ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ЛЬВІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21.12.2023 Справа № 914/2589/23

За позовом: Товариства з обмеженою відповідальністю «АСГ Ністром Україна», м. Львів

до відповідача: Фізичної особи-підприємця Костюка Федора Сергійовича, м. Львів

про стягнення 1 842 557, 55 грн

Суддя Наталія Мороз

при секретарі Соломії Дицькій

Представники:

Від позивача: Цап М. П.

Від відповідача: не з`явився

Суть спору:

У провадженні Господарського суду Львівської області знаходиться справа за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «АСГ Ністром Україна» до Фізичної особи-підприємця Костюка Федора Сергійовича про стягнення 1 842 557,55 грн.

Ухвалою суду від 30.08.2023 прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі за правилами загального позовного провадження, призначено підготовче засідання на 26.09.2023.

Ухвалою суду від 21.09.2023 задоволено Заяву Товариства з обмеженою відповідальністю «АСГ Ністром Україна» про участь у судовому засіданні в режимі відеоконференції поза межами приміщення суду з використанням власних технічних засобів. Проведення судового засідання 26.09.2023 в режимі відеоконференції ухвалено здійснити за допомогою системи відеоконференцзв`язку "EаsyCon".

Ухвалою суду від 26.09.2023 підготовче засідання відкладено на 17.10.2023, про що відповідача повідомлено в порядку ст. 121 ГПК України.

Ухвалою суду від 17.10.2023 продовжено підготовче провадження на 30 днів з 30.10.2023, відкладено підготовче засідання на 21.11.2023 та задоволено клопотання Товариства з обмеженою відповідальністю «АСГ Ністром Україна» про участь в судовому засіданні в режимі відеоконференції задоволити. Проведення судового засідання 21.11.2023 ухвалено здійснити в режимі відеоконференції з позивачем за допомогою системи відеоконференцзв`язку "EаsyCon".

Ухвалою суду від 21.11.2023 прийнято до розгляду заяву Товариства з обмеженою відповідальністю «АСГ Ністром Україна» про збільшення розміру позовних вимог від 06.11.2023 № 03, відкладено підготовче засідання на 05.12.2023 та проведення судового засідання 05.12.2023 здійснити в режимі відеоконференції з позивачем за допомогою системи відеоконференцзв`язку "EаsyCon".

Ухвалою суду від 05.12.2023 закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду по суті в судовому засіданні на 21.12.2023. Проведення судового засідання 21.12.2023 ухвалено здійснити в режимі відеоконференції з позивачем за допомогою системи відеоконференцзв`язку "EаsyCon".

В судове засідання 21.12.2023 представник позивача з`явився, дав усні пояснення, позов, з урахуванням заяви про збільшення розміру позовних вимог, підтримав.

Представник відповідача в судове засідання не з`явився, причин неявки суду не повідомив. Явка повноважних представників учасників справи в судове засідання визнавалась судом обов`язковою.

У відповідності до ч.ч. 3, 7 ст. 120 ГПК України, виклики і повідомлення здійснюються шляхом вручення ухвали в порядку, передбаченому цим Кодексом для вручення судових рішень. Учасники судового процесу зобов`язані повідомляти суд про зміну свого місцезнаходження чи місця проживання під час розгляду справи. У разі відсутності заяви про зміну місця проживання ухвала про повідомлення чи виклик надсилається учасникам судового процесу, які не мають офіційної електронної адреси, та за відсутності можливості сповістити їх за допомогою інших засобів зв`язку, які забезпечують фіксацію повідомлення або виклику, за останньою відомою суду адресою і вважається врученою, навіть якщо відповідний учасник судового процесу за цією адресою більше не знаходиться або не проживає.

Ухвали суду у даній справі скеровувались відповідачу за зазначеною позивачем у поданій до господарського суду позовній заяві адресою: 79049, Львівська область, м. Львів, вул. Вернадського, буд. 8, кв. 12, тобто за його місцезнаходженням.

З наведеного суд констатує про повідомлення відповідача завчасно та належним чином про час, дату та місце розгляду справи, однак, своїми процесуальними правами відповідач не скористався, явки представника в судові засідання не забезпечив, причин неявки не повідомив, відзиву не подав. Таким чином, в розумінні ст. ст. 120, 122, 242 ГПК України, відповідач повідомлений про дату, час та місце розгляду справи належним чином.

Ухвалу суду від 30.08.2023 надіслано судом 31.08.2023 на адресу місцезнаходження Відповідача: 79049, Львівська область, м. Львів, вул. Вернадського, буд. 8, кв. 12, що підтверджується відповідним Списком розсилки поштової кореспонденції та вручено відповідачу 04.09.2023, що підтверджується витягом інформації відстеження пересилання поштового відправлення за ідентифікатором № 760 «Трекінг» з інтернет-порталу АТ «Укрпошта» (https://track.ukrposhta.ua/tracking_UA.html).

Ухвалу суду від 26.09.2023 надіслано судом 28.09.2023 на адресу місцезнаходження Відповідача: 79049, Львівська область, м. Львів, вул. Вернадського, буд. 8, кв. 12, що підтверджується відповідним Списком розсилки поштової кореспонденції та вручено відповідачу 02.10.2023, що підтверджується витягом інформації відстеження пересилання поштового відправлення за ідентифікатором № 441 «Трекінг» з інтернет-порталу АТ «Укрпошта» (https://track.ukrposhta.ua/tracking_UA.html).

Ухвалу суду від 17.10.2023 надіслано судом 20.18.2023 на адресу місцезнаходження Відповідача: 79049, Львівська область, м. Львів, вул. Вернадського, буд. 8, кв. 12, що підтверджується відповідним Списком розсилки поштової кореспонденції та вручено відповідачу 20.10.2023, що підтверджується витягом інформації відстеження пересилання поштового відправлення за ідентифікатором № 940 «Трекінг» з інтернет-порталу АТ «Укрпошта» (https://track.ukrposhta.ua/tracking_UA.html).

Ухвалу суду від 21.11.2023 надіслано судом 22.11.2023 на адресу місцезнаходження Відповідача: 79049, Львівська область, м. Львів, вул. Вернадського, буд. 8, кв. 12, що підтверджується відповідним Списком розсилки поштової кореспонденції та вручено відповідачу 27.11.2023, що підтверджується витягом інформації відстеження пересилання поштового відправлення за ідентифікатором № 463 «Трекінг» з інтернет-порталу АТ «Укрпошта» (https://track.ukrposhta.ua/tracking_UA.html).

Ухвалу суду від 05.12.2023 надіслано судом 08.12.2023 на адресу місцезнаходження Відповідача: 79049, Львівська область, м. Львів, вул. Вернадського, буд. 8, кв. 12, що підтверджується відповідним Списком розсилки поштової кореспонденції та вручено відповідачу 13.12.2023, що підтверджується витягом інформації відстеження пересилання поштового відправлення за ідентифікатором № 920 «Трекінг» з інтернет-порталу АТ «Укрпошта» (https://track.ukrposhta.ua/tracking_UA.html).

З огляду на викладене, суд встановив, що з моменту відкриття провадження у справі сплив достатній строк, для подання сторонами своїх доводів, заперечень, відзиву, доказів тощо, у зв`язку з чим, суд вважає за можливе здійснити розгляд даної справи по суті заявлених вимог.

За змістом статті 2 Закону України "Про доступ до судових рішень", кожен має право на доступ до судових рішень у порядку, визначеному цим Законом. Усі судові рішення є відкритими та підлягають оприлюдненню в електронній формі (Постанова Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного господарського суду від 11.12.2018 у справі № 921/6/18).

Відтак, відповідач був належно повідомлений про дату, час та місце розгляду цієї справи.

Згідно з ч. 9 ст. 165 ГПК України, у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин, суд вирішує справу за наявними матеріалами.

Відповідно до ч. 2 ст. 178 ГПК України, у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин, суд має право вирішити спір за наявними матеріалами справи.

Суд звертає увагу на те, що чинний Господарський процесуальний кодекс України, спрямований на забезпечення своєчасності розгляду справ та правової визначеності, унеможливлення зловживання процесуальними правами та підвищення ефективності судочинства в цілому, з огляду на що встановлено точний порядок та присічні строки вчинення процесуальних дій, чіткі стадії судового процесу, розумні обмеження, в тому числі щодо подання доказів. Саме тому всі процесуальні дії суду та учасників процесу повинні вчинятися своєчасно з тим, щоб під час підготовки справи до розгляду не залишилося невирішених питань, які можуть затримати розгляд справи по суті.

Згідно з п. 1 ч. 3 ст. 202 ГПК України, якщо учасник справи або його представник були належним чином повідомлені про судове засідання, суд розглядає справу за відсутності такого учасника справи у разі неявки в судове засідання учасника справи (його представника) без поважних причин або без повідомлення причин неявки.

Враховуючи наведене, в тому числі неподання відповідачем відзиву на позовну заяву, справа розглядається за наявними матеріалами у відповідності до приписів ч. 9 ст. 165 та ч. 2 ст. 178 ГПК України.

Позиція позивача.

Представник позивача позов підтримав у повному обсязі з урахуванням заяви про збільшення розміру позовних вимог з підстав, наведених у позовній заяві. Зазначив про неналежне виконання відповідачем, як покупцем, договору купівлі-продажу від 06.03.2019 № 06/03/2019-4 в частині своєчасної та повної оплати позивачу, як постачальнику, вартості поставленого згідно договору товару.

З підстав наведеного позивач, з урахуванням заяви про збільшення розміру позовних вимог, просить суд стягнути з відповідача на користь позивача 1 842 557, 55 грн суми основного боргу з оплати поставленого за договором товару.

Також, позивачем у позовній заяві наведено попередній (орієнтовний) розрахунок суми судових витрат, згідно якого позивач очікує понести судові витрати у справі на оплату судового збору.

Позиція відповідача.

Відповідач участі у судових засіданнях особисто або уповноваженого представника не забезпечив, правом подання відзиву на позовну заяву та надання доказів в порядку статті 80 ГПК України не скористався, доказів сплати заборгованості, стягнення якої є предметом спору у цій справі, суду не подав.

Обставини справи.

06.03.2019 між Товариством з обмеженою відповідальністю «АСГ Ністром Україна» (надалі позивач, продавець) та Фізичною особою-підприємцем Костюком Федором Сергійовичем (надалі відповідач, покупець) укладено договір купівлі-продажу № 06/03/2019-4 (надалі договір) за умовами якого (п. 1. договору) продавець зобов`язувався продати (поставити) одну вишивальну машину Tajima TMCP-V1212F (680X345)S, серійний номер D2C01085 укомплектовану рекомендованими п`яльцями, пристроєм для намітки центру вишивки, ЕН специфікацією, системою автоматичного змащування, трансформатором, столом С-1 та готову до експлуатації (надалі вишивальна машина, або машина або обладнання), а покупець зобов`язувався прийняти вказаний товар та оплатити його вартість в розмірі та на умовах, передбачених договором.

У відповідності до п. 2 договору, продавець зобов`язувався продати (поставити) в кількості одна штука дванадцяти-голкову дванадцяти-голову вишивальну машину Tajima TMCP-V1212F (680X345)S, серійний номер D2C01085 в комплекті з рекомендованими п`яльцями; пристроєм для намітки центру вишивки; ЕН специфікацією; системою автоматичного змащування; трансформатором; столом С-1.

Згідно з п. 3.1. договору, загальна вартість вищевказаної вишивальної машини, включно з вище перерахованою комплектацією складає 2 140 990, 08 грн, в т.ч. 20% ПДВ 356 831, 68 грн.

Пунктом 3.2. договору сторонами встановлено, що станом на 06.03.2019 офіційний курс НБУ гривні до долара США становить 2 676, 2376 гривень за 100 доларів США.

У відповідності до п. 3.1. та 3.2., загальна вартість договору еквівалентна 80 000,00 доларів США.

Згідно з п. 4.1. договору, покупець оплачує вартість вишивальної машини шляхом переказу грошових коштів на банківський рахунок продавця в період до 30.04.2020.

У відповідності до п. 4.2. договору, платежі здійснюються покупцем протягом чотирнадцяти місяців (березень 2019 - квітень 2020). Покупець здійснює оплату 1/2 від загальної вартості договору до 25 травня 2019 року та решту оплати рівними частинами щомісяця до 25 числа поточного місяця на загальну суму 2 140 990, 08 грн, в тому числі 20% ПДВ в розмірі 356 831, 68 грн, що еквівалентно відповідно до умов п. 3.2. договору 80 000 доларів США.

Пунктом 4.3. договору сторонами передбачено, що у випадку, якщо на момент здійснення відповідного платежу згідно договору відбудеться збільшення встановленого Національним Банком України офіційного курсу гривні до долара США більш як на 0,5 % від вказаного у п. 3.2., Сторони зобов`язані провести перерахунок вартості вишивальної машини. Перерахунок вартості вишивальної машини проводиться з врахуванням пункту 3 договору за наступною формулою: А = А1 *(К1/К0) + А2*(К2/К0) + ... + Аn*(Кn/К0), де А - вартість вишивальної машини на день остаточної плати у грн; А1, А2, ... Аn - здійснений платіж за Вишивальну машину передбачений пунктами 4.2, 4.3, (1 ,2 , ... п - порядкові номери платежів); К1, К2, ... Кn - офіційний курс гривні до долара США, встановлений НБУ на дату здійснення платежу А1, А2, ... Аn , (1, 2 , ... n - порядкові номери платежів та відповідних курсів); К0 - офіційний курс гривні до долара США, встановлений НБУ на дату підписання договору та зазначений у пункті 3.2 договору; * - знак математичного множення; / - знак математичного ділення. Вищезгаданий перерахунок відображається у Додатку № 3 до договору.

У відповідності до п. 5.1. договору, продавець зобов`язаний здійснити постачання вишивальної машини на умовах, визначених договором.

Термін поставки - до 30 травня 2019 (п. 5.2. договору).

Згідно з п 5.3. договору, продавець постачає вишивальну машину на адресу покупця у м. Львів, вул. Полуботка, 31.

Пунктом 6.1. договору встановлено, що машина вважається зданою продавцем та прийнятою покупцем, якщо вона за якістю та кількістю відповідає технічній документації, що відображається у відповідному акті прийому-передачі, який підписується сторонами (Додаток №1).

Згідно з п. 7.1. договору, договір набирає чинності з моменту підписання його сторонами та діє до моменту остаточного виконання сторонами своїх зобов`язань.

У відповідності до п. 11.1. договору, всі зміни, доповнення та додаткові протоколи до договору повинні бути оформлені в письмовому вигляді і підписані повноважними представниками сторін. Сторони домовились, що копії доповнень та додатків до договору, одержані факсом від однієї із сторін, підписані повноважними представниками сторін мають силу оригіналу.

Вказаний договір підписано повноважними представниками, їх підписи завірено відтисками печаток сторін договору.

На виконання взятих на себе договірних зобов`язань позивачем на підставі видаткової накладної від 21.05.2019 № 688 та товарно-транспортної накладної від 21.05.2019 б/н поставлено та передано відповідачу товар за договором вишивальну машину Tajima TMCP-V1212F (680X345)S, серійний номер D2C01085 вартістю 2 140 990, 08 грн, в тому числі 356 831, 08 грн ПДВ.

Вказані видаткова та товарно-транспортна накладні підписано повноважними представниками, їх підписи завірено відтисками печаток сторін договору.

Актом приймання-передачі товарно-матеріальних цінностей (додаток № 1 до договору) від 21.05.2019 продавець здав, а покупець прийняв в кількості 1 штука дванадцяти-голкову дванадцяти-голову вишивальну машину Tajima TMCP-V1212F (680X345)S, серійний номер D2C01085 в комплекті з: рекомендованими п`яльцями; пристроєм для намітки центру вишивки; ЕН специфікацією; системою автоматичного змащування; трансформатором; столом С-1; копіями наступних документів: сертифікату походження від 1 квітня 2019 X 100047, декларації про відповідність від 20 березня 2019, висновку державної санітарно-епідеміологічної експертизи № 602-123-20-3/35835, декларації на відповідність продукції вимогам Технічних регламентів UA.TR.D.0075-18, повністю укомплектовану і готову для експлуатації, що за якістю та кількістю відповідає технічній документації, відповідно до договору.

Вказаний акт приймання-передачі підписано повноважними представниками, їх підписи завірено відтисками печаток сторін договору.

Відповідачем взяті на себе договірні зобов`язання з оплати поставленого позивачем товару за договором належним чином не виконано, згідно платіжних доручень від 22.05.2019 на суму 90 000 грн, від 05.06.2019 № 30709552 на суму 100 000 грн, від 27.06.2019 № 30800715 на суму 100 000 грн, від 05.01.2021 № 32423488 на суму 4 900 грн, від 30.04.2021 № 17560101SB на суму 40 000 грн, від 02.08.2021 № 32958295 на суму 149 000 грн, від 02.05.2022 № 29715159SB на суму 100 000 грн, від 31.05.2022 № 30304986SB на суму 100 000 грн та від 01.07.2022 № 33605782 на суму 140 000 грн сплачено на користь позивача 823 900 грн, що підтверджується долученими позивачем до матеріалів справи банківськими виписками з рахунку позивача за відповідні дати.

Листами від 02.05.2022, від 30.05.2022 та від 30.06.2022 відповідач повідомляв позивача про допущення помилки в призначенні здійснених 02.05.2022, 30.05.2022 та 30.06.2022 платежів на користь позивача і просив вважати правильним призначенням платежу: «Часткова оплата за вишивальну машину Tajima TMCP-V1212F (680х345)S, серійний номер D2C01085 згідно договору купівлі-продажу № 06/03/2019-4 від 06.03.2019 від ФОП Костюк Федір Сергійович».

З підстав наведеного позивач, з врахуванням заяви про збільшення розміру позовних вимог, просить суд стягнути з відповідача на користь позивача 1 842 557, 55 грн суми основного боргу з оплати поставленого за договором товару.

Оцінка суду.

Згідно з п. 1 ч. 2 ст. 11 ЦК України, підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини.

У відповідності до ст. 174 ГК України, однією з підстав виникнення господарського зобов`язання є господарський договір та інші угоди, передбачені законом, а також угоди не передбачені законом, але такі, які йому не суперечать.

Договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків (ч. 1 ст. 626 ЦК України).

Статтею 627 ЦК України визначено, що сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору, з урахуванням вимог цього кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

У відповідності до ч. 1 ст. 180 ГК України, зміст господарського договору становлять умови договору, визначені угодою його сторін, спрямованою на встановлення, зміну або припинення господарських зобов`язань, як погоджені сторонами, так і ті, що приймаються ними як обов`язкові умови договору відповідно до законодавства.

Згідно ст. 629 ЦК України, договір є обов`язковим для виконання сторонами.

У відповідності до ч.ч. 1, 2 ст. 712 ЦК України, за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов`язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов`язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов`язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму. До договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін.

За договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов`язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов`язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму (ст. 655 ЦК України).

Згідно з ч. 1 ст. 692 ЦК України, покупець зобов`язаний оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлений інший строк оплати товару.

Суд зазначає, що двосторонній характер договору поставки зумовлює взаємне виникнення у кожної зі сторін прав та обов`язків. З укладенням такого договору постачальник бере на себе обов`язок передати у власність покупця товар належної якості і водночас набуває права вимагати його оплати, а покупець зі свого боку набуває права вимагати від постачальника передачі цього товару та зобов`язаний здійснити оплату. Аналогічну правову позицію викладено, зокрема, в постанові Об`єднаної палати Касаційного господарського суду від 03.06.2022 у справі № 922/2115/19.

У відповідності до ч. 1 ст. 530 ЦК України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Приписами ч. 1 ст. 533 ЦК України встановлено, що грошове зобов`язання має бути виконане у гривнях.

Якщо у зобов`язанні визначено грошовий еквівалент в іноземній валюті, сума, що підлягає сплаті у гривнях, визначається за офіційним курсом відповідної валюти на день платежу, якщо інший порядок її визначення не встановлений договором або законом чи іншим нормативно-правовим актом (ч. 2 ст. 533 ЦК України).

Згідно з ч. 1 ст. 694 ЦК України, договором купівлі-продажу може бути передбачений продаж товару в кредит з відстроченням або з розстроченням платежу.

Приписами ч. 1 ст. 695 ЦК України передбачено, що договором про продаж товару в кредит може бути передбачено оплату товару з розстроченням платежу. Істотними умовами договору про продаж товару в кредит з умовою про розстрочення платежу є ціна товару, порядок, строки і розміри платежів.

Статтею 599 ЦК України визначено, що зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.

У відповідності до ст. 610 ЦК України, порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Згідно з ст. 614 ЦК України, особа, яка порушила зобов`язання, несе відповідальність за наявності її вини (умислу або необережності), якщо інше не встановлено договором або законом.

При цьому, до дій, що свідчать про визнання боргу або іншого обов`язку, з урахуванням конкретних обставин справи, також можуть належати часткова сплата боржником основного боргу. Аналогічну правову позицію викладено, зокрема у постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного господарського суду від 09.11.2018 у справі № 911/3685/17 та від 10.09.2019 у справі № 916/2403/18.

Разом з тим, господарський суд має з`ясовувати обставини, пов`язані з правильністю здійснення позивачем розрахунку та здійснити оцінку доказів, на яких цей розрахунок ґрунтується. У разі якщо відповідний розрахунок позивачем здійснено неправильно, то господарський суд з урахуванням конкретних обставин справи самостійно визначає суми пені та інших нарахувань у зв`язку з порушенням грошового зобов`язання, не виходячи при цьому за межі визначеного позивачем періоду часу, протягом якого, на думку позивача, мало місце невиконання такого зобов`язання, та зазначеного позивачем максимального розміру заборгованості. Аналогічну правову позицію викладено в постановах Верховного Суду від 02.03.2018 у справі № 927/467/17, від 21.05.2018 у справі № 904/10198/15, від 22.01.2019 у справі № 905/305/18, від 28.01.2019 у справі № 922/3782/17, від 14.02.2019 у справі № 922/1019/18, від 05.03.2019 у справі № 910/1389/18 та від 27.05.2019 у справі № 910/20107/17.

Згідно з ст. 617 ЦК України, особа, яка порушила зобов`язання, звільняється від відповідальності за порушення зобов`язання, якщо вона доведе, що це порушення сталося внаслідок випадку або непереборної сили. Не вважається випадком, зокрема, недодержання своїх обов`язків контрагентом боржника, відсутність на ринку товарів, потрібних для виконання зобов`язання, відсутність у боржника необхідних коштів.

Доказів наявності обставин зазначених у ст. 617 ЦК України, які є підставами звільнення від відповідальності за порушення зобов`язання, відповідачем не подано.

Як передбачено ст. 79 ГПК України, наявність обставини, на яку сторона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, вважається доведеною, якщо докази, надані на підтвердження такої обставини, є більш вірогідними, ніж докази, надані на її спростування. Питання про вірогідність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання. Згідно з позицією Верховного Суду (постанова від 11.09.2020 у справі № 910/16505/19), тлумачення змісту цієї статті свідчить, що нею покладено на суд обов`язок оцінювати докази, обставини справи з огляду на їх вірогідність, яка дозволяє дійти висновку, що факти, які розглядаються скоріше були (мали місце), аніж не були. Стандарт доказування "вірогідності доказів", на відміну від "достатності доказів", підкреслює необхідність співставлення судом доказів, які надає позивач та відповідач. Тобто, з введенням в дію нового стандарту доказування необхідним є не надати достатньо доказів для підтвердження певної обставини, а надати їх саме ту кількість, яка зможе переважити доводи протилежної сторони судового процесу.

Аналізуючи твердження та подані позивачем на їх підтвердження докази, враховуючи відсутність заперечень відповідача, керуючись наведеним критерієм доказування, суд доходить висновку, що зазначені вище докази в своїй сукупності відповідають критеріям належності та вірогідності, тому вважаються такими, що підтверджують наведені позивачем обставини щодо укладення між сторонами договору, на виконання умов якого позивачем поставлено та передано у власність відповідачу товар на загальну суму 2 140 990, 08 грн, а також часткової оплати відповідачем поставленого позивачем за договором товару на суму 823 900 грн.

При цьому, враховуючи встановлені в мотивувальній частині цього рішення обставини справи, беручи до уваги погодження сторонами у договорі його істотних умов в порядку, передбаченому ч. 1 ст. 695 ЦК України, а також недоведення позивачем належними засобами доказування обставини зміни ціни товару за договором шляхом укладення між сторонами додатку № 3 до договору в порядку, передбаченому пунктом 4.3. договору, суд дійшов висновків про те, що істотна умова договору його ціна станом на час вирішення спору по суті складає 2 140 990, 08 грн.

Суд звертає увагу на те, що представник позивача в судових засіданнях підтвердив обставину відсутності укладеного між сторонами додатку № 3 до договору про зміну вартості товару, який був предметом поставки за договором.

З наведеного суд зазначає, що з аналізу матеріалів справи та наявних доказів у сукупності вбачається, що право позивача, за захистом якого мало місце звернення до суду, є порушеним відповідачем.

При цьому, щодо доводів позивача про застосування приписів ст. 533 ЦК України до правовідносин між сторонами за договором суд зазначає, що позивачем у поданому до господарського суду розрахунку суми заборгованості з оплати поставленого за договором товару необґрунтовано застосовуються положення ч. 2 вказаної статті щодо визначення еквіваленту здійсненої відповідачем часткової оплати поставленого товару до іноземної валюти долара США, оскільки сторонами у договорі (п. 4.2., 4.3. договору) визначено інший порядок визначення грошового еквіваленту такого товару в іноземній валюті.

Так, сторонами в пункті 4.2. договору визначено істотну умову договору купівлі продажу з розстрочкою платежу строки та порядок здійснення оплати поставленого за договором товару і погоджено, що платежі здійснюються покупцем протягом чотирнадцяти місяців (березень 2019 - квітень 2020). Покупець здійснює оплату 1/2 від загальної вартості договору до 25 травня 2019 року та решту оплати рівними частинами щомісяця до 25 числа поточного місяця на загальну суму 2 140 990, 08 грн, в тому числі 20% ПДВ в розмірі 356 831, 68 грн, що еквівалентно відповідно до умов п. 3.2. договору 80 000 доларів США.

У випадку, якщо на момент здійснення відповідного платежу згідно договору відбудеться збільшення встановленого Національним Банком України офіційного курсу гривні до долара США більш як на 0,5 % від вказаного у п. 3.2., сторони зобов`язані провести перерахунок вартості вишивальної машини, який відображається у Додатку № 3 до договору (п. 4.3. Договору).

З наведеного, в тому числі здійснення сторонами у п. 4.2. договору прив`язки грошового еквіваленту вартості товару до іноземної валюти, який вказано у п. 3.2. договору (станом на час укладення договору), суд дійшов висновків про те, що, згідно досягнутої між сторонами у договорі домовленості, після виконання відповідачем п 4.2. договору в частині оплати поставленого товару за договором в порядку ч. 1 ст. 533 ЦК України у національній валюті України гривні, сторони, за умови збільшення встановленого Національним Банком України офіційного курсу гривні до долара США більш як на 0,5 % від вказаного у п. 3.2. договору, зобов`язались провести перерахунок вартості товару за договором за формулою, передбаченою п 4.3. договору, про що укласти додаток № 3 до договору.

Враховуючи вищенаведене, суд дійшов висновків про те, що сторонами у договорі встановлено інший, аніж передбачено ч. 2 ст. 533 ЦК України, порядок визначення в іноземній валюті грошового еквіваленту вартості товару, поставка якого є предметом укладеного між сторонами договору, а відтак, приписи ч. 2 ст. 533 ЦК України в частині визначення грошового еквіваленту суми, яка підлягає сплаті у гривнях, за офіційним курсом відповідної валюти на день платежу, не підлягають застосуванню до правовідносин, які виникли між сторонами за договором.

Крім того, про порядок погодження сторонами порядку визначення грошового еквіваленту вартості товару за договором свідчить також розміщення сторонами пунктів 4.2. і 4.3. договору в хронологічній послідовності розділу 4 договору «Умови оплати».

Таким чином, станом на день прийняття рішення, сума заборгованості, що підлягає стягненню з відповідача на користь позивача, у зв`язку з неналежним виконанням відповідачем умов договору та порушенням строків оплати за отриманий товар підтверджена матеріалами справи та становить 1 317 090, 08 грн (2 140 990, 08 823 900). Доказів зворотного суду не надано.

Згідно з ст. 76 ГПК України, належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Частиною 1 ст.77 ГПК України передбачено, що обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

У відповідності до ст.78 ГПК України, достовірними є докази, створені (отримані) за відсутності впливу, спрямованого на формування хибного уявлення про обставини справи, які мають значення для справи.

Наявність обставини, на яку сторона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, вважається доведеною, якщо докази, надані на підтвердження такої обставини, є більш вірогідними, ніж докази, надані на її спростування. Питання про вірогідність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання (ст. 79 ГПК України).

Зазначені вище норми процесуального закону спрямовані на реалізацію статті 13 ГПК України. Згідно з положеннями цієї статті судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом.

Відповідно до ч. 5 ст. 236 ГПК України, обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.

Суд констатує, що при розгляді даної справи судом враховано та здійснено належне дослідження сукупності наявних в матеріалах справи доказів, що стосуються укладеного між сторонами договору з урахуванням правил та критеріїв оцінки доказів визначених ГПК України.

Відповідно до ч. 4 ст. 11 ГПК України, ст. 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику зазначеного Суду як джерело права.

Відповідно до практики Європейського суду з прав людини, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча п. 1 ст. 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення від 09.12.1994 Європейського суду з прав людини у справі «Руїс Торіха проти Іспанії»). Крім того, вмотивоване рішення дає стороні можливість оскаржити його та отримати його перегляд вищестоящою інстанцією.

Аналізуючи питання обсягу дослідження доводів сторін і відображення їх у судовому рішенні, суд спирається на висновки, що зробив Європейський суд з прав людини від 18.07.2006 у справі «Проніна проти України», в якому Європейський суд з прав людини зазначив, що п. 1 ст. 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі ст. 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи.

Судові витрати.

У відповідності до ст. 123 ГПК України, судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.

Згідно з п. 2 ч. 1 ст. 129 ГПК України, судовий збір у справі покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Нормою ч. 1 ст. 4 Закону України «Про судовий збір» передбачено, що судовий збір справляється у відповідному розмірі від прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 1 січня календарного року, в якому відповідна заява або скарга подається до суду, - у відсотковому співвідношенні до ціни позову та у фіксованому розмірі.

У відповідності до пп. 1 п. 2 ч. 2 ст. 4 Закону України «Про судовий збір» за подання до господарського суду позовної заяви майнового характеру ставка судового збору встановлюються у розмірі 1,5 відсотка ціни позову, але не менше 1 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб і не більше 350 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Приписами статті 7 Закону України «Про Державний бюджет України на 2023 рік» встановлено прожитковий мінімум на одну особу в розрахунку на місяць у розмірі з 1 січня 2023 року для працездатних осіб в розмірі 2 684 гривень.

Згідно з п. 1 ч. 1 ст. 7 Закону України «Про судовий збір», сплачена сума судового збору повертається за клопотанням особи, яка його сплатила за ухвалою суду в разі зменшення розміру позовних вимог або внесення судового збору в більшому розмірі, ніж встановлено законом.

Позивачем за подання позовної заяви до господарського суду згідно платіжної інструкції від 24.08.2023 № 7315 сплачено 27 571, 35 грн судового збору.

Також, за подання до господарського суду заяви про збільшення розміру позовних вимог позивачем згідно платіжної інструкції від 07.11.2023 № 7469 сплачено 67, 02 грн судового збору.

Позивачем у позовній заяві наведено попередній (орієнтовний) розрахунок суми судових витрат, згідно якого позивач очікує понести судові витрати у справі на оплату судового збору.

Окрім того, суд зазначає що Відповідач наданим чинним законодавством правом на відшкодування документально підтверджених судових витрат не скористався.

З врахуванням наведеного, беручи до уваги ціну позову, а також результати вирішення спору у цій справі суд зазначає, що судові витрати позивача на сплату судового збору в розмірі 27 638, 36 грн слід покласти на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог і стягнути з відповідача на користь позивача 19 756, 35 грн судового збору, в решті судові витрати позивача у справі на сплату судового збору в розмірі 7 882, 01 грн покласти на позивача.

При цьому, з врахуванням доводів мотивувальної частини рішення щодо розміру заявлених позовних вимог та суми сплаченого за подання позовної заяви до господарського суду судового збору судом встановлено, що позивач наділений правом на повернення з Державного бюджету України 0, 01 грн сплаченого згідно платіжної інструкції від 07.11.2023 № 7469 судового збору у зв`язку із внесенням судового збору в більшому розмірі, ніж встановлено законом.

З підстав відсутності клопотання позивача про повернення 0, 01 грн сплаченого згідно платіжної інструкції від 07.11.2023 № 7469 судового збору у зв`язку із внесенням судового збору в більшому розмірі, ніж встановлено законом, суд зазначає про відсутність правових підстав для такого повернення. Проте, вказане не позбавляє позивача права на звернення до суду із відповідним клопотанням в майбутньому.

Керуючись ст. ст. 13, 73, 74, 76-79, 86, 123, 124, 126, 129, 233, 236-238, 240, 241 Господарського процесуального кодексу України, суд

В И Р І Ш И В:

1. Позов задоволити частково.

2. Стягнути з Фізичної особи-підприємця Костюка Федора Сергійовича ( АДРЕСА_1 , ідентифікаційний код НОМЕР_1 ) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «АСГ Ністром Україна» (79016, Львівська область, м. Львів, вул. Ярослава Мудрого, буд. 9-Б, ідентифікаційний код 33462438) 1 317090, 08 грн основного боргу та 19 756, 35 грн судового збору.

3. В решті в позові відмовити.

Рішення складено 27.12.2023

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним господарським судом.

Рішення може бути оскаржено в порядку та строки, передбачені ст. ст. 256, 257 ГПК України.

Суддя Мороз Н.В.