РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

м. Київ

20.12.2023Справа № 910/1744/22

Господарський суд міста Києва у складі судді Ягічевої Н.І., розглянувши за правилами спрощеного позовного провадження матеріали господарської справи

за позовом фізичної особи-підприємця Стемпковської Ганни Олексіївни

до фізичної особи-підприємця Бондаренка Владислава Володимировича

про стягнення 132 172, 53 грн.

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

Фізична особа-підприємець Стемпковська Ганна Олексіївна (далі - позивач) звернулася до Господарського суду міста Києва із позовною заявою до фізичної особи-підприємця Бондаренка Владислава Володимировича (далі - відповідач) про стягнення 132 172,53 грн., у тому числі: заборгованість у розмірі 66 142,00 грн., 1064, 02 грн. - інфляційні втрати, 966, 51 грн. - пені, та 64 000, 00 грн. - штрафу.

Позовні вимоги обґрунтовані неналежним виконання відповідачем своїх зобов`язань по договору суборенди нежитлового приміщення №01/09/21 від 01.09.2021 в частині своєчасного здійснення орендної плати за користування приміщенням, що знаходиться за адресою: м. Київ, вул. Січових Стрільців, 103, у зв`язку з чим виникла заборгованість.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 11.02.2022 позовну заяву прийнято до розгляду, відкрито провадження у справі № 910/1744/22 за правилами спрощеного позовного провадження без виклику сторін.

Частиною 5 статті 176 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що ухвала про відкриття провадження у справі надсилається учасникам справи, а також іншим особам, якщо від них витребовуються докази, в порядку, встановленому статтею 242 цього Кодексу, та з додержанням вимог частини четвертої статті 120 цього Кодексу.

Відповідно до ч. 11 ст. 242 Господарського процесуального кодексу України у випадку розгляду справи за матеріалами в паперовій формі судові рішення надсилаються в паперовій формі рекомендованим листом з повідомленням про вручення.

Згідно з ч. 4 ст. 89 Цивільного кодексу України відомості про місцезнаходження юридичної особи вносяться до Єдиного державного реєстру.

За приписами частини 1 статті 7 Закону України «Про державну реєстрацію юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань» Єдиний державний реєстр створюється з метою забезпечення державних органів та органів місцевого самоврядування, а також учасників цивільного обороту достовірною інформацією про юридичних осіб, громадські формування, що не мають статусу юридичної особи, та фізичних осіб - підприємців з Єдиного державного реєстру.

З метою повідомлення відповідача про розгляд справи судом та про його право подати відзив на позовну заяву, на виконання приписів Господарського процесуального кодексу України, ухвала суду від 11.02.2022 була надіслана відповідачу на адресу, зазначену в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань, а саме: 53802, Дніпропетровська обл., Апостолівський р-н, місто Апостолове (з), вул. Шевченко, буд. 2А.

Вказана ухвала не була вручена відповідачу, оскільки відправлення з трек-номером №274 повернуто на адресу суду з відміткою «адресат відсутній за вказаною адресою».

Частиною 6 статті 242 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що днем вручення судового рішення є, зокрема, день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про відсутність особи за адресою місцезнаходження, місця проживання чи перебування особи, яка зареєстрована у встановленому законом порядку, якщо ця особа не повідомила суду іншої адреси.

Отже, суд належним чином виконав свій обов`язок щодо повідомлення відповідача про розгляд справи.

Згідно з частиною 2 статті 178 Господарського процесуального кодексу України у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин суд має право вирішити спір за наявними матеріалами справи.

Приймаючи до уваги, що відповідач у строк, встановлений частиною 1 статті 251 Господарського процесуального кодексу України та ухвалою господарського суду міста Києва від 11.02.2022 року, не подав до суду відзиву на позов, а відтак не скористався наданими йому процесуальними правами, суд вважає за можливе розглянути справу за наявними в ній матеріалами відповідно до частини 2 статті 178 Господарського процесуального кодексу України.

У частині 8 статті 252 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що при розгляді справи у порядку спрощеного провадження суд досліджує докази і письмові пояснення, викладені у заявах по суті справи, а у випадку розгляду справи з повідомленням (викликом) учасників справи - також заслуховує їх усні пояснення. Судові дебати не проводяться.

Згідно з частиною 4 статті 240 Господарського процесуального кодексу України у разі розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи суд підписує рішення без його проголошення.

Дослідивши подані документи і матеріали, всебічно і повно з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору, Господарський суд міста Києва

ВСТАНОВИВ:

Фізична особа-підприємець Стемпковська Ганна Олексіївна є орендарем приміщення загальною площею 20,00 кв.м. за адресою: м. Київ, вул. Січових Стрільців (Артема),103 на підставі договору №01/09/21 від 01.09.2021, укладеного з ТОВ «Модекс-ЛТД».

01.09.2021 між фізичною особа-підприємцем Стемпковською Ганною Олексіївною (далі-орендар, позивач) та фізичною особою-підприємцем Бондаренко Владиславом Володимировичем (далі - суборендар, відповідач) було укладено договір суборенди нежитлового приміщення №01/09/21 за умовами якого орендар передає, а суборендар приймає у тимчасове платне користування на умовах договору нежитлове приміщення загальною площею 20,00 кв.м. за адресою: м. Київ, вул. Січових Стрільців,103 з метою продажу тютюнових виробів (без продажу алкогольних напоїв).

Згідно пункту 2.1 договору передача приміщення від орендаря до суборендаря здійснюється представниками обох сторін на підставі двостороннього акту приймання-передачі№1.

На підставі акту приймання-передачі№1 до договору суборенди нежитлового приміщення №01/09/21 від 01.09.2021 позивач передав, а відповідач прийняв у тимчасове платне користування на умовах договору нежитлове приміщення загальною площею 20,00 кв.м., що знаходиться за адресою: м. Київ, вул. Січових Стрільців,103.

Договір згідно п.10.1 набирає чинності з моменту його підписання і діє до 31 серпня 2022 року.

Плата за користування суборендованим приміщенням за умовами п. 3.1 договору за місяць суборенди, на момент укладання договору складається з двох складових: постійної, яка становить 32 000,00 грн. за один календарний місяць та змінної, яка визначається на підставі рахунку-фактури.

Відповідно до п.п.3.3 -3.4 договору суборендна плата сплачується суборендарем в повному обсязі - 100 % у безготівковій формі на підставі рахунку-фактури, за кожний поточний місяць до п`ятого числа поточного місяця, на рахунок орендаря, що зазначений в реквізитах договору або додатково повідомлений орендарем. Зобов`язання суборендаря щодо сплати суборендної плати та інших послуг виникають з 06 вересня 2021 року. Сторони домовились, що моментом здійснення оплати будь-яких платежів за цим договором вважається виключно дата зарахування відповідних коштів на розрахунковий рахунок орендаря.

Як вбачається з матеріалів справи, надані позивачем рахунки-фактури №ГО-0000004 від 28.10.2021 на суму 33 157,00 грн., №ГО-0000003 від 30.09.2021 на суму 32 763,00 грн., №ГО-0000002 від 01.09.2021 на суму 26 667,00 грн. оплачені відповідачем.

Окрім того, позивач, 11.01.22 надіслав на адресу відповідача копії рахунків-фактур №ГО-0000005 від 30.11.2021 на суму 33 592,00 грн., №ГО-0000006 від 30.12.2021 на суму 32550, 00 грн. та вимогу про сплату заборгованості в загальному розмірі 66 142,00 грн., що підтверджується описом вкладення в цінний лист, фіскальним чеком від 11.01.2022 та накладною №246, копії яких знаходяться в матеріалах справи.

Вимога позивача залишилася відповідачем без відповіді та задоволення, орендна плата не сплаченою.

У зв`язку з тим, що у відповідача виникла заборгованість зі сплати орендної плати за договором суборенди нежитлового приміщення №01/09/21 від 01.09.2021 у розмірі 66142,00 грн., позивач звернувся до суду з позовом.

Частиною 6 ст. 283 ГК України передбачено, що до відносин оренди застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом.

Статтею 283 Господарського кодексу України (далі - ГК України) встановлено, що за договором оренди одна сторона (орендодавець) передає другій стороні (орендареві) за плату на певний строк у володіння та користування майно для здійснення господарської діяльності.

Відповідно до ст. 759 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) за договором найму (оренди) наймодавець передає або зобов`язується передати наймачеві майно у володіння та користування за плату на певний строк.

За найм (оренду) майна з наймача справляється плата, розмір якої встановлюється договором найму (ч. 1 ст. 762 ЦК України).

Відповідно до ст. 774 ЦК України передання наймачем речі у володіння та користування іншій особі (піднайм) можливе лише за згодою наймодавця, якщо інше не встановлено договором або законом. Строк договору піднайму не може перевищувати строку договору найму. До договору піднайму застосовуються положення про договір найму.

Стаття 509 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) визначає, що зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

Зобов`язання, в силу вимог статей 526, 525 Цивільного кодексу України, має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Положенням ст. 530 Цивільного кодексу України передбачено, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Враховуючи, що відповідач всупереч взятим на себе зобов`язанням за договором не сплатив орендну плату у повному обсязі, позивач 17 січня 2022 року надіслав відповідачу повідомлення про розірвання договору суборенди нежитлового приміщення, що підтверджується описом вкладення у лист від 17.01.2022, накладною №592 та копією фіскального чеку.

Відповідно до п.10.5 договору підставою для дострокового, однобічного припинення дії цього договору за ініціативою орендаря, з письмовим повідомленням суборендаря не менше ніж за десять оплачуваних календарних днів, є недотримання суборендарем п.п. 3.1, 3.3, 3.5, 3.8, 5.1, 5.2, 5.10, 5.12, 5.15, 7.1.3, 7.17 договору, при цьому суборендар на протязі десяти календарних днів з дня отримання від орендаря повідомлення про порушення сплачує останньому штраф в розмірі, еквівалентному сумі орендної плати за два календарні місяці по п.3.1 даного договору і продовжує працювати в приміщенні на протязі цих двох календарних місяців за умови повної оплати штрафу.

Згідно зі ст. 193 ГК України суб`єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов`язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов`язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться.

Частиною 2 ст. 193 ГК України встановлено, що кожна сторона повинна вжити всіх заходів, необхідних для належного виконання нею зобов`язання, ураховуючи інтереси другої сторони та забезпечення загальногосподарського інтересу. Порушення зобов`язань є підставою для застосування господарських санкцій, передбачених цим Кодексом, іншими законами або договором.

Відповідач не надав суду жодних належних та допустимих доказів, які б спростовували заявлені позовні вимоги, або свідчили про відсутність у нього обов`язку зі здійснення орендної плати.

Враховуючи наведене, суд дійшов висновку про задоволення позовних вимог про стягнення заборгованості у розмірі 66 142,00 грн.

Крім того, відповідно до частини 2 статті 625 Цивільного кодексу України, боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Передбачене законом право кредитора вимагати сплати боргу з урахуванням індексу інфляції та процентів річних в порядку ст. 625 ЦК України є способами захисту його майнового права та інтересу, суть яких полягає у відшкодуванні матеріальних втрат від знецінення грошових коштів внаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові (аналогічна правова позиція викладена в постанові Верховний Суд №910/12604/18 від 01.10.2019).

Оскільки матеріалами справи підтверджується факт прострочення виконання відповідачем грошового зобов`язання зі сплати основного боргу, вимога позивача про стягнення з відповідача інфляційних втрат є правомірними.

Отже, до стягнення з відповідача на користь позивача підлягають 1064,02 грн. - інфляційні втрати.

Відповідно до п.3.7 договору сторони дійшли згоди, що у випадку прострочення по сплаті суборендної плати та інших платежів за цим договором на строк більше ніж 5 банківських днів, від дати вказаної у пункті 3.3 нараховується пеня в розмірі подвійної облікової ставки Національного банку України від суми боргу за кожен день прострочення.

Відтак, оскільки відповідач допустив прострочення сплати орендної плати, на підставі пункту 3.7 договору позивачем нараховано пеню у розмірі 966,51 грн. (за період з 06.12.2021 по 19.01.2022) та штраф за порушення умов договору в розмірі 64 000, 00 грн.

Порушенням зобов`язання, відповідно до ст. 610 Цивільного кодексу України, є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Статтею 611 Цивільного кодексу України передбачено, що у разі порушення зобов`язання, настають наслідки, передбачені договором або законом, в тому числі, сплата неустойки.

При цьому, за приписами частини 1 статті 612 Цивільного кодексу України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Штрафними санкціями у Господарському кодексі України визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов`язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов`язання (частина 1 статті 230 Господарському кодексі України).

У відповідності до норм частини 1 статті 549 Цивільного кодексу України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання.

Відповідно до ч. 3 ст. 549 Цивільного кодексу України пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання зобов`язання.

Згідно з статтею 1 Закону України «Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов`язань» платники грошових коштів сплачують на користь одержувачів цих коштів за прострочку платежу пеню в розмірі, що встановлюється за згодою сторін.

Суд зазначає, що одночасне стягнення з учасника господарських відносин, який порушив господарське зобов`язання за договором, штрафу та пені не суперечить статті 61 Конституції України, оскільки згідно зі статтею 549 ЦК України пеня та штраф є формами неустойки, а відповідно до статті 230 ГК України - видами штрафних санкцій, тобто не є окремими та самостійними видами юридичної відповідальності. У межах одного виду відповідальності може застосовуватися різний набір санкцій. Аналогічну правову позицію наведено у постанові постанові Верховного Суду від 09.02.2018 у справі № 911/2813/17, постанові Верховного Суду від 22.03.2018 у справі № 911/1351/17, постанові Верховного Суду від 17.05.2018 у справі № 910/6046/16, постанові Верховного Суду від 25.05.2018 у справі № 922/1720/17, постанові Верховного Суду від 08.08.2018 у справі № 908/1843/17.

Суд дослідивши заявлену до стягнення суму штрафу та пені, дійшов висновку про те, що розміри штрафних санкцій є обґрунтованими та арифметично вірними.

Оскільки відповідач у визначені договором строки не оплатив вартість орендної плати, позовні вимоги про стягнення 966,51 грн. - пені та 64000,00 грн. - штрафу є обгрунтованими та підлягають задоволенню.

Статтею 13 Господарського процесуального кодексу України встановлено, що судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених цим Кодексом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом.

За приписами ч. 1 ст. 86 Господарського процесуального кодексу України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Відповідач не надав суду жодних належних та допустимих доказів, які б спростовували заявлені позовні вимоги, або свідчили про відсутність у нього обов`язку зі здійснення оплати орендної плати.

Приймаючи до уваги наведене вище у сукупності, суд дійшов висновку про задоволення позовних вимог в повному обсязі.

На підставі викладеного, враховуючи положення ст. 129 Господарського процесуального кодексу України, витрати зі сплати судового збору покладаються на відповідача.

Керуючись статтями 74, 76, 129, 233, 236, 237, 238, 240, 241, 254 ГПК України, Господарський суд міста Києва, -

ВИРІШИВ:

1. Позов задовольнити повністю.

2. Стягнути з фізичної особи-підприємця Бондаренка Владислава Володимировича ( АДРЕСА_1 , ідентифікаційний номер НОМЕР_1 ) на користь фізичної особи-підприємця Стемпковської Ганни Олексіївни ( АДРЕСА_2 , ідентифікаційний номер НОМЕР_2 ) 66 142 (шістдесят шість тисяч сто сорок дві) грн. 00 коп. - заборгованості, 1064 (одна тисяча шістдесят чотири) грн. 02 коп. - інфляційні втрати, 966 (дев`ятсот шістдесят шість) грн. 51 коп. - пені, 64 000 (шістдесят чотири тисячі) грн. 00 коп. - штрафу, 2 481 (дві тисячі чотириста вісімдесят одна) грн. 00 коп. - витрат по сплаті судового збору.

3. Після набрання рішенням законної сили видати наказ.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення може бути оскаржене у строки та порядку, встановленому розділом ІV ГПК України.

Повний текст рішення складено та підписано 20.12.2023.

Суддя Наталія ЯГІЧЕВА