ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД КИЇВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"22" серпня 2023 р. м. Київ Справа № 911/1148/23

м. Київ, вул. С. Петлюри, буд. 16/108

Господарський суд Київської області

Господарський суд Київської області, одноособово, у складі судді Саванчук С.О., секретар судового засідання Сорока П.М., розглянув матеріали справи

за позовом Заступника керівника Білоцерківської окружної прокуратури

09100, місто Біла Церква, вулиця Шолом-Алейхема, будинок 38-А,

в інтересах держави в особі:

1) Західного офісу Держаудитслужби

79000, місто Львів, вулиця Костюшка, будинок 8,

в особі Управління Західного офісу Держаудитслужби в Тернопільській області

46021, місто Тернопіль, вулиця Михайла Грушевського, будинок 8,

2) Департаменту житлово-комунального господарства Білоцерківської міської ради

09117, Київська область, вулиця Андрея Шептицького, будинок 2,

до Товариства з обмеженою відповідальністю "Сістем електрік"

03028, місто Київ, проспект Науки, будинок 30-А, офіс 155,

про визнання недійсними додаткових угод та стягнення вартості непоставленої електричної енергії

за участі представників сторін:

прокурора: Яворський С.С., посвідчення прокуратури України №069080 від 01.03.2023;

позивача-1: не з`явився;

позивача-2: не з`явився;

відповідача: Кухарчук А.Ю., посвідчення адвоката України №001265 від 17.03.2023, свідоцтво про право на зайняття адвокатською діяльністю серії ЧН №001265 від 17.03.2023, ордер серії СВ №1054245 від 29.05.2023,

Обставини справи:

До Господарського суду Київської області надійшла позовна заява (вх. №988/23 від 18.04.2023) Заступника керівника Білоцерківської окружної прокуратури в інтересах держави в особі Західного офісу Держаудитслужби в особі Управління Західного офісу Держаудитслужби в Тернопільській області та Департаменту житлово-комунального господарства Білоцерківської міської ради до Товариства з обмеженою відповідальністю "Сістем електрік" про визнання недійсними додаткових угод та стягнення вартості непоставленої електричної енергії.

Позовні вимоги обґрунтовані завищенням ціни на тендерну закупівлю електричної енергії, що суперечить договору №17/2021 від 14.01.2021 та Закону України "Про публічні закупівлі".

Судом встановлено, що позовна заява і додані до неї документи відповідають вимогам статей 162, 164, 172, частині 5 статті 174, статті 175 Господарського процесуального кодексу України.

Ухвалою Господарського суду Київської області від 01.05.2023 позовну заяву (вх. №988/23 від 18.04.2023) про визнання недійсними додаткових угод та стягнення вартості непоставленої електричної енергії прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі №911/1148/23 за правилами загального позовного провадження, проведення підготовчого засідання суду призначено на 18.05.2023.

У судове засідання 18.05.2023 з`явився прокурор, представники позивачів та відповідача не з`явились, про дату, час та місце судового засідання позивачі повідомлені через систему Електронний суд, а поштове повідомлення відповідача знаходиться у відділенні поштового зв`язку з 10.05.2023 з відміткою Відправлення не вручене під час доставки: інші причини.

Ухвалою Господарського суду Київської область від 18.05.2023 підготовче засідання відкладено на 27.06.2023.

Через канцелярію Господарського суду Київської області від прокурора надійшло клопотання (вх. №11490/23 від 12.06.2023) про повернення надмірно сплаченого судового збору.

Через канцелярію Господарського суду Київської області від відповідача надійшло клопотання (вх. №12365/23 від 26.06.2023) про залишення позову без розгляду.

Через канцелярію Господарського суду Київської області від відповідача надійшло клопотання (вх. №12366/23 від 26.06.2023) про зупинення провадження у справі.

Через канцелярію Господарського суду Київської області від відповідача надійшов відзив на позовну заяву (вх. №12367/23 від 26.06.2023).

У судове засідання 27.06.2023 з`явився прокурор та представник відповідача, представники позивачів у судове засідання не з`явились, про дату, час та місце судового засідання повідомленні поштовим зв`язком.

У судовому засіданні прокурор заявив усне клопотання про відкладення розгляду клопотань відповідача про залишення позову без розгляду (вх. №12365/23 від 26.06.2023) та про зупинення провадження у справі №911/1148/23 (вх. №12366/23 від 26.06.2023) на наступне судове засідання, для того, щоб він мав можливість ознайомитись з ними та надати пояснення щодо них.

Ухвалою Господарського суду Київської області від 27.06.2023 задоволено клопотання прокурора (вх. №11490/23 від 12.06.2023) про повернення надмірно сплаченого судового збору, повернуто з державного бюджету 3293,54 грн. судового збору та відкладено підготовче засідання на 25.07.2023.

Через канцелярію Господарського суду Київської області від позивача-1 надійшла відповідь на відзив (вх. №13275/23 від 10.07.2023).

Через канцелярію Господарського суду Київської області від прокурора надійшли заперечення (вх. №13508/23 від 13.07.2023) на клопотання про залишення позову без розгляду.

Через канцелярію Господарського суду Київської області від прокурора надійшла відповідь на відзив (вх. №13509/23 від 13.07.2023).

Через канцелярію Господарського суду Київської області від відповідача надійшли письмові пояснення (вх. №14187/23 від 24.07.2023).

Через канцелярію Господарського суду Київської області від відповідача надійшли заперечення на відповідь на відзив (вх. №14188/23 від 24.07.2023).

У судове засідання 25.07.2023 з`явились прокурор та представниця відповідача, представники позивачів не з`явились, про дату, час та місце судового засідання повідомлені.

За результатами розгляду клопотання відповідача про залишення позову без розгляду, з урахуванням заперечень прокурора, відповідно до частин 4, 5 статті 233 Господарського процесуального кодексу України: без оформлення окремим документом, без виходу до нарадчої кімнати, із занесенням до протоколу судового засідання, суд постановив ухвалу у судовому засіданні про відмову у задоволенні клопотання про залишення позову без розгляду, з таких підстав: клопотання про залишення позову без розгляду заявлене відповідачем через відсутність підстав для звернення з позовом прокурором та відсутності порушеного права, проте, з матеріалів справи вбачається і не заперечується відповідачем, що позивачі відмовились від захисту порушеного права, що надає право прокурору на подання позову, а відсутність порушеного права є підставою для відмови у позові з ухваленням рішення суду за наслідками розгляду справи, а не для залишення його без розгляду і встановлюється на іншій стадії судового провадження - розгляду справи по суті.

Відповідно до частин 4, 5 статті 233 Господарського процесуального кодексу України: без оформлення окремим документом, без виходу до нарадчої кімнати, із занесенням до протоколу судового засідання, суд постановив ухвалу у судовому засіданні за результатами розгляду клопотання про долучення відзиву та поновлення строку на його подання - про задоволення такого клопотання, оскільки відповідачем доведені обставини неможливості подати відзив раніше.

За результатами розгляду клопотання відповідача про зупинення провадження у справі, відповідно до частин 4, 5 статті 233 Господарського процесуального кодексу України: без оформлення окремим документом, без виходу до нарадчої кімнати, із занесенням до протоколу судового засідання, суд постановив ухвалу у судовому засіданні про відмову у задоволенні клопотання про зупинення провадження, з огляду на таке. Клопотання обгрунтоване двома підставами: оскарженням в іншому провадженні висновку Держаудитслужби, в якому встановлені порушення аналогічні тим, що визначені прокурором як підстава позову та перебуванням директора відповідача на військовій службі у складі Збройних Сил України, відтак, заявляється про зупинення провадження у даній справі до набрання законної сили рішенням в іншій справі №320/11026/21 або до моменту припинення перебування директора відповідача у складі Збройних Сил України.

Відповідно до пункту 3 частини 1 статті 227 Господарського процесуального кодексу України суд зобов`язаний зупинити провадження у справі у випадках перебування сторони або третьої особи, яка заявляє самостійні вимоги щодо предмета спору, у складі Збройних Сил України або інших утворених відповідно до закону військових формувань, що переведені на воєнний стан або залучені до проведення антитерористичної операції.

Згідно з пунктом 5 частини 1 статті 227 Господарського процесуального кодексу України суд зобов`язаний зупинити провадження у справі у випадках об`єктивної неможливості розгляду цієї справи до вирішення іншої справи, що розглядається в порядку конституційного провадження, адміністративного, цивільного, господарського чи кримінального судочинства, - до набрання законної сили судовим рішенням в іншій справі; суд не може посилатися на об`єктивну неможливість розгляду справи у випадку, коли зібрані докази дозволяють встановити та оцінити обставини (факти), які є предметом судового розгляду.

Отже, за вищевказаними положеннями статті 227 Господарського процесуального кодексу України провадження у справі не підлягає зупиненню з наведених відповідачем підстав оскільки відповідачем у справі є товариство, а перебуває у складі Збройних Сил України директор товариства-відповідача, а також суд не може посилатися на об`єктивну неможливість розгляду справи у випадку, коли зібрані докази дозволяють встановити та оцінити обставини (факти), які є предметом судового розгляду, відтак, у межах даної справи підлягають встановленню обставини наявності чи відсутності спірних правопорушень, більше того, висновок Держаудитслужби, що оскаржується в іншому провадженні, стосується лише частини визначених прокурором підстав позову.

Ухвалою Господарського суду Київської області від 25.07.2023 закрито підготовче провадження у справі №911/1148/23 та призначено справу до розгляду по суті на 22.08.2023.

У судове засідання 22.08.2023 з`явились прокурор та представниця відповідача, представники позивачів не з`явились, про дату, час та місце судового засідання повідомлені.

У судовому засіданні 22.08.2023 проголошено вступну та резолютивну частини рішення суду.

За результатами розгляду матеріалів справи, дослідження доказів та оцінки їх у сукупності, суд

встановив:

1. Правовідносини сторін

За результатами закупівлі UA-2020-11-02-004746-b на підставі рішення тендерного комітету між Департаментом житлово-комунального господарства Білоцерківської міської ради (далі позивач-2 або споживач) та Товариством з обмеженою відповідальністю "Сістем електрік" (далі відповідач або постачальник) укладено договір №17/2021 про постачання електричної енергії від 14.01.2021.

Відповідно до пункту 2.1 договору №17/2021 про постачання електричної енергії від 14.01.2021 постачальник (відповідач) продає електричну енергію для забезпечення потреб електроустановок споживача (позивач-2), а споживач оплачує вартість використаної електричної енергії. Очікуваний обсяг постачання електричної енергії з 01.02.2021 відповідно до додатку №4 до договору №17/2021 про постачання електричної енергії від 14.01.2021 становить 4500000 кВт год. Термін дії договору до 31.12.2021. Пунктом 5.1 договору №17/2021 про постачання електричної енергії від 14.01.2021 передбачено, що позивач-2 розраховується з відповідачем за електричну енергію за ціною, що на дату укладання цього договору становить 1,76667 грн. з ПДВ за 1 кВт год (ціна електричної енергії - 1,47222 грн. та ПДВ - 0,29445 грн.). Загальна вартість всього обсягу поставки електричної енергії складає 7950000,00 грн., у тому числі ПДВ - 1325000,00 грн. Пунктом 5.4. договору №17/2021 про постачання електричної енергії від 14.01.2021 передбачено, що ціна електричної енергії має зазначатися постачальником у рахунках про оплату електричної енергії відповідно до договору. Обсяг проданої споживачу електроенергії підтверджується шляхом підписання сторонами до 10 числа місяця наступного за розрахунковим відповідного акта купівлі-продажу електричної енергії / акта приймання-передачі електричної енергії (пункт 2.3. договору №17/2021 про постачання електричної енергії від 14.01.2021). Згідно з пунктом 13.3. договору №17/2021 про постачання електричної енергії від 14.01.2021 істотні умови цього договору не можуть змінюватися після його підписання до виконання зобов`язань сторонами у повному обсязі, крім випадків: 1) зменшення обсягів закупівлі, зокрема з урахуванням фактичного обсягу видатків замовника; 2) збільшення ціни за одиницю товару до 10 відсотків пропорційно збільшенню ціни такого товару на ринку у разі коливання ціни такого товару на ринку за умови, що така зміна не призведе до збільшення суми, визначеної в договорі про закупівлю, - не частіше ніж один раз на 90 днів з моменту підписання договору про закупівлю/внесення змін до такого договору щодо збільшення ціни за одиницю товару. Обмеження щодо строків зміни ціни за одиницю товару не застосовується у випадках зміни умов договору про закупівлю бензину та дизельного пального, природного газу та електричної енергії; 3) покращення якості предмета закупівлі, за умови що таке покращення не призведе до збільшення суми, визначеної в договорі про закупівлю; 4) продовження строку дії договору про закупівлю та строку виконання зобов`язань щодо передачі товару, виконання робіт, надання послуг у разі виникнення документально підтверджених об`єктивних обставин, що спричинили таке продовження, у тому числі обставин непереборної сили, затримки фінансування витрат замовника, за умови що такі зміни не призведуть до збільшення суми, визначеної в договорі про закупівлю; договорі про закупівлю в бік зменшення (без 5) погодження зміни ціни в догов зміни кількості (обсягу) та якості товарів, робіт і послуг), у тому числі у разі коливання ціни товару на ринку; 6) зміни ціни в договорі про закупівлю у зв`язку зі зміною ставок податків і зборів та/або зміною умов щодо надання пільг з оподаткування пропорційно до зміни таких ставок та/або пільг з оподаткування; 7) зміни встановленого згідно із законодавством органами державної статистики індексу споживчих цін, зміни курсу іноземної валюти, зміни біржових котирувань або показників Platts, ARGUS регульованих цін (тарифів) і нормативів, що застосовуються в договорі про закупівлю, у разі встановлення в договорі про закупівлю порядку зміни ціни; 8) зміни умов у зв`язку із застосуванням положень частини шостої цієї статті.

Додатковою угодою від 26.01.2021 №1 до договору №17/2021 про постачання електричної енергії від 14.01.2021 зменшено річний обсяг електричної енергії на 877358,49 кВт год, який остаточно склав 3622641,41 кВт год у строк до 31.12.2021, при цьому, зменшено ціну договору на 1550000,00 грн. з остаточною вартістю обсягу поставки електричної енергії в сумі 6400000,00 грн. Додатковою угодою від 16.02.2021 №2 до договору №17/2021 про постачання електричної енергії від 14.01.2021, внесено зміни до пункту 5.1. договору, у якому збільшено ціну за одиницю товару та визначено, що споживач розраховується з постачальником за електричну енергію з 01.03.2021 за ціною 1,90800 грн. з ПДВ за 1 кВт год, чим зменшено річний обсяг електричної енергії до 3354297,69 кВт год. Вартість за 1 кВт год електричної енергії фактично збільшено з 1,76667 грн. до 1,90800 грн. Додатковою угодою від 13.04.2021 №3 до договору №17/2021 про постачання електричної енергії від 14.01.2021, внесено зміни до пункту 5.1. договору, у якому збільшено ціну за одиницю товару та визначено, що споживач розраховується з постачальником за електричну енергію з 16.04.2021 за ціною 2,00208 грн. з ПДВ за 1 кВт год, чим зменшено річний обсяг електричної енергії до 3196675,45 кВт год. Додатковою угодою від 30.06.2021 №4 до договору №17/2021 про постачання електричної енергії від 14.01.2021, внесено зміни до пункту 5.1. договору, у якому збільшено ціну за одиницю товару та визначено, що споживач розраховується з постачальником за електричну енергію з 20.07.2021 за ціною 2,150184 грн. з ПДВ за 1 кВт год, чим зменшено річний обсяг електричної енергії до 2976489,45 кВт год. Додатковою угодою від 17.09.2021 №5 до договору №17/2021 про постачання електричної енергії від 14.01.2021 внесено зміни до пункту 5.1. договору, у якому збільшено ціну за одиницю товару та визначено, що споживач розраховується з постачальником за електричну енергію з 21.09.2021 за ціною 2,32974 грн. з ПДВ за 1 кВт год, чим зменшено річний обсяг електричної енергії до 2747087,66 кВт год. Додатковою угодою від 19.10.2021 №6 до договору №17/2021 про постачання електричної енергії від 14.01.2021, внесено зміни до пункту 5.1. договору, у якому збільшено ціну за одиницю товару та визначено, що споживач розраховується з постачальником за електричну енергію з 25.10.2021 за ціною 2,521116 грн. з ПДВ за 1 кВт год, чим зменшено річний обсяг електричної енергії до 2538558,32 кВт год. Додатковою угодою від 21.10.2021 №7 до договору №17/2021 про постачання електричної енергії від 14.01.2021 внесено зміни до пункту 5.1. договору, у якому збільшено ціну за одиницю товару та визначено, що споживач розраховується з постачальником за електричну енергію з 28.10.2021 за ціною 2,737092 грн. з ПДВ за 1 кВт год, чим зменшено річний обсяг електричної енергії до 2338248,03 кВт год. Додатковими угодами від 28.10.2021 №8, від 02.11.2021 №9, від 22.11.2021 №10, від 23.11.2021 №11, від 24.11.2021 №12 до договору №17/2021 про постачання електричної енергії від 14.01.2021 також проведено збільшення ціни за електричну енергію за 1 кВт год, однак, за врегульований сторонами період - упродовж листопада 2021 року, поставка електричної енергії не проводилась та не оплачувалась, у зв`язку з чим фактичної реалізації під час виконання умов договору додаткові угоди №8-12 не мали. Додатковою угодою від 24.11.2021 №13 сторонами договору №17/2021 про постачання електричної енергії від 14.01.2021 зменшено загальну вартість обсягу поставки електричної енергії до 5500000,00 грн. Додатковою угодою від 29.11.2021 №14 сторони розірвали договір №17/2021 про постачання електричної енергії від 14.01.2021 у зв`язку з неможливістю виконання постачальником зобов`язань за договором.

2. Аргументи прокурора та позивачів

2.1. Доводи Заступника керівника Білоцерківської окружної прокуратури (далі прокурор).

Прокурор зазначає, що за результатами опрацювання системи публічних закупівель «PROZORRO» встановлено підстави для вжиття заходів представницького характеру в інтересах держави у зв`язку із допущеними порушеннями вимог Закону України «Про публічні закупівлі» під час проведення позивачем-2 закупівлі електричної енергії.

Прокурор зауважує, що укладення сторонами додаткових угод №№ 3, 4, 5, 6, 7 до договору №17/2021 про постачання електричної енергії від 14.01.2021 не відповідає умовам договору та вимогам пункту 2 частини 5 статті 41 Закону України «Про публічні закупівлі», а тому він вважає, що останні підлягають визнанню недійсними в судовому порядку з огляду на таке.

Пунктом 2 частини 5 статті 41 Закону України «Про публічні закупівлі» визначено, що істотні умови договору про закупівлю не можуть змінюватися після його підписання до виконання зобов`язань сторонами в повному обсязі, крім випадків, серед іншого, збільшення ціни за одиницю товару до 10 відсотків пропорційно збільшенню ціни такого товару на ринку у разі коливання ціни такого товару на ринку за умови, що така зміна не призведе до збільшення суми, визначеної в договорі про закупівлю, - не частіше ніж один раз на 90 днів з моменту підписання договору про закупівлю. Обмеження щодо строків зміни ціни за одиницю товару не застосовується у випадках зміни умов договору про закупівлю бензину та дизельного пального, газу та електричної енергії. При цьому, пункт 2 частини 5 статті 41 Закону України «Про публічні закупівлі» прямо передбачає, що коливання цін на ринку щодо відповідного товару є обов`язковою умовою для збільшення ціни договору про закупівлю. Законодавство не передбачає, які саме документи мають підтверджувати факт коливання цін, однак у пунктах 86-88 постанови від 07.12.2022 Верховний Суд у справі №927/189/22 звертає увагу, що передбачена частиною 5 статті 41 Закону України «Про публічні закупівлі» можливість змінити умови укладеного договору шляхом збільшення ціни за одиницю товару до 10% має на меті запобігання ситуаціям, коли внаслідок істотної зміни обставин укладений договір стає вочевидь невигідним для постачальника. Разом з тим, ця норма застосовується, якщо відбувається значне коливання (зростання) ціни на ринку, яке робить для однієї сторони договору його виконання вочевидь невигідним, збитковим.

Прокурор зазначає, що Акціонерне товариство «Оператор ринку» розміщує на своєму веб-сайті (https://www.oree.com.ua) та надає на запит інформацію щодо цін на ринку електроенергії в Україні, їх коливання у відповідні періоди (денний, декадний, місячний тощо), яка може використовуватись як орієнтир (індикатор) різними учасниками ринку в залежності від їхніх потреб та специфіки відносин, у тому числі замовниками, постачальниками та Торгово-промисловою палатою України. Відповідно до інформації Акціонерного товариства «Оператор ринку» від 25.11.2022 № 03-14/1570, що надана на запит окружної прокуратури, середньозважена ціна купівлі-продажу електроенергії на РДН в торговій зоні «ОЕС України» станом на 14.01.2021 (дату укладення договору №17/2021 про постачання електричної енергії) становить 1585,79 грн./МВт.год., а на 16.02.2021 (дату укладення додаткової угоди № 2) становить 1741,85 грн./МВт.год., що становить ріст і збільшення вартості електроенергії на ринку на 9,84%. Окрім цього, за інформацією АТ «Оператор ринку» середньозважені ціни на РДВ в ОЕС України у 2 декаді січня 2021 року становить 1546,47 грн./МВт.год., у 3 декаді січня 2021 року - 1622,23 грн./МВт.год., в 1 декаді лютого 2021 року - 1698,79 грн./МВт.год., в 2 декаді лютого 2021 року - 1625,30 грн./МВт.год. Таким чином, прокурор зазначає, що згідно із зазначеною інформацією щодо стану цін на ринку електроенергії у січні-лютому 2021 року спостерігалось її збільшення, тому збільшення ціни додатковою угодою №2 у договорі на 8% до 1,90800 грн. за 1 кВт год є обґрунтованим та документально підтвердженим. Проте, прокурор зауважує, що подальше збільшення ціни електроенергії не відповідало коливанню цін на ринку, було не обґрунтованим відповідній пропорційності коливання, документально не підтвердженим та суперечило вимогам статті 41 Закону України «Про публічні закупівлі».

Прокурор зазначає, що додатковою угодою №3 від 13.04.2021 до договору №17/2021 про постачання електричної енергії від 14.01.2021 внесено зміни у пункт 5.1. щодо вартості електричної енергії за 1 кВт год. і її збільшення до 2,00208 грн., тобто, її збільшення по відношенню до попередньої ціни на 4,9%. У той же час, прокурор зауважує, що за даними Акціонерного товариства «Оператор ринку» середньозважена ціна електроенергії РДН ОЕС станом на 16.02.2021 (дати укладення додаткової угоди №2) становить 1741,85 грн./МВт.год., а на 13.04.2021 (дати укладення додаткової угоди № 3) становить 1652,58 грн./МВт.год., що становить зменшення ціни на ринку за відповідні періоди на 89,27 грн./МВт.год., що становить 5,13%. Таким чином, прокурор констатує, що на момент ініціювання 23.03.2021 відповідачем отримання довідки Торгово-промислової палати України щодо середньозважених цін на електроенергію та видачі 26.03.2021 відповідної довідки з попередньої зміни ціни у договорі за допомогою додаткової угоди №2 прослідковувалась стала тенденція щодо зменшення вартості електроенергії, а не її збільшення.

Таким чином, інформація що наведена у консультаційно-аналітичній довідці Торгово-промислової палати України від 26.03.2021 №861/08.0-7.3 не може вважатись належною у розумінні пункту 13.3. договору №17/2021 про постачання електричної енергії від 14.01.2021 та пунктом 2 частини 5 статті 41 Закону України «Про публічні закупівлі», оскільки зазначений документ не має обґрунтованих відомостей про чинну ринкову ціну на товар, її порівняння з ринковою ціною на дату видачі або на момент, коли почались змінюватись ціни на ринку, як у бік збільшення, так і у бік зменшення, тобто, фактичну наявність пропорційності коливання на ринку. Отже, за твердженням прокурора довідка Торгово-промислової палати України від 26.03.2021 не є тим документальним підтвердженням збільшення (коливання) ціни на електроенергію та не може бути підставою для внесення змін до договору через невідображення пропорційності коливанню цін на ринку електроенергії. Окрім цього, посилання постачальника у своєму листі від 26.03.2021 № 005-2603 на відмінність, на його думку, договірної ціни на електроенергію, що узгоджена умовами договору №17/2021 про постачання електричної енергії від 14.01.2021 з урахуванням додаткової угоди №2, та ціни на РДН в ОЕС України упродовж перших двох декад березня 2021 року, є безпідставним та не може слугувати підставою для внесення змін до ціни товару у договорі, оскільки воно суперечить вимогам пункту 2 частини 5 статті 41 Закону України «Про публічні закупівлі».

У зв`язку із вищенаведеним, прокурор вважає, що додаткова угода №3 від 13.04.2021 до договору №17/2021 про постачання електричної енергії від 14.01.2021 укладена з порушенням вимог Закону України «Про публічні закупівлі», є недійсною та заявяє про визнання її такою судом.

Також прокурор зауважує, що подальші додаткові угоди №4, №5, №6 та №7 до договору №17/2021 про постачання електричної енергії від 14.01.2021 мають бути визнані недійсними, оскільки визначене у них підвищення ціни за 1 кВт год перевищує ціну, визначену у додатковій угоді №2 більше ніж на 10%, що суперечить вимогам пункту 2 частини 5 статті 41 Закону України «Про публічні закупівлі».

Окрім цього, прокурор зазначає, що до аналогічних висновків щодо неправомірності укладення додаткових угод №3 та №4 до договору №17/2021 про постачання електричної енергії від 14.01.2021 дійшло у своєму висновку про результат моніторингу процедури закупівлі від 11.08.2021 №163 також Управління Західного офісу Держаудитслужби в Тернопільській області.

Прокурор зазначає, що відповідно до частини 1 статті 670 Цивільного кодексу України якщо продавець передав покупцеві меншу кількість товару, ніж це встановлено договором купівлі-продажу, покупець має право вимагати передання кількості товару, якої не вистачає, або відмовитися від переданого товару та його оплати, а якщо він оплачений, - вимагати повернення сплаченої за нього грошової суми. Таким чином, прокурор зауважує, що сторонами, всупереч інтересів держави та територіальної громади міста Біла Церква, без належних на те підстав, без обґрунтованого документального підтвердження щодо підвищення ціни на електричну енергію, в порушення норм Закону України «Про публічні закупівлі» та положень договору, укладені додаткові угоди, згідно з якими зменшено обсяги придбання електричної енергії, при цьому, збільшено ціну за одиницю товару, що, в свою чергу, не відповідає вимогам тендерної документації.

Прокурор відзначає, що з урахуванням актів приймання-передачі електричної енергії №57 від 28.02.2021, №92 від 31.03.2021, №132 від 30.04.2021, №178 від 31.05.2021, №209 від 30.06.2021, №255 від 17.08.2021, №1 від 09.09.2021, №344 від 30.09.2021, №17 від 16.11.2021, та платіжних доручень, відповідачем поставлено 1657,406 МВт.год. (1657406 кВт год) електричної енергії, загалом на суму 3647328,14 грн.

У той же час, прокурор вважає, що додаткові угоди №3 від 13.04.2021, №4 від 30.06.2021, №5 від 17.09.2021, №6 від 19.10.2021, №7 від 21.10.2021 до договору №17/2021 про постачання електричної енергії від 14.01.2021 є недійсними, а тому електрична енергія мала постачатись відповідачем позивачу-2 за ціною, що визначена у додатковій угоді №2, а саме: 1,90800 грн. за 1 кВт год.

Враховуючи вищезазначене, прокурор зазначає, що згідно з платіжними дорученнями №265 від 07.05.2021, №357 від 10.06.2021, №412 від 08.07.2021, №536 від 18.08.2021, №612 від 10.09.2021, №684 від 11.10.2021, №764 від 16.11.2021 відповідачу перераховано коштів за поставку електроенергії всього на суму 2777511,00 грн., що, з урахуванням ціни за 1 МВт год у 1908 грн./МВт.год., має складати поставку 1455,718 МВт.год електроенергії, однак, за актами приймання-передачі №132 від 30.04.2021, №178 від 31.05.2021, №209 від 30.06.2021, №255 від 17.08.2021, №1 від 09.09.2021, №344 від 30.09.2021, №17 від 16.11.2021 постачальник (відповідач) поставив фактично лише 1316,615 МВт.год., тобто, постачальник відповідно до частини 1 статті 670 Цивільного кодексу України передав на 139,103 МВт.год. менше електроенергії. Таким чином, замовником оплачено 139,103 МВт.год., які коштують 265408,52 грн (139,103 МВт.год. * 1908 грн./МВт.год.) електроенергії за умовами договору №17/2021 про постачання електричної енергії від 14.01.2021, які не отримано від постачальника. Тож прокурор заявляє до стягнення 265408,52 грн. вартості оплаченої та непоставленої електричної енергії за договором №17/2021 про постачання електричної енергії від 14.01.2021.

2.2. Доводи Західного офісу Держаудитслужби в особі Управління Західного офісу Держаудитслужби в Тернопільській області (далі позивач-1).

З відповіді на відзив (вх. №13275/23 від 10.07.2023) позивача-1 вбачається, що він повністю підтримує аргументи прокурора у даній справі та клопоче про задоволення позову в повному обсязі.

2.3. Доводи Департаменту житлово-комунального господарства Білоцерківської міської ради.

Позивач-2 своїх аргументів чи доводів по суті справи не надав, про наявність судового провадження, а також про дати, час та місце судових засідань належним чином повідомлений рекомендованими листами з повідомленням про вручення.

3. Аргументи відповідача

Відповідач не погоджується з доводами прокурора з огляду на таке.

Відповідач зазначає, що на постачання електричної енергії, по суті - товар, за договором про постачання електричної енергії споживачу №17/2021 від 14.01.2021 не передбачене державне регулювання цін, а тому він здійснює продаж товарів керуючись статутною метою та нормами статті 42 Господарського кодексу України, з метою отримання прибутку, та вільний у встановленні цін. Відповідач зауважує, що до постачання товару - електричної енергії не застосовуються державні регульовані ціни, а застосовуються вільні ціни, однак, має місце визначені статтею 41 Закону України «Про публічні закупівлі» особливості внесення змін до договору про закупівлю, в тому числі, що стосується ціни.

Відповідач наголошує, що у період дії договору №17/2021 про постачання електричної енергії від 14.01.2021 він повинен був закуповувати електричну енергію на єдиному ринку електроенергії за ціною вищою, ніж та, що була визначена, як у договорі, так і у додатковій угоді №2, зокрема, й тому, що до вартості за договором включена також оплата за передачу електричної енергії у розмірі 0,29393 грн. за 1 кВт год. Відповідач відзначає, що це суперечить загальній меті господарської діяльності будь-якого суб`єкта підприємницької діяльності отримання прибутку. Саме з наведених обставин, відповідач відслідкувавши коливання ціни на електроенергію, ініціював внесення змін до істотних умов договору.

Відповідач зазначає, що всі пропозиції щодо збільшення ціни за електроенергію та укладення відповідних додаткових угод належним чином обґрунтовані ним комерційною необхідністю та підкріплені відповідними доказами, а саме: відповідними консультаційно-аналітичними довідками Торгово-промислової палати України.

Відповідач наголошує, що додаткові угоди №№ 3-7 до договору №17/2021 про постачання електричної енергії від 14.01.2021 були укладені відповідно до вимог пункту 2 частини 5 статті 41 Закону України «Про публічні закупівлі», згідно з якими відбулось збільшення ціни за одиницю товару до 10 відсотків пропорційно збільшенню ціни такого товару на ринку, у зв`язку із коливанням ціни такого товару на ринку та такі зміни не призвели до збільшення суми, визначеної в договорі про закупівлю, а тому дані додаткові угоди є законними та правомірними. Щодо обрахування пропорційного збільшенню ціни товару на електричну енергію, то відповідач зазначає, що ціна товару змінюється щогодини, і сам факт коливання ціни, відповідно до вимог пункту 2 частини 5 статті 41 Закону України «Про публічні закупівлі» є правовою підставою для збільшення ціни в межах 10%, і оскільки ціна товару змінюється щогодини, то постачальник вправі обрати будь який період (день) для визначення пропорції збільшення ціни, і не зважаючи на те, що ціна насправді може змінитися у сторону збільшення і на 50-90%, проте, реалізація пункту 2 частини 5 статті 41 Закону України «Про публічні закупівлі» забезпечує можливість постачальнику виконати свої зобов`язання та покрити свої витрати, збитки, хоча б частково.

Щодо поставки товару за ціною, яка встановлена додатковою угодою №2 від 16.02.2021 до договору №17/2021 про постачання електричної енергії від 14.01.2021 відповідач наголошує, що у серпні 2021 року, мало місце збільшення ціни на ринку аж на 78,56%, що свідчить про те, що без зміни у сторону збільшення ціни на електричну енергію такий договір був би розірваний, оскільки постачальник не може постачати товар собі у збиток у розмірі 78,56%.

Отже, відповідач вважає позовні вимоги про розірвання укладених додаткових угод №3 від 13.04.2021, №4 від 30.06.2021, №5 від 17.09.2021, №6 від 19.10.2021 та №7 від 21.10.2021 безпідставними, позовну вимогу про стягнення коштів, в якості різниці, такою, що не обґрунтована відповідною нормою права, оскільки відсутні підстави для вимог лише у однієї сторони повернути отримане на підставі визнаної недійсною судом додаткової угоди.

Також відповідач у своїх заявах по суті відзначає, що з викладеного у позовній заяві не вбачається того, що Заступник Керівника Білоцерківської окружної прокуратури Київської області, який звернувся до суду в інтересах держави в особі Західного офісу Держаудитслужби, Управління Західного офісу Держаудитслужби в Тернопільській області та Департаменту житлово-комунального господарства Білоцерківської міської ради, в позовній заяві обґрунтував те, в чому полягає порушення інтересів держави, необхідність їх захисту, визначені законом підстави для звернення до суду прокурора. Окрім цього, відповідач наголошує, що сама Держава Україна, в особі Департаменту житлово-комунального господарства Білоцерківської міської ради, висловила заперечення щодо спірних порушень, які викладені у висновку Управління Західного офісу Держаудитслужби в Тернопільській області від 11.08.2021 №163 шляхом пред`явлення позову до Київського окружного адміністративного суду м.Києва (справа №320/11026/21) про скасування такого висновку, відсутність яких підтверджується скасуванням у першій інстанції цього висновку.

4. Норми права, що підлягають застосуванню

У статті 1 Закону України «Про публічні закупівлі» зазначається, що переможець процедури закупівлі це учасник, тендерна пропозиція якого відповідає всім критеріям та умовам, що визначені у тендерній документації, і визнана найбільш економічно вигідною, та якому замовник повідомив про намір укласти договір про закупівлю, або учасник, якому замовник повідомив про намір укласти договір про закупівлю за результатами застосування переговорної процедури закупівлі;

Також у статті 1 Закону України «Про публічні закупівлі» визначається, що тендерна пропозиція це пропозиція щодо предмета закупівлі або його частини (лота), яку учасник процедури закупівлі подає замовнику відповідно до вимог тендерної документації;

У статті 30 Закону України «Про публічні закупівлі» визначається таке:

1. Електронний аукціон полягає в повторювальному процесі пониження цін або приведених цін, що проводиться у три етапи в інтерактивному режимі реального часу. Приведені ціни визначаються з урахуванням значень інших критеріїв оцінки за математичною формулою, визначеною в методиці оцінки.

2. Для проведення електронного аукціону ціни / приведені ціни всіх тендерних пропозицій / пропозицій розташовуються в електронній системі закупівель у порядку від найвищої до найнижчої без зазначення найменувань учасників. Стартовою ціною визначається найвища ціна / приведена ціна. Перед початком кожного наступного етапу аукціону визначається нова стартова ціна за результатами попереднього етапу аукціону.

3. Якщо учасники подали тендерні пропозиції / пропозиції з однаковим значенням ціни / приведеної ціни, першим в електронному аукціоні пониження ціни буде здійснювати учасник, який подав свою тендерну пропозицію / пропозицію пізніше, ніж інші учасники з аналогічним значенням ціни тендерної пропозиції / пропозиції.

4. Учасник може протягом одного етапу аукціону один раз понизити ціну / приведену ціну своєї пропозиції не менше ніж на один крок від своєї попередньої ціни / приведеної ціни.

5. Електронна система закупівель автоматично розраховує аномально низькі ціни / приведені ціни тендерних пропозицій на всіх етапах електронного аукціону та інформує про це учасника процедури закупівлі та замовника.

6. Відомості про розмір мінімального кроку пониження ціни або приведеної ціни під час електронного аукціону зазначаються у відсотках або грошових одиницях.

7. Протягом кожного етапу електронного аукціону всім учасникам забезпечується доступ до аукціону, зокрема до інформації про позицію їхніх цін або приведених цін в електронній системі закупівель у списку від найвищої до найнижчої на кожному етапі проведення аукціону та інформації про кількість учасників на поточному етапі електронного аукціону без зазначення їхніх найменувань.

Відповідно до частини 4 статті 41 Закону України «Про публічні закупівлі» умови договору про закупівлю не повинні відрізнятися від змісту тендерної пропозиції / пропозиції за результатами електронного аукціону (у тому числі ціни за одиницю товару) переможця процедури закупівлі / спрощеної закупівлі або узгодженої ціни пропозиції учасника у разі застосування переговорної процедури, крім випадків визначення грошового еквівалента зобов`язання в іноземній валюті та/або випадків перерахунку ціни за результатами електронного аукціону в бік зменшення ціни тендерної пропозиції / пропозиції учасника без зменшення обсягів закупівлі.

Відповідно до частини 5 статті 41 Закону України «Про публічні закупівлі» істотні умови договору про закупівлю не можуть змінюватися після його підписання до виконання зобов`язань сторонами в повному обсязі, крім випадків:

1) зменшення обсягів закупівлі, зокрема з урахуванням фактичного обсягу видатків замовника;

2) збільшення ціни за одиницю товару до 10 відсотків пропорційно збільшенню ціни такого товару на ринку у разі коливання ціни такого товару на ринку за умови, що така зміна не призведе до збільшення суми, визначеної в договорі про закупівлю, - не частіше ніж один раз на 90 днів з моменту підписання договору про закупівлю / внесення змін до такого договору щодо збільшення ціни за одиницю товару. Обмеження щодо строків зміни ціни за одиницю товару не застосовується у випадках зміни умов договору про закупівлю бензину та дизельного пального, природного газу та електричної енергії;

3) покращення якості предмета закупівлі, за умови що таке покращення не призведе до збільшення суми, визначеної в договорі про закупівлю;

4) продовження строку дії договору про закупівлю та строку виконання зобов`язань щодо передачі товару, виконання робіт, надання послуг у разі виникнення документально підтверджених об`єктивних обставин, що спричинили таке продовження, у тому числі обставин непереборної сили, затримки фінансування витрат замовника, за умови що такі зміни не призведуть до збільшення суми, визначеної в договорі про закупівлю;

5) погодження зміни ціни в договорі про закупівлю в бік зменшення (без зміни кількості (обсягу) та якості товарів, робіт і послуг), у тому числі у разі коливання ціни товару на ринку;

6) зміни ціни в договорі про закупівлю у зв`язку зі зміною ставок податків і зборів та/або зміною умов щодо надання пільг з оподаткування - пропорційно до зміни таких ставок та/або пільг з оподаткування;

7) зміни встановленого згідно із законодавством органами державної статистики індексу споживчих цін, зміни курсу іноземної валюти, зміни біржових котирувань або показників Platts, ARGUS регульованих цін (тарифів) і нормативів, що застосовуються в договорі про закупівлю, у разі встановлення в договорі про закупівлю порядку зміни ціни;

8) зміни умов у зв`язку із застосуванням положень частини шостої цієї статті.

У зв`язку з необхідністю забезпечення потреб оборони під час дії правового режиму воєнного стану в Україні або в окремих її місцевостях можуть бути змінені істотні умови договору про закупівлю (після його підписання до виконання зобов`язань сторонами в повному обсязі) замовником, визначеним у Законі України "Про оборонні закупівлі", а саме: обсяг закупівлі, сума договору, строк дії договору та виконання зобов`язань щодо передання товару, виконання робіт, надання послуг.

5. Фактичні обставини, встановлені судом, докази, що прийняті та відхилені судом, мотиви прийняття або відхилення кожного доказу та аргументу, викладеного сторонами у матеріалах справи та висновки суду за результатами розгляду справи

5.1. Щодо вимог про визнання недійсними додаткових №№ 3, 4, 5, 6, 7 до договору №17/2021 про постачання електричної енергії від 14.01.2021.

Судом встановлено, що додатковою угодою №2 від 16.02.2021 до договору №17/2021 про постачання електричної енергії від 14.01.2021 внесено зміни у пункт 5.1., а саме: в частині вартості електричної енергії за 1 кВт год. і її збільшення до 1,90800 грн. з урахуванням ПДВ, що склало збільшення вартості ціни за одиницю товару на 8% у співвідношенні до первісних умов договору.

У подальшому, додатковою угодою №3 від 13.04.2021 до договору №17/2021 про постачання електричної енергії від 14.01.2021 внесено зміни у пункт 5.1. щодо вартості електричної енергії за 1 кВт год і її збільшення до 2,00208 грн., тобто, її збільшення по відношенню до попередньої ціни на 4,9%.

Правові та економічні засади здійснення закупівель товарів, робіт і послуг для забезпечення потреб держави та територіальної громади встановлює Закон України «Про публічні закупівлі».

Метою Закону України «Про публічні закупівлі» є забезпечення ефективного та прозорого здійснення закупівель, створення конкурентного середовища у сфері публічних закупівель, запобігання проявам корупції у цій сфері, розвиток добросовісної конкуренції.

Відповідно до вимог статті 5 Закону України «Про публічні закупівлі» закупівлі здійснюються за принципами добросовісної конкуренції серед учасників, недискримінації учасників та рівного ставлення до них, об`єктивного та неупередженого визначення переможця процедури закупівлі/спрощеної закупівлі, запобігання корупційним діям і зловживанням.

Статтею 1 Закону України «Про публічні закупівлі» визначається, що переможець процедури закупівлі - учасник, тендерна пропозиція якого відповідає всім критеріям та умовам, що визначені у тендерній документації, і визнана найбільш економічно вигідною, та якому замовник повідомив про намір укласти договір про закупівлю, або учасник, якому замовник повідомив про намір укласти договір про закупівлю за результатами застосування переговорної процедури закупівлі.

Найбільш економічно вигідна тендерна пропозиція/пропозиція - тендерна пропозиція/пропозиція, що визнана найкращою за результатами оцінки тендерних пропозицій/пропозицій відповідно до статті 29 Закону України «Про публічні закупівлі».

Відповідно до частин 1 та 4 статті 41 Закону України «Про публічні закупівлі» договір про закупівлю укладається відповідно до норм Цивільного та Господарського кодексів України з урахуванням особливостей, визначених цим Законом.

Умови договору про закупівлю не повинні відрізнятися від змісту тендерної пропозиції/пропозиції за результатами електронного аукціону (у тому числі ціни за одиницю товару) переможця процедури закупівлі/спрощеної закупівлі або узгодженої ціни пропозиції учасника у разі застосування переговорної процедури, крім випадків визначення грошового еквівалента зобов`язання в іноземній валюті та/або випадків перерахунку ціни за результатами електронного аукціону в бік зменшення ціни тендерної пропозиції/пропозиції учасника без зменшення обсягів закупівлі.

Відповідно до пункту 8 частини 2 статті 22 Закону України «Про публічні закупівлі» тендерна документація має містити проект договору про закупівлю з обов`язковим зазначенням порядку змін його умов.

Відповідно до статті 629 Цивільного кодексу України договір є обов`язковим для виконання сторонами.

Статтею 632 Цивільного кодексу України передбачається, що ціна в договорі встановлюється за домовленістю сторін. У випадках, встановлених законом, застосовуються ціни (тарифи, ставки тощо), які встановлюються або регулюються уповноваженими органами державної влади або органами місцевого самоврядування. Зміна ціни після укладення договору допускається лише у випадках і на умовах, встановлених договором або законом.

Згідно зі статтею 638 Цивільного кодексу України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Договір укладається шляхом пропозиції однієї сторони укласти договір (оферти) і прийняття пропозиції (акцепту) другою стороною.

Відповідно до частин 1 та 2 статті 712 Цивільного кодексу України за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов`язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов`язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов`язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму. До договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін.

Пунктом 2 частини 5 статті 41 Закону України «Про публічні закупівлі» визначається, що істотні умови договору про закупівлю не можуть змінюватися після його підписання до виконання зобов`язань сторонами в повному обсязі, крім випадків, серед іншого, збільшення ціни за одиницю товару до 10 відсотків пропорційно збільшенню ціни такого товару на ринку у разі коливання ціни такого товару на ринку за умови, що така зміна не призведе до збільшення суми, визначеної в договорі про закупівлю, - не частіше ніж один раз на 90 днів з моменту підписання договору про закупівлю/внесення змін до такого договору щодо збільшення ціни за одиницю товару. Обмеження щодо строків зміни ціни за одиницю товару не застосовується у випадках зміни умов договору про закупівлю бензину та дизельного пального, природного газу та електричної енергії.

Отже, зміна істотних умов договору про закупівлю (збільшення ціни за одиницю товару) є правомірною виключно за таких умов: відбувається за згодою сторін; порядок зміни умов договору має бути визначений самим договором (відповідно до проекту, який входив до тендерної документації); підстава збільшення - коливання ціни такого товару на ринку (обґрунтоване і документально підтверджене постачальником); ціна за одиницю товару може збільшуватися не більше ніж на 10%; загальна сума (ціна) договору не повинна збільшуватися.

Аналогічна правова позиція щодо застосування статті 41 Закону України «Про публічні закупівлі», зокрема, міститься у постановах Верховного Суду від 09.06.2022 у справі №927/636/21, від 07.12.2022 у справі №927/189/22 та від 07.02.2023 у справі №927/188/22.

Законодавство не передбачає, які саме документи мають підтверджувати факт коливання цін. Втім суд зауважує, що передбачена частиною 5 статті 41 Закону України «Про публічні закупівлі» можливість змінити умови укладеного договору шляхом збільшення ціни за одиницю товару до 10% має на мені запобігання ситуаціям, коли внаслідок істотної зміни обставин укладений договір стає вочевидь невигідним для постачальника. Разом з тим, ця норма застосовується, якщо відбувається значне коливання (зростання) ціни на ринку, яке робить для однієї сторони договору його виконання вочевидь невигідним, збитковим. Тому документи щодо коливання ціни повинні підтверджувати, чому відповідне підвищення цін на ринку зумовлює неможливість виконання договору по ціні, що запропонована замовнику на тендері та/або чому виконання укладеного договору стало для постачальника вочевидь невигідним.

Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 07.12.2022 у справі №927/189/22.

В обґрунтування свого права на підписання додаткових угод та факту коливання ціни електричної енергії на ринку (в сторону збільшення) відповідач посилаються на те, що використав інформацію з офіційного джерела: веб-сайту Державного підприємства «Оператор ринку» (наразі Акціонерне товариство «Оператор ринку»). Як зазначає відповідач, обставиною, що стала підставою для внесення змін до істотних умов договору шляхом укладання додаткових угод стало отримання інформації про зростання ціни, а продаж товару по заниженій ціні суперечить загальній меті господарської діяльності будь-якого суб`єкта підприємницької діяльності - отримання прибутку.

Суд зазначає, що будь-який суб`єкт підприємницької діяльності діє на власний ризик. Укладаючи договір поставки товару на певний строк у майбутньому, він гарантує собі можливість продати свій товар, але, при цьому, несе ризики зміни його ціни. Підприємець має передбачати такі ризики, зокрема, одразу закладати їх у ціну договору.

Також суд зауважує, що станом на 17.12.2020 - день проведення електронного аукціону у відкритих торгах по закупівлі UA-2020-11-02-004746-b та, відповідно, день подання цінової пропозиції відповідачем на даних відкритих торгах, середньозважена ціна за 1 кВт год електроенергії становила 1,79491 грн. Окрім цього, середньозважена ціна за 1 кВт год електроенергії за грудень 2020 року становила 1,53807 грн. Дані ціни є вищими за запропоновану відповідачем, а тому суд дійшов висновку, що відповідач надавши цінову пропозицію на відкритих торгах діяв свідомо та мав усвідомлювати можливі ризики подання ним більш низької за середньозважену ціни.

Відповідно до статті 13 Цивільного кодексу України кожна сторона договору має добросовісно користуватися наданими їй правами, не допускати зловживання правом, його використання на шкоду іншим особам.

Відповідно до частини 1 статті 188 Господарського кодексу України зміна та розірвання господарських договорів в односторонньому порядку не допускаються, якщо інше не передбачено законом або договором. При цьому, сторона договору, яка вважає за необхідне змінити або розірвати договір, повинна надіслати пропозиції про це іншій стороні договору. Сторона договору, яка одержала пропозицію про зміну чи розірвання договору, у 20-денний строк після одержання пропозиції повідомляє іншу сторону про результати такого розгляду.

Суд зауважує, що будь-який покупець товару, за звичайних умов, не може бути зацікавленим у збільшенні його ціни, а, відповідно, й у зміні відповідних умов договору. Тобто, навіть за наявності росту цін на ринку відповідного товару, який відбувся після укладення договору, покупець має право відмовитись від підписання невигідної для нього додаткової угоди, адже ціна продажу товару вже визначена в договорі купівлі-продажу чи поставки.

Метою регулювання, передбаченого статтею 41 Закону України «Про публічні закупівлі», а саме: закріплення можливості сторін змінити умови укладеного договору шляхом збільшення ціни за одиницю товару до 10%, є запобігання ситуаціям, коли внаслідок істотної зміни обставин укладений договір стає вочевидь невигідним для постачальника.

Суд зазначає, що статтею 652 Цивільного кодексу України передбачається, що у разі істотної зміни обставин, якими сторони керувалися при укладенні договору, договір може бути змінений або розірваний за згодою сторін, якщо інше не встановлено договором або не випливає із суті зобов`язання. Зміна обставин є істотною, якщо вони змінилися настільки, що, якби сторони могли це передбачити, вони не уклали б договір або уклали б його на інших умовах.

Тобто, передбачена законодавством про публічні закупівлі норма застосовується, якщо відбувається значне коливання (зростання) ціни на ринку, яке робить для однієї сторони договору його виконання вочевидь невигідним, збитковим. Для того, щоб за таких обставин не був розірваний вже укладений договір і щоб не проводити новий тендер, закон дає можливість збільшити ціну, але не більше як на 10%. Вказані обмеження 10% застосовується як максимальний ліміт щодо зміни ціни, визначену в договорі, незалежно від того, як часто відбуваються такі зміни (кількість підписаних додаткових угод).

Згідно із роз`ясненнями Міністерства економічного розвитку і торгівлі України «Щодо зміни істотних умов договору про закупівлю» від 07.04.2015 №3302-05/11398-07 у залежності від коливання ціни товару на ринку сторони протягом дії договору про закупівлю можуть вносити зміни декілька разів в частині ціни за одиницю товару не більше ніж на 10 відсотків кожного разу з урахуванням попередніх змін, внесених до нього, сукупність яких може перевищувати 10 відсотків від ціни за одиницю товару, визначеної сторонами на момент укладання договору про закупівлю та за умови, що зазначена зміна не призведе до збільшення суми, визначеної у договорі, і виконати свої зобов`язання відповідно до такого договору з урахуванням зазначених змін. Враховуючи викладене, при кожному внесенні змін до договору про закупівлю у вищезазначеному випадку шляхом укладання додаткової угоди до договору сторони договору зобов`язані належним чином виконувати умови такого договору з урахуванням змінених його умов кожного разу.

Водночас, внесення таких змін до договору про закупівлю повинно бути обґрунтованим та документально підтвердженим.

У документі, який видає компетентна організація з приводу коливання ціни на відповідному ринку товарів, має бути зазначена чинна ринкова ціна на товар і її порівняння з ринковою ціною станом на дату, з якої почалися змінюватися ціни на ринку, як у бік збільшення, так і у бік зменшення (тобто наявності коливання). Необхідність зазначення такої інформації зумовлюється також тим, що у випадку коливання цін, зміни до договору про закупівлю вносяться з урахуванням показників коливання цін, що стали підставою для здійснення попередніх змін до договору. Кожна зміна до договору має містити окреме документальне підтвердження. Документ про зміну ціни повинен містити належне підтвердження викладених в ньому даних, проведених досліджень коливання ринку, джерел інформації тощо.

Аналогічна позиція міститься у постанові Верховного Суду від 02.12.2020 у справі №913/368/19.

Таким чином, постачальнику треба не лише довести підвищення ціни на певний товар на певному ринку за допомогою доказів, але й обґрунтувати для замовника самі пропозиції про підвищення ціни, визначеної у договорі. Постачальник повинен обґрунтувати, чому таке підвищення цін на ринку зумовлює неможливість виконання договору по запропонованій замовнику на тендері ціні, навести причини, через які виконання укладеного договору стало для нього вочевидь невигідним. Постачальник також має довести, що підвищення ціни є не прогнозованим (його неможливо було передбачити і закласти в ціну товару на момент подання постачальником тендерної пропозиції).

Відповідно до статті 180 Господарського кодексу України зміст господарського договору становлять умови договору, визначені угодою його сторін, спрямованою на встановлення, зміну або припинення господарських зобов`язань, як погоджені сторонами, так і ті, що приймаються ними як обов`язкові умови договору відповідно до законодавства.

Господарський договір вважається укладеним, якщо між сторонами у передбачених законом порядку та формі досягнуто згоди щодо усіх його істотних умов. Істотними є умови, визнані такими за законом чи необхідні для договорів даного виду, а також умови, щодо яких на вимогу однієї із сторін повинна бути досягнута згода.

При укладенні господарського договору сторони зобов`язані у будь-якому разі погодити предмет, ціну та строк дії договору.

Строком дії господарського договору є час, впродовж якого існують господарські зобов`язання сторін, що виникли на основі цього договору. На зобов`язання, що виникли у сторін до укладення ними господарського договору, не поширюються умови укладеного договору, якщо договором не передбачено інше.

Згідно зі статтею 631 Цивільного кодексу України строком договору є час, протягом якого сторони можуть здійснити свої права і виконати свої обов`язки відповідно до договору. Договір набирає чинності з моменту його укладення.

Таким чином, враховуючи норми статті 180 Господарського кодексу України, статті 631 Цивільного кодексу України, статті 41 Закону України «Про публічні закупівлі» коливання цін за одиницю товару при внесення змін до договору №17/2021 про постачання електричної енергії від 14.01.2021 необхідно враховувати упродовж періоду дії зазначеного договору.

Лист Міністерства розвитку економіки, торгівлі та сільського господарства від 24.11.2020 №3304-04/69987-06 «Щодо укладення, виконання, зміни та розірвання договору про закупівлю» передбачає, що зміна істотних умов договору у випадках, встановлених частиною 5 статті 41 Закону України «Про публічні закупівлі», може здійснюватися у разі та у спосіб, що передбачені договором. При цьому, порядок зміни умов договору про закупівлю визначається замовником самостійно та з дотриманням законодавства в цілому.

Щодо пункту 2 частини 5 статті 41 Закону України «Про публічні закупівлі» у вищевказаному листі зазначається, що у спірній нормі під пропорційністю збільшенню ціни розуміється збільшення ціни саме на такий відсоток, на який відбулося коливання на ринку, але не більше 10 відсотків.

Судом досліджено середньозважену ціну за 1 кВт год. електроенергії за даними веб-сайту Державного підприємства «Оператор ринку» (наразі Акціонерне товариство «Оператор ринку») за такі дати:

- 17.12.2020 (день проведення електронного аукціону у відкритих торгах по закупівлі UA-2020-11-02-004746-b) середньозважена ціна за 1 кВт год. електроенергії становила 1,79491 грн.

- 14.01.2021 (день укладання договору №17/2021 про постачання електричної енергії) середньозважена ціна за 1 кВт год електроенергії становила 1,58579 грн.

- 16.02.2021 (день укладання додаткової угоди №2 до договору №17/2021 про постачання електричної енергії від 14.01.2021) середньозважена ціна за 1 кВт год електроенергії становила 1,74185 грн.

- 01.03.2021 (день, з якого відбулось збільшення ціни за 1 кВт.год. електроенергії згідно з додатковою угодою №2 договору №17/2021 про постачання електричної енергії від 14.01.2021) середньозважена ціна за 1 кВт год електроенергії становила 1,75319 грн.

- 13.04.2021 (день укладання додаткової угоди №3 до договору №17/2021 про постачання електричної енергії від 14.01.2021) середньозважена ціна за 1 кВт год електроенергії становила 1,65258 грн.

- 16.04.2021 (день, з якого відбулось збільшення ціни за 1 кВт год електроенергії згідно з додатковою угодою №3 договору №17/2021 про постачання електричної енергії від 14.01.2021) середньозважена ціна за 1 кВт год електроенергії становила 1,49975 грн.

Також суд зазначає, що середньозважена ціна за 1 кВт год електроенергії за грудень 2020 року становила 1,53807 грн., за січень 2021 року 1,43813 грн., за лютий 2021 року 1,63512 грн., за березень 2021 року 1,36987 грн., за квітень 2021 року 1,44927 грн.

Суд відзначає, що з моменту укладення додаткової угоди №2 від 16.02.2021 до договору №17/2021 про постачання електричної енергії від 14.01.2021 і до моменту укладення додаткової угоди №3 від 13.04.2021 до договору №17/2021 про постачання електричної енергії від 14.01.2021 середньозважена ціна за 1 кВт год електроенергії зменшилась на 0,18585 грн. за середньомісячним показником (тобто на 11,37%), або ж зменшилась на 0,08927 грн., якщо враховувати ціну у дні укладання додаткових угод №2 та №3 (тобто на 5,13%).

Також слід зазначити, що середньозважена ціна за 1 кВт год електроенергії станом на день звернення відповідача до позивача-2 із пропозицією про збільшення ціни та укладення додаткової угоди №3, тобто 26.03.2021, становила 1,47359 грн., що на 0,26826 грн. (тобто на 15,40%) менше ніж у день укладання додаткової угоди №2 до договору №17/2021 про постачання електричної енергії від 14.01.2021.

Отже, ціна за одиницю товару, на момент укладення додаткової угоди №3, яка оскаржується у даній справі, на момент звернення відповідача до позивача-2 із пропозицією про збільшення ціни та укладення додаткової угоди №3, у порівнянні з ціною за одиницю товару на момент укладення додаткової угоди №2, якою сторони збільшили вартість за 1 кВт год електроенергії до 1,59000 грн., і яка не оскаржується, знизилася.

Таким чином, упродовж дії договору №17/2021 про постачання електричної енергії від 14.01.2021, з моменту укладення додаткової угоди №2 і до моменту внесення змін до даного договору додатковою угодою №3, коливання цін у сторону збільшення відсутнє, а навпаки - зазначеними документами підтверджується коливання ціни на ринку електроенергії у сторону зменшення.

У даній справі позивач-2 мав беззаперечне право на отримання електроенергії по ціні, визначеній в укладеному сторонами договорі №17/2021 про постачання електричної енергії від 14.01.2021, але без надання письмових заперечень чи проведення переговорів щодо пропозиції відповідача про збільшення ціни підписав як додаткову угоду №3 від 13.04.2021, так і подальші додаткові угоди, якими збільшувалась ціна за одиницю товару.

Суд вважає, що вказані дії призвели до повного нівелювання результатів відкритих торгів. Таким чином, держава втратила можливість скористатися пропозиціями інших учасників відкритих торгів, але електроенергію по ціні, запропонованій переможцем тендеру, закупити так і не змогла.

Також суд зазначає, що укладення додаткових угод до договору щодо зміни ціни на товар за відсутності підстав для цього, визначених Законом України «Про публічні закупівлі», тим самим спотворює результати торгів та нівелює економію, яку було отримано під час підписання договору.

Можливість зміни ціни договору внаслідок недобросовісних дій сторін (сторони) договору робить результат закупівлі невизначеним та тягне за собою неефективне використання бюджетних коштів, що є прямим порушенням принципів процедури закупівлі, визначених преамбулою та статтею 3 Закону України «Про публічні закупівлі».

Вказана правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 12.02.2020 у справі №913/166/19.

Як зазначає Верховний Суд у постанові від 18.06.2021 у справі №927/491/19, передбачена законодавством про публічні закупівлі норма (частина 4 статті 36 Закону України «Про публічні закупівлі») застосовується, якщо відбувається значне коливання (зростання) ціни на ринку, яке робить для однієї сторони договору його виконання вочевидь невигідним, збитковим. Для того, щоб за таких обставин не був розірваний вже укладений договір і щоб не проводити новий тендер, закон дає можливість збільшити ціну.

Враховуючи вищенаведене, суд дійшов висновку, що при укладенні позивачем-2 та відповідачем додаткової угоди №3 від 13.04.2021 до договору №17/2021 про постачання електричної енергії від 14.01.2021, сторони не дотримали вимог пункту 2 частини 5 статті 41 Закону України «Про публічні закупівлі», оскільки безпідставно змінили істотні умови договору та належним чином не обґрунтовали та документально не підтвердили коливання ціни за 1 кВт год електроенергії (у бік зростання) у період виконання умов договору, а саме: у період між укладанням додаткових угод №2 та №3 до договору №17/2021 про постачання електричної енергії від 14.01.2021.

Відповідно до частини 2 статті 16 Цивільного кодексу України та статті 20 Господарського кодексу України визнання правочину недійсним є способом захисту цивільних прав та інтересів. Частина 2 статті 20 Господарського кодексу України серед способів захисту визначає визнання недійсними господарських угод з підстав, передбачених законом.

Згідно з частиною 1 статті 203 Цивільного кодексу України зміст правочину не може суперечити цьому кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам.

У той же час, частиною 1 статті 215 Цивільного кодексу України передбачається, що підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою-третьою, п`ятою та шостою статті 203 цього кодексу.

Господарське зобов`язання, що не відповідає вимогам закону, або вчинене з метою, яка завідомо суперечить інтересам держави і суспільства, або укладено учасниками господарських відносин з порушенням хоча б одним з них господарської компетенції (спеціальної правосуб`єктності) згідно із частиною 1 статті 207 Господарського кодексу України може бути на вимогу однієї із сторін, або відповідного органу державної влади визнано судом недійсним повністю або частково.

Законодавство про публічні закупівлі встановлює спеціальний порядок зміни істотних умов договору, укладеного на відкритих торгах. Споживач (позивач-2), як сторона договору, розпоряджався не власними коштами, а коштами бюджету, тобто коштами відповідної громади. Відтак, таке розпорядження було неефективним, здійсненим на шкоду інтересам держави та громади, з порушенням норм Закону України «Про публічні закупівлі» та засад цивільного законодавства (добросовісного користування правами), з огляду на що, додаткова угода №3 від 13.04.2021 до договору №17/2021 про постачання електричної енергії від 14.01.2021, яка укладена з порушенням вимог пункту 2 частини 5 статті 41 Закону України «Про публічні закупівлі», відповідно до статей 16, 203, 215 Цивільного кодексу України підлягає визнанню недійсною.

Щодо укладення подальших додаткових угод до договору №17/2021 про постачання електричної енергії від 14.01.2021 суд зазначає таке.

Додатковою угодою №4 від 30.06.2021 до договору №17/2021 про постачання електричної енергії від 14.01.2021 сторонами внесено зміни до пункту 5.1. щодо вартості електричної енергії за 1 кВт год і її збільшення до 2,150184 грн. за 1 кВт год, тобто, ціна по відношенню до попередньо узгодженої у додатковій угоді №3 збільшилась на 7,4%, а по відношенню до ціни, що узгоджена у додатковій угоді №2 (1,90800 грн. за 1 кВт год) збільшення ціни становить 12,69%.

Додатковою угодою №5 від 17.09.2021 до договору №17/2021 про постачання електричної енергії від 14.01.2021 сторонами внесено зміни до пункту 5.1. щодо вартості електричної енергії за 1 кВт год і її збільшення до 2,32974 грн. за 1 кВт год, тобто, ціна по відношенню до попередньо узгодженої у додатковій угоді №4 збільшилася на 8,35%, а по відношенню до ціни, що узгоджена у додатковій угоді №2 (1,90800 грн. за 1 кВт год) збільшення ціни становить 22,1%.

Додатковою угодою №6 від 19.10.2021 до договору №17/2021 про постачання електричної енергії від 14.01.2021 сторонами внесено зміни до пункту 5.1. щодо вартості електричної енергії за 1 кВт год і її збільшення до 2,521116 грн. за 1 кВт год, тобто, ціна по відношенню до попередньо узгодженої у додатковій угоді №5 збільшилася на 8,2%, а по відношенню до ціни, що узгоджена в додатковій угоді №2 (1,90800 грн. за 1 кВт год) збільшення ціни становить 32,13%.

Додатковою угодою №7 від 21.10.2021 до договору №17/2021 про постачання електричної енергії від 14.01.2021 сторонами внесено зміни до пункту 5.1. щодо вартості електричної енергії за 1 кВт год і її збільшення до 2,737092 грн. за 1 кВт год, тобто, ціна по відношенню до попередньо узгодженої у додатковій угоді №6 збільшилася на 8,56%, а по відношенню до ціни, що узгоджена у додатковій угоді №2 (1,90800 грн. за 1 кВт год) збільшення ціни становить 43,45%.

Суд зазначає, що відповідно до частини 1 статті 216 Цивільного кодексу України недійсний правочин не створює юридичних наслідків, крім тих, що пов`язані з його недійсністю.

Як зазначалось вище, додаткова угода №3 від 13.04.2021 до договору №17/2021 про постачання електричної енергії від 14.01.2021 укладена з порушенням вимог пункту 2 частини 5 статті 41 Закону України «Про публічні закупівлі» та суд дійшов висновку про визнання її недійсною. Таким чином, додаткова угода №3 від 13.04.2021 до договору №17/2021 про постачання електричної енергії від 14.01.2021 не створює юридичних наслідків, зокрема, щодо визначення ціни за 1кВт год електроенергії.

Суд зауважує, що збільшення ціни додатковою угодою №4 від 30.06.2021 до 2.150184 грн. за 1 кВт год призвело до збільшення ціни на 12,69% по відношенню до ціни, що узгоджена в додатковій угоді №2, що є більшим, ніж визначений у пункті 2 частини 5 статті 41 Закону України «Про публічні закупівлі» поріг у 10 відсотків та є порушенням відповідної норми.

Збільшення ціни додатковою угодою №5 від 17.09.2021 до 2,32974 грн. за 1 кВт год призвело до збільшення ціни на 22,1% по відношенню до ціни, що узгоджена в додатковій угоді №2, що є більшим, ніж визначений у пункті 2 частини 5 статті 41 Закону України «Про публічні закупівлі» поріг у 10 відсотків та є порушенням відповідної норми.

Збільшення ціни додатковою угодою №6 від 19.10.2021 до 2,521116 грн. за 1 кВт год призвело до збільшення ціни на 32,13% по відношенню до ціни, що узгоджена в додатковій угоді №2, що є більшим, ніж визначений у пункті 2 частини 5 статті 41 Закону України «Про публічні закупівлі» поріг у 10 відсотків та є порушенням відповідної норми.

Збільшення ціни додатковою угодою №7 від 21.10.2021 до 2,737092 грн. за 1 кВт год призвело до збільшення ціни на 43,45% по відношенню до ціни, що узгоджена в додатковій угоді №2, що є більшим, ніж визначений у пункті 2 частини 5 статті 41 Закону України «Про публічні закупівлі» поріг у 10 відсотків та є порушенням відповідної норми.

Окрім цього, суд зауважує, що у постанові Верховного Суду від 04.08.2021 у справі №912/994/20 викладена правова позиція з подібних правовідносин про те, що перемога у тендері (закупівля за державні кошти) та укладення договору з однією ціною та її подальше підвищення шляхом так званого "каскадного" укладення додаткових угод є нечесною і недобросовісною діловою практикою з боку продавця.

Верховний Суд у постанові від 12.09.2019 у справі №915/1868/18 наголосив, що можливість зміни ціни договору внаслідок недобросовісних дій сторін (сторони) договору робить результат закупівлі невизначеним та тягне за собою неефективне використання бюджетних коштів, що є прямим порушенням принципів процедури закупівлі, визначених преамбулою та статтею 3 Закону України «Про публічні закупівлі».

Статтею 215 Цивільного кодексу України передбачено, що підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п`ятою та шостою статті 203 цього кодексу.

Згідно з частиною 1 статті 203 Цивільного кодексу України зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам.

З урахування вищевикладених обставин, оскільки додаткові угоди №4 від 30.06.2021, №5 від 17.09.2021, №6 від 19.10.2021 та №7 від 21.10.2021 укладені позивачем-2 та відповідачем за відсутності законодавчо визначених підстав для зміни ціни та вони суперечать приписам пункту 2 частини 5 статті 41 Закону України «Про публічні закупівлі», суд дійшов висновку про наявність підстав для визнання їх недійсними.

5.2. Щодо вимог про стягнення 265408,52 грн. вартості оплаченої та непоставленої електричної енергії за договором №17/2021 про постачання електричної енергії від 14.01.2021.

Суд зазначає, що позовна вимога про визнання недійсним договору (а в даному випадку - додаткових угод до договору) є належним способом захисту, який передбачено законом.

Разом із тим, позовна вимога про визнання виконаного/частково виконаного правочину недійсним може бути ефективним способом захисту цивільних прав лише в разі, якщо вона поєднується з позовною вимогою про застосування наслідків недійсності правочину, зокрема, про стягнення коштів на користь позивача, витребування майна з володіння відповідача.

Окреме заявлення позовної вимоги про визнання виконаного/частково виконаного договору недійсним без вимоги про застосування наслідків його недійсності не є ефективним способом захисту, бо не призводить до поновлення майнових прав позивача.

Аналогічні висновки викладені в постанові Об`єднаної палати Верховного Суду від 26.05.2023 у справі №905/77/21.

Суд зазначає, що на виконання договору №17/2021 про постачання електричної енергії від 14.01.2021 відповідачем були здійснені такі поставки:

- за актом приймання-передачі електроенергії №57 від 28.02.2021 за лютий 2021 року 208,841 МВт.год. електричної енергії за ціною визначеною умовами договору 1766,67 грн./МВт.год., на суму 368951,88 грн.;

- за актом приймання-передачі електроенергії №92 від 31.03.2021 за березень 2021 року 262,508 МВт.год. електричної енергії за ціною визначеною умовами договору, з урахуванням додаткової угоди № 2 1908 грн./МВт.год., на суму 500865,26 грн.;

- за актом приймання-передачі електроенергії №132 від 30.04.2021 за квітень 2021 року 275,079 МВт.год. електричної енергії за цінами визначеними умовами договору, з урахуванням додаткових угод №2 (1908 грн./МВт.год.) та №3 (2002,08 грн./МВт.год.), на суму 537790,49 грн., що оплачені позивачем-2. У той же час, враховуючи встановлення судом недійсності додаткових угод №№ 3-7 до договору №17/2021 про постачання електричної енергії від 14.01.2021, оплата за даним актом мала бути проведена повністю з урахуванням додаткової угоди №2 (1908 грн./МВт.год.) у розмірі 524850,73 грн., що менше на 12939,76 грн., ніж фактично оплачена сума;

- за актом приймання-передачі електроенергії №178 від 31.05.2021 за травень 2021 року 238,426 МВт.год. електричної енергії за цінами визначеними умовами договору, з урахуванням додаткової угоди №3 (2002,08 грн./МВт.год.) на суму 477347,92 грн., що оплачені позивачем-2. У той же час, враховуючи встановлення судом недійсності додаткових угод №№ 3-7 до договору №17/2021 про постачання електричної енергії від 14.01.2021, оплата за даним актом мала бути проведена повністю з урахуванням додаткової угоди №2 (1908 грн./МВт.год.) у розмірі 454916,80 грн., що менше на 22431,12 грн., ніж фактично оплачена сума;

- за актом приймання-передачі електроенергії №209 від 30.06.2021 за червень 2021 року 133,152 МВт.год. електричної енергії за цінами визначеними умовами договору, з урахуванням додаткової угоди №3 (2002,08 грн./МВт.год.) на суму 266580,96 грн., що оплачені позивачем-2. У той же час, враховуючи встановлення судом недійсності додаткових угод №№ 3-7 до договору №17/2021 про постачання електричної енергії від 14.01.2021, оплата за даним актом мала бути проведена повністю з урахуванням додаткової угоди №2 (1908 грн./МВт.год.) у розмірі 254054,01 грн., що менше на 12526,95 грн., ніж фактично оплачена сума;

- за актом приймання-передачі електроенергії №255 від 17.08.2021 за липень 2021 року 113,904 МВт.год. електричної енергії за цінами визначеними умовами договору, з урахуванням додаткової угоди №4 (2150,184 грн./МВт.год.) на суму 233668,13 грн., що оплачені позивачем-2. У той же час, враховуючи встановлення судом недійсності додаткових угод №№ 3-7 до договору №17/2021 про постачання електричної енергії від 14.01.2021, оплата за даним актом мала бути проведена повністю з урахуванням додаткової угоди №2 (1908 грн./МВт.год.) у розмірі 217328,83 грн., що менше на 16339,30 грн., ніж фактично оплачена сума;

- за актом приймання-передачі електроенергії №1 від 09.09.2021 за серпень 2021 року 116,547 МВт.год. електричної енергії за цінами визначеними умовами договору, з урахуванням додаткової угоди №4 (2150,184 грн./МВт.год.) на суму 251947,75 грн., що оплачені позивачем-2. У той же час, враховуючи встановлення судом недійсності додаткових угод №№ 3-7 до договору №17/2021 про постачання електричної енергії від 14.01.2021, оплата за даним актом мала бути проведена повністю з урахуванням додаткової угоди №2 (1908 грн./МВт.год.) у розмірі 222371,67 грн., що менше на 29576,08 грн., ніж фактично оплачена сума;

- за актом приймання-передачі електроенергії №344 від 30.09.2021 за вересень 2021 року 235,88 МВт.год. електричної енергії за цінами визначеними умовами договору, з урахуванням додаткових угод №4 (2150,184 грн./МВт.год.) та №5 (2329,74 грн./МВт.год.) на суму 521303,36 грн., що оплачені позивачем-2. У той же час, враховуючи встановлення судом недійсності додаткових угод №№ 3-7 до договору №17/2021 про постачання електричної енергії від 14.01.2021, оплата за даним актом мала бути проведена повністю з урахуванням додаткової угоди №2 (1908 грн./МВт.год.) у розмірі 450059,04 грн., що менше на 71244,32 грн., ніж фактично оплачена сума;

- за актом приймання-передачі електроенергії №17 від 16.11.2021 за жовтень 2021 року 203,627 МВт.год електричної енергії за цінами визначеними умовами договору, з урахуванням додаткових угод №5 (2329,74 грн./МВт.год.), №6 (2521,116 грн./МВт.год.) та №7 (2737,092 грн./МВт.год.) на суму 488872,39 грн., що оплачені позивачем-2. У той же час, враховуючи встановлення судом недійсності додаткових угод №№ 3-7 до договору №17/2021 про постачання електричної енергії від 14.01.2021, оплата за даним актом мала бути проведена повністю з урахуванням додаткової угоди №2 (1908 грн./МВт.год.) у розмірі 388520,31 грн., що менше на 100352,08 грн., ніж фактично оплачена сума.

Враховуючи вищезазначене, суд зазначає, що згідно з платіжними дорученнями №265 від 07.05.2021, №357 від 10.06.2021, №412 від 08.07.2021, №536 від 18.08.2021, №612 від 10.09.2021, №684 від 11.10.2021, №764 від 16.11.2021 відповідачу перераховано коштів за поставку електроенергії всього на суму 2777511 грн., що з урахуванням ціни за 1 МВт.год. у 1908 грн./МВт.год. (відповідно до додаткової угоди №2) має складати поставку 1455,718 МВт.год. електроенергії, але, у той же час, за актами приймання-передачі №132 від 30.04.2021, №178 від 31.05.2021, №209 від 30.06.2021, №255 від 17.08.2021, №1 від 09.09.2021, №344 від 30.09.2021, №17 від 16.11.2021 постачальник (відповідач) фактично поставив 1316,615 МВт.год, тобто, на 139,103 МВт.год. менше ніж фактично сплатив позивач-2.

У справі, що розглядається, додаткові угоди №№ 3-7 до договору №17/2021 про постачання електричної енергії від 14.01.2021 є недійсними, але їх недійсність не означає відсутність між сторонами договірних відносин, адже відносини між ними врегульовані договором, тобто, зобов`язання є договірними.

У частині 2 статті 712 Цивільного кодексу України передбачено, що до договору постачання застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін.

Відповідно до статті 655 Цивільного кодексу України за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов`язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов`язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму.

У статті 669 Цивільного кодексу України визначається, що кількість товару, що продається, встановлюється у договорі купівлі-продажу у відповідних одиницях виміру або грошовому вираженні.

Відповідно до частини 1 статті 670 Цивільного кодексу України якщо продавець передав покупцеві меншу кількість товару, ніж це встановлено договором купівлі-продажу, покупець має право вимагати передання кількості товару, якої не вистачає, або відмовитися від переданого товару та його оплати, а якщо він оплачений, - вимагати повернення сплаченої за нього грошової суми.

Тож обов`язок з повернення грошової суми, сплаченої за кількість товару, який не був поставлений покупцеві, врегульований нормами Глави 54 Цивільного кодексу України.

Суд зазначає, що недійсність додаткових угод №№ 3-7 означає, що зобов`язання сторін регулюються договором №17/2021 про постачання електричної енергії від 14.01.2021 з урахуванням змін, внесених додатковою угодою №2 від 16.02.2021. Таким чином, отримана відповідачем оплата у сумі 265408,52 грн. за товар, який не був ним поставлений, підлягає стягненню з відповідача на підставі частини 1 статті 670 Цивільного кодексу України.

Аналогічна правова позиція, зокрема, викладена у постанові Об`єднаної палати Верховного Суду від 18.06.2021 у справі № 927/491/19.

5.3. Щодо представництва прокурором інтересів держави в особі Західного офісу Держаудитслужби в особі Управління Західного офісу Держаудитслужби в Тернопільській області та Департаменту житлово-комунального господарства Білоцерківської міської ради.

Відповідно до ратифікованої Законом України від 17.07.2007 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод (пункт 1 статті 6) кожен має право на справедливий та публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру.

Відповідно до статті 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно з пунктом 3 частини 1 статті 131-1 Конституції України в Україні діє прокуратура, яка здійснює представництво інтересів держави в суді у виключних випадках і в порядку, що визначені законом.

Відповідно до частин 3, 4 статті 23 Закону України «Про прокуратуру», прокурор здійснює представництво в суді законних інтересів держави у разі порушення або загрози порушення інтересів держави, якщо захист цих інтересів не здійснює або неналежним чином здійснює орган державної влади, орган місцевого самоврядування чи інший суб`єкт владних повноважень, до компетенції якого віднесені відповідні повноваження, а також у разі відсутності такого органу. Наявність підстав для представництва має бути обґрунтована прокурором у суді.

Прокурор здійснює представництво інтересів громадянина або держави в суді виключно після підтвердження судом підстав для представництва.

Прокурор зобов`язаний попередньо, до звернення до суду, повідомити про це громадянина та його законного представника або відповідного суб`єкта владних повноважень. У разі підтвердження судом наявності підстав для представництва прокурор користується процесуальними повноваженнями відповідної сторони процесу. Наявність підстав для представництва може бути оскаржена громадянином чи її законним представником або суб`єктом владних повноважень.

Частинами 1 та 3 статті 4 Господарського процесуального кодексу України визначається, що право на звернення до господарського суду в установленому цим Кодексом порядку гарантується. Ніхто не може бути позбавлений права на розгляд його справи у господарському суді, до юрисдикції якого вона віднесена законом.

До господарського суду у справах, віднесених законом до його юрисдикції, мають право звертатися також особи, яким законом надано право звертатися до суду в інтересах інших осіб.

Відповідно до статті 53 Господарського процесуального кодексу України, у визначених законом випадках прокурор звертається до суду з позовною заявою, бере участь у розгляді справ за його позовами, а також може вступити за своєю ініціативою у справу, провадження у якій відкрито за позовом іншої особи, до початку розгляду справи по суті, подає апеляційну, касаційну скаргу, заяву про перегляд судового рішення за нововиявленими або виключними обставинами.

Прокурор, який звертається до суду в інтересах держави, в позовній чи іншій заяві, скарзі обґрунтовує, в чому полягає порушення інтересів держави, необхідність їх захисту, визначені законом підстави для звернення до суду прокурора, а також зазначає орган, уповноважений державою здійснювати відповідні функції у спірних правовідносинах. Невиконання цих вимог має наслідком застосування положень, передбачених статтею 174 цього Кодексу.

У разі відкриття провадження за позовною заявою, поданою прокурором в інтересах держави в особі органу, уповноваженого здійснювати функції держави у спірних правовідносинах, зазначений орган набуває статусу позивача. У разі відсутності такого органу або відсутності у нього повноважень щодо звернення до суду прокурор зазначає про це в позовній заяві і в такому разі набуває статусу позивача.

Судом враховано, що виключними випадками, за яких прокурор може здійснювати представництво інтересів держави в суді, є порушення або загроза порушення інтересів держави. При цьому, в кожному конкретному випадку прокурор при зверненні до суду з позовом повинен довести існування обставин порушення або загрози порушення інтересів держави.

При цьому, оскільки повноваження органів влади, зокрема і щодо здійснення захисту законних інтересів держави, є законодавчо визначеними, суд згідно з принципом jura novit curia ("суд знає закони") під час розгляду справи має самостійно перевірити доводи сторін щодо наявності чи відсутності повноважень органів влади здійснювати у спосіб, який обрав прокурор, захист законних інтересів держави у спірних правовідносинах.

У контексті зазначеного, судом враховано, окрім іншого, і рішення Конституційного Суду України про представництво прокуратурою України інтересів держави в арбітражному суді від 08.04.1999 № 3-рп/99.

Так, Конституційний Суд України, з`ясовуючи поняття «інтереси держави», визначив, що державні інтереси закріплюються як нормами Конституції України, так і нормами інших правових актів. Інтереси держави відрізняються від інтересів інших учасників суспільних відносин. В основі перших завжди є потреба у здійсненні загальнодержавних (політичних, економічних, соціальних та інших) дій, програм, спрямованих на захист суверенітету, територіальної цілісності, державного кордону України, гарантування її державної, економічної, інформаційної, екологічної безпеки, охорон землі як національного багатства, захист прав усіх суб`єктів права власності та господарювання тощо.

Із врахуванням того, що інтереси держави є оціночним поняттям, прокурор у кожному конкретному випадку самостійно визначає з посиланням на законодавство, на підставі якого подається позов, в чому саме відбулося чи може відбутися порушення матеріальних або інших інтересів держави, обґрунтовує у позовній заяві необхідність їх захисту та зазначає орган, уповноважений державою здійснювати відповідні функції у спірних відносинах (частина 4 мотивувальної частини рішення Конституційного Суду України).

Крім того, Європейський Суд з прав людини неодноразово звертав увагу на участь прокурора в суді на боці однієї зі сторін як обставину, що може впливати на дотримання принципу рівності сторін. Оскільки прокурор або посадова особа з аналогічними функціями, пропонуючи задовольнити або відхилити скаргу, стає противником або союзником сторін у справі, його участь може викликати в однієї зі сторін відчуття нерівності (рішення у справі "Ф.В. проти Франції" (F.W. v. France) від 31.03.2005, заява № 61517/00, п. 27).

У рекомендаціях Парламентської Асамблеї Ради Європи від 27.05.2003 №1604 (2003) «Про роль прокуратури в демократичному суспільстві, заснованому на верховенстві закону» щодо функцій органів прокуратури, які не відносяться до сфери кримінального права, передбачено важливість забезпечити, щоб повноваження і функції прокурорів обмежувалися сферою переслідування осіб, винних у скоєнні кримінальних правопорушень, і вирішення загальних завдань щодо захисту інтересів держави через систему відправлення кримінального правосуддя, а для виконання будь-яких інших функцій були засновані окремі, належним чином розміщені та ефективні органи.

Відтак, прокурор може представляти інтереси держави в суді у виключних випадках, які прямо передбачені законом. Розширене тлумачення випадків (підстав) для представництва прокурором інтересів держави в суді не відповідає принципу змагальності, який є однією з засад правосуддя (пункт 3 частини другої статті 129 Конституції України).

Наявність інтересів держави повинна бути предметом самостійної оцінки суду в кожному випадку звернення прокурора з позовом. Прокурор, звертаючись до суду з позовом, має обґрунтувати та довести підстави для представництва, однією з яких є бездіяльність компетентного органу.

Бездіяльність компетентного органу означає, що він знав або повинен був знати про порушення інтересів держави, але не звертався до суду з відповідним позовом у розумний строк.

Звертаючись до відповідного компетентного органу до подання позову в порядку, передбаченому статтею 23 Закону України "Про прокуратуру", прокурор фактично надає йому можливість відреагувати на стверджуване порушення інтересів держави, зокрема, шляхом призначення перевірки фактів порушення законодавства, виявлених прокурором, вчинення дій для виправлення ситуації, а саме подання позову або аргументованого повідомлення прокурора про відсутність такого порушення.

Невжиття компетентним органом жодних заходів протягом розумного строку після того, як цьому органу стало відомо або повинно було стати відомо про можливе порушення інтересів держави, має кваліфікуватися як бездіяльність відповідного органу. Розумність строку визначається судом з урахуванням того, чи потребували інтереси держави невідкладного захисту (зокрема, через закінчення перебігу позовної давності чи можливість подальшого відчуження майна, яке незаконно вибуло із власності держави), а також таких чинників, як: значимість порушення інтересів держави, можливість настання невідворотних негативних наслідків через бездіяльність компетентного органу, наявність об`єктивних причин, що перешкоджали такому зверненню, тощо.

Таким чином, прокурору достатньо дотриматися порядку, передбаченого статтею 23 Закону України «Про прокуратуру», і якщо компетентний орган протягом розумного строку після отримання повідомлення самостійно не звернувся до суду з позовом в інтересах держави, то це є достатнім аргументом для підтвердження його бездіяльності. Якщо прокурору відомо причини такого незвернення, він обов`язково повинен зазначити їх в обґрунтуванні підстав для представництва, яке міститься в позові, але якщо з відповіді компетентного органу на звернення прокурора такі причини з`ясувати неможливо чи такої відповіді взагалі не отримано, то це не є підставою вважати звернення прокурора необґрунтованим. Аналогічна правова позиція викладена у постанові Великої Палати Верховного Суду у справі № 912/2385/18 від 26.05.2020.

Також Велика Палата Верховного Суду при розгляді вказаної справи звернула увагу на те, що захищати інтереси держави повинні насамперед відповідні компетентні органи, а не прокурор.

У Рішенні від 05 червня 2019 року № 4-р(II)/2019 Конституційний Суд України вказав, що Конституцією України встановлено вичерпний перелік повноважень прокуратури, визначено характер її діяльності і в такий спосіб передбачено її існування і стабільність функціонування; наведене гарантує неможливість зміни основного цільового призначення вказаного органу, дублювання його повноважень/функцій іншими державними органами, адже протилежне може призвести до зміни конституційно визначеного механізму здійснення державної влади її окремими органами або вплинути на обсяг їхніх конституційних повноважень.

Таким чином, участь прокурора в судовому процесі можлива за умови, крім іншого, обґрунтування підстав для звернення до суду, а саме: має бути доведено нездійснення або неналежне здійснення захисту інтересів держави у спірних правовідносинах суб`єктом влади, до компетенції якого віднесені відповідні повноваження, або підтверджено відсутність такого органу (частини 3 та 4 статті 53 Господарського процесуального кодексу України, частина 3 статті 23 Закону України «Про прокуратуру»).

Судом враховане, що прокурор не може вважатися альтернативним суб`єктом звернення до суду і замінювати належного суб`єкта владних повноважень для захисту інтересів держави.

При цьому, судом також враховане, що для того, щоб інтереси держави не залишилися незахищеними, прокурор виконує субсидіарну роль, замінює у судовому провадженні відповідного суб`єкта владних повноважень, який відсутній або всупереч вимог закону не здійснює захисту чи робить це неналежно.

Порушення інтересів держави (територіальної громади) у даній справі обґрунтовується прокурором тим, що укладення додаткових угод №№ 3-7 до договору до договору №17/2021 про постачання електричної енергії від 14.01.2021 та відповідне підвищення ціни за одиницю товару (1 кВт год електроенергії), відбулось із порушенням Закону України «Про публічні закупівлі» та фактично призвело до неефективного використання бюджетних коштів.

Верховним Судом у постанові від 10.06.2021 у справі №910/114/19 висловлено позицію про те, що визначене положеннями Закону України «Про публічні закупівлі» спеціальне законодавче регламентування процедури закупівлі товарів, робіт і послуг для потреб держави хоч і має на меті створення конкурентного середовища у сфері публічних закупівель, розвиток добросовісної конкуренції і запобігання проявам корупції, проте, одночасно слугує захисту інтересів держави, а тому така процедура спрямована, перш за все, на задоволення потреб держави у певних групах товарів, робіт та послуг в особі конкретних замовників, які фінансуються за рахунок бюджетних коштів. Відтак, прямий інтерес держави полягає у неухильному дотриманні учасниками процедури закупівлі та замовником встановлених Законом України "Про публічні закупівлі" вимог.

Проведення процедури державних закупівель та укладення договору із порушенням законодавства порушує інтереси держави у сфері контролю за ефективним та цільовим використанням бюджетних коштів, а дотримання у цій сфері суспільних відносин законодавства становить суспільний інтерес, тому захист такого інтересу відповідає функціям прокурора.

Аналогічна позиція викладена в постановах Верховного Суду від 20.09.2018 у справі №924/1237/17, від 27.02.2018 у справі №918/313/17, від 21.03.2019 у справі №912/989/18.

Крім того, використання бюджетних коштів з порушенням вимог законодавства підриває матеріальну і фінансову основу системи бюджетного фінансування, що, у свою чергу, завдає шкоди інтересам держави.

Вирішуючи питання про справедливу рівновагу між інтересами суспільства і конкретної особи Європейський суд з прав людини у своєму рішенні у справі "Трегубенко проти України" від 02.11.2004 стверджує, що правильне застосування законодавства незаперечно становить "суспільний інтерес" (пункт 54 рішення).

Таким чином, у зазначеному випадку наявний як державний, так і суспільний інтерес.

Суд зазначає, що прокурор звертався до позивача-1 з листами №50-7178вих22 від 03.11.2022 та №50-7624вих22 від 18.11.2022, в яких повідомляв про виявлені ним порушення при укладенні додаткових угод до договору до договору №17/2021 про постачання електричної енергії від 14.01.2021 та просив повідомити про заходи, які вжиті позивачем-1 з метою повного та належного захисту державних інтересів у вказаних спірних правовідносинах.

Позивач-1 у відповідь на вказані листи прокурора надіслав листи №131913-17/2799-2022 від 10.11.2022 та №131913-17/2917-2022 від 01.12.2022, в яких повідомив про відсутність у нього відповідних повноважень на пред`явлення позову про визнання додаткових угод до договору №17/2021 про постачання електричної енергії від 14.01.2021 недійсними.

Суд зазначає, що згідно з пунктом 10 частини 1 статті 10 Закону України «Про основні засади здійснення фінансового контролю в Україні» органу державного фінансового контролю надається право звертатися до суду в інтересах держави, якщо підконтрольною установою не забезпечено виконання вимог щодо усунення виявлених під час здійснення державного фінансового контролю порушень законодавства з питань збереження і використання активів.

Тобто, позивач-1, після отримання інформації про наявність відповідних порушень при укладенні спірних додаткових угод, не був позбавлений можливості здійснити додаткову перевірку щодо інших додаткових угод до договору №17/2021 про постачання електричної енергії від 14.01.2021 (окрім додаткових угод №3 та №4 щодо яких наявний відповідний висновок моніторингу) та, у разі виявлення відповідних порушень, міг звернутись до суду з позовом до відповідача щодо усунення допущених порушень (в тому числі, щодо визнання спірних додаткових угод недійсними та стягнення коштів).

Суд встановив, що, з моменту направлення прокурором позивачу-1 листів від 03.11.2022 та 18.11.2022 і до подання позову, минуло майже п`ять місяців, крім того, позивач-1 повідомив про відсутність у нього повноважень на звернення до суду із відповідним позовом. У матеріалах справи відсутні докази, що позивач-1 вживав інші дії, спрямовані на захист інтересів держави.

Таким чином, невжиття позивачем-1 як компетентним органом держави жодних заходів протягом розумного строку після того, як йому стало відомо про можливе порушення інтересів держави, свідчить про бездіяльність позивача-1, а тому прокурор правомірно звернувся з позовом до суду в інтересах держави в особі Західного офісу Держаудитслужби в особі Управління Західного офісу Держаудитслужби в Тернопільській області.

Подібні висновки наведені у пункті 5.18 постанови Верховного Суду від 07.09.2022 у справі №927/1058/21.

Як вбачається з матеріалів справи, прокурор також звертався і до позивача-2 з листом №50-7179вих22 від 03.11.2022, в якому повідомляв про виявлені ним порушення при укладенні додаткових угод до договору №17/2021 про постачання електричної енергії від 14.01.2021 та просив повідомити про заходи, які вжиті позивачем-2 з метою повного та належного захисту державних інтересів у спірних правовідносинах.

У відповідь на вказаний лист позивач-2 повідомив (лист №1454 від 09.11.2022), що оскільки наявний висновок Управління Західного офісу Держаудитслужби в Тернопільській області про результат моніторингу процедури закупівлі від 11.08.2021 №163, який оскаржується позивачем-2 у суді, то він вважає подання позову про визнання додаткових угод до договору №17/2021 про постачання електричної енергії від 14.01.2021 несвоєчасним та вважає за доцільне повернутись до цього питання пізніше.

Суд зазначає, що у пункті 55 постанови Великої Палати Верховного Суду від 26.05.2020 у справі №912/2385/18 зазначається, що при вирішенні питання про необхідність звернення до суду з позовом компетентний орган може діяти в умовах конфлікту інтересів - коли порушення інтересів держави, про яке стверджує прокурор, може бути пов`язане з раніше вчиненими протиправними діями цього органу чи бездіяльністю. Для врахування цих обставин стаття 55 Господарського процесуального кодексу України передбачає такі правила:

- якщо особа, яка має процесуальну дієздатність і в інтересах якої подана заява, не підтримує заявлених позовних вимог, суд залишає заяву без розгляду, крім позову прокурора в інтересах держави;

- відмова компетентного органу від поданого прокурором в інтересах держави позову (заяви), подання ним заяви про залишення позову без розгляду не позбавляє прокурора права підтримувати позов (заяву) і вимагати розгляду справи по суті.

У пункті 56 вищезазначеної постанови Велика Палата Верховного Суду вказала, що у перелічених у цій статті випадках йдеться про активні дії компетентного органу, який як учасник процесу та сторона спору (позивач) не підтримує позовних вимог або подає заяву про залишення позову без розгляду чи про відмову від позову. Якщо ж позов подано прокурором в інтересах держави в особі компетентного органу, і такий орган не здійснює процесуальних дій як позивач, його представник не з`являється у судові засідання, а суд уже після відкриття провадження у справі встановлює, що прокурор не підтвердив підстави для представництва, то, як і зазначено у пункті 54 цієї постанови, позовну заяву прокурора необхідно вважати такою, що підписана особою, яка не має права її підписувати. І в таких справах виникають підстави для застосування положень пункту 2 частини першої статті 226 Господарського процесуального кодексу України (залишення позову без розгляду).

Суд зауважує, що у постанові Великої Палати Верховного Суду від 15.09.2020 у справі №469/1044/17 (пункт 38) зазначається, що за певних обставин прокурор може звертатися до суду в інтересах держави в особі органу місцевого самоврядування, зокрема тоді, коли цей орган є стороною правочину, про недійсність якого стверджує прокурор. Оскільки таку позовну вимогу вправі заявити, зокрема, будь-яка сторона правочину, відповідний орган як така сторона може бути позивачем. У такій ситуації прокурор для представництва інтересів держави в особі компетентного органу як сторони правочину має продемонструвати, що цей орган не здійснює або неналежним чином здійснює захист відповідних інтересів. Аналогічну правову позицію викладено у постановах Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 27.01.2021 у справі №917/341/19, від 02.02.2021 у справі №922/1795/19, від 07.04.2021 у справі №917/273/20.

У матеріалах справи відсутні докази, що позивач-2 вживав будь-які дії, спрямовані на захист інтересів держави.

Враховуючи все вищезазначене, суд дійшов висновку, що прокурор мав законні підстави для представництва інтересів позивача-2 у даній справі та належним чином їх підтвердив.

Оскільки ані позивач-1, ані позивач-2 протягом розумного строку так самостійно і не звернулись до суду з позовом, то прокурор на підставі частини 4 статті 23 Закону України «Про прокуратуру» повідомив їх про встановлення підстав та намір здійснювати представництво в суді законних інтересів держави в їх особі з позовною заявою з метою визнання недійсними додаткових угод №№ 3-7 до договору №17/2021 про постачання електричної енергії від 14.01.2021 (лист №50-3161вих-23 від 06.04.2023).

З огляду на зазначене, зважаючи, що прокурор у позовній заяві навів підставу для представництва інтересів держави, обґрунтував, у чому полягає порушення цих інтересів, та визначив органи, уповноважені державою здійснювати відповідні функції у спірних правовідносинах, суд дійшов висновку, що прокурор підтвердив підстави для представництва інтересів держави у цій справі та обґрунтовано звернувся до суду в інтересах держави в особі Західного офісу Держаудитслужби в особі Управління Західного офісу Держаудитслужби в Тернопільській області та Департаменту житлово-комунального господарства Білоцерківської міської ради.

Також суд не вбачає підстав для залишення позову прокурора без розгляду відповідно до пункту 2 частини 1 статті 226 Господарського процесуального кодексу України.

Таким чином, судом до уваги доводи відповідача щодо порушення позивачем процесуальних питань представництва інтересів держави та порядку представництва прокурором, оцінюються критично та до уваги не беруться.

6. Результати розгляду справи

6.1. Згідно з статтею 13 Господарського процесуального кодексу України судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених цим Кодексом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом.

Відповідно до статті 73 Господарського процесуального кодексу України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Згідно з статтею 74 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов`язків щодо доказів.

Відповідно до частини 1 статті 77 Господарського процесуального кодексу України обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Згідно з статтею 78 Господарського процесуального кодексу України достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи, а відповідно до статті 79 Господарського процесуального кодексу України наявність обставини, на яку сторона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, вважається доведеною, якщо докази, надані на підтвердження такої обставини, є більш вірогідними, ніж докази, надані на її спростування; питання про вірогідність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Відповідно до статті 86 Господарського процесуального кодексу України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Європейський суд з прав людини у рішенні від 10.02.2010 у справі "Серявін та інші проти України" зауважив, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях, зокрема, судів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються.

Отже, відхиляючи будь-які доводи сторін чи спростовуючи подані стороною докази, господарський суд повинен у мотивувальній частині рішення навести правове обґрунтування і ті доведені фактичні обставини, з огляду на які ці доводи або докази не взято до уваги судом. Викладення у рішенні лише доводів та доказів сторони, на користь якої приймається рішення, є порушенням вимог процесуального закону щодо рівності всіх учасників судового процесу перед законом і судом. У справі "Руїс Торіха проти Іспанії", Європейський суд з прав людини зазначає, що хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною залежно від характеру рішення (рішення у справі "Руїс Торіха проти Іспанії" (Ruiz Torija v. Spain) від 09.12.1994). Водночас, необхідно враховувати, що хоча національний суд і має певну свободу розсуду щодо вибору аргументів у тій чи іншій справі та прийняття доказів на підтвердження позицій сторін, орган влади зобов`язаний виправдати свої дії, навівши обґрунтування своїх рішень (рішення у справі "Суомінен проти Фінляндії" (Suominen v. Finland) від 01.07.2003). Ще одне призначення обґрунтованого рішення полягає в тому, щоб продемонструвати сторонам, що вони були почуті (рішення у справі "Гірвісаарі проти Фінляндії" (Hirvisaari v. Finland) від 27.09.2001).

Аналізуючи питання обсягу дослідження доводів скаржника та їх відображення у судових рішеннях, суди мають також враховувати практику Європейського суду з прав людини, викладену, зокрема, у справах "Проніна проти України" (рішення від 18.07.2006), Трофимчук проти України (рішення від 28.10.2010), де Суд зазначає, що пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Водночас, Верховний Суд зазначає, що такий висновок Європейського суду з прав людини звільняє суди від обов`язку надавати детальну відповідь на кожен аргумент скаржника, проте не свідчить про можливість взагалі ігнорувати доводи чи докази, на які посилаються сторони у справі (близька за змістом правова позиція викладена у постановах Верховного Суду від 27.01.2019 у справі № 910/7054/18 та від 12.02.2019 у справі № 911/1694/18).

6.2. Оцінюючи подані учасниками судового процесу докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному розгляді в судовому засіданні всіх обставин справи у їх сукупності, та, враховуючи, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, суд дійшов висновку про задоволення позовних вимог у повному обсязі.

7. Розподіл судових витрат

Згідно з пунктом 2 частини 1 статті 129 Господарського процесуального кодексу України судовий збір покладається на відповідача у повному розмірі.

Враховуючи вищенаведені фактичні обставини справи та керуючись статтями 13, 73, 74, 77-79, 86, 129, 232, 237, 238 Господарського процесуального кодексу України, суд

вирішив:

1. Позов (вх. №988/23 від 18.04.2023) Заступника керівника Білоцерківської окружної прокуратури в інтересах держави в особі Західного офісу Держаудитслужби в особі Управління Західного офісу Держаудитслужби в Тернопільській області та Департаменту житлово-комунального господарства Білоцерківської міської ради до Товариства з обмеженою відповідальністю "Сістем електрік" про визнання недійсними додаткових угод та стягнення вартості непоставленої електричної енергії задовольнити повністю.

2. Визнати недійсною додаткову угоду від 13.04.2021 №3 до договору від 14.01.2021 №14/2021 про закупівлю електричної енергії, укладену між Товариством з обмеженою відповідальністю "Сістем електрік" та Департаментом житлово-комунального господарства Білоцерківської міської ради.

3. Визнати недійсною додаткову угоду від 30.06.2021 №4 до договору від 14.01.2021 №14/2021 про закупівлю електричної енергії, укладену між Товариством з обмеженою відповідальністю "Сістем електрік" та Департаментом житлово-комунального господарства Білоцерківської міської ради.

4. Визнати недійсною додаткову угоду від 17.09.2021 №5 до договору від 14.01.2021 №14/2021 про закупівлю електричної енергії, укладену між Товариством з обмеженою відповідальністю "Сістем електрік" та Департаментом житлово-комунального господарства Білоцерківської міської ради.

5. Визнати недійсною додаткову угоду від 19.10.2021 №6 до договору від 14.01.2021 №14/2021 про закупівлю електричної енергії, укладену між Товариством з обмеженою відповідальністю "Сістем електрік" та Департаментом житлово-комунального господарства Білоцерківської міської ради.

6. Визнати недійсною додаткову угоду від 21.10.2021 №7 до договору від 14.01.2021 №14/2021 про закупівлю електричної енергії, укладену між Товариством з обмеженою відповідальністю "Сістем електрік" та Департаментом житлово-комунального господарства Білоцерківської міської ради.

7. Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю "Сістем електрік" (03028, місто Київ, проспект Науки, будинок 30-А, офіс 155, ) на користь Департаменту житлово-комунального господарства Білоцерківської міської ради (09117, Київська область, вулиця Андрея Шептицького, будинок 2, ) грошові кошти у розмірі 265408,52 грн. (двісті шістдесят п`ять тисяч чотириста вісім гривень п`ятдесят дві копійки) вартості оплаченої та непоставленої електричної енергії за договором від 14.01.2021 №17/2021 про постачання електричної енергії, укладеного між Департаментом житлово-комунального господарства Білоцерківської міської ради та Товариством з обмеженою відповідальністю "Сістем електрік".

8. Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю "Сістем електрік" (03028, місто Київ, проспект Науки, будинок 30-А, офіс 155, ) на користь Київської обласної прокуратури (місто Київ, бульвар Лесі Українки, будинок 27/2) 17401,13 грн. (сімнадцять тисяч чотириста одна гривня тринадцять копійок) судового збору за подання позову за такими реквізитами: отримувач Київська обласна прокуратура; ; банк отримувача Держказначейська служба України м. Київ; МФО 820172: рахунок отримувача UA0015641.

9. Видати накази після набрання рішення законної сили.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом двадцяти днів з дня складання повного судового рішення.

Повне рішення суду складено 17.01.2024.

Суддя С.О. Саванчук