ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД СУМСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

22.12.2023м. СумиСправа № 920/986/22(920/1189/23)

Господарський суд Сумської області у складі головуючого судді Соп`яненко О.Ю., розглянувши у спрощеному позовному провадженні матеріали справи № 920/986/22 (920/1189/23)

за позовом: ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 )

до відповідача: Публічного акціонерного товариства Конотопський арматурний завод (41600, Сумська область, м.Конотоп, вул. Вирівська, буд. 60, )

за участі третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору, на стороні відповідача: Товариство з обмеженою відповідальністю Агенція податкового декларування (01032, місто Київ, вул. Саксаганського, будинок 121, офіс 1; )

про стягнення 206 224,50 грн,

Справа розглядається без виклику сторін

Суть спору: Позивач звернувся до суду з позовом та просить суд стягнути з відповідача на свою користь 206224 грн 50 коп, з яких: 191 224,50 грн середнього заробітку за період затримки розрахунку з 20.01.2022 по 04.10.2023 та 15000 грн моральної шкоди.

Відповідно до ухвали Господарського суду Сумської області від 23.10.2023 відкрито провадження у справі № 920/986/22 (920/1189/23) в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи за наявними у справі матеріалами, вирішено розгляд справи № 920/1189/23 здійснювати в межах справи №920/986/22 про банкрутство Публічного акціонерного товариства Конотопський арматурний завод, в окремому позовному провадженні, сторонам надано строк для подання відзиву на позовну заяву та відповіді на відзив.

Ліквідатор ПАТ Конотопський арматурний завод Солдаткін С.В. подав відзив № 01-20/547 від 31.10.2023 на позовну заяву, відповідно до якого в задоволенні позовних вимог просить відмовити в повному обсязі. Зазначає, що позивач, виходячи з приписів ст. 117 КЗпП України, могла звернутись до суду про стягнення середнього заробітку з часу звільнення за період затримки, а саме з 08.04.2021 по 08.10.2021.

Ухвалою суду від 01.11.2023 задоволено клопотання ТОВ Агенція податкового декларування про залучення третьої особи від 26.10.2023 (вх.№4130 від 26.10.2023); залучено до участі у справі в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору на стороні відповідача, Товариство з обмеженою відповідальністю Агенція податкового декларування (01032, місто Київ, вул. Саксаганського, будинок 121, офіс 1; ); встановлено третій особі надати письмові пояснення щодо заявлених позовних вимог.

Також ухвалою суду від 17.11.2023 задоволено клопотання ТОВ Агенція податкового декларування про продовження строку для надання пояснень, яке міститься у клопотанні про ознайомлення з матеріалами справи від 14.11.2023 (вх. № 1231, 4461); продовжено третій особі, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, ТОВ Агенція податкового декларування строк для подання пояснень щодо позову на 10 днів з дня отримання даної ухвали.

28.11.2023 від ТОВ Агенція податкового декларування надійшли письмові пояснення третьої особи щодо позову від 27.11.2023 (вх. № 1356), в яких просить долучити пояснення щодо позову до матеріалів справи, у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 відмовити. Зазначає, що у відповідності до вимог ст. 117 КЗпП України (в чинній редакції) середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні повинен обраховуватись не за весь час затримки по день фактичного розрахунку, а за період з 08.04.2021 по 08.10.2021 року, тобто не більше як за шість місяців нездійснення відповідного розрахунку. Враховуючи, що позивач просить стягнути середній заробіток за період з 20.01.2022 по 04.10.2023 року, така вимога задоволенню не підлягає.

Відповідно до ст. 248 Господарського процесуального кодексу України суд розглядає справи у порядку спрощеного позовного провадження протягом розумного строку, але не більше шістдесяти днів з дня відкриття провадження у справі.

Розглянувши матеріали справи, дослідивши та оцінивши надані докази, суд встановив:

Відповідно до ухвали Господарського суду Сумської області від 09.01.2023 відкрито провадження у справі про банкрутство Публічного акціонерного товариства Конотопський арматурний завод (41600, Сумська область, м.Конотоп, вул. Вирівська, буд. 60, ); введено процедуру розпорядження майном строком 170 календарних днів; призначено розпорядником майна боржника арбітражного керуючого Солдаткіна Сергія Вячеславовича.

Відповідно до ст. 7 Кодексу України з процедур банкрутства спори, стороною в яких є боржник, розглядаються господарським судом за правилами, передбаченими Господарським процесуальним кодексом України, з урахуванням особливостей, визначених цією статтею.

Господарський суд, у провадженні якого перебуває справа про банкрутство, в межах цієї справи вирішує всі майнові спори, стороною в яких є боржник; спори з позовними вимогами до боржника та щодо його майна; спори про визнання недійсними результатів аукціону; спори про визнання недійсними будь-яких правочинів, укладених боржником; спори про повернення (витребування) майна боржника або відшкодування його вартості відповідно; спори про стягнення заробітної плати; спори про поновлення на роботі посадових та службових осіб боржника; спори щодо інших вимог до боржника.

Постановою Господарського суду Сумської області від 03.08.2023 Публічне акціонерне товариство Конотопський арматурний завод (41600, Сумська область, м.Конотоп, вул. Вирівська, буд. 60, ) визнано банкрутом та відкрито ліквідаційну процедуру строком на дванадцять місяців. Ліквідатором боржника призначено арбітражного керуючого Солдаткіна Сергія Вячеславовича.

Відповідно до ч. 1 ст. 59 Кодексу України з процедур банкрутства з дня ухвали господарським судом постанови про визнання боржника банкрутом і відкриття ліквідаційної процедури, зокрема:

- господарська діяльність банкрута завершується закінченням технологічного циклу з виготовлення продукції у разі можливості її продажу, крім укладення та виконання договорів, що мають на меті захист майна банкрута або забезпечення його збереження (підтримання) у належному стані, договорів оренди майна, яке тимчасово не використовується, на період до його продажу у процедурі ліквідації тощо;

- строк виконання всіх грошових зобов`язань банкрута вважається таким, що настав;

- у банкрута не виникає жодних додаткових зобов`язань, у тому числі зі сплати податків і зборів (обов`язкових платежів), крім витрат, безпосередньо пов`язаних із здійсненням ліквідаційної процедури;

- припиняється нарахування неустойки (штрафу, пені), процентів та інших економічних санкцій за всіма видами заборгованості банкрута;

- відомості про фінансове становище банкрута перестають бути конфіденційними чи становити комерційну таємницю;

- припиняються повноваження органів управління банкрута щодо управління банкрутом та розпорядження його майном, якщо цього не було зроблено раніше, члени виконавчого органу (керівник) банкрута звільняються з роботи у зв`язку з банкрутством підприємства, а також припиняються повноваження власника (органу, уповноваженого управляти майном) майна банкрута тощо.

З наданих сторонами документів вбачається, що ОСОБА_1 працювала у Публічному акціонерному товаристві Конотопський арматурний завод з 28.10.1996р., звільнена з роботи за власним бажанням 08.04.2021 р.

Зазначені обставини підтверджені судовими рішеннями, визнаються учасниками справи, а отже в силу приписів ч. 1 ст. 75 ГПК України, не підлягають доказуванню, оскільки суд не має обґрунтованих підстав вважати їх недостовірними або визнаними у зв`язку з примусом.

Позивач вказує, що розрахунок у день звільнення з нею проведений не був, у зв`язку з чим виникла заборгованість по виплаті заробітної плати у розмірі 14 766 грн 92 коп. та 18 726 грн. 40 коп. компенсаційних витрат.

Заочним рішенням Конотопського міськрайонного суду Сумської області від 24.05.2022 року у справі № 577/78/22, залишеним без змін постановою Сумського апеляційного суду від 06.09.2022 року, з ПАТ Конотопський арматурний завод на користь ОСОБА_1 стягнуто 14 766 грн 92 коп. заборгованості по виплаті заробітної плати, 18 726 грн. 40 коп. компенсаційних витрат та 20 000,00 грн. середнього заробітку за весь період затримки розрахунку, а всього 53 493 грн. 32 коп. У задоволенні решти позовних вимог відмовлено.

Позивач просить стягнути з відповідача 191 224,50 грн. середнього заробітку за період затримки розрахунку з 20.01.2022 по 04.10.2023 року (425 робочих днів). Зазначає, що заочним рішенням Конотопського міськрайонного суду Сумської області від 24.05.2022 року у справі № 577/78/22 відбулося нарахування середнього заробітку до 20.01.2022, відповідач повного розрахунку не провів, а тому 04.10.2023 позивач звернулася до Господарського суду з позовом.

Відповідно до ч.1 ст. 47 КЗпП України власник або уповноважений ним орган зобов`язаний в день звільнення видати працівникові належно оформлену трудову книжку і провести з ним розрахунок у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу.

Згідно зі ст. 116 Кодексу законів про працю України при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред`явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про суми, нараховані та виплачені працівникові при звільненні, із зазначенням окремо кожного виду виплати (основна та додаткова заробітна плата, заохочувальні та компенсаційні виплати, інші виплати, на які працівник має право згідно з умовами трудового договору і відповідно до законодавства, у тому числі при звільненні) роботодавець повинен письмово повідомити працівника в день їх виплати. У разі спору про розмір сум, нарахованих працівникові при звільненні, роботодавець у будь-якому разі повинен у визначений цією статтею строк виплатити не оспорювану ним суму.

Отже, враховуючи, що відповідачем у відзиві не наведено заперечень щодо перебування позивача на робочому місці у день звільнення, на підставі ст.116 КЗпП України відповідачу належало провести повний розрахунок з працівником в день звільнення 08.04.2021 року, що зроблено не було.

Відповідальність роботодавця за затримку розрахунку при звільненні визначена ст. 117 КЗпП України.

Так, відповідно до ч. 1 ст. 117 КЗпП України у разі невиплати з вини роботодавця належних звільненому працівникові сум у строки, визначені статтею 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку, але не більш як за шість місяців.

Обмеження строку виплати працівникові середнього заробітку за весь час затримки по день фактичного розрахунку шістьма місяцями введено Законом України № 2352-ІХ від 01.07.2022, що набрав чинності 19.07.2022 та діє на даний час.

Отже, до 19.07.2022 року позивач у справі відповідно до приписів Кодексу мала право на нарахування середнього заробітку за весь час затримки по день фактичного розрахунку.

Заочним рішенням Конотопського міськрайонного суду Сумської області від 24.05.2022 року у справі № 577/78/22 (що набрало законної сили 06.09.2022) позовні вимоги ОСОБА_1 про стягнення середнього заробітку у розмірі 87 738,30 грн (195 робочих днів) задоволено частково, на користь позивача стягнуто 20 000,00 грн середнього заробітку за час затримки розрахунку, виходячи із засад справедливості, добросовісності та розумності. При цьому, у заочному рішенні суду першої інстанції та у постанові апеляційного суду не наведений розрахунок та період, за який відбулося стягнення середнього заробітку, лише зазначено «за весь період затримки розрахунку». Отже, 20.01.2022 року дата, від якої позивач розраховує середній заробіток у даній справі, не підтверджується жодними наданими доказами.

Кодекс законів про працю України не містить обмеження щодо можливості нарахування середнього заробітку за весь час затримки після стягнення частини такого середнього заробітку судовим рішенням до дня фактичного розрахунку.

Відповідач у справі не заперечує, що повний фактичний розрахунок з ОСОБА_1 на виконання заочного рішення суду не проведений. Отже, можливість стягнення позивачем середнього заробітку за інший період непроведення повного розрахунку існує.

Проте, станом на дату набрання заочним рішенням Конотопського міськрайонного суду Сумської області законної сили 06.09.2022 діяло (і на даний час діє) обмеження щодо виплати працівникові його середнього заробітку за весь час затримки по день фактичного розрахунку, але не більш як за шість місяців. Виходячи з викладеного у періоді шість місяців, за який підлягає стягненню середній заробіток на користь позивача, з 06 вересня 2022 по 06 березня 2023 року (включно) - 126 робочих днів (розрахунок здійснений відповідно до калькулятора робочих та святкових днів https://ukraine.workingdays.org/).

Порядок обчислення середньої заробітної плати затверджений постановою Кабінету Міністрів України № 100 від 08.02.1995. Згідно з абз. 4 п. 2 вказаного Порядку середня заробітна плата обчислюється виходячи з виплат за останні два календарні місяці роботи, що передують місяцю, в якому відбувається подія, з якою пов`язана відповідна виплата. Якщо у розрахунковому періоді у працівника не було заробітної плати, розрахунки проводяться з установлених йому в трудовому договорі тарифної ставки, посадового (місячного) окладу ( абз. 3 п. 4 Порядку).

Судовими рішеннями щодо ОСОБА_1 встановлена правильність визначення позивачем середньоденної заробітної плати 449,94 грн. та її використання при розрахунку середнього заробітку. Отже, в силу приписів ч. 4 ст. 75 ГПК України зазначені обставини не підлягають доказуванню.

Виходячи з викладеного вище, позовні вимоги в частині стягнення середнього заробітку підлягають частковому задоволенню, за шість місяців, у сумі 56 692,44 грн (449,94 грн. х 126 р.д.).

Також, позивач просить стягнути з відповідача 15 000,00 грн. моральної шкоди. Зазначає, що тривала невиплата належних позивачу сум безпосередньо свідчить про тривале порушення прав працівника, враховуючи характер та обсяг страждань, яких міг зазнати позивач у зв`язку з порушенням його прав, тяжкість вимушених змін у життєвих і виробничих стосунках позивача, здійснення додаткових зусиль для організації свого життя у зв`язку з невиплатою заробітної плати, виходячи також із засад розумності, виваженості та справедливості, є підставою для стягнення моральної шкоди.

Відповідно до ч. 1 ст. 237-1 КЗпП України відшкодування роботодавцем моральної шкоди працівнику провадиться у разі, якщо порушення його законних прав, у тому числі внаслідок дискримінації, мобінгу (цькування), факт якого підтверджено судовим рішенням, що набрало законної сили, призвели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв`язків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя.

Європейський суд з прав людини вказує, що оцінка моральної шкоди по своєму характеру є складним процесом, за винятком випадків коли сума компенсації встановлена законом (STANKOV v. BULGARIA, № 68490/01, § 62, ЄСПЛ, 12 липня 2007 року).

Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень (частина перша статті 74 ГПК України). Суд не може збирати докази, що стосуються предмету спору, з власної ініціативи (ч. 4 ст. 74 ГПК України). Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що грунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також вірогідність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності (ч. ч. 1, 2 ст. 86 ГПК України).

Відповідно до п. п. 9, 13 постанови Пленуму Верховного Суду України від 31.03.1995 № 4 Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Зокрема, враховуються стан здоров`я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, ступінь зниження престижу, ділової репутації, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану, добровільне за власною ініціативою чи за зверненням потерпілого спростування інформації редакцією засобу масової інформації. При цьому суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості.

Відповідно до ст. 237-1 КЗпП за наявності порушення прав працівника у сфері трудових відносин (незаконного звільнення або переведення, невиплати належних йому грошових сум, виконання робіт у небезпечних для життя і здоров`я умовах тощо), яке призвело до його моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв`язків чи вимагає від нього додаткових зусиль для організації свого життя, обов`язок по відшкодуванню моральної (немайнової) шкоди покладається на власника або уповноважений ним орган незалежно від форми власності, виду діяльності чи галузевої

належності.

Моральна шкода, як і будь-яка інша позовна вимога, є предметом доказування, а тому обов`язок доказування моральної шкоди покладається саме на ту сторону, яка просить про її стягнення. Така правова позиція викладена у постановах Верховного Суду від 16.10.2019 у справі № 815/6107/17 та від 04.03.2020 у справі № 815/2215/15.

Позивачем у позовній заяві не наведено, які втрати немайнового характеру вона зазнала, які зміни відбулись в її житті у зв`язку з невиплатою заробітної плати, тощо, не надано жодних відповідних доказів на підтвердження заподіяння відповідачем моральних страждань позивачу. Тому суд приходить до висновку про відмову в задоволенні позовної вимоги в частині стягнення моральної шкоди як недоведеної та непідтвердженої належними та допустимими доказами.

Відповідно до ч. 1 ст. 123 Господарського процесуального кодексу України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.

Порядок розподілу судових витрат визначено ст. 129 Господарського процесуального кодексу України, відповідно до якої судовий збір, від сплати якого позивач у встановленому порядку звільнений, стягується з відповідача в дохід бюджету пропорційно розміру задоволених вимог.

Відповідно до ст. 5 Закону України Про судовий збір від сплати судового збору під час розгляду справи звільняються, зокрема, позивачі у справах про стягнення заробітної плати.

Відтак, судовий збір за розгляд справи підлягає стягненню з відповідача в дохід державного бюджету України у розмірі 835 грн. 21 коп. пропорційно задоволеним позовним вимогам.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 123, 129, 232, 237, 238, 240, 241, 247- 252 Господарського процесуального кодексу України, суд, -

вирішив:

1. Позов ОСОБА_1 до Публічного акціонерного товариства Конотопський арматурний завод задовольнити частково.

2. Стягнути з Публічного акціонерного товариства Конотопський арматурний завод (41600, Сумська область, м. Конотоп, вул. Вирівська, буд. 60, ) на користь ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ) 56 692 грн. 44 коп. середнього заробітку за час затримки розрахунку.

3. В іншій частині в задоволенні позову відмовити.

4. Стягнути з Публічного акціонерного товариства Конотопський арматурний завод (41600, Сумська область, м. Конотоп, вул. Вирівська, буд. 60, ) в доход державного бюджету України (ГУК Сум.обл/Сумська МТГ/22030101, , Банк отримувача - Казначейство України (ел. адм. подат.); МФО 899998; рахунок UA3018540) 835 грн. 21 коп. судового збору.

5. Видати накази після набрання рішенням законної сили.

6. Копію рішення направити сторонам у справі.

Згідно зі ст. 241 ГПК України рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом двадцяти днів з дня складення повного судового рішення в порядку, встановленому статтями 256-258 ГПК України.

Рішення підписане 22.12.2023.

Суддя О.Ю. Соп`яненко