5/297-06-7817, від 10.12.2019 у справі № 906/1290/15).

Суд першої інстанції не переконався у дійсній відсутності підстав для застосування пунктів 5 та 8 ч. 1 ст. 90 КУзПБ у спірних правовідносинах, не з`ясував правові підстави для закриття провадження у справі, шо відповідали б фактичним обставинам справи та норму Закону, яку належало застосувати, тим самим допустив порушення норм матеріального права та неповно встановив обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

До того ж, застосовуючи положення пунктів 5 та 8 ч. 1 ст. 90 КУзПБ, поза увагою суду залишились приписи ч. 4 ст. 90 КУзПБ, якими встановлено, що у випадках, передбачених пунктами 5-8 частини першої цієї статті, господарський суд в ухвалі про закриття провадження у справі зазначає, що вимоги конкурсних кредиторів, які не були заявлені в установлений цим Кодексом строк або були відхилені господарським судом, вважаються погашеними, а виконавчі документи за відповідними вимогами визнаються такими, що не підлягають виконанню.

Натомість суд безпідставно відмовив у відповідних вимогах кредитора в заяві від 11.07.2023 про визнання рішення Господарського суду Запорізької області від 18.05.2023 у справі №908/54/23 (908/930/23) та наказів від 19.06.2023 №908/54/23 (908/930/23) такими, що не підлягають виконанню, з посиланням на те, що зазначені вимоги не стосуються справи №908/54/23 про банкрутство Товариства з обмеженою відповідальністю СОВАРТГРУП, (69019 Запорізька область, м. Запоріжжя, вул. Рекордна, буд. 20- А), а також зазначені вище рішення суду та накази не виносились в межах справи №908/54/23 про банкрутство Товариства з обмеженою відповідальністю СОВАРТГРУП, (69019 Запорізька область, м. Запоріжжя, вул. Рекордна, буд. 20- А), не застосувавши наслідки, визначені ч. 4 ст. 90 КУзПБ.

В цьому випадку судом також не враховано норму ч.ч. 1, 2 ст. 7 КУзПБ, відповідно до яких спори, стороною в яких є боржник, розглядаються господарським судом за правилами, передбаченими Господарським процесуальним кодексом України, з урахуванням особливостей, визначених цією статтею. Господарський суд, у провадженні якого перебуває справа про банкрутство (неплатоспроможність), в межах цієї справи вирішує всі майнові спори, стороною в яких є боржник.

Розгляд всіх майнових спорів, стороною в яких є боржник у справі про банкрутство, повинен відбуватися і виключно господарським судом, у провадженні якого перебуває справа про банкрутство, в межах цієї справи (аналогічний правовий висновок викладено в постановах Великої Палати Верховного Суду від 15.01.2020 у справі № 607/6254/15-ц, від 28.01.2020 у справі № 50/311-б від 18.02.2020 у справі № 918/335/17, постановах Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду у від 30.01.2020 у справі № 921/557/15-г/10, від 06.02.2020 у справі № 910/1116/18).

У разі коли боржник є стороною у спорі, такий спір має вирішуватися відповідно до статті 7 КУзПБ господарським судом, у провадженні якого перебуває справа про банкрутство, за правилами, визначеними ГПК України, в межах цієї справи. Подібна правова позиція викладена в постановах Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 26.01.2021 у справі № 910/2034/20, від 02.02.2021 у справі № 925/1342/14).

Справа №908/54/23 (908/930/23) за позовом ТОВ "СОВАРТГРУП" до відповідача ТОВ "ЛЕНД ЛОГ" про стягнення 1 000 000,00 доларів США розглядалася в межах справи №908/54/23 про банкрутство ТОВ "СОВАРТГРУП", що відповідає принципу концентрації спорів за участю боржника в межах справи про банкрутство, що вказує на неналежну оцінку судом першої інстанції доводів кредитора ALDONZA LIMITED, зазначених у його заяві та невідповідність сформованих висновків фактичним обставинам справи.

Відповідно до ч. 1 ст. 269 ГПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права (ч. 4 ст. 269 ГПК України).

Стаття 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі Конвенція) гарантує право на справедливий і публічний розгляд справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, при визначенні цивільних прав і обов`язків особи чи при розгляді будь-якого кримінального обвинувачення, що пред`являється особі.

Необхідно акцентувати увагу на п. 9 мотивувальної частини Рішення Конституційного Суду України від 30 січня 2003 року № 3-рп/2003, в якому зазначено, що за своєю суттю правосуддя визнається таким лише за умови, якщо воно відповідає вимогам справедливості та забезпечує ефективне поновлення в правах.

Принцип справедливості судового розгляду в рішеннях ЄСПЛ трактується як належне відправлення правосуддя, право на доступ до правосуддя, рівність сторін, змагальний характер судового розгляду справи, обґрунтованість судового розгляду тощо.

Зокрема, у рішенні від 04.12.1995 у справі «Белле проти Франції» (Bellet V. France, заява №23805/94) ЄСПЛ зазначив, що ст. 6 Конвенції містить гарантії справедливого судочинства, одним, з аспектів яких є доступ до суду. Рівень доступу, наданий національним законодавством, має бути достатнім для забезпечення права особи на суд з огляду на принцип верховенства права в демократичному суспільстві. Для того, щоб доступ був ефективним, особа повинна мати чітку практичну можливість оскаржити дії, які становлять втручання в її права.

ЄСПЛ неодноразово висловлював позицію стосовно того, що одним із елементів права на справедливий суд є право на виправлення судової помилки, включаючи право на скасування неправосудного рішення та прийняття правового рішення по справі.

Суд має пересвідчитися, чи провадження в цілому, включаючи спосіб збирання доказів, було справедливим, як того вимагає п. 1 статті 6 (див., mutatismutandis, рішення у справі «Шенк проти Швейцарії» (Schenk v. Switzerland) від 12.07.1988, серія A № 140, с. 29, п. 46).

Відповідно до п. 48 Рішення Європейського суду з прав людини у справі "Мала проти України" від 03.07.2014, остаточне 17.11.2014: "Більше того, принцип справедливості, закріплений у статті 6 Конвенції, порушується, якщо національні суди ігнорують конкретний, доречний та важливий довід, наведений заявником (див. рішення у справах "Проніна проти України" (Pronina v. Ukraine), заява № 63566/00, п. 25, від 18.07.2006, та "Нечипорук і Йонкало проти України" (Nechiporuk and Yonkalo v. Ukraine), заява № 42310/04, п. 280, від 21.04.2011).

Згідно ч.ч. 1, 2, 5 ст. 236 ГПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.

Ухвала Господарського суду Запорізької області від 11.07.2023 у справі № 908/54/23 цим вимогам в повній мірі не відповідає.

За приписами ч. 1 ст. 277 ГПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є: 1) нез`ясування обставин, що мають значення для справи; 2) недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; 3) невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, встановленим обставинам справи; 4) порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права. Відповідно до ч. 2 цієї статті неправильним застосуванням норм матеріального права вважається: неправильне тлумачення закону, або застосування закону, який не підлягає застосуванню, або незастосування закону, який підлягав застосуванню. Порушення норм процесуального права може бути підставою для скасування або зміни рішення, якщо це порушення призвело до неправильного вирішення справи.

Як передбачено ст. 280 ГПК України підставами для скасування ухвали суду, що перешкоджає подальшому провадженню у справі, і направлення справи для продовження розгляду до суду першої інстанції є: 1) неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи; 2) недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції вважає встановленими; 3) невідповідність висновків суду обставинам справи; 4) порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права, які призвели до постановлення помилкової ухвали.

У випадках скасування судом апеляційної інстанції ухвал про відмову у відкритті провадження у справі або заяви про відкриття справи про банкрутство, про повернення позовної заяви або заяви про відкриття справи про банкрутство, зупинення провадження у справі, закриття провадження у справі, про залишення позову без розгляду або залишення заяви у провадженні справи про банкрутство без розгляду справа (заява) передається на розгляд суду першої інстанції (ч. 3 ст. 271 ГПК України)

Слід зауважити, що апелянт у своїй апеляційній скарзі просив суд змінити оскаржувану ухвалу: заяву Товариства з обмеженою відповідальністю СОВАРТГРУП про закриття провадження у справі про банкрутство залишити без задоволення та заяву Товариства з обмеженою відповідальністю ALDONZA LIMITED задовольнити повністю.

З огляду на межі перегляду справи в суді апеляційної інстанції, визначені положеннями ст. 269 ГПК України, та враховуючи все вищевикладене, ухвала Господарського суду Запорізької області від 11.07.2023 у справі № 908/54/23 прийнята за неповного встановлення обставин, що мають значення для справи, при неправильному застосуванні норм матеріального права та з порушенням норм процесуального права, а отже апеляційну скаргу належить задовольнити частково: оскаржувану ухвалу скасувати з направленням справи для продовження розгляду до Господарського суду Запорізької області на стадію розпорядження майном боржника.

Частиною 14 статті 129 ГПК України визначено, якщо суд апеляційної, касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

У зв`язку з передачею справи на розгляд суду першої інстанції, розподіл сум судового збору, пов`язаного з розглядом апеляційної скарги, має здійснюватися судом першої інстанції за результатами розгляду ним справи, згідно із загальними правилами ст. 129 ГПК України.

Керуючись ст.ст. 129, 236, 269, 271, 275-280, 282 Господарського процесуального кодексу України, апеляційний господарський суд

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "ALDONZA LIMITED" на ухвалу Господарського суду Запорізької області від 11.07.2023 у справі № 908/54/23 задовольнити частково.

Ухвалу Господарського суду Запорізької області від 11.07.2023 у справі № 908/54/23 скасувати.

Справу № 908/54/23 передати для продовження розгляду до Господарського суду Запорізької області на стадію розпорядження майном боржника.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, порядок і строки оскарження визначені ст.ст. 286-289 Господарського процесуального кодексу України.

Повний текст постанови підписано 21.12.2023

Головуючий суддя В.Ф. Мороз

Суддя Л.А. Коваль

Суддя А.Є. Чередко