РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

м. Київ

14.12.2023Справа № 910/10949/23

За позовомОСОБА_1
доПублічного акціонерного товариства "Укpнaфта"
простягнення 159811,33 грн
Суддя Смирнова Ю.М.

Секретар судового засідання Негеля Ю.М.

Представники сторін:

від позивачане з`явилися;
від відповідачаМихалевич М.М.

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

ОСОБА_1 звернувся до Господарського суду міста Києва з позовом про стягнення з Публічного акціонерного товариства "Укpнaфта" 159811,33 грн, з яких 112651,50 грн частини чистого прибутку за 2020 рік, 40410,00 грн інфляційних втрат та 3% річних на суму 6749,83 грн.

Позовні вимоги мотивовані тим, що відповідач в порушення норм чинного законодавства не виконав належним чином зобов`язання по виплаті позивачу як акціонеру Публічного акціонерного товариства "Укрнафта" частини чистого прибутку за 2020 рік, у зв`язку з чим позивач просить стягнути з відповідача зазначену суму, а також 3% річних та інфляційні втрати.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 17.07.2023 за вказаним позовом відкрито провадження у справі №910/10949/23; вирішено розглядати справу за правилами загального позовного провадження; підготовче засідання у справі призначено на 17.08.2023.

03.08.2023 від відповідача надійшов відзив на позов, в якому він проти заявлених позовних вимог заперечив та зазначив, що положення абз.2 ст.21 Закону України "Про державний бюджет України на 2021 рік" встановлюють додаткове право акціонерів на отримання частини чистого прибутку товариства, що не передбачено Законом України "Про акціонерні товариства", а порядок виплати частини чистого прибутку акціонерам не містить жоден з цих законів.

Крім того, як стверджує відповідач, загальними зборами Публічного акціонерного товариства "Укрнафта", в передбаченому Законом України "Про акціонерні товариства" порядку, рішення про виплату дивідендів як частини чистого прибутку та їх розмір не приймалось, а отже підстав для стягнення відповідних коштів у судовому порядку не виникає.

Відповідач також стверджує, що лише за наслідками розподілу прибутку та сплати першочергових платежів, якими зокрема, є податкові зобов`язання, має право прийняти рішення про розподіл чистого прибутку із зазначенням конкретної грошової суми, яка буде спрямована на виплату акціонерам, однак зі змісту рішення загальних зборів відповідача від 18.05.2021 року не вбачається волевиявлення зазначеного товариства на розподіл саме чистого прибутку та спрямування частини чистого прибутку для виплати акціонерам або ж для виплати та розподілу дивідендів між акціонерами.

15.08.2023 від позивача надійшло клопотання про проведення судового засідання 17.08.2023 без участі його представника та про проведення наступного судового засідання в режимі відеоконференції.

У підготовчому засіданні 17.08.2023 суд задовольнив клопотання позивача від 15.08.2023.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 17.08.2023 встановлено строк для подання позивачем відповіді на відзив до 01.09.2023, встановлено відповідачу строк для подання заперечень на відповідь на відзив до 14.09.2023, надано можливість позивачу брати участь у судовому засіданні 20.09.2023 в режимі відеоконференції з використанням сервісу "Система захищеного відеоконференцзв`язку з судом" шляхом попередньої реєстрації та входу до нього через підсистему "Електронний суд" та оголошено перерву у підготовчому засіданні до 20.09.2023.

01.09.2023 від позивача надійшла відповідь на відзив, в якій позивач проти тверджень відповідача, викладених у відзиві на позов, заперечив.

19.09.2023 від позивача надійшла заява про покладення на відповідача витрат на професійну правничу допомогу на суму 10000,00 грн.

У підготовчому засіданні 20.09.2023 закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду по суті на 26.10.2023.

23.10.2023 від позивача надійшло клопотання про долучення доказів понесення судових витрат у справі.

Судове засідання, призначене на 26.10.2023, не відбулося у зв`язку із перебуванням судді Смирнової Ю.М. на лікарняному.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 01.11.2023 призначено судове засідання для розгляду справи по суті на 08.11.2023.

У судовому засіданні з розгляду справи по суті 08.11.2023 суд, в порядку ч.5 ст.161 Господарського процесуального кодексу України, зобов`язав позивача надати письмові пояснення щодо виписки про стан рахунку у цінних паперах та оголосив перерву до 29.11.2023.

17.11.2023 від позивача надійшли додаткові письмові пояснення по справі.

Судове засідання з розгляду справи по суті 29.11.2023 відкладено на 14.12.2023, про що відповідача повідомлено відповідною ухвалою суду.

Представник позивача в судове засідання 14.12.2023 не з`явився, в заявах по суті спору та у попередніх судових засіданнях заявлені позовні вимоги підтримав, просив суд позов задовольнити. 14.12.2023 від позивача надійшла заява про проведення судового засідання 14.12.2023 без участі його представника.

Представник відповідача проти заявлених позовних вимог заперечив.

В судовому засіданні 04.05.2023 на підставі ст.240 Господарського процесуального кодексу України проголошено вступну та резолютивну частини рішення суду.

Дослідивши матеріали справи, заслухавши пояснення представника відповідача, Господарський суд міста Києва

ВСТАНОВИВ:

Відкрите акціонерне товариство "Укpнaфта" засноване відповідно до наказу Державного комітету України по нафті і газу від 23.02.1994 №57 шляхом перетворення Державного підприємства "Виробниче об`єднання "Укрнафта" у відкрите акціонерне товариство відповідно до Указу Президента України "Про корпоратизацію підприємств" від 15.06.1993 №210/93. Зазначене товариство є правонаступником Державного підприємства "Виробниче об`єднання "Укрнафта".

Відповідно до рішення загальних зборів акціонерів від 22.03.2011 змінено тип та назву з Відкритого акціонерного товариства "Укрнафта" на Публічне акціонерне товариство "Укрнафта" (далі-Товариство), організаційно-правовою формою цього товариства є акціонерне товариство за типом - публічне акціонерне товариство.

Акціонерами Публічного акціонерного товариства "Укрнафта" є юридичні та фізичні особи, що набули право власності на акції відповідно до положень статуту та вимог чинного законодавства України.

Статутний капітал Публічного акціонерного товариства "Укрнафта" становить 13557127,50 грн і поділений на 54228510 шт. простих іменних акцій.

Власником 27114256 акцій відповідача, що дорівнює 50% плюс 1 акція є Акціонерне товариство "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" (частка держави у статутному капіталі якого становить 100%).

Тобто, відповідач входить до числа господарських товариств, 50 і більше відсотків акцій (часток) яких знаходяться у статутних капіталах господарських товариств, частка держави яких становить 100%.

На виконання рішення Ставки Верховного Головнокомандувача Збройних Сил України, у зв`язку із військовою необхідністю, відповідно до Закону України "Про передачу, примусове відчуження або вилучення майна в умовах правового режиму воєнного чи надзвичайного стану" 06.11.2022 відбулося примусове відчуження у власність держави акцій Публічного акціонерного товариства "Укрнафта".

За рішенням Національної комісії з цінних паперів та фондового ринку від 06.11.2022 №1320 "Про забезпечення проведення в системі депозитарного обліку депозитарних операцій щодо примусового відчуження у власність держави акцій, емітентами яких є ПАТ "Укрнафта", ПАТ "Укртатнафта", АТ "Мотор Січ", ПрАТ "АвтоКрАЗ" та ПрАТ "Запоріжтрансформатор", яке було прийняте відповідно до Законів України "Про правовий режим воєнного стану", "Про передачу, примусове відчуження або вилучення майна в умовах правового режиму воєнного чи надзвичайного стану" для забезпечення потреб держави в умовах правового режиму воєнного стану у зв`язку з військовою агресією російської федерації проти України здійснено безумовну операцію щодо переказу акції Публічного акціонерного товариства "Укрнафта" на рахунок у цінних паперах на ім`я держави з рахунків депозитарних установ, в яких обліковувалися акції власників цінних паперів Публічного акціонерного товариства "Укрнафта".

Cтаном на 01.07.2021 ОСОБА_1 був акціонером Публічного акціонерного товариства "Укрнафта", що підтверджується випискою про операції з цінними паперами, виданою Товариством з обмеженою відповідальністю "Універ Капітал" за період з 03.07.2018 по 15.09.2022, та випискою про стан рахунку в цінних паперах на 15.09.2022 від 16.09.2022, виданою цією ж депозитарною установою, кількість акцій - 1590 шт.

18.05.2021 відбулися загальні збори акціонерів Публічного акціонерного товариства "Укрнафта", скликані відповідно до рішення наглядової ради означеного товариства від 25.03.2021.

За результатами цих загальних зборів, зокрема, питання №13 порядку денного: "Розподіл прибутку і збитків Товариства за підсумками 2020 року. Прийняття рішення про виплату дивідендів та затвердження розміру річних дивідендів Товариства" прийнято рішення: "Оскільки Товариством не прийнято рішення про виплату дивідендів до 1 травня 2021 року, дивіденди не нараховувати, прибуток розподілити відповідно до вимог статті 21 Закону України "Про Державний бюджет України на 2021 рік".

Таким чином, загальні збори акціонерів, до виключної компетенції яких належить розподіл прибутку Товариства, вирішили розподілити прибуток Товариства у спосіб, запропонований Наглядовою радою - відповідно до вимог ст.21 Закону України "Про Державний бюджет України на 2021 рік".

Звертаючись до суду з позовом, що розглядається, позивач посилається на те, що в силу вимог абз.2 п.21 Закону України "Про Державний бюджет України на 2021 рік" у відповідача виник обов`язок перед акціонерами, у тому числі позивачем, сплатити частину чистого прибутку відповідно до кількості належних акціонерам акцій.

Оцінюючи подані позивачем докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному розгляді всіх обставин справи в їх сукупності та враховуючи, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, суд вважає, що вимоги позивача підлягають задоволенню з наступних підстав.

Частиною 1 ст.11 Цивільного кодексу України визначено, що цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки.

Згідно ч.4 ст.11 Цивільного кодексу України у випадках, встановлених актами цивільного законодавства, цивільні права та обов`язки виникають безпосередньо з актів органів державної влади, органів влади Автономної Республіки Крим або органів місцевого самоврядування.

Відповідно до ч. 1 ст.530 Цивільного кодексу України якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Якщо строк встановлено для вчинення дії, вона може бути вчинена до закінчення останнього дня строку. У разі, якщо ця дія має бути вчинена в установі, то строк спливає тоді, коли у цій установі за встановленими правилами припиняються відповідні операції (ч.1 ст.255 Цивільного кодексу України).

Відповідно до абз.2 ст.21 Закону України "Про Державний бюджет України на 2021 рік" господарські товариства, у статутному капіталі яких є корпоративні права держави, та господарські товариства, 50 і більше відсотків акцій (часток) яких належать господарським товариствам, частка держави в яких становить 100 відсотків (крім тих, що визначені частиною першою цієї статті), які не прийняли рішення про нарахування дивідендів до 1 травня року, що настає за звітним, сплачують до державного бюджету та іншим учасникам господарського товариства пропорційно розміру їх акцій (часток) у статутному капіталі господарського товариства частину чистого прибутку в розмірі, визначеному за базовими нормативами відрахування частки прибутку, що спрямовується на виплату дивідендів, установленими на відповідний рік, але не менше 90 відсотків, до 1 липня року, що настає за звітним.

На суму несвоєчасно сплачених коштів (частини чистого прибутку) до державного бюджету контролюючими органами нараховується пеня, яка сплачується до загального фонду Державного бюджету України з розрахунку подвійної облікової ставки Національного банку України від суми недоплати, розрахованої за кожний день прострочення платежу, починаючи з наступного дня після настання строку платежу і по день сплати включно.

Таким чином, вказаним законом передбачено, що господарські товариства, які не прийняли рішення про нарахування дивідендів до 1 травня року, що настає за звітним, сплачують до державного бюджету та іншим учасникам господарського товариства пропорційно розміру їх акцій (часток) у статутному капіталі господарського товариства частину чистого прибутку.

Відповідач не заперечував, що рішення про нарахування дивідендів за 2020 рік до 1 травня 2021 року не приймалося.

Отже, акціонери (учасники) товариства, які обліковуються в реєстрі акціонерів (учасників) станом на кінець робочого дня 1 липня, мають право вимагати сплати частини чистого прибутку.

Наявна в справі виписка депозитарної установи - Товариства з обмеженою відповідальністю "Універ Капітал" про операції з цінними паперами за період з 03.07.2018 по 15.09.2022 включає 01.07.2021, а отже є належним доказом на підтвердження того, що за станом на 01.07.2021 позивач був акціонером відповідача і мав у власності 1590 простих іменних акцій товариства.

Як вже вказувалось судом, 18.05.2021 загальними зборами акціонерів Публічного акціонерного товариства "Укрнафта" по питанню №13 порядку денного прийнято рішення: "Оскільки Товариством не прийнято рішення про виплату дивідендів до 01.05.2021, дивіденди не нараховувати, прибуток розподілити відповідно до вимог ст.21 Закону України "Про Державний бюджет України на 2021 рік".

Згідно п.12 ч.2 ст.32 Закону України "Про акціонерні товариства" до виключної компетенції загальних зборів належить розподіл прибутку і збитків товариства з урахуванням вимог, передбачених законом.

Відповідно до ч.1 ст.32 Закону України "Про акціонерні товариства" загальні збори є вищим органом акціонерного товариства.

Таким чином, суд зазначає, що саме загальними зборами Публічного акціонерного товариства "Укрнафта" прийнято рішення про розподілення прибутку відповідно до вимог ст.21 Закону України "Про Державний бюджет України на 2021 рік", а отже судом відхиляються твердження відповідача про те, що загальними зборами Публічного акціонерного товариства "Укрнафта" від 18.05.2021 рішення про виплату дивідендів та їх розмір не приймалось, а оскільки дивіденди за своєю суттю є частиною чистого прибутку, то підстав для стягнення відповідних коштів на підставі рішення суду не виникає.

В рішенні Окружного адміністративного суду міста Києва від 29.09.2021, постанові Шостого апеляційного адміністративного суду від 22.02.2022 року та постанові Верховного Суду у складі колегії суддів першої палати Касаційного адміністративного суду від 19.10.2022 року у справі №640/18646/21 за позовом Публічного акціонерного товариства "Укрнафта" до Центрального міжрегіонального управління ДПС по роботі з великими платниками податків, зокрема про визнання протиправною бездіяльність Центрального міжрегіональне управління ДПС по роботі з великими платниками податків щодо відмови в поверненні надміру сплачених грошових коштів по податку на прибуток підприємств за 2020 рік у розмірі ,86 грн шляхом їх зарахування в рахунок сплати грошових зобов`язань з частини чистого прибутку за 2020 рік ,00 грн) та дивідендів за 2018 рік (965730186,00 грн), щодо відмови в поверненні (381852502,87 грн) на рахунок ПАТ "Укрнафта" в установі банку, відповідачем самостійно визначено заборгованість перед державою у розмірі ,00 грн.

З огляду на викладене вище позивач, як акціонер Публічного акціонерного товариства "Укрнафта", має право на частину чистого прибутку відповідно до кількості належних йому акцій, а саме на 226025,86 грн, виходячи із суми коштів в розмірі ,00 грн, що розрахована відповідачем в рахунок погашення грошового зобов`язання по сплаті частини чистого прибутку за 2020 рік до державного бюджету на підставі абз.2 ст. 21 Закону України "Про державний бюджет України на 2021 рік" ,00 грн/27114256 акцій)*1590).

В той же час, позивач просить суд стягнути з відповідача 112651,50 грн частини чистого прибутку за 2020 рік.

Відповідно до абз.2 ст.21 Закону України "Про Державний бюджет України на 2021 рік" частина чистого прибутку має бути сплачена до 1 липня року, що настає за звітним.

Доказів виплати позивачу частини чистого прибутку до 01 липня 2021 року матеріали справи не містять.

Отже, оскільки саме загальні збори відповідача в межах наданих їм повноважень прийняли рішення від 18.05.2021 про розподіл прибутку за підсумками 2020 року, визначивши спосіб розпорядження прибутком товариства в порядку, встановленому ст.21 Закону України "Про Державний бюджет України на 2021 рік", позивач, як акціонер відповідача, має право на частину чистого прибутку відповідно до кількості належних йому акцій. При цьому, відзив на позов не містить заперечень щодо суми, заявленої позивачем до стягнення як частини чистого прибутку за 2020 рік.

Доводи відповідача про те, що а ні ст.21 Закону України "Про Державний бюджет України на 2021 рік", а ні інший закон, не врегульовує порядок виплати акціонерам частини чистого прибутку є необґрунтованими з огляду на те, що такий порядок встановлений рішенням загальних зборів від 18.05.2021 №31 та ст.21 Закону України "Про Державний бюджет України на 2021 рік".

Також суд вважає за необхідне зазначити, що рішенням Конституційного Суду України від 22.07.2020 у справі №3-313/2019 при визнанні таким, що не відповідає Конституції України абзацу 8 ч.5 ст.11 Закону України "Про управління об`єктами державної власності" щодо отримання державою частини чистого прибутку господарської організації державного сектора економіки у разі неприйняття рішення про нарахування дивідендів, неконституційною є саме та ситуація, коли відповідна частина прибутку акціонерного товариства сплачується тільки державі, але не сплачується "іншим учасникам товариства". У рішенні зазначено, що нормативне регулювання ставить державу у привілейоване становище порівняно з іншими учасниками господарської організації державного сектора економіки, тобто є дискримінаційними, оскільки визначаючи правові основи управління об`єктами державної власності, законодавець не передбачив можливості спрямування частини чистого прибутку на користь таких учасників у разі неприйняття рішення про нарахування дивідендів.

Відповідно до ч.11 ст.11 Господарського процесуального кодексу України забороняється відмова у правосудді з мотивів неповноти, неясності, суперечливості чи відсутності законодавства, яке регулює спірні відносини.

Згідно ч.3 ст.11 Цивільного кодексу України цивільні права та обов`язки можуть виникати безпосередньо з актів цивільного законодавства.

При цьому, як встановлено вище, обов`язок відповідача щодо сплати позивачу заявленої суми прямо витікає із акту законодавства, а саме - абз.2 п.21 Закону України "Про Державний бюджет України на 2021 рік".

За таких обставин порушене корпоративне право позивача підлягає захисту в порядку ст.14 Європейської Конвенції з прав людини, яка була ратифікована Україною 17.07.1997.

З огляду на викладене, суд дійшов висновку щодо задоволення позовних вимог в частині стягнення з Публічного акціонерного товариства "Укрнафта" на користь позивача частини чистого прибутку у розмірі 112651,50 грн.

Щодо позовних вимог в частині стягнення 3% річних у сумі 6749,83 грн та інфляційних втрат у розмірі 40410,00 грн, суд зазначає наступне.

Відповідно до ст.ст.525, 526 Цивільного кодексу України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Згідно ст.625 Цивільного кодексу України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Стаття 625 Цивільного кодексу України визначає загальні правила відповідальності за порушення грошового зобов`язання і поширює свою дію на всі види грошових зобов`язань.

Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 10.04.2018 у справі №910/10156/17.

Отже, в даному випадку, за порушення виконання грошового зобов`язання на відповідача покладається відповідальність відповідно до ст.625 Цивільного кодексу України, яка полягає у приєднанні до невиконаного обов`язку, нового додаткового обов`язку у вигляді відшкодування матеріальних втрат позивача від знецінення грошових коштів внаслідок інфляційних процесів за весь час прострочення та 3% річних.

Суд, перевіривши наданий позивачем розрахунок 3% річних та інфляційних втрат, суд дійшов висновку, що він є арифметично вірним та відповідає вимогам чинного законодавства.

З огляду на викладене, стягненню з відповідача на користь позивача підлягають 3% річних у сумі 6749,83 грн та інфляційні втрати у розмірі 40410,00 грн.

Відповідно до ст.168.1.1 Податкового кодексу України податковий агент, який нараховує (виплачує, надає) оподаткований дохід на користь платника податку, зобов`язаний утримувати податок із суми такого доходу за його рахунок, використовуючи ставку податку, визначену в ст.167 цього кодексу.

Згідно ст.168.1.2 Податкового кодексу України податок сплачується (перераховується) до відповідного бюджету під час виплати оподаткованого доходу єдиним платіжним документом.

Таким чином, обов`язок сплачувати податки з виплат чистого прибутку доходу покладається саме на емітента-відповідача.

Тобто, саме відповідач, а не акціонер, повинен нарахувати виплати, передбачені абз.2 п.21 Закону України "Про Державний бюджет України на 2021 рік" пропорційно частці, нарахованій на користь держави, тобто з розрахунку на одну акцію стільки ж, скільки державі, і з нарахованих сум утримувати відповідні податки.

Водночас, на суд не може бути покладено функцій податкового агенту (в частині нарахування податків), суд лише зазначає суму без утримання відповідного податку й інших обов`язкових платежів, про що вказує в резолютивній частині рішення. Натомість суду достатньо зазначити, що присуджені до стягнення суми нараховані без віднімання сум податків.

Схожий за змістом правовий висновок викладений, зокрема, у постанові Великої Палати Верховного Суду від 08.12.2021 у справі №9901/407/19, постанові Верховного Суду від 18.07.2018 у справі №359/10023/16-ц.

Відповідно до п.1 ч.6 ст.238 Господарського процесуального кодексу України у разі необхідності у резолютивній частині також вказується порядок і строк виконання рішення.

При цьому, суд зазначає, що відповідач, в разі добровільного виконання рішення суду, не очікуючи відкриття виконавчого провадження, може утримати і перерахувати податки і збори з джерел виплати.

За таких обставин, господарський суд дійшов висновку, що позовні вимоги ОСОБА_1 до Публічного акціонерного товариства "Укpнaфта" підлягають задоволенню в повному обсязі з відрахуванням до бюджету відповідних податків і зборів.

З огляду на наведене всі інші клопотання та заяви, доводи та міркування учасників судового процесу відповідно залишені судом без задоволення і не прийняті до уваги як необґрунтовані, безпідставні та такі, що не спростовують висновків суду стосовно наявності підстав для задоволення позовних вимог.

Згідно з п.2 ч.1 ст.129 Господарського процесуального кодексу України, приймаючи до уваги висновки суду про задоволення позовних вимог, судовий збір покладається на відповідача.

Також позивач просив суд покласти на відповідача витрати на професійну правничу допомогу на суму 10000,00 грн.

Відповідно до ч.1 ст.123 Господарського процесуального кодексу України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.

Частиною 3 ст.123 Господарського процесуального кодексу України визначено, що до витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати: 1) на професійну правничу допомогу; 2) пов`язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів, експертів та проведенням експертизи; 3) пов`язані з витребуванням доказів, проведенням огляду доказів за їх місцезнаходженням, забезпеченням доказів; 4) пов`язані з вчиненням інших процесуальних дій, необхідних для розгляду справи або підготовки до її розгляду.

Відповідно до ч.ч.1, 2, ст.126 Господарського процесуального кодексу України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на професійну правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат:

1) розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу професійну правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката, визначається згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою;

2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

За приписами ч.ч.3-5 ст.126 Господарського процесуального кодексу України для визначення розміру витрат на професійну правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.

Частиною 8 ст.129 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що розмір судових витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду, за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву.

Отже, відшкодуванню підлягають витрати, незалежно від того, їх уже фактично сплачено стороною чи тільки має бути сплачено.

Для цілей розподілу витрат на професійну правничу допомогу позивач надав:

- договір №1-Б про надання правничої (юридичної) допомоги від 17.05.2023, укладений між позивачем та адвокатом Ярошенком О.О., додаткову угоду №1 від 19.06.2023 до цього договору, рахунок №07/01 від 07.07.2023 на суму 6000,00 грн, квитанцію про оплату №216402165 від 07.07.2023 на суму 6000,00 грн, акт про надання правничої (юридичної) допомоги №1 від 07.07.2023 до договору на суму 6000,00 грн, ордер серії АР №1131784 від 07.07.2023, свідоцтво про право на заняття адвокатською діяльністю №608 від 23.03.2007, додаткову угоду №2 від 04.09.2023 до цього договору, рахунок №10/03 від 20.10.2023 на суму 4000,00 грн, квитанцію про оплату №235188989 від 20.10.2023 на суму 4000,00 грн, акт про надання правничої (юридичної) допомоги №2 від 20.10.2023 до договору на суму 4000,00 грн.

Таким чином, витрати позивача на професійну правничу допомогу у розмірі 10000,00 грн підтверджені документально та підлягають розподілу між сторонами у відповідності до ст.ст.126, 129 Господарського процесуального кодексу України.

Суд зауважує, що розмір гонорару визначається за погодженням адвоката з клієнтом, і може бути змінений лише за їх взаємною домовленістю; суд не має право його змінювати і втручатися у правовідносини адвоката та його клієнта.

Водночас, для включення всієї суми гонорару у відшкодування за рахунок відповідача відповідно до положень ст.126 Господарського процесуального кодексу України, має бути встановлено, що за цих обставин справи такі витрати були необхідними, а розмір цих витрат є розумним та виправданим. Тобто, суд зобов`язаний оцінити рівень адвокатських витрат, що мають бути присуджені з урахуванням того, чи були такі витрати понесені фактично, але й також - чи була їх сума обґрунтованою.

Суд не зобов`язаний присуджувати стороні, на користь якої відбулося рішення, всі її витрати на професійну правничу допомогу, якщо, керуючись принципами справедливості та верховенством права, встановить, що розмір гонорару, визначений стороною та його адвокатом, є завищеним щодо іншої сторони спору, зважаючи на складність справи, витрачений адвокатом час, та є неспівмірним.

Таким чином, при визначенні суми відшкодування витрат на професійну правничу допомогу суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін. Ті самі критерії застосовує Європейський суд з прав людини, присуджуючи судові витрат на підставі ст.41 Конвенції. Зокрема, згідно з його практикою заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим (наприклад, рішення у справі "East/West Alliance Limited" проти України", заява №19336/04, п.269).

Суд зазначає, що оцінка тих чи інших витрат сторін як судових здійснюється господарським судом з урахуванням обставин конкретної справи, у визначенні розумно необхідного розміру сум, які підлягають сплаті за послуги адвоката, можуть братися до уваги, зокрема: тривалість розгляду і складність справи тощо. Докази, які підтверджують розумність витрат на оплату послуг адвоката, повинна подавати сторона, що вимагає відшкодування таких витрат.

Розмір витрат позивача на оплату професійної правничої допомоги у справі, що розглядається, є розумним та виправданим (як обов`язкової умови для відшкодування таких витрат іншою стороною), а отже суд дійшов висновку про присудження до стягнення з відповідача на користь позивача витрат на професійну правничу допомогу у розмірі 10000,00 грн.

Керуючись ст.ст.74, 129, 238 - 241 Господарського процесуального кодексу України, суд

ВИРІШИВ:

1. Позов задовольнити повністю.

2. Стягнути з Публічного акціонерного товариства "Укpнaфта" (04053, місто Київ, провулок Несторівський, будинок 3-5, ідентифікаційний код 00135390) на користь ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , ідентифікаційний номер НОМЕР_1 ) частину чистого прибутку за 2020 рік у розмірі 112651 (сто дванадцять тисяч шістсот п`ятдесят одна) грн 50 коп. з відрахуванням до бюджету відповідних податків і зборів, 3% річних у сумі 6749 (шість тисяч сімсот сорок дев`ять) грн 83 коп., інфляційні втрати у розмірі 40410 (сорок тисяч чотириста десять) грн 00 коп., а також витрати по сплаті судового збору в розмірі 2684 (дві тисячі шістсот вісімдесят чотири) грн 00 коп. та 10000 (десять тисяч) грн 00 коп. витрат на професійну правничу допомогу.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду. Рішення, відповідно до ст.ст.256, 257 Господарського процесуального кодексу України, може бути оскаржено до Північного апеляційного господарського суду шляхом подання апеляційної скарги безпосередньо до суду апеляційної інстанції протягом двадцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повне рішення складено 03.01.2024

Суддя Ю.М. Смирнова