номер провадження справи 5/256/23
ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ЗАПОРІЗЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15.12.2023 Справа № 908/3127/23

м. Запоріжжя Запорізької області

Господарський суд Запорізької області у складі судді Проскурякова К.В., при секретарі судового засідання Шельбуховій В.О., розглянув матеріали позовної заяви

За позовом: Товариства з додатковою відповідальністю "Експрес Страхування" (пр.Степана Бандери, буд. 22, м. Київ, 04073; ; електронна пошта: ; )

До відповідача: Товариства з додатковою відповідальністю "Страхова компанія "КРЕДО" (пр. Моторобудівників, буд. 34, м. Запоріжжя, 69068; ; електронна пошта: )

про стягнення 47 877,40 грн.,

Без виклику представників сторін

СУТНІСТЬ СПОРУ:

09.10.2023 до Господарського суду Запорізької області надійшла позовна заява Товариства з додатковою відповідальністю "Експрес Страхування" до Товариства з додатковою відповідальністю "Страхова компанія "КРЕДО" про стягнення 47 877,40 грн.

Згідно Протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 09.10.2023 справу №908/3127/23 розподілено судді Проскурякову К.В.

Ухвалою суду від 16.10.2023 прийнято позовну заяву до розгляду, відкрито провадження у справі № 908/3127/23 в порядку спрощеного позовного провадження без проведення судового засідання та без повідомлення (виклику) учасників справи. Присвоєно справі номер провадження - 5/256/23 та вирішено розгляд справи по суті розпочати з 09.11.2023.

Згідно з ч. 13 ст. 8 ГПК України, розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Відповідно до ч. 3 ст. 222 Господарського процесуального кодексу України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі, якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою технічного засобу не здійснюється.

Статтею 248 ГПК України визначено, що суд розглядає справи у порядку спрощеного позовного провадження протягом розумного строку, але не більше шістдесяти днів з дня відкриття провадження у справі.

15.12.2023 судом проголошено вступну та резолютивну частини рішення.

Як вбачається з позовної заяви позивачем заявлено позовні вимоги про відшкодування матеріальної шкоди завданої в результаті дорожньо-транспортної пригоди в порядку суброгації на суму 43 930,85 грн. У зв`язку з простроченням відповідачем виконання грошового зобов`язання позивачем на підставі ч. 2 ст. 625 ЦК України нараховано 3% річних в сумі 256,36 грн. Також на підставі ст. 36.5 Закону України "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" позивачем нараховано пеню в сумі 3 690,19 грн. На підставі викладеного, посилаючись на ст.ст. 524, 526, 527, 530, 533, 625, 979, 993, 1166, 1187, 1188, 1191 Цивільного кодексу України, ст.ст. 9, 16, 25, 27 Закону України "Про страхування", ст.ст. 22, 33-37 Закону України "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, позивач просить суд позов задовольнити.

В матеріалах справи міститься письмовий відзив на позовну заяву ТДВ «СК «КРЕДО» від 06.11.2023 за вих. №2533 в якому вказано, що відповідач визнає в повному обсязі позовну вимогу в частині стягнення на користь ТДВ «ЕКСПРЕС СТРАХУВАННЯ» страхового відшкодування в розмірі 39 653,66 грн. згідно Рахунку-фактури № від 16.03.2023 та Акту виконаних робіт № ЗНMS258816 від 28 квітня 2023р., відповідно до яких вартість матеріального збитку, завданого пошкодженому транспортному засобу KIA SPORTAGE, р.н. НОМЕР_1 , складає 39 653,66 грн. Однак, при первісному поданні Заяви про виплату страхового відшкодування ТДВ «ЕКСПРЕС СТРАХУВАННЯ» №С-3.23.00837 від 20.04.2023, були відсутні наступні документи, а саме: Акт виконаних робіт №ЗНMS260145 від 24 травня 2023 р. на загальну суму 1 335,73 грн., Акт виконаних робіт №ЗНMS261536 від 26 червня 2023 р. на загальну суму 2 941,26 грн., Страховий акт №3.23.00837-2 про здійснення доплати у розмірі 1 335,73 грн. та Страховий акт №3.23.00837-3 про здійснення доплати у розмірі 2 941,26 грн. ТДВ «СК «КРЕДО» вважає, що здійснення доплати страхового відшкодування у розмірі 4 276,99 грн., на підставі вищенаведених документів, - не відноситься до зобов`язання відповідача, оскільки доцільність даної доплати позивачем не доведена, а тому відповідач не визнає позовну вимогу в частині стягнення доплати страхового відшкодування у розмірі 4 276,99 грн.

Щодо заявлених вимог про стягнення пені відповідач зазначив, що в той час як форс-мажорні обставини унеможливлюють виконання зобов`язання в цілому, істотна зміна обставин змінює рівновагу стосунків між суб`єктами, суттєво обтяжуючи виконання зобов`язання лише для однієї із сторін. Вважає, що питання відносно існування на території України надзвичайних обставин, а саме введення воєнного стану, що неодмінно впливає на спроможність своєчасного ведення розрахунків та обмежує безперешкодне провадження господарської діяльності, є загальновідомим та нормативно врегульованим. Посилаючись на п. 8 прикінцевих положень Господарського Кодексу України, вважає за необхідне застосувати аналогію закону. Аналогія закону - є застосуванням до неврегульованим конкретною нормою правовідносин норми закону, яка регламентує подібні відносини. Необхідність застосування даного прийому обумовлена тим, що рішення по будь-якій справі обов`язково повинно мати правову підставу. Тому, в разі відсутності норми, яка прямо передбачає спірний випадок, потрібно відшукати норму, регулюючу максимально подібні зі спірним відносини. 11 березня 2020 року постановою Кабінету Міністрів України №211 «Про запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19 спричиненої короновірусом SARS-CoV-2», з 12 березня 2020 року в Україні було введено карантин, який згодом було продовжено до 30 червня 2023 року (зі змінами, відповідно до Постанови Кабінету Міністрів України №383 від 25.04.2023). Таким чином ТДВ СК «КРЕДО» не визнає позовну вимогу в частині стягнення пені у розмірі 3 690,19 грн. Заявлені позовні вимоги про стягнення 3% річних у розмірі 256,36 грн. відповідач також не визнає, оскільки застосовуючи до правовідносин з відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки, положення статті 625 ЦК України, слід брати до уваги, що положення цієї норми не застосовуються до вказаних відносин, оскільки відшкодування шкоди є відповідальністю, а не грошовим зобов`язанням, яке виникає з договірних зобов`язань. Винятком є відповідальність страховика (ст. 992 ЦК). Законом України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» передбачено лише нарахування пені. Отже, дія ч. 2 ст. 625 Цивільного кодексу України не поширюється на правовідносини, що виникають у зв`язку із завданням шкоди. На підставі викладеного, просить суд прийняти до уваги, що заявлені позовні вимоги в частині відшкодування матеріальної шкоди у розмірі 39 653,66 грн. завданої в результаті ДТП в порядку суброгації визнає, решту позовних вимог відповідач не визнає та просить відмовити в повному обсязі. Також відповідач просить суд повернути ТДВ "Експрес Страхування" з державного бюджету 50% сплаченого судового збору на підставі ст. 130 ГПК України.

07.11.2023 через підсистему «Електронний суд» ЄСІТС від ТДВ "Експрес Страхування" надійшла письмові відповідь на відзив, в якому вказано, що в розумінні ст. 22 ЦК України фактичні витрати, необхідні для здійснення відновлювального ремонту автомобіля KIA Sportage, д.н. НОМЕР_1 , № шасі (кузов, рама) НОМЕР_2 визначаються відповідно до актів виконаних робіт. В протоколі огляду зазначено про можливі приховані дефекти. Дійсно в процесі ремонту було виявлено приховані дефекти, що зафіксовані у листах СТО та рахунках. Таким чином позивач належними доказами довів розмір збитку та розмір позовних вимог. Крім того, навів перелік постанов стягнення пені, та зазначив, що за прострочення виплати страхового відшкодування з вини страховика саме він має сплатити пеню, передбачену наведеним положенням, особі, яка має право на таке відшкодування.

Відповідно до ч. 8 ст. 252 Господарського процесуального кодексу України, при розгляді справи у порядку спрощеного провадження суд досліджує докази і письмові пояснення, викладені у заявах по суті справи, а у випадку розгляду справи з повідомленням (викликом) учасників справи - також заслуховує їх усні пояснення. Судові дебати не проводяться.

Наявні матеріали справи дозволяють розглянути справу по суті.

Розглянувши та дослідивши матеріали справи, без виклику представників сторін, суд

ВСТАНОВИВ:

З матеріалів справи вбачається, що 23.09.2022 між Товариством з додатковою відповідальністю «Експрес Страхування» (далі - Страховик) та ОСОБА_1 (далі - Страхувальник) укладено договір № 209.22.2709234 добровільного страхування наземних транспортних засобів програма «ПРЕМІУМ +», предметом якого є майнові інтереси Страхувальника, пов`язані з володінням, користуванням та/або розпорядженням транспортним засобом «KIA Sportage», д.н. НОМЕР_1 , № шасі (кузов, рама) НОМЕР_2 .

Згідно частини 2 статті 8 Закону України "Про страхування" страховий випадок - подія, передбачена договором страхування або законодавством, яка відбулася і, з настанням якої, виникає обов`язок страховика здійснити виплату страхової суми (страхового відшкодування) страхувальнику, застрахованій або іншій третій особі.

Статтею 3 Закону України "Про обов`язкове страхування цивільної відповідальності власників транспортних засобів" передбачено, що обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності здійснюється з метою забезпечення відшкодування шкоди, заподіяної життю, здоров`ю та/або майну потерпілих внаслідок дорожньо-транспортної пригоди та захисту майнових інтересів страхувальників.

Згідно ст. 16 Закону України "Про страхування" договір страхування - це письмова угода між страхувальником і страховиком, згідно з якою страховик бере на себе зобов`язання у разі настання страхового випадку здійснити страхову виплату страхувальнику або іншій особі, визначеній у договорі страхування страхувальником, на користь якої укладено договір страхування (подати допомогу, виконати послугу тощо), а страхувальник зобов`язується сплачувати страхові платежі у визначені строки та виконувати інші умови договору.

Згідно схеми місця ДТП, Довідки №170672 про дорожньо-транспортну пригоду, яка сталася 13.03.2023 об 18 год. 25 хв. у м. Київ, вул. Хрещатик, буд. 52, учасниками ДТП є: транспортний засіб «RENAULT», д.н.з. НОМЕР_3 , за керуванням якого знаходився водій ОСОБА_2 та транспортний засіб «KIA Sportage», д.н. НОМЕР_1 , яким керував водій ОСОБА_1 .

Згідно постанови Шевченківського районного суду м. Києва у справі № 761/10934/23 від 10 квітня 2023 року ОСОБА_2 , 13.03.2023 року о 18 год. 25 хв., в м. Києві по вул. Хрещатик, 52, керуючи автомобілем «RENAULT», державний номерний знак НОМЕР_3 не врахував дорожньої обстановки, не був уважний, не дотримався безпечного бокового інтервалу та скоїв зіткнення з автомобілем «КІА», державний номерний знак НОМЕР_1 , який рухався в попутному напрямку, в результаті ДТП транспортні засоби отримали механічні пошкодження.

Зазначеною поставною ОСОБА_2 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП та накладено адміністративне стягнення у вигляді штрафу в розмірі п`ятдесяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян в сумі 850,00 грн. в дохід держави.

Згідно з частиною 4 статті 9 Закону України «Про страхування» розмір страхової суми та (або) розміри страхових виплат визначаються за домовленістю між страховиком та страхувальником під час укладання договору страхування або внесення змін до договору страхування, або у випадках, передбачених чинним законодавством.

Згідно з ч. 1 ст. 25 Закону України «Про страхування» здійснення страхових виплат і виплата страхового відшкодування проводиться страховиком згідно з договором страхування на підставі заяви страхувальника (його правонаступника або третіх осіб, визначених умовами страхування) і страхового акта (аварійного сертифіката), який складається страховиком або уповноваженою ним особою (аварійним комісаром) у формі, що визначається страховиком.

Страхувальником до ТДВ «Експрес Страхування» було подано заяву про виплату страхового відшкодування від 14.03.2023, відповідно до якої просить виплатити страхове відшкодування для відновлення автомобіля «КІА», державний номерний знак НОМЕР_1 , на р/р СТО Філія «Автомобільний центр Київ», за вирахуванням безумовної франшизи в розмірі 00,00 грн.

Згідно рахунку-фактури № від 16.03.2023 СТО Філія «Автомобільний центр Київ» ПрАТ «Українська автомобільна корпорація» вартість робіт по ремонту автомобіля «КІА», д.н.з. НОМЕР_1 становить 39 653,86 грн.

Філія «Автомобільний центр Київ» ПрАТ «Українська автомобільна корпорація» виставила ОСОБА_1 рахунки-фактури № від 28.04.2023 на суму 1 335,73 грн. та № від 25.05.2023 на сму 2 941,26 грн.

Також Філія «Автомобільний центр Київ» ПрАТ «Українська автомобільна корпорація» листами звернулась до ТДВ «Експрес Страхування» в яких зазначено відповідно, що в процесу ремонту автомобіля «КІА», д.н.з. НОМЕР_1 , власник ОСОБА_1 , було виявлено прихований дефект, а саме руйнування вентиля датчику тиску повітря в шині (кат. номер 52943BV100) та просить погодити доплату у розмірі 1 335,73 грн. згідно рахунку №; руйнування кліпси кріплення ущільнювача скла передніх правих дверей, яка не постачається окремо від ущільнювача та є його невід`ємною частиною та просить погодити доплату у розмірі 2 941,26 грн. згідно рахунку №.

Також Філія «Автомобільний центр Київ» ПрАТ «Українська автомобільна корпорація» надано Акти виконаних робіт №ЗНМS258816 від 28.04.2023 на суму 39 653,86 грн., №ЗНМS260145 від 24.05.2023 на суму 1 335,73 грн., №ЗНМS261536 від 26.06.2023 на суму 2 941,26 грн., які підписані сторонами: Виконавцем та Замовником.

ТДВ «Експрес Страхування» складено наступні Страхові акти на загальну суму 43 930,85 грн., а саме: № 3.23.00837-1 від 20.03.2023 на суму 39 653,86 грн., 3.23.00837-2 від 09.05.2023 на суму 1 335,73 грн., №3.23.00837-3 від 07.06.2023 на суму 2 941,26 грн.

Відповідно до умов договору майнового страхування ТДВ «Експрес Страхування» здійснено виплату страхового відшкодування у розмірі 43 930,85 грн., що підтверджується платіжними інструкціями №68808533 від 20.03.2023 на суму 39 653,86 грн., №68810004 від 09.05.2023 на суму 1 335,73 грн., №68810648 від 07.06.2023 на суму 2 941,26 грн.

Відповідно до ст. 11 Цивільного кодексу України цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки.

Згідно ст. 981 Цивільного кодексу України договір страхування укладається в письмовій формі.

Відповідно до ч. 1 статті 1166 Цивільного кодексу України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

Відповідно до ст. 1187 Цивільного кодексу України джерелом підвищеної небезпеки є діяльність, пов`язана з використанням, зберіганням або утриманням транспортних засобів, механізмів та обладнання, використанням, зберіганням хімічних, радіоактивних, вибухо- і вогненебезпечних та інших речовин, утриманням диких звірів, службових собак та собак бійцівських порід тощо, що створює підвищену небезпеку для особи, яка цю діяльність здійснює, та інших осіб.

Відповідно до ч. 2 ст. 1187 ЦК України, шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.

Положеннями п. 1 ч. 1 ст. 1188 Цивільного кодексу України визначено, що шкода, завдана внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки одній особі, з вини іншої особи відшкодовується винною особою.

Статтею 1191 Цивільного кодексу України передбачено, що особа, яка відшкодувала шкоду, завдану іншою особою, має право зворотної вимоги (регресу) до винної особи у розмірі виплаченого відшкодування, якщо інший розмір не встановлений законом.

Відповідно до статті 993 Цивільного кодексу України, статті 27 Закону України «Про страхування», до страховика, який виплатив страхове відшкодування за договором майнового страхування, у межах фактичних витрат переходить право вимоги, яке страхувальник або інша особа, що одержала страхове відшкодування, має до особи, відповідальної за завдані збитки.

Судом встановлено, що цивільно-правова відповідальність транспортного засобу «RENAULT», д.н.з. НОМЕР_3 , станом на 13.03.2023 застрахована у Товаристві з додатковою відповідальністю "Страхова компанія "Кредо" на підставі полісу серії ЕР №209510810 обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів.

Статтею 528 ЦК України передбачено, що виконання обов`язку може бути покладено на іншу особу, якщо з умов договору, вимог Цивільного кодексу України, інших актів цивільного законодавства або суті зобов`язання не виникає обов`язок боржника виконати зобов`язання особисто.

Згідно ст. 6 Закону України "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів", страховим випадком є дорожньо-транспортна пригода, що сталася за участю забезпеченого транспортного засобу, внаслідок якої настає цивільно-правова відповідальність особи, відповідальність якої застрахована, за шкоду, заподіяну життю, здоров`ю та/або майну потерпілого.

Відповідно до ст. 29 Закону України "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів", у зв`язку з пошкодженням транспортного засобу відшкодовуються витрати, пов`язані з відновлювальним ремонтом транспортного засобу з урахуванням зносу, розрахованого у порядку, встановленому законодавством, включаючи витрати на усунення пошкоджень, зроблених навмисно з метою порятунку потерпілих внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, з евакуацією транспортного засобу з місця дорожньо-транспортної пригоди до місця проживання того власника чи законного користувача транспортного засобу, який керував транспортним засобом у момент дорожньо-транспортної пригоди, чи до місця здійснення ремонту на території України. Якщо транспортний засіб необхідно, з поважних причин, помістити на стоянку, до розміру шкоди додаються також витрати на евакуацію транспортного засобу до стоянки та плата за послуги стоянки.

Відповідно до п. 36.4 ст. 36 Закону України "Про обов`язкове страхування цивільної відповідальності власників транспортних засобів", виплата страхового відшкодування (регламентна виплата) здійснюється безпосередньо потерпілому (іншій особі, яка має право на отримання відшкодування) або погодженим з ним особам, які надають послуги з ремонту пошкодженого майна або сплатили страхове відшкодування за договором майнового страхування.

За таких обставин, у зв`язку із настанням страхового випадку - пошкодженням транспортного засобу «КІА», д.н.з. НОМЕР_1 , у відповідача виник обов`язок відшкодувати останньому витрати, пов`язані з відновлювальним ремонтом транспортного засобу.

В постанові Великої Палати Верховного Суду від 05.04.2018 у справі №910/7449/17 зазначено, що в такому випадку перехід прав кредитора від потерпілого до страховика за договором добровільного майнового страхування не зумовлює виникнення нових зобов`язань винуватця та страховика за договором (полісом) ОСЦПВВНТЗ, а відбувається виключно заміна кредитора як сторони у вже існуючих правовідносинах (в існуючих зобов`язаннях з відшкодування завданої шкоди: деліктному зобов`язанні винуватця; зобов`язанні страховика за договором (полісом) ОСЦПВВНТЗ).

Відтак, у силу приписів статі 514 ЦК України до нового кредитора переходять права первісного кредитора (потерпілого) у відповідному зобов`язанні саме на тих умовах, які існували в останнього, що в цьому випадку полягає в набутті права отримати відшкодування завданої шкоди шляхом виконання страховиком за договором (полісом) ОСЦПВВНТЗ узятих на себе зобов`язань виключно за умови подання йому у визначений законодавством строк заяви про здійснення страхової виплати (відшкодування) та пов`язаного з цим ризику, який полягає у можливості реалізації страховиком наданого йому положеннями підпункту 37.1.4 пункту 37.1 статті 37 Закону України "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" права на відмову у виплаті страхового відшкодування в разі неподання заяви про страхове відшкодування впродовж установлених строків.

Отже, з виконанням страховиком на підставі договору добровільного майнового страхування свого обов`язку з відшкодування на користь потерпілого завданої йому внаслідок ДТП шкоди відбувається фактична заміна кредитора у таких зобов`язаннях: у деліктному зобов`язанні винуватця; у зобов`язанні страховика за договором (полісом) ОСЦПВВНТЗ здійснити відшкодування завданої шкоди, адже відповідні права потерпілого як кредитора переходять до страховика за договором добровільного майнового страхування.

Велика Палата Верховного Суду зазначає, що в такому випадку перехід прав кредитора від потерпілого до страховика за договором добровільного майнового страхування не зумовлює виникнення нових зобов`язань винуватця та страховика за договором (полісом) ОСЦПВВНТЗ, а відбувається виключно заміна кредитора як сторони у вже існуючих правовідносинах (в існуючих зобов`язаннях з відшкодування завданої шкоди: деліктному зобов`язанні винуватця; зобов`язанні страховика за договором (полісом) ОСЦПВВНТЗ).

Враховуючи норми ст. 993 Цивільного кодексу України та ст. 27 Закону України "Про страхування", якими регулюються правовідносини між сторонами у справі, позивач виплативши страхове відшкодування потерпілому за договором майнового страхування, отримав від останнього права кредитора до Товариства з додатковою відповідальністю "Страхова компанія "КРЕДО", яке застрахувало цивільно-правову відповідальність власника автомобіля «RENAULT», д.н.з. НОМЕР_3 , перед третіми особами за завдану шкоду.

Згідно з ч. 1 статті 16 Закону України "Про страхування" за договором страхування страховик бере на себе зобов`язання у разі настання страхового випадку здійснити страхову виплату страхувальнику або іншій особі, визначеній у договорі страхування страхувальником, на користь якої укладено договір страхування (подати допомогу, виконати послугу тощо), а страхувальник зобов`язується сплачувати страхові платежі у визначені строки та виконувати інші умови договору.

Згідно з п. 22.1 ст. 22 Закону України "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів", у разі настання страхового випадку страховик у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров`ю, майну третьої особи.

У відповідності до п. 12.1 ст. 12 Закону України "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів", страхове відшкодування завжди зменшується на суму франшизи, розрахованої за правилами цього підпункту.

Згідно ст. 9 Закону України "Про страхування" франшиза - це частина збитків, що не відшкодовується страховиком згідно з договором страхування.

Полісом серії ЕР №209510810 передбачено ліміт відповідальності за шкоду заподіяну майну -130 000,00 грн., франшиза - 0,00 грн.

Отже, сума страхового відшкодування, яку повинен сплатити відповідач становить 43 930,85 грн.

Крім того, відповідно до п. 36.2. ст. 36 Закону України "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" страховик (МТСБУ) протягом 15 днів з дня узгодження ним розміру страхового відшкодування з особою, яка має право на отримання відшкодування, за наявності документів, зазначених у статті 35 цього Закону, повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду, але не пізніш як через 90 днів з дня отримання заяви про страхове відшкодування зобов`язаний:

- у разі визнання ним вимог заявника обґрунтованими - прийняти рішення про здійснення страхового відшкодування (регламентної виплати) та виплатити його. Якщо відшкодування витрат на проведення відновлювального ремонту пошкодженого майна (транспортного засобу) з урахуванням зносу здійснюється безпосередньо на рахунок потерпілої особи (її представника), сума, що відповідає розміру оціненої шкоди, зменшується на суму визначеного відповідно до законодавства податку на додану вартість. При цьому доплата в розмірі, що не перевищує суми податку, здійснюється за умови отримання страховиком (у випадках, передбачених статтею 41 цього Закону, - МТСБУ) документального підтвердження факту оплати проведеного ремонту. Якщо у зв`язку з відсутністю документів, що підтверджують розмір заявленої шкоди, страховик (МТСБУ) не може оцінити її загальний розмір, виплата страхового відшкодування (регламентна виплата) здійснюється у розмірі шкоди, оціненої страховиком (МТСБУ). Страховик має право здійснювати виплати без проведення експертизи (у тому числі шляхом перерахування коштів особам, які надають послуги з ремонту пошкодженого майна), якщо за результатами проведеного ним огляду пошкодженого майна страховик і потерпілий досягли згоди про розмір та спосіб здійснення страхового відшкодування і не наполягають на проведенні оцінки, експертизи пошкодженого майна;

- у разі невизнання майнових вимог заявника або з підстав, визначених статтями 32 та/або 37 цього Закону, - прийняти вмотивоване рішення про відмову у здійсненні страхового відшкодування (регламентної виплати).

Товариством з додатковою відповідальністю "Експрес Страхування" направлено на адресу Товариства з додатковою відповідальністю "Страхова компанія "Кредо" заяву від 20.04.2023 за вих. №С-3.23.00837 про виплату страхового відшкодування в сумі 39 653,86 грн., що підтверджується описом вкладення у цінний лист №388 від 20.04.2023, фіскальним чеком №388 від 20.04.2023 та поштовою накладною №№388 від 20.04.2023.

Вказану заяву отримано уповноваженим представником ТДВ «СК «Кредо» 24.04.2023, що підтверджується роздруківкою з офіційного сайту АТ «Укрпошта» за трекінгом №388.

Проте відповідачем вказана заява залишена без відповіді та виконання.

Також Товариством з додатковою відповідальністю "Експрес Страхування" направлено на електронну пошту Товариства з додатковою відповідальністю "Страхова компанія "Кредо" заяву від 03.07.2023 за вих. №С-3.23.00837 про виплату страхового відшкодування в сумі 43 930,85 грн. з урахуванням здійснених доплат, до якої додано відповідні Акти виконаних робіт, Страхові акти та платіжні доручення, що підтверджується роздруківкою з електронної пошти позивача.

Отже, вказану заяву відповідачем отримано - 03.07.2023.

Відповіді позивач не отримав, суму страхового відшкодування в розмірі 43 930,85 грн. відповідач не сплатив.

У відзиві на позовну заяву від 06.11.2023 вказано, що відповідач визнає заявлені позовні вимоги в частині стягнення страхового відшкодування в розмірі 39 653,66 грн., оскільки при первісному поданні заяви про виплату страхового відшкодування ТДВ «ЕКСПРЕС СТРАХУВАННЯ» №С-3.23.00837 від 20.04.2023, були відсутні нижченаведені документи, а саме: Акт виконаних робіт №ЗНMS260145 від 24 травня 2023 р. на загальну суму 1 335,73 грн., Акт виконаних робіт №ЗНMS261536 від 26 червня 2023 р. на загальну суму 2 941,26 грн., Страховий акт №3.23.00837-2 про здійснення доплати у розмірі 1 335,73 грн. та Страховий акт №3.23.00837-3 про здійснення доплати у розмірі 2 941,26 грн. Отже, позивачем не доведено про доцільність виконання ремонтних робіт, згідно вказаних Актів виконаних робіт, оскільки у первісному огляду пошкодженого транспортного засобу «KIA», д.р.н. НОМЕР_1 та складанні кошторису заподіяного матеріального збитку у розмірі 39 653,66 грн., не було взагалі вказано жодних з тих пошкоджень, що згодом призвели до доплати позивачем страхового відшкодування у розмірі 4 276,99 грн.

Щодо вказаних доводів відповідача суд зазначає наступне.

У постанові Верховного Суду від 25.07.2018 року у справі №922/4013/17 зроблено висновок, що звіт про оцінку транспортного засобу є лише попереднім оціночним документом, в якому зазначається можлива, але не кінцева сума, що витрачена на відновлення транспортного засобу. Реальним же підтвердженням виплати суми страхового відшкодування страхувальнику є саме платіжне доручення, яким оплачена виставлена станцією технічного обслуговування сума вартості відновлювального ремонту транспортного засобу.

Відповідно до ст.1192 Цивільного кодексу України розмір збитків, що підлягають відшкодуванню потерпілому, визначається відповідно до реальної вартості втраченого майна на момент розгляду справи або виконання робіт, необхідних для відновлення пошкодженої речі.

Визначаючи розмір заподіяної шкоди при страхуванні наземного транспорту, суд, у разі виникнення спору щодо визначення розміру шкоди, повинен виходити з фактичної (реальної) суми, встановленої висновком автотоварознавчої експертизи, або відповідними документами станції технічного обслуговування, на якій проводився ремонт автомобіля.

Аналогічна правова позиція викладена в постанові Верховного Суду від 20.03.2018 у справі № 911/482/17.

За змістом пункту 1 частини другої статті 22 ЦК України реальними збитками є втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушенного права.

Відповідно до ч. 3 ст. 22 ЦК України збитки відшкодовуються у повному обсязі, якщо договором або законом не передбачено відшкодування у меншому або більшому розмірі.

Згідно з роз`ясненнями п. 9 постанови Пленуму Верховного Суду України "Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди" від 27 березня 1992 року № 6 при визначені розміру відшкодування шкоди, заподіяної майну, незалежно від форм власності, судам слід враховувати, що відшкодування шкоди шляхом покладення на відповідальну за неї особу обов`язку надати річ того ж роду та якості, полагодити пошкоджену річ, іншим шляхом відновити попереднє становище в натурі застосовується, якщо за обставинами справи цей спосіб відшкодування шкоди можливий. У разі коли відшкодування шкоди в натурі неможливе, потерпілому відшкодовуються в повному обсязі збитки відповідно до реальної вартості на час розгляду справи втраченого майна, робіт, які необхідно провести, щоб полагодити пошкоджену річ, усунути інші негативні наслідки неправомірних дій заподіювача шкоди як при відшкодуванні в натурі, так і при відшкодуванні заподіяних збитків грішми, потерпілому на його вимогу відшкодовуються неодержані доходи у зв`язку із заподіянням шкоди майну.

Отже, в розумінні ст. 22 ЦК України фактичні витрати, необхідні для здійснення відновлювального ремонту автомобіля «KIA», д.н. НОМЕР_1 , № шасі (кузов, рама) НОМЕР_2 визначаються відповідно до актів виконаних робіт, а саме №ЗНМS258816 від 28.04.2023 на суму 39 653,86 грн., №ЗНМS260145 від 24.05.2023 на суму 1 335,73 грн., №ЗНМS261536 від 26.06.2023 на суму 2 941,26 грн.

В протоколі огляду транспортного засобу «KIA», д.н. НОМЕР_1 , складеного 14.03.2023 вказано, що «в процесі ремонту можливі приховані дефекти».

Як встановлено судом, дійсно в процесі ремонту вказаного автомобіля були виявлені приховані дефекти, що зафіксовані у листах СТО та рахунках перелічених вище.

Таким чином, позивачем належними та допустимими засобами доказування доведено розмір збитків сумі 43 930,85 грн., які сплачені позивачем на користь страхувальника у зв`язку зі здійснення ремонту вказаного автомобіля, пошкодженого внаслідок ДТП, яка сталася 13.03.2023.

Суд зазначає, що відповідачем не надано належних та допустимих доказів відшкодування шкоди в порядку суброгації на суму 43 930,85 грн., а отже суд приходить до висновку, що заявлені позовні вимоги є обґрунтованими та сума страхового відшкодування в розмірі 43 930,85 грн. підлягає стягненню з відповідача.

Отже, відповідач у встановлений законодавством строк свого обов`язку по виплаті страхового відшкодування не виконав, допустивши прострочення виконання грошового зобов`язання, у зв`язку з чим позивачем заявлено до стягнення пеню за період з 25.07.2023 по 03.10.2023 в сумі 3 690,19 грн. та у зв`язку з простроченням відповідачем виконання зобов`язання з виплати страхового відшкодування, позивачем на підставі ч. 2 ст. 625 ЦК України нараховано 3% річних за період з 25.07.2023 по 03.10.2023 в сумі 256,36 грн.

Відповідачем не надано суду контррозрахунку розміру пені та 3% річних.

Твердження відповідача, що положення ст. 625 ЦК України не застосовуються до правовідносин з відшкодування шкоди, судом до уваги не приймаються, з огляду на наступне.

Відповідно до частини 1 статті 509 ЦК зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певних дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

Грошовим, за змістом статей 524, 533-535, 625 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України), є виражене в грошових одиницях (національній валюті України чи в грошовому еквіваленті в іноземній валюті) зобов`язання сплатити гроші на користь іншої сторони, яка, відповідно, має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

Грошовим слід вважати будь-яке зобов`язання, що складається в тому числі з правовідношення, в якому праву кредитора вимагати від боржника виконання певних дій кореспондує обов`язок боржника сплатити гроші на користь кредитора. Зокрема, грошовим зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона зобов`язана оплатити поставлену продукцію, виконану роботу чи надану послугу в грошах, а друга сторона вправі вимагати від першої відповідної оплати, тобто в якому передбачено передачу грошей як предмета договору або сплату їх як ціни договору.

Статтею 979 ЦК встановлено, що у разі настання страхового випадку страховик зобов`язаний виплатити страхувальнику грошову суму (страхову виплату).

Отже, правовідношення, в якому страховик у разі настання страхового випадку зобов`язаний здійснити страхову виплату, є грошовим зобов`язанням, та правовідношення з відшкодування шкоди в порядку регресу, які склалися між сторонами у справі, що розглядається, також є грошовим зобов`язанням.

Стаття 625 ЦК розмішена в розділі "Загальні положення про зобов`язання" книги 5 ЦК, а тому визначає загальні правила відповідальності за порушення грошового зобов`язання і поширює свою дію на всі види грошових зобов`язань.

Відповідно до статті 509 ЦК зобов`язання виникають із підстав, встановлених статею 11 ЦК.

Згідно зі статтею 11 ЦК підставами виникнення цивільних прав та обов`язків є, зокрема, договори та інші правочини, завдання майнової (матеріальної) та моральної шкоди іншій особі, інші юридичні факти.

Таким чином, грошове зобов`язання може виникати між сторонами не тільки із договірних відносин, а й з інших підстав, передбачених цивільним законодавством, зокрема і факту завдання майнової шкоди іншій особі.

Отже, зважаючи на таку юридичну природу правовідносин сторін як грошових зобов`язань, на них поширюється дія положень частини 2 статі 625 ЦК.

Крім того, у постанові від 19 липня 2023 року у справі № 910/16820/21 Верховний суд зазначив про те, що Велика Палата Верховного Суду вже звертала увагу на те, що нарахування інфляційних втрат на суму боргу та трьох процентів річних відповідно до статті 625 ЦК України є мірою відповідальності боржника за прострочення грошового зобов`язання, оскільки виступає способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації боржника за неналежне виконання зобов`язання.

У постанові від 07.04.2020 у справі № 910/4590/19 (провадження № 12-189гс19) Велика Палата Верховного Суду, аналізуючи правову природу правовідносин, які виникають на підставі положень статті 625 ЦК України, зробила висновок про те, що зобов`язання зі сплати інфляційних втрат та трьох процентів річних є акцесорним, додатковим до основного, залежить від основного зобов`язання і поділяє його долю.

Таким чином, у статті 625 ЦК України визначено загальні правила відповідальності за порушення будь-якого грошового зобов`язання незалежно від підстав його виникнення.

Посилання відповідача на те, що у п. 36. 5. ст. 36 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» передбачено лише нарахування пені судом не приймаються до уваги, оскільки нарахування 3% річних та інфляційних втрат на суму страхового відшкодування, яка стягнута в порядку регресу, не заборонено згідно положень вказаного закону.

Крім того, передбачене законом право кредитора вимагати сплати боргу з урахуванням індексу інфляції є способами захисту його майнового права та інтересу, суть яких полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів внаслідок інфляційних процесів. Таким чином, інфляційне збільшення нараховується на суму боргу і є видом відшкодування втрат при недобросовісному виконанні грошових зобов`язань.

Сплата трьох процентів річних від простроченої суми (якщо інший їх розмір не встановлений договором або законом), так само як й інфляційні нарахування, не мають характеру штрафних санкцій і є способом захисту майнового права та інтересу кредитора шляхом отримання від боржника компенсації (плати) за користування ним коштами, належними до сплати кредиторові.

Відповідно до статті 610 Цивільного кодексу України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Пунктом 3 частини 1 статті 611 Цивільного кодексу України передбачено, що у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема сплата неустойки.

Згідно з ч.1 ст.230 Господарського кодексу України, учасник господарських відносин у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов`язання, зобов`язаний сплатити штрафні санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня).

Відповідно до ч. 1 ст. 231 ГК України, законом щодо окремих видів зобов`язань може бути визначений розмір штрафних санкцій, зміна якого за погодженням сторін не допускається.

У разі якщо розмір штрафних санкцій законом не визначено, санкції застосовуються в розмірі, передбаченому договором. При цьому розмір санкцій може бути встановлено договором у відсотковому відношенні до суми невиконаної частини зобов`язання або у певній, визначеній грошовій сумі, або у відсотковому відношенні до суми зобов`язання незалежно від ступеня його виконання, або у кратному розмірі до вартості товарів (робіт, послуг) (ч. 4 ст. 231 ГК України).

Згідно з ч. 6 ст. 231 ГК України, штрафні санкції за порушення грошових зобов`язань встановлюються у відсотках, розмір яких визначається обліковою ставкою Національного банку України, за увесь час користування чужими коштами, якщо інший розмір відсотків не передбачено законом або договором.

Відповідно до ч. 6 ст. 232 ГК України, нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання зобов`язання, якщо інше не встановлено законом або договором, припиняється через шість місяців від дня, коли зобов`язання мало бути виконано.

Відповідно до ст. 992 ЦК України у разі несплати страховиком страхувальникові або іншій особі страхової виплати страховик зобов`язаний сплатити неустойку в розмірі, встановленому договором або законом.

Положеннями п. 3 ч. 1 ст. 20 Закону України "Про страхування" передбачено, що страховик несе майнову відповідальність за несвоєчасне здійснення страхової виплати (страхового відшкодування) шляхом сплати страхувальнику неустойки (штрафу, пені), розмір якої визначається умовами договору страхування або законом.

Згідно з п. 36.5 ст. 36 Закону України "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" за кожен день прострочення виплати страхового відшкодування (регламентної виплати) з вини страховика (МТСБУ) особі, яка має право на отримання такого відшкодування, сплачується пеня з розрахунку подвійної облікової ставки Національного банку України, яка діє протягом періоду, за який нараховується пеня.

Норма вказаної статті не містить обмежень щодо її застосування виключно у правовідносинах між страховиком і страхувальником за полісом ОСЦПВВНТЗ, тому суд дійшов висновку про можливість застосування даної відповідальності до відповідача у разі прострочення ним виплати страхового відшкодування на користь особи, яка має право на таке відшкодування, в даному випадку - позивача.

Як вбачається з матеріалів справи, заяву про страхове відшкодування від 20.04.2023 за вих. №С-3.23.00837 на суму 39 653,86 грн. позивачем направлено відповідачу та отримано останнім 24.04.2023, отже дев`яностоденний строк для виплати страхового відшкодування сплив - 24.07.2023 включно (враховуючи, що 22.07.2023, 23.07.2023 - вихідні дні - субота, неділя), прострочка виникла з 25.07.2023.

Крім того, суд зазначає, що заяву від 03.07.2023 за вих. №С-3.23.00837 про виплату страхового відшкодування на суму 43 930,85 грн. з урахуванням доплати здійсненної позивачем отримано відповідачем - 03.07.2023, отже дев`яностоденний строк для виплати страхового відшкодування сплив - 02.10.2023 включно (враховуючи, що 30.09.2023, 01.10.2023 - вихідні дні - субота, неділя), прострочка виникла з 03.10.2023.

Таким чином, суд вважає за необхідне здійснити власний розрахунок пені та 3% річних, оскільки позивачем невірно визначено періоди нарахування, та не враховано, що другу заяву про виплату страхового відшкодування у зв`язку з проведеною позивачем доплатою, на підставі чого сума страхового відшкодування була збільшена на 4 276,99 грн. - отримано відповідачем - 03.07.2023, а отже дев`яностоденний строк щодо виплати відповідачем суми в розмірі 4 276,99 грн. сплив - 02.10.2023.

Отже, відповідно до розрахунку суду здійсненого за допомогою юридичної інформаційно-пошукової системи "Законодавство" пеня за період з 25.07.2023 по 03.10.2023 розрахована з суми 39 653,86 грн. становить: 3 330,91 грн. та за період з 03.10.2023 по 03.10.2023 (за один день) розрахована з суми 4 276,99 грн. становить: 4,69 грн., тобто в загальні сумі становить 3 335,60 грн., яка підлягає стягненню з відповідача.

Також відповідно до розрахунку суду здійсненого за допомогою юридичної інформаційно-пошукової системи "Законодавство" 3% річних за період з 25.07.2023 по 03.10.2023 розрахована з суми 39 653,86 грн. становить: 231,40 грн. та за період з 03.10.2023 по 03.10.2023 (за один день) розрахована з суми 4 276,99 грн. становить: 0,35 грн., тобто в загальній сумі становить 231,75 грн., яка підлягає стягненню з відповідача.

Відповідач просить суд врахувати норми листа Торгово-промислової палати України №2024/02.0-7.1 від 28.02.2022 та Указу Президента України від 24.02.2022 №64/2022 «Про введення воєнного стану в Україні» військову агресію Російської Федерації проти України, що стали підставою для введення воєнного стану із 05 год. 30 хв. 24 лютого 2022 року строком на 30 діб, визнано форс-мажорними обставинами (обставини непереборної сили), який пролонгується на період дії воєнного стану на території України.

Згідно до статті 14-1 Закону України "Про торгово-промислові палати в Україні" встановлено, що форс-мажорними обставинами (обставинами непереборної сили) є надзвичайні та невідворотні обставини, що об`єктивно унеможливлюють виконання зобов`язань, передбачених умовами договору (контракту, угоди тощо), обов`язків згідно із законодавчими та іншими нормативними актами, а саме: загроза війни, збройний конфлікт або серйозна погроза такого конфлікту, включаючи але не обмежуючись ворожими атаками, блокадами, військовим ембарго, дії іноземного ворога, загальна військова мобілізація, військові дії, оголошена та неоголошена війна, дії суспільного ворога, збурення, акти тероризму, диверсії, піратства, безлади, вторгнення, блокада, революція, заколот, повстання, масові заворушення, введення комендантської години, карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України, експропріація, примусове вилучення, захоплення підприємств, реквізиція, громадська демонстрація, блокада, страйк, аварія, протиправні дії третіх осіб, пожежа, вибух, тривалі перерви в роботі транспорту, регламентовані умовами відповідних рішень та актами державних органів влади, закриття морських проток, ембарго, заборона (обмеження) експорту/імпорту тощо.

Торгово-промислова палата України листом від 28.02.2022 №2024/02.0-7.1 повідомила, що на підставі ст.ст. 14, 14-1 Закону України «Про торгово-промислові палати в Україні» від 02.12.1997 № 671/97-ВР, Статуту ТПП України вона засвідчує форс-мажорні обставини (обставини непереборної сили): військову агресію Російської Федерації проти України, що стало підставою введення воєнного стану із 05:30 ранку 24 лютого 2022 року строком на 30 діб, відповідно до Указу Президента України від 24.02.2022 №64/2022 «Про введення воєнного стану в Україні».

В подальшому Указами Президента України воєнний стан в Україні продовжено, яий наразі триває.

Суд зазначає, що 13.05.2022 на сайті ТПП України опубліковано офіційний лист ТПП України, в якому зазначено, що особа, яка порушує свої зобов`язання, у зв`язку із обставинами пов`язаними із військовою агресією Російської Федерації проти України, в період дії введеного воєнного стану, має право долучати до свого повідомлення про форс-мажорні обставини, які унеможливили виконання зобов`язань за умовами договору, контракту, угоди, законодавчих чи інших нормативних актів у встановлений термін для можливості обґрунтованого перенесення строків виконання зобов`язань та вирішення спірних питань мирним шляхом. При цьому, у разі необхідності, сторона, яка порушила свої зобов`язання в період дії форс-мажорних обставин, також має право звертатися до ТПП України та уповноважених нею регіональних ТПП за отриманням відповідного Сертифіката про форс-мажорні обставини (обставини непереборної сили) дотримуючись порядку встановленого Регламентом https://ucci.org.ua/dokumienti-dlia-zavantazhiennia за кожним зобов`язанням окремо.

Тобто, лист ТПП України №2024/02.0-7.1 від 28.02.2022 може бути використаний особою, яка порушує свої зобов`язання, як додаток до повідомлення іншої особи про настання форс-мажорних обставин.

Однак, у разі необхідності, це не позбавляє таку особу права звернутися до ТПП України за отриманням Сертифікату про форс-мажорні обставини (обставини непереборної сили) за відповідним зобов`язанням окремо.

Суд зазначає, що за настання для відповідача форс-мажорних обставин, він повинен негайно повідомити позивача про настання таких обставин, та в розумний строк надати позивачу довідку (сертифікат) торгово-промислової палати на підтвердження їх настання та тривалості для відповідача.

Проте, частиною 1 статті 617 ЦК України передбачено, що особа, яка порушила зобов`язання, звільняється від відповідальності за порушення зобов`язання, якщо вона доведе, що це порушення сталося внаслідок випадку або непереборної сили.

Отже, сплата трьох процентів річних від простроченої суми (якщо інший їх розмір не встановлений договором або законом), так само як й інфляційні нарахування, не мають характеру штрафних санкцій і є способом захисту майнового права та інтересу кредитора шляхом отримання від боржника компенсації (плати) за користування ним коштами, належними до сплати кредиторові.

Відповідачем не надано доказів дотримання вказаного порядку. Ним не повідомлено позивача про настання для нього форс-мажорних обставин, які унеможливлюють виконання зобов`язань зі сплати страхового відшкодування, а отже відсутні підстави для звільнення відповідача від сплати пені у зв`язку з настанням форс-мажорних обставин.

Згідно з ч. 1 ст. 74 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Відповідно до статті 76 ГПК України належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Статтею 77 ГПК України передбачено, що обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Докази, одержані з порушенням закону, судом не приймаються.

Згідно з ч.ч. 1, 2 ст. 79 ГПК України наявність обставини, на яку сторона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, вважається доведеною, якщо докази, надані на підтвердження такої обставини, є більш вірогідними, ніж докази, надані на її спростування. Питання про вірогідність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Згідно із ч. 1 ст. 86 ГПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Європейський суд з прав людини вказав, що пункт перший статті 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними, залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 р.).

Також у рішенні у справі "Серявін та інші проти України" Європейський суд з прав людини в вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях, зокрема, судів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожний аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною залежно від характеру рішення. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, це не може розумітись як вимога детально відповідати на кожен довід (рішення Європейського суду з прав людини у справі Трофимчук проти України).

З огляду на викладене, враховуючи предмет та визначені позивачем підстави позову, принципи диспозитивності, змагальності та рівності сторін перед законом і судом, суд дійшов висновку, що заявлені позовні вимоги підлягають частковому задоволенню.

Щодо клопотання відповідача про повернення ТДВ "Експрес Страхування" з державного бюджету 50% сплаченого судового збору на підставі ст. 130 ГПК України, суд зазначає наступне.

Відповідно до статті 129 ГПК України витрати по сплаті судового збору покладаються на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Частиною 1 ст. 130 ГПК України встановлено, що у разі укладення мирової угоди до прийняття рішення у справі судом першої інстанції, відмови позивача від позову, визнання позову відповідачем до початку розгляду справи по суті суд у відповідній ухвалі чи рішенні у порядку, встановленому законом, вирішує питання про повернення позивачу з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову.

Суд зазначає, що у ч. 1 ст. 130 ГПК України викладено вичерпний перелік випадків коли суд за заявою сторони у справі може розглянути питання щодо повернення з державного бюджету 50% судового збору, сплаченого при поданні позову. Однак, враховуючи, що сторонами у справі не надано мирову угоду, позивач не відмовився від позову та відповідач не визнав заявлені позовні вимоги в повному обсязі, то підстави для задоволення клопотання відповідача відсутні.

Керуючись ст. ст. 76-79, 86, 129, 233, 236 - 238, 240 Господарського процесуального кодексу України, суд -

ВИРІШИВ:

1. Позов задовольнити частково.

2. Стягнути з Товариства з додатковою відповідальністю "Страхова компанія "КРЕДО" (пр. Моторобудівників, буд. 34, м. Запоріжжя, 69068; ) на користь Товариства з додатковою відповідальністю "Експрес Страхування" (пр.Степана Бандери, буд. 22, м. Київ, 04073; ) суму страхового відшкодування в розмірі 43 930 (сорок три тисячі дев`ятсот тридцять) грн. 85 коп., пеню в сумі 3 335 (три тисячі триста тридцять п`ять) грн. 60 коп., 3% річних в сумі 231 (двісті тридцять одна) грн. 75 коп. та витрати по сплаті судового збору в сумі 2 662 (дві тисячі шістсот шістдесят дві) грн. 74 коп. Видати наказ після набрання рішенням чинності.

3. В іншій частині позовних вимог відмовити.

У зв`язку з перебуванням судді Проскурякова К.В. у щорічні відпустці, повне рішення складено та підписано: 09.01.2024.

Суддя К.В. Проскуряков

Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 241 ГПК України рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Згідно з ч. 1 ст. 256 ГПК України апеляційна скарга на рішення суду подається протягом двадцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.