РІШЕННЯ

Іменем України

13 грудня 2023 року справа № 927/1327/23
Господарським судом Чернігівської області у складі судді Демидової М.О., за участю секретаря судового засідання Хіловської І.Д., розглянувши матеріали справи за позовом: Power Provision Limited 22, Біллет Хай Стріт, Тонтон, Сомерсет, Великобританія, ТА1 3NG (представник позивача - адвокат Чернікова Олена Сергіївна, пров. Лабораторний, 3, м. Київ, 01133, e-mail: ІНФОРМАЦІЯ_1 )

до відповідача: Товариства з обмеженою відповідальністю "Виробниче об`єднання "Інтеграл", вул. Пирятинська, 14, м. Прилуки, Чернігівська область, 17500, код 21979146

про cтягнення 50000,00 доларів США (еквівалент 1828430,00 грн)

представники сторін:

від позивача: не прибув;

від відповідача: не прибув;

встановив:

Позивачем - Power Provision Limited, подано позов до Товариства з обмеженою відповідальністю "Виробниче об`єднання "Інтеграл" про cтягнення 50000,00 доларів США, що еквівалентно 1828430,00 грн.

Позовні вимоги обґрунтовані неналежним виконанням відповідачем договору №3/2006 від 25.09.2006.

Ухвалою Господарського суду Чернігівської області від 25.09.2023 прийнято позовну заяву до розгляду, відкрите загальне позовне провадження у справі №927/1327/23, підготовче засідання призначено на 25.10.2023, 12:00.

У зв`язку із тимчасовою непрацездатністю судді Демидової М.О. судове засідання, призначене на 25.10.2023, не відбулось.

Ухвалою суду від 03.11.2023 підготовче засідання у справі №927/1327/23 призначено на 13.12.2023, 12:00.

У судове засідання сторони не прибули, про час та дату судового засідання повідомлені належним чином шляхом надсилання ухвали суду позивачу до електронного кабінету, відповідач повідомлений шляхом розміщенн офіційного голошення про час та місце розгляду справи на веб порталі Судової влади на сторінці суду.

У постанові Верховного Суду від 06.12.2023 у справі №904/688/19 зазначено, що чинним процесуальним законодавством передбачено два способи надсилання судового рішення - шляхом направлення рекомендованим листом з повідомленням про вручення та в електронній формі - через "Електронний кабінет", у тому числі шляхом направлення листа на офіційну електронну пошту засобами підсистем ЄСІТС у випадках, передбачених пунктом 37 глави 2 розділу ІІІ Положення про ЄСІТС.

Подібний правовий висновок викладено в постановах Верховного Суду від 29.06.2022 у справі № 906/184/21, від 02.11.2022 у справі №910/14088/21, від 29.11.2022 у справі № 916/1716/20, 06.04.2023 у справі № 920/605/22.

Враховуючи викладене вище, суд доходить висновку про належне повідомлення учасників судового процесу про призначення підготовчого засідання у справі №927/1327/23 на 13.12.2023.

25.10.2023 від відповідача на адресу суду надійшла заява про визнання позовних вимог.

13.12.2023 від відповідача на адресу суду надійшла уточнена заява №242-11/23 від 15.11.2023 про визнання позовних вимог та повренення позивачу 50% судового збору. Суд прийняв заяву до розгляду.

Відповідно до ч.1, 4 ст.191 Господарського процесуального кодексу України відповідач може визнати позов на будь-якій стадії провадження у справі, зазначивши про це у заяві по суті справи або в окремій письмовій заяві. У разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Якщо визнання відповідачем позову суперечить закону або порушує права чи інтереси інших осіб, суд постановляє ухвалу про відмову у прийнятті визнання відповідачем позову і продовжує судовий розгляд.

В ході судового розгляду справи судом не встановлено порушення прав та інтересів інших осіб внаслідок визнання відповідачем позову, а також визнання відповідачем позову не суперечить закону, у зв`язку з чим суд приймає визнання відповідачем позову.

Інших заяв та клопотань від сторін не надійшло.

Відповідно до ч. 3 ст. 185 Господарського процесуального кодексу України за результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення суду у випадку визнання позову відповідачем.

Враховуючи викладене та з огляду на відсутність підстав для відкладення чи оголошення перерви, а також визнання відповідачем позову у повному обсязі, суд вважає за можливе розглянути справу по суті з ухваленням рішення за результатами підготовчого провадження у підготовчому засіданні 13.12.2023.

Розглянувши матеріали справи, всебічно та повно дослідивши надані докази, суд встановив такі фактичні обставини.

25.09.2006 між "Power Provision Limited", Англія (позикодавець, позивач) та Товариством з обмеженою відповідальністю "Виробниче об`єднання "Інтеграл", Україна (позичальник, відповідач) укладено договір №3/2006 (а.с. 14-17).

За умовами п.1.1 договору позикодавець надає позичальнику фінансову позику у сумі 2000000,00 дол. США строком на 5 років з 15.10.2006 до 15.10.2011 з оплатою 11% річних.

Позикові гроші призначені для нового будівництва будівель та реконструкції нерухомості (п.1.2 договору).

Сторони погодились, що строк надання позики, нарахування процентів та штрафних санкцій за договором здійснюється за кількість календарних днів використання фінансової позики, виходячи з фактичних 365 календарних днів у році. При цьому день надання позики та день її повернення позикодавцю вважаються одним днем (п.2.2 договору).

За умовами п. 4.1 договору позикодавець зобов`язується перерахувати позичальнику вказану у пункті 1.1 договору суму 2000000,00 доларів США у безготівковій формі на рахунок НОМЕР_1 у Київській обласній філії АКБ "Укрсоцбанк" (Україна), МФО 321013, окремими траншами в узгоджені сторонами строки у відповідності затвердженим графіком.

Позичальник зобов`язується використовувати позику на вказані у договорі цілі і забезпечити повернення одержаної позики та оплату нарахованих процентів на умовах, передбачених даним договором. У перші три роки використання позики позичальник нараховує проценти за користування позикою у розмірі 11% річних і сплачує одним платежем (за кожним окремим траншем), у кінці третього року використання фінансової позики, платіжним дорученням на рахунок доходів позикодавця. У наступних роках використання позики позичальник сплачує позикодавцю проценти за користування позикою (за кожним окремим траншем) не пізніше 30-го числа кожного третього місяця після отримання даного у розмірі 11% річних платіжним дорученням на рахунок доходів позикодавця (п.5.1 договору).

Договір набуває чинності з моменту реєстрації у Головному Управлінні Національного банку України у м. Києві та Київській області і діє до моменту повного виконання сторонами взятих на себе зобов?язань (п.8.1 договору).

16.01.2009 внесені зміни до договору, а саме п. 1.1 договору сторони виклали у такій редакції: «Позикодавець, згідно умов договору надає позичальнику кредит у сумі 2000000,00 (два мільйони доларів США) з 16.10. 2006 до 16.10.2013 з оплатою 11% річних». Враховуючи зазначене, Національним банком України зареєстровані зміни та виданий додаток №1 від 02.04.2009 до реєстраційного Свідоцтва щодо внесення змін (а.с.21-24).

05.09.2011 внесені зміни до договору, а саме п. 1.1 договору сторони виклали у такій редакції: «Позикодавець згідно умов договору надає позичальнику кредит у сумі 2000000,00 (два мільйони доларів США) з 16.10.2006 до 16.10.2015 з оплатою 11% річних». Національним банком України зареєстровані зміни та виданий додаток №2 від 06.10.2011 до реєстраційного Свідоцтва щодо внесення змін (а.с.25-28).

01.08.2013 внесені зміни до договору, а саме п. 1.1 договору сторони виклали у такій редакції: «Позикодавець згідно умов договору надає позичальнику кредит у сумі 2000000,00 (два мільйони доларів США) з 16.10.2016 з оплатою 11% річних». Згідно листа Національного банку України №09-204/14232 від 10.09.2013 зміни до договору зареєстровано в Головному Управлінні Національного банку України у м. Києві та Київської області № 5991/3 від 10.09.2013 (а.с.29-32).

16.01.2017 внесені зміни до договору, а саме п. 1.1 договору сторони виклали у такій редакції: «Позикодавець згідно умов договору надає позичальнику кредит у сумі 2000000,00 (два мільйони доларів США) з оплатою 8% річних до 16.10.2017». Згідно із листом Національного банку України №25-0020/19698 від 15.03.2017 вказані зміни до договору зареєстровано в Національному банку України № 5991/4 від 15.03.2017. (а.с.34-37).

16.09.2019 п. 1.1 договору сторони виклали у такій редакції: «Позикодавець згідно умов договору надає позичальнику кредит у сумі 2000000,00 (два мільйони доларів США) з оплатою 8% річних до 16.10.2019» (а.с.38-40).

16.10.2019 внесені зміни до договору у п. 11 договору - реквізити позичальника та п. 1.1 договору сторони виклали у такій редакції: «Позикодавець, згідно умов договору надає позичальнику кредит у сумі 2000000,00 (два мільйони доларів США) з оплатою 8% річних до 16.10.2020» (а.с. 41-42).

28.09.2020 п. 1.1 договору сторони виклали у такій редакції: «Позикодавець, згідно умов цього договору надає Позичанику кредит у сумі 2000000,00 (два мільйони доларів США) до 01.09.2021 з оплатою 8% річних» (а.с. 44).

31.08.2021 п. 1.1 договору сторони виклали у такій редакції: «Позикодавець, згідно умов цього договору надає Позичанику кредит у сумі 2000000,00 (два мільйони доларів США) до 01.09.2022 з оплатою 8% річних» (а.с. 46).

14.07.2022 відповідач звертався на адресу позивача листом №62-07/22 від 14.07.2022, яким повідомив позивача про фінансові труднощі та неможливість належного виконання зобов`язань за договором у частині змін від 31.08.2021 та просив позивача розглянути можливість реструктуризації боргу на три роки (а.с.47).

29.07.2022 між сторонами укладено зміни до договору №3/2006 від 25.09.2006, а саме

- п. 1.1 договору сторони виклали у такій редакції: «Позикодавець надає позивачальнику фінансову позику у розмірі 2000000,00 доларів США з оплатою 8% річних до 01.08.2025»;

- п. 5.1 викласти у такій редакції: «Використовувати фінансову позику на вказані у договорі цілі і забезпечити повернення одержаної фінансової позики та оплату нарахованих відсотків частинами за наступним графіком:

№ Дата траншу Сума осн. боргу, ($) Сума відсотків, ($)

1 до 01.05.2023 20000,00 30000,00

2 до 01.11.2023 400000,00 600000,00

3 до 01.04.2024 400000,00 700000,00

4 до 01.10.2024 400000,00 700000,00

5 до 01.04.2025 400000,00 700000,00

6 до 01.08.2025 380000,00 729263,56

Всього: 2000000,00 3459263,56

При цьому порушення строків погашення однієї або декількох траншів графіку не дає Позивачу права вимоги за траншами, термін яких ще не настав» (а.с. 48-49).

Станом на 01.05.2023 відповідач не повернув позивачу частину фінансової позики та частину відсотків у сумі 50000,00 доларів США згідно графіку, наведеного в п.5.1 договору.

15.08.2023 позивачем надіслано відповідачу вимогу про негайне виконання зобов`язання за договором та погашення заборгованості у сумі 50000,00 доларів США у зв`язку з настанням терміну погашення частини фінансової позики (а.с. 51-52).

Листом №234-09/23 від 13.09.2023 відповідач повідомив позивача про відсутність фінансової можливості погасити заборгованість перед позивачем у сумі 50000,00 доларів США у строки, визначені у змінах до договору від 29.07.2022, та просив розглянути можливість відкласти строк оплати заборгованості до 01.08.2030 (а.с. 53).

Позивач, не погоджуючись з пропозицію відповідача про відстрочку оплати заборгованості та порушенням відповідачем строку погашення першого траншу згідно графіку п. 5.1 договору, звернувся до суду з даним позовом про стягнення з відповідача 50000,00 доларів США, що еквівалентно 1828430,00 грн.

У поданій заяві №242-11/23 від 15.11.2023 відповідачем позовні вимоги визнані у повному обсязі.

Дослідивши обставини справи, надані матеріали, оцінивши надані докази у їх сукупності, суд дійшов висновку про обґрунтованість позовних вимог та необхідність задоволення позову у повному обсязі з таких підстав.

В силу ч. 1 ст. 13 Господарського процесуального кодексу України судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності сторін.

Відповідно до ч. 1 ст. 73, ч. 1 ст. 74 Господарського процесуального кодексу України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог та заперечень.

Згідно із ч. 1 ст. 76 Господарського процесуального кодексу України належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування.

Відповідно до ч. 1 ст. 174 Господарського кодексу України господарські зобов`язання можуть виникати, зокрема, з господарського договору та інших угод, передбачених законом, а також з угод, не передбачених законом, але таких, які йому не суперечать.

Частиною 1 ст. 627 Цивільного кодексу України передбачено, що відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Частиною 1 ст. 626 Цивільного кодексу України встановлює, що договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Статтею 1046 Цивільного кодексу України визначено, що за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.

Відповідно до ст. 1047 Цивільного кодексу України договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, а у випадках, коли позикодавцем є юридична особа, - незалежно від суми.

Згідно ст. 1049 Цивільного кодексу України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.

Якщо договором не встановлений строк повернення позики або цей строк визначений моментом пред`явлення вимоги, позика має бути повернена позичальником протягом тридцяти днів від дня пред`явлення позикодавцем вимоги про це, якщо інше не встановлено договором. Позика, надана за договором безпроцентної позики, може бути повернена позичальником достроково, якщо інше не встановлено договором.

Частиною 2 ст. 1049 Цивільного кодексу України визначено, що позика вважається повернутою в момент передання позикодавцеві речей, визначених родовими ознаками, або зарахування грошової суми, що позичалася, на його банківський рахунок.

Зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог закону, інших актів цивільного законодавства, а за їх відсутності відповідно до звичаїв ділового обороту, або інших вимог, що звичайно ставляться (ст. 526 Цивільного кодексу України).

Належне виконання зобов`язання означає виконання його належними суб`єктами, у належному місці, в належний строк (термін), щодо належного предмета і належним способом.

Якщо при виконанні зобов`язання порушується хоча б одна із зазначених вимог, таке виконання вважається неналежним.

Згідно зі ст. ст. 610, 612 Цивільного кодексу України, порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Матеріалами справи, її фактичними обставинами доведено факт укладення між сторонами договору №3/2006 від 25.09.2006 та змін до договору, зареєстрованих у встановленому законом порядку.

Договір та зміни до договору підписані сторонами та скріплені печатками сторін без зауважень та заперечень.

Вказані обставини відповідачем у справі не заперечено.

Як встановлено судом, відповідно до графіку, встановленого змінами від 29.07.2022 до договору №3/2006 від 25.09.2006 відповідач зобов`язався повернути частину одержаної фінансової позики у сумі 20000,00 доларів США та відсотки у сумі 30 000,00 доларів США до 01.05.2023 ( 50000,00 доларів США, що за офіційним курсом Національного банку України станом на 19.09.2023 становила 1828430,00 грн).

Матеріалами справи підтверджено, що відповідач отримав фінансову позику у розмірі 2000000,00 доларів США, проте зобов`язання щодо повернення коштів у сумі 20000,00 доларів США та відсотків у сумі 30000,00 доларів США згідно з графіком, встановленим змінами від 29.07.2022 до договору №3/2006 від 25.09.2006, до 01.05.2023 не виконав.

Станом на день розгляду справи відповідачем не надано доказів повернення 50000,00 доларів США, що за офіційним курсом Національного банку України станом на 19.09.2023 становило 1828430,00 грн.

Відповідачем вказані обставини не заперечувалися, про що зазначено у заяві про визнання позову№242-11/23 від 15.11.2023.

Згідно із ч. 2 ст. 192 Цивільного кодексу України іноземна валюта може використовуватися в Україні у випадках і в порядку, встановлених законом.

Суд зазначає, що правовий режим іноземної валюти на території України хоча і пов`язується з певними обмеженнями у її використанні, як платіжного засобу, проте не виключає здійснення платежів в іноземній валюті, що відповідає висновкам, наведеним у постанові Великої Палати Верховного Суду від 04.07.2018 у справі №761/12665/14-ц.

Висновки про можливість ухвалення судом рішення про стягнення боргу в іноземній валюті містяться й у постановах Великої Палати Верховного Суду від 16.01.2019 у справах № 373/2054/16-ц (провадження № 14-446цс18), № 464/3790/16-ц (провадження № 14-465цс18) та № 373/2054/16-ц (провадження №14-446цс18), від 23.10.2019 у справі №723/304/16-ц (провадження № 14-360цс19).

Зазначення ціни позову про стягнення іноземної валюти в національній валюті України відповідно до офіційного курсу, встановленого Національним банком України на день подання позову, здійснюється з метою визначення належної до сплати суми судового збору (ч. 1 ст. 1 статті 6 Закону України "Про судовий збір").

На підставі наведеного вище та наявних в матеріалах справи доказів, враховуючи визнання відповідачем позову у повному обсязі, суд дійшов висновку про те, що вимога позивача про стягнення з відповідача заборгованості за у сумі 50000,00 доларів США, що за офіційним курсом Національного банку України станом на 19.09.2023 становить 1828430,00 грн, є обґрунтованою та підлягає задоволенню.

Таким чином, позов є обґрунтованим та підлягає задоволенню у повному обсязі.

Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 129 Господарського процесуального кодексу України судовий збір покладається: у спорах, що виникають при виконанні договорів та з інших підстав, - на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Відповідно до ч. 1 ст. 130 Господарського процесуального кодексу України у разі визнання позову відповідачем до початку розгляду справи по суті суд у відповідній ухвалі чи рішенні у порядку, встановленому законом, вирішує питання про повернення позивачу з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову.

Аналогічна норма міститься у ч. 3 ст. 7 Закону України "Про судовий збір".

За подання позовної заяви позивач згідно з платіжною інструкцією №67103654 від 20.09.2023 сплатив 27426,45 грн судового збору.

У зв`язку з визнанням відповідачем позову позивачу підлягає поверненню 50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову, що становить 13713,22 грн.

Решта 50% сплаченого позивачем судового збору у розмірі 13713,23 грн відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 129 Господарського процесуального кодексу України підлягає стягненню з відповідача.

Керуючись статтями 129, 236-238, 240,241 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд

в и р і ш и в:

1. Позов задовольнити повністю.

2. Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «Виробниче об`єднання «Інтеграл» (код 21979146, вул. Пирятинська, буд. 14, м. Прилуки, Чернігівська область, 17500) на користь Power Provision Limited ( номер компанії 04092389; 22, Біллет Хай Стріт, Тонтон, Сомерсет, Великобританія, TA1 3NG) 50000,00 доларів США та 13713,23 грн витрат зі сплати судового збору.

Наказ видати після набрання рішенням законної сили.

3. Повернути Power Provision Limited (номер компанії 04092389; 22, Біллет Хай Стріт, Тонтон, Сомерсет, Великобританія, TA1 3NG) з Державного бюджету України (код класифікації доходів бюджету 22030101) 13713,22 грн судового збору, сплаченого згідно з платіжною інструкцією №67103654 від 20.09.2023, оригінал якої знаходиться у матеріалах справи №927/1327/23.

Дане рішення, засвідчене печаткою Господарського суду Чернігівської області, є підставою для повернення сплаченої суми судового збору з Державного бюджету.

У судовому засіданні 13.12.2023 оголошено вступну та резолютивну частини рішення суду.

Рішення набирає законної сили у строк та в порядку, встановленому ст.241 Господарського процесуального кодексу України і може бути оскаржено до Північного апеляційного господарського суду в строк, встановлений ст.256 Господарського процесуального кодексу України та в порядку, передбаченому ст.257 Господарського процесуального кодексу України.

З повним текстом рішення можна ознайомитись у Єдиному державному реєстрі судових рішень за веб-адресою:http://reyestr.court.gov.ua/.

Повний текст рішення підписаний 25.12.2023.

Суддя М.О.Демидова