СХІДНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 грудня 2023 року м. Харків Справа № 917/1279/22

Східний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючий суддя Фоміна В.О., суддя Крестьянінов О.О. , суддя Шевель О.В.

за участю секретаря судового засідання Дзюби А.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні Східного апеляційного господарського суду апеляційну скаргу Комунального підприємства "Об`єднане автогосподарство закладів та установ охорони здоров`я Полтавської області Полтавської обласної ради" (вх. №2511 П/2) на ухвалу Господарського суду Полтавської області від 14.11.2023 у справі №917/1279/22, постановлену у приміщенні Господарського суду Полтавської області суддею Безрук Т.М., повний текст підписано 14.11.2023,

за скаргою Комунального підприємства "Об`єднане автогосподарство закладів та установ охорони здоров`я Полтавської області Полтавської обласної ради" на дії Київського відділу державної виконавчої служби у місті Полтаві Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції в особі начальника відділу Міщаніна Олександра Володимировича

у справі за позовом Комунального підприємства "Об`єднане автогосподарство закладів та установ охорони здоров`я Полтавської області Полтавської обласної ради", м.Полтава,

до Товариства з обмеженою відповідальністю "Надежда Ритейл 2017", м.Полтава,

про усунення перешкод у користуванні та розпорядженні власником своїм майном

ВСТАНОВИВ:

Комунальне підприємство "Об`єднане автогосподарство закладів та установ охорони здоров`я Полтавської області Полтавської обласної ради" (далі - стягувач) звернулося зі скаргою (вх.№28 від 08.11.2023) до Господарського суду Полтавської області на дії Київського відділу державної виконавчої служби у місті Полтаві Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції в особі начальника відділу Міщаніна Олександра Володимировича (далі - Київський ВДВС) у виконавчому провадженні № 72258817 відкритому на підставі наказу Господарського суду Полтавської області від 12.07.2023 №917/1279/22.

Ухвалою Господарського суду Полтавської області від 14.11.2023 у справі №917/1279/22 матеріали справи №917/1279/22 та матеріали скарги Комунального підприємства "Об`єднане автогосподарство закладів та установ охорони здоров`я Полтавської області Полтавської обласної ради" на дії Київського відділу державної виконавчої служби у місті Полтаві Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції - передано для розгляду в межах справи №917/867/23 про банкрутство Товариства з обмеженою відповідальністю "Надежда Ритейл 2017" (), яка розглядається Господарським судом Полтавської області.

Не погодившись з вказаною ухвалою місцевого господарського суду, Комунальне підприємство "Об`єднане автогосподарство закладів та установ охорони здоров`я Полтавської області Полтавської обласної ради" звернулось до Східного апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій заявник просить скасувати ухвалу Господарського суду Полтавської області від 14.11.2023 по справі №917/1279/22 повністю та визнати дії Київського відділу державної виконавчої служби у місті Полтаві Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції в особі начальника відділу Міщаніна Олександра Володимировича неправомірними та зобов`язати Київський відділ державної виконавчої служби у місті Полтаві Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції в особі начальника відділу Міщаніна Олександра Володимировича усунути порушення (поновити порушене право заявника) шляхом скасування постанови про закінчення виконавчого провадження від 12.10.2023 ВП №72258817 винесену начальником Київського відділу державної виконавчої служби у місті Полтаві Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції Міщаніном Олександром Володимировичем та відновлення виконавчого провадження з вчиненням необхідних виконавчих дій з виконання наказу Господарського суду Полтавської області від 12.07.2023 №917/1279/22; стягнути з Київського відділу державної виконавчої служби у місті Полтаві Північно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Суми) , адреса знаходження: 36011, Полтавська область, місто Полтава, вулиця Ватутіна, будинок 29, судовий збір за подання апеляційної скарги у розмірі 2684,00 грн.

Ухвалою Східного апеляційного господарського суду від 04.12.2023 відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою Комунального підприємства "Об`єднане автогосподарство закладів та установ охорони здоров`я Полтавської області Полтавської обласної ради" (вх. №2511 П/2) на ухвалу Господарського суду Полтавської області від 14.11.2023 у справі №917/1279/22; повідомлено учасників справи, що розгляд апеляційної скарги відбудеться "20" грудня 2023 р. о 12:15 годині у приміщенні Східного апеляційного господарського суду за адресою: 61058, місто Харків, проспект Незалежності, 13, 1-й поверх, в залі засідань № 104.

15.12.2023 до суду апеляційної інстанції через систему "Електронний суд" від начальника Київського відділу державної виконавчої служби у місті Полтаві Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції надійшов відзив на апеляційну скаргу, в якому заявник просить в задоволенні апеляційної скарги на ухвалу Господарського суду Полтавської області від 14.11.2023 №917/1279/22 відмовити в повному обсязі.

Представники сторін по справі та державний виконавець в судове засідання Східного апеляційного господарського суду 20.12.2023 не з`явилися, про дату, час та місце розгляду справи належним чином повідомлені, про що свідчать наявні в матеріалах справи рекомендовані повідомлення про вручення поштових відправлень (ухвали суду від 04.12.2023). Також ухвала суду від 04.12.2023 доставлена 05.12.2023 до електронних кабінетів апелянта та Київського відділу державної виконавчої служби у місті Полтаві Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції, що підтверджується довідками про доставку електронного листа в електронні кабінети учасників справи.

В апеляційній скарзі апелянт просив розглянути справу без участі представника Комунального підприємства "Об`єднане автогосподарство закладів та установ охорони здоров`я Полтавської області Полтавської обласної ради".

У поданому 15.12.2023 до суду апеляційної інстанції відзиві, начальник Київського відділу державної виконавчої служби у місті Полтаві Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції просив справу розглянути без участі представника відділу.

Отже, під час розгляду даної справи судом апеляційної інстанції, у відповідності до приписів пункту 4 частини 5 статті 13 Господарського процесуального кодексу України, було створено умови для реалізації учасниками справи прав, передбачених цим Кодексом у межах строку, встановленого частиною 2 статті 273 цього Кодексу, сторони по справі та державний виконавець не скористалися своїм правом на участь у судовому засіданні.

Неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час та місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи (частина 12 статті 270 Господарського процесуального кодексу України).

Верховний Суд у постанові від 29.04.2020 у справі №910/6097/17 зазначив, що відкладення розгляду справи є правом суду, основною передумовою для якого є не відсутність у судовому засіданні представників сторін, а неможливість вирішення спору у відповідному судовому засіданні за їх відсутності.

Оскільки судом апеляційної інстанції створено всі необхідні умови для встановлення фактичних обставин справи та правильного застосування законодавства, вжито заходи для належного повідомлення учасників справи про час та місце розгляду справи, виходячи з того, що участь в засіданні суду (як і інші права, передбачені частиною першою статтею 42 Господарського процесуального кодексу України) є правом, а не обов`язком сторін, колегія суддів вважає за можливе розглянути справу за відсутності сторін по справі та державного виконавця.

Дослідивши матеріали справи, з`ясувавши обставини справи та перевіривши їх доказами в межах встановлених статтею 269 Господарського процесуального кодексу України, колегія суддів Східного апеляційного господарського суду у відповідності до вимог статті 282 Господарського процесуального кодексу України зазначає про такі обставини.

В провадженні Господарського суду Полтавської області перебувала справа №917/1279/22 за позовом Комунального підприємства "Об`єднане автогосподарство закладів та установ охорони здоров`я Полтавської області Полтавської обласної ради" до Товариства з обмеженою відповідальністю "Надежда Ритейл 2017" про зобов`язання передати дизельне паливо в обсязі 80000 л на загальну суму 1833600,00 грн, яке знаходиться на відповідальному безкоштовному зберіганні у відповідача згідно з договором №389 від 09.11.2020.

Рішенням Господарського суду Полтавської області від 22.03.2023 задоволено позов повністю. Зобов`язано Товариство з обмеженою відповідальністю "Надежда Ритейл 2017" передати Комунальному підприємству "Об`єднане автогосподарство закладів та установ охорони здоров`я Полтавської області Полтавської обласної ради" 80000 літрів дизельного палива на загальну суму 1833600,00 грн. Стягнуто з Товариства з обмеженою відповідальністю "Надежда Ритейл 2017" на користь Комунального підприємства "Об`єднане автогосподарство закладів та установ охорони здоров`я Полтавської області Полтавської обласної ради" 27504,00 грн судового збору.

Суд першої інстанції у вказаному рішенні встановив факт невиконання відповідачем зобов`язання щодо повернення зі зберігання майна, право власності на яке було набуте позивачем відповідно до умов Договору та дійшов висновку, що заявлені позовні вимоги про зобов`язання відповідача повернути пальне, яке знаходиться на відповідальному безкоштовному зберіганні згідно Договору №389 від 09.11.2020 року є обґрунтованими та підлягають задоволенню в повному обсязі.

Постановою Східного апеляційного господарського суду від 14.06.2023 апеляційну скаргу Товариство з обмеженою відповідальністю "Надежда Ритейл 2017" залишено без задоволення, судове рішення Господарського суду Полтавської області від 22.03.2023 у справі №917/1279/22 залишено без змін.

На виконання вказаного судового рішення Господарський суд Полтавської області видав накази від 12.07.2023 № 917/1279/22:

- про зобов`язання Товариства з обмеженою відповідальністю "Надежда Ритейл 2017", ідентифікаційний код 41022256 (вул. Зіньківська, 19 б, м. Полтава, 36009) передати Комунальному підприємству "Об`єднане автогосподарство закладів та установ охорони здоров`я Полтавської області Полтавської обласної ради", ідентифікаційний код 22548359 (вул. Коцюбинського, 7, м. Полтава, 36039) 80000 літрів дизельного палива на загальну суму 1833600, 00 грн;

- про стягнення з Товариства з обмеженою відповідальністю "Надежда Ритейл 2017", ідентифікаційний код 41022256 (вул. Зіньківська, 19 б, м. Полтава, 36009) на користь Комунального підприємства "Об`єднане автогосподарство закладів та установ охорони здоров`я Полтавської області Полтавської обласної ради", ідентифікаційний код 22548359 (вул. Коцюбинського, 7, м. Полтава, 36039) 27504,00 грн судового збору.

Постановою Київського відділу державної виконавчої служби у місті Полтаві Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції від 13.07.2023 №72258817 відкрито виконавче провадження з виконання наказу Господарського суду Полтавської області від 12 липня 2023 №917/1279/22 про зобов`язання Товариства з обмеженою відповідальністю "Надежда Ритейл 2017" передати КП "Об`єднане автогосподарство закладів та установ охорони здоров`я Полтавської області Полтавської обласної ради" 80000 літрів дизельного палива на загальну суму 1833600,00 грн. та зобов`язано боржника виконати рішення суду протягом 10-ти робочих днів.

Постановою Київського відділу державної виконавчої служби у місті Полтаві Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції від 18.08.2023 №72258817 накладено на ТОВ "НАДЕЖДА РИТЕЙЛ 2017" штраф за невиконання рішення суду та постановою від 27.09.2023 №72258817 накладено штраф на боржника у подвійному розмірі.

Начальником Київського відділу державної виконавчої служби у м.Полтаві Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції Міщаніном Олександром Володимировичем 12.10.2023 винесено постанову №72258817 про закінчення виконавчого провадження у зв`язку з зверненням державного виконавця до правоохоронних органів з повідомленням про вчинення боржником кримінального правопорушення.

Комунальне підприємство "Об`єднане автогосподарство закладів та установ охорони здоров`я Полтавської області Полтавської обласної ради" звернулося зі скаргою (вх.№28 від 08.11.2023) до Господарського суду Полтавської області, в якій просило суд визнати дії Київського відділу державної виконавчої служби у місті Полтаві Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції в особі начальника відділу Міщаніна О.В. неправомірними та зобов`язати Київський відділ державної виконавчої служби у місті Полтаві Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції в особі начальника відділу Міщаніна О.В. усунути порушення (поновити порушене право заявника) шляхом скасування постанови про закінчення виконавчого провадження від 12.10.2023 року ВП №72258817 винесену начальником Київського відділу державної виконавчої служби у місті Полтаві Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції Міщаніном О.В. та відновлення виконавчого провадження з вчиненням необхідних виконавчих дій з виконання наказу господарського суду Полтавської області від 12.07.2023 №917/1279/22.

У поданій скарзі стягувач зазначив, що вважає незаконною постанову про закінчення виконавчого провадження від 12.10.2023 року №72258817 з виконання наказу Господарського суду Полтавської області від 12.07.2023 №917/1279/22, Зокрема, скаржник вказав, що позивач отримавши судовий захист у вигляді рішення ухваленого на його користь, не може реалізувати своє право на захист та в результаті винесення постанови про закінчення виконавчого провадження взагалі втратив таку можливість, що в умовах військового стану ставить під загрозу безперебійну роботу комунального підприємства по наданню екстреної медичної допомоги (швидкої допомоги) населенню на території всієї Полтавської області, зриву роботи системи охорони здоров`я Полтавської області та несе загрозу для національної безпеки України, до складової якої належать, зокрема і охорона здоров`я.

Ухвалою Господарського суду Полтавської області від 14.11.2023 у справі №917/1279/22 матеріали справи № 917/1279/22 та матеріали скарги Комунального підприємства "Об`єднане автогосподарство закладів та установ охорони здоров`я Полтавської області Полтавської обласної ради" на дії Київського відділу державної виконавчої служби у місті Полтаві Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції - передано для розгляду в межах справи № 917/867/23 про банкрутство Товариства з обмеженою відповідальністю "Надежда Ритейл 2017" (), яка розглядається Господарським судом Полтавської області.

Постановляючи ухвалу про передачу матеріалів справи №917/1279/22 та матеріалів скарги для розгляду в межах справи №917/867/23 про банкрутство, суд першої інстанції зазначив, що вимоги про зобов`язання ТОВ "Надежда Ритейл 2017" передати 80000 літрів дизельного палива на загальну суму 1833600,00 грн мають вартісну оцінку та майновий характер. 13.06.2023 Господарський суд Полтавської області прийняв ухвалу про відкриття провадження у справі № 917/867/23 про банкрутство ТОВ "Надежда Ритейл 2017". Посилаючись на висновки Верховного Суду у складі судової палати для розгляду справ про банкрутство КГС ВС, які викладені в постанові від 13.04.2023 у справі №910/21981/16, суд першої інстанції вказав, що з уведенням в дію 21.10.2019 КУзПБ справи у спорах, наслідком вирішення яких може бути зміна розміру або складу ліквідаційної маси боржника у справі про банкрутство, а також спори з вимогами до боржника за правилами статті 7 цього Кодексу підлягають розгляду виключно у межах справи про його банкрутство. Повноваження господарського суду, в провадженні якого перебуває справа про банкрутство щодо здійснення відповідного судового контролю, поширюються і на правовідносини з примусового виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) у виконавчому провадженні, що передбачає звернення стягнення на майно боржника або може вплинути іншим чином на майнові активи боржника, і такий контроль має здійснюватися з моменту відкриття виконавчого провадження та до його завершення чи закриття провадження у справі про банкрутство боржника. Враховуючи, що примусове виконання судового рішення у справі № 917/1279/22 у виконавчому провадженні передбачає передачу майна боржника на користь стягувача або може вплинути іншим чином на майнові активи боржника, суд першої інстанції дійшов висновку, що скаргу стягувача на дії Київського ВДВС у цій справі необхідно розглядати в межах справи № 917/867/23 про банкрутство Товариства з обмеженою відповідальністю "Надежда Ритейл 2017" ().

Стягувач не погодився із зазначеною ухвалою Господарського суду Полтавської області від 14.11.2023, що і стало підставою для звернення до Східного апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою.

В обґрунтування вимог апеляційної скарги, апелянт зазначив, що є помилковими твердження суду першої інстанції про те, що примусове виконання судового рішення у справі №917/1279/22 у виконавчому провадженні передбачає передачу майна боржника на користь стягувача або може вплинути іншим чином на майнові активи боржника. Скарга подається до суду (судді), який розглянув справу як суд першої інстанції (ст.340 ГПК України), а не в процедурі банкрутства. Майнові вимоги кредиторів до боржника мають бути виражені в грошових одиницях і заявлені до господарського суду в порядку, встановленому ст.45 Кодексу України з процедур банкрутства. В той же час Київським ВДВС у місті Полтаві Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції винесено постанову про зупинення вчинення виконавчих дій щодо стягнення з боржника судового збору у розмірі 27504,00 грн у зв`язку з відкриттям провадження у справі про банкрутство ТОВ "Надежда Ритейл 2017", однак виконавче провадження по зобов`язанню ТОВ "Надежда Ритейл 2017" передати КП "Об`єднане автогосподарство закладів та установ охорони здоров`я Полтавської області Полтавської обласної ради" 80000 літрів дизельного палива не зупинялось з підстав порушення справи про банкрутство, так як це вимога зобов`язального характеру і вона повинна та може бути виконана в рамках виконавчого провадження незалежно від процедури банкрутства боржника.

У відзиві на апеляційну скаргу представник Київського ВДВС у місті Полтаві Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції, зокрема, зазначив, що у поданій апеляційній скарзі позивач просить не тільки скасувати ухвалу господарського суду Полтавської області від 14.11.2023 №917/1279/22, а ще прийняти рішення по суті справи щодо визнання дій Київського ВДВС у місті Полтаві Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції неправомірними та зобов`язання вчинити дії. Оскільки подана позивачем скарга Господарським судом Полтавської області по суті не розглядалась та рішення щодо законності таких дій не приймалось, представник Київського ВДВС вважає, що підстави для задоволення апеляційної скарги відсутні. Крім того, посилаючись на висновки викладені в постанові КГС ВС від 27.04.2022 у справі № 27/104б, представник Київського ВДВС вказав, що з огляду на обставини здійснення щодо боржника провадження у справі про банкрутство, підвідомчість розгляду скарги боржника на дії державного виконавця, вчинені після 21.10.2019, слід визначати із застосуванням положень статті 7 КУзПБ як закону, якими розгляд такого спору віднесено до юрисдикції господарського суду, який здійснює провадження у справі про банкрутство.

Апеляційний господарський суд, переглядаючи у апеляційному порядку судове рішення в межах доводів та вимог апеляційної скарги, перевіривши правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, зазначає наступне.

Частиною 1 ст. 326 ГПК України встановлено, що судові рішення, що набрали законної сили, є обов`язковими на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, - і за її межами.

Відповідно до ч. 1 ст. 327 ГПК України виконання судового рішення здійснюється на підставі наказу, виданого судом, який розглядав справу як суд першої інстанції.

Частиною 1 ст. 1 Закону України «Про виконавче провадження» виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) (далі - рішення) - сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Відповідно до ч. 1 та 2 ст. 15 Закону України «Про виконавче провадження» сторонами виконавчого провадження є стягувач і боржник. Стягувачем є фізична або юридична особа чи держава, на користь чи в інтересах яких видано виконавчий документ. Боржником є визначена виконавчим документом фізична або юридична особа, держава, на яких покладається обов`язок щодо виконання рішення.

Згідно ч. 1 ст. 339 ГПК України сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їхні права.

Відповідно до ст. 340 ГПК України скарга подається до суду, який розглянув справу як суд першої інстанції. Про подання скарги суд повідомляє відповідний орган державної виконавчої служби, приватного виконавця не пізніше наступного дня після її надходження до суду.

Як зазначалось судом вище, в межах справи №917/1279/22 Господарським судом Полтавської області прийнято рішення від 22.03.2023 про задоволення позовних вимог позивача, яке набрало законної сили 14.06.2023. На виконання вказаного рішення судом першої інстанції були видані накази від 12.07.2023, по яким були відкритті відповідні виконавчі провадження.

Стягувачем у зазначених наказах від 12.07.2023 у справі №917/1279/22 визначено - Комунальне підприємство "Об`єднане автогосподарство закладів та установ охорони здоров`я Полтавської області Полтавської обласної ради" (ідентифікаційний код 22548359), боржником - Товариство з обмеженою відповідальністю "Надежда Ритейл 2017" (ідентифікаційний код 41022256).

Натомість згідно відомостей Єдиного державного реєстру судових рішень, ухвалою Господарського суду Полтавської області від 13.06.2023 відкрито провадження у справі №917/867/23 про банкрутство Товариства з обмеженою відповідальністю "Надежда Ритейл 2017" (ідентифікаційний код 41022256).

Також вказаною ухвалою, зокрема, визнано кредиторські вимоги Товариства з обмеженою відповідальністю "Різалт-Нафтопродукти" () до Товариства з обмеженою відповідальністю "Надежда Ритейл 2017" () в розмірі 1 500 000,00грн - основного боргу, 26840,00грн - судового збору, сплаченого при поданні заяви про відкриття провадження у справі про банкрутство; введено мораторій на задоволення вимог кредиторів Товариства з обмеженою відповідальністю "Надежда Ритейл 2017"; введено процедуру розпорядження майном; розпорядником майна призначено арбітражного керуючого Васіна Є. Є.; постановлено оприлюднити відповідне оголошення про відкриття провадження у справі про банкрутство. Ця ухвала набрала законної сили з дати її прийняття.

Стосовно порушення відносно Товариства з обмеженою відповідальністю "Надежда Ритейл 2017" справи про банкрутство та вплив цих обставин на виконання рішення суду в межах справи №97/1279/22, колегія суддів зазначає наступне.

Провадження у справах про банкрутство є однією з форм господарського процесу, тому в його межах повинні виконуватися завдання господарського судочинства та досягатися його мета - ефективний захист порушених, невизнаних або оспорюваних прав і законних інтересів фізичних та юридичних осіб, держави (вказані висновки також наведені в постанові Верховного Суду від 16.06.2022 у справі №905/813/20).

За приписами частини першої статті 3 ГПК України судочинство в господарських судах здійснюється відповідно до Конституції України, цього Кодексу, Закону України "Про міжнародне приватне право", Закону України "Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом", а також міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України.

Згідно із частиною шостою статті 12 ГПК України господарські суди розглядають справи про банкрутство у порядку, передбаченому цим Кодексом для позовного провадження, з урахуванням особливостей, встановлених Законом про банкрутство (з 21.10.2019 введено в дію Кодекс України з процедур банкрутства).

За правилами предметної юрисдикції господарських судів у пункті 8 частини першої статті 20 ГПК України визначено, що господарські суди розглядають справи про банкрутство та справи у спорах з майновими вимогами до боржника, стосовно якого відкрито провадження у справі про банкрутство, у тому числі справи у спорах про визнання недійсними будь-яких правочинів (договорів), укладених боржником; стягнення заробітної плати; поновлення на роботі посадових та службових осіб боржника, за винятком спорів про визначення та сплату (стягнення) грошових зобов`язань (податкового боргу), визначених відповідно до Податкового кодексу України, а також спорів про визнання недійсними правочинів за позовом контролюючого органу на виконання його повноважень, визначених Податковим кодексом України.

Справи, передбачені пунктом 8 частини першої статті 20 ГПК України, розглядаються господарським судом за місцезнаходженням боржника (частина тринадцята статті 30 цього Кодексу), тобто є справами виключної підсудності.

Таким чином, процесуальний закон встановив імперативне правило виключної підсудності справ про банкрутство та справ у спорах з майновими вимогами до боржника, стосовно якого відкрито провадження у справі про банкрутство.

Верховний Суд неодноразово зауважував, що з моменту порушення стосовно боржника справи про банкрутство він перебуває в особливому правовому режимі, який змінює весь комплекс юридичних правовідносин боржника (вказані висновки викладені у постановах Великої Палати Верховного Суду від 12.03.2019 у справі №918/420/16, постановах Верховного Суду у складі судової палати для розгляду справ про банкрутство Касаційного господарського суду від 22.09.2021 у справі №911/2043/20, від 23.09.2021 у справі №904/4455/19).

Відповідно ч.1 ст. 2 Кодексу України з процедур банкрутства (далі - КУзПБ) провадження у справах про банкрутство регулюється цим Кодексом, Господарським процесуальним кодексом України, іншими законами України. Застосування положень Господарського процесуального кодексу України та інших законодавчих актів України здійснюється з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом.

Частиною ч. 1 ст. 7 КУзПБ спори, стороною в яких є боржник, розглядаються господарським судом за правилами, передбаченими Господарським процесуальним кодексом України, з урахуванням особливостей, визначених цією статтею.

Відповідно до ч. 2 ст.7 КУзПБ передбачено, що господарський суд, у провадженні якого перебуває справа про банкрутство (неплатоспроможність), в межах цієї справи вирішує всі майнові спори, стороною в яких є боржник; спори з позовними вимогами до боржника та щодо його майна; спори про визнання недійсними результатів аукціону; спори про визнання недійсними будь-яких правочинів, укладених боржником; спори про повернення (витребування) майна боржника або відшкодування його вартості відповідно; спори про відшкодування шкоди та/або збитків, завданих боржнику; спори про стягнення заробітної плати; спори про поновлення на роботі посадових та службових осіб боржника; спори щодо інших вимог до боржника.

Заяви (позовні заяви) учасників провадження у справі про банкрутство (неплатоспроможність) або інших осіб у спорах, стороною в яких є боржник, розглядаються в межах справи про банкрутство (неплатоспроможність) за правилами спрощеного позовного провадження.

Частиною третьою статті 7 КУзПБ встановлено правило, за яким матеріали справи, в якій стороною є боржник, щодо спорів, зазначених у частині другій цієї статті, провадження в якій відкрито до або після відкриття провадження у справі про банкрутство (неплатоспроможність), за ініціативою учасника справи або суду невідкладно, але не пізніше п`яти робочих днів, надсилаються до господарського суду, у провадженні якого перебуває справа про банкрутство (неплатоспроможність), який розглядає спір по суті в межах цієї справи.

Отже, законодавець вкотре підкреслив, що розгляд усіх майнових спорів, стороною в яких є боржник у справі про банкрутство, повинен відбуватися саме і лише господарським судом, у провадженні якого перебуває справа про банкрутство, в межах цієї справи (вказані висновки також наведені в постанові Великої Палати Верховного Суду від 15.01.2020 у справі №607/6254/15-ц, від 18.02.2020 у справі №918/335/17, від 15.06.2021 у справі №916/585/18 (916/1051/20), постанові Верховного Суду від 30.01.2020 у справі №921/557/15-г/10, від 06.02.2020 у справі №910/1116/18, від 12.01.2021 у справі №334/5073/19, від 23.09.2021 у справі №904/4455/19).

У постановах від 15.05.2019 у справі № 289/2217/17, від 12.06.2019 у справі № 289/233/18, від 19.06.2019 у справах № 289/718/18 та № 289/2210/17 Велика Палата Верховного Суду звертала увагу на те, що визначення юрисдикційності усіх майнових спорів господарському суду, який порушив справу про банкрутство, має на меті як усунення правової невизначеності, так і захист прав кредитора, який може за умови своєчасного звернення реалізувати свої права й отримати задоволення своїх вимог.

Таким чином, розгляд усіх майнових спорів, стороною в яких є боржник, з дня введення в дію 21.10.2019 КУзПБ має здійснюватися господарським судом у межах справи про банкрутство, яку такий суд розглядає.

При цьому, вирішуючи питання про необхідність розгляду спору, стороною якого є особа, щодо якої відкрито провадження у справі про банкрутство, суди мають виходити не лише з того, чи підлягають такі вимоги вартісній оцінці з урахуванням положень статті 163 ГПК України, а й надати оцінку змісту заявлених вимог та порушеного права або інтересу, на захист якого такий позов подано (аналогічний висновок викладено в постанові Великої Палати Верховного Суду від 15.06.2021 у справі № 916/585/18 (916/1051/20)).

У постанові від 15.06.2021 у справі №916/585/18 (916/1051/20) Велика Палата Верховного Суду сформулювала такий правовий висновок: якщо наслідком задоволення вимоги, заявленої у справі, стороною якої є особа, щодо якої відкрито провадження у справі про банкрутство, може бути зміна розміру або складу ліквідаційної маси боржника, таку справу слід розглядати у межах справи про банкрутство на підставі статті 7 КУзПБ, а спір є майновим у розумінні положень цього Кодексу.

Отже, КУзПБ розширив юрисдикційнсть господарському суду спорів, які виникають у відносинах неплатоспроможності боржника та раніше розглядалися судами інших юрисдикцій, визначивши критерій впливу спору на майнові активи боржника вирішальним при з`ясуванні питання щодо необхідності його розгляду в межах справи про банкрутство однієї із сторін.

Системний аналіз змісту приписів статті 7 КУзПБ у сукупності із зазначеними нормами ГПК України щодо предметної та територіальної юрисдикції (підсудності) свідчить, що принцип концентрації в межах справи про банкрутство всіх спорів, у яких стороною є боржник, щодо майнових спорів з вимогами до боржника та його майна є універсальним і норми ГПК України чи КУзПБ не встановлюють винятків із цього правила.

Цей підхід є дієвим механізмом забезпечення реалізації принципу конкурсного імунітету, а також судового контролю у відносинах неплатоспроможності та банкрутства, за яким усі рішення чи дії, що можуть вплинути на майнові активи боржника, мають бути підконтрольні суду, що здійснює провадження у справі про банкрутство.

Вказані висновки наведені Верховним Судом у складі судової палати для розгляду справ про банкрутство Касаційного господарського суду в постанові 24 травня 2023 року у справі №908/1957/21(908/3544/21) та у поставі від 13 квітня 2023 року у справі № 910/21981/16, на яку також посилався суд першої інстанції в оскаржуваній ухвалі.

В даному випадку, в межах справи №917/1279/22 спірним є питання правомірності передачі судом, який розглянув справу як суд першої інстанції, матеріалів справи та матеріали скарги стягувача на дії державного виконавця для її розгляду в межах справи про банкрутство, відкритої відносно боржника вже після ухвалення рішення суду.

З цього приводу колегія суддів зазначає наступне.

Виконання судових рішень є заключним етапом процедури захисту суб`єктивних прав та законних інтересів кредитора. При цьому у правовій доктрині переважає підхід до розуміння стадії виконання судових рішень саме як заключної стадії цивільного/господарського процесу. Такий підхід наразі втілений і в чинному законодавстві України (стаття 1 Закону України "Про виконавче провадження").

У рішеннях ЄСПЛ неодноразово зверталася увага, що за змістом пункту 1 статті 6 Конвенції провадження з виконання судових рішень є самостійною, але невід`ємною частиною судового розгляду, невід`ємною стадією процесу правосуддя (рішення ЄСПЛ від 19.03.1997 у справі "Горнсбі проти Греції", від 27.07.2004 у справі "Ромашов проти України", від 11.01.2005 у справі "Дубенко проти України тощо).

Виконання судового рішення є невід`ємною складовою права кожного на судовий захист, яка охоплює, зокрема, законодавчо визначений комплекс дій, спрямованих на захист і відновлення порушених прав, свобод, законних інтересів фізичних та юридичних осіб, суспільства, держави (пункт 2 мотивувальної частини Рішення Конституційного Суду України від 13.12.2012 № 18-рп/2012).

ЄСПЛ зазначає, що провадження в суді та виконавче провадження є відповідно першою та другою стадіями одного провадження. Виконавче провадження не має бути відокремлене від судового, і ці обидва провадження мають розглядатися як цілісний процес (рішення від 06.09.2007 у справі "Моргуненко проти України" та від 27.11.2008 у справі "Крутько проти України").

Отже, виконавче провадження є стадією судового процесу - логічно та функціонально відокремленою системою процесуальних дій, що вкладаються в алгоритм процесуальної діяльності суду та учасників справи і спрямовані на досягнення відповідної процесуальної мети.

Згідно з пунктом 1 частини другої статті 18 Закону України "Про виконавче провадження" виконавець зобов`язаний здійснювати заходи примусового виконання рішень у спосіб та в порядку, які встановлені виконавчим документом і цим Законом.

Закон України "Про виконавче провадження" виокремлює порядок: - виконання рішень немайнового характеру; - виконання рішень шляхом звернення стягнення на кошти та інше майно боржника.

Закон України "Про виконавче провадження" і КУзПБ містять прогалини і колізії в частині унормування дій виконавців у разі, якщо щодо боржника порушується процедура банкрутства. Це досить істотно ускладнює вирішення низки питань у процедурі банкрутства, створює суперечки (у тому числі судові) на практиці.

Так, у випадку відкриття провадження у справі про банкрутство стосовно особи, яка є боржником у виконавчому провадженні, постає питання співвідношення цих двох процедур задоволення вимог кредиторів, оскільки метою виконавчого провадження є виконання рішення про стягнення з боржника на користь окремого кредитора без урахування зобов`язань чи вимог інших кредиторів (стягувачів), а метою справи про банкрутство - справедливе (згідно із черговістю та пропорційно) задоволення усієї сукупності кредиторів, які звернулися у справі про банкрутство (неплатоспроможність) з вимогами до боржника.

Задля вирішення проблеми такої конкуренції у спеціальному законодавстві передбачено низку запобіжників, зокрема:

- виключну підсудність справ у майнових спорах, стороною яких є боржник, або щодо його майна, інших спорів з вимогами до боржника (пункт 8 частини першої статті 20, частина тринадцята статті 30 ГПК, частина друга статті 7 КУзПБ);

- зупинення вчинення виконавчих дій (пункт 4 частини першої статті 34 Закону України "Про виконавче провадження");

- мораторій на задоволення вимог кредиторів (частина третя статті 41 КУзПБ);

- особливий порядок звернення стягнення на майно боржника, стосовно якого відкрито провадження у справі про банкрутство, та застосування обмежень щодо розпорядження таким майном (частина чотирнадцята статті 39, частина п`ята статті 41 КУзПБ).

Так, згідно з пунктом 4 частини першої статті 34 Закону України "Про виконавче провадження" за загальним правилом виконавець зобов`язаний зупинити вчинення виконавчих дій у разі відкриття господарським судом провадження у справі про банкрутство (неплатоспроможність) боржника, якщо відповідно до закону на вимогу стягувача поширюється дія мораторію, запровадженого господарським судом.

Згідно ч. 1 статті 41 КУзПБ мораторій на задоволення вимог кредиторів - це зупинення виконання боржником грошових зобов`язань і зобов`язань щодо сплати податків і зборів (обов`язкових платежів), строк виконання яких настав до дня введення мораторію, і припинення заходів, спрямованих на забезпечення виконання цих зобов`язань та зобов`язань щодо сплати податків і зборів (обов`язкових платежів), застосованих до дня введення мораторію.

Відповідно ч. 2 статті 41 КУзПБ мораторій на задоволення вимог кредиторів вводиться одночасно з відкриттям провадження у справі про банкрутство, про що зазначається в ухвалі господарського суду. Ухвала є підставою для зупинення вчинення виконавчих дій. Про запровадження мораторію розпорядник майна повідомляє відповідному органу державної виконавчої служби, приватному виконавцю, у якого перебуває виконавче провадження на виконанні.

Приписами ч. 3 статті 41 КУзПБ передбачено, що протягом дії мораторію на задоволення вимог кредиторів забороняється, зокрема, стягнення на підставі виконавчих та інших документів, що містять майнові вимоги, у тому числі на предмет застави, за якими стягнення здійснюється в судовому або в позасудовому порядку відповідно до законодавства, крім випадків перебування виконавчого провадження на стадії розподілу стягнутих з боржника грошових сум (у тому числі одержаних від продажу майна боржника), перебування майна на стадії продажу з моменту оприлюднення інформації про продаж, а також у разі виконання рішень у немайнових спорах.

Дія мораторію на задоволення вимог кредиторів не поширюється на вимоги поточних кредиторів, виплату заробітної плати та нарахованих на ці суми страхових внесків на загальнообов`язкове державне пенсійне та інше соціальне страхування, повернення невикористаних та своєчасно неповернутих коштів загальнообов`язкового державного соціального страхування у зв`язку з тимчасовою втратою працездатності, відшкодування шкоди, заподіяної здоров`ю та життю громадян, виплату авторської винагороди, аліментів, а також на вимоги за виконавчими документами немайнового характеру, що зобов`язують боржника вчинити певні дії чи утриматися від їх вчинення (абзац перший частини 5 статті 41 КУзПБ).

В апеляційній скарзі позивач посилається на те, що виконавче провадження №72258817 було відкрито відносно вимог зобов`язального характеру та не було зупинене державним виконавцем з підстав відкриття відносно боржника провадження у справі про банкрутство, а отже скарга на дій державного виконавця підлягає розгляду судом, який розглянув справу як суд першої інстанції, а не в межах справи про банкрутство відкритої відносно боржника.

Натомість суд першої інстанції дійшов висновку, що вимоги про зобов`язання ТОВ "Надежда Ритейл 2017" передати 80 000 літрів дизельного палива на загальну суму 1833600, 00 грн мають вартісну оцінку та майновий характер.

Так, Велика Палата Верховного Суду в постанові від 04 жовтня 2023 року у справі №906/1026/22 зазначила, що майновий позов (позовна вимога майнового характеру) - це вимога про захист права або інтересу, об`єктом якої виступає благо, що підлягає грошовій оцінці.

Відповідно до пункту 3 частини третьої статті 162, пунктів 1-3 частини першої статті 163 Господарського процесуального кодексу України позовна заява повинна містити зазначення ціни позову, якщо позов підлягає грошовій оцінці. Ціна позову визначається: 1) у позовах про стягнення грошових коштів - сумою, яка стягується, або сумою, оспорюваною за виконавчим чи іншим документом, за яким стягнення провадиться у безспірному (безакцептному) порядку; 2) у позовах про визнання права власності на майно або його витребування - вартістю майна; 3) у позовах, які складаються з кількох самостійних вимог, - загальною сумою всіх вимог.

Тобто будь-який майновий спір має ціну. Різновидами майнових спорів є, зокрема, спори, пов`язані з підтвердженням прав на майно та грошові суми, на володіння майном і будь-які форми використання останнього.

До позовних заяв немайнового характеру відносяться вимоги, які не підлягають вартісній оцінці. Під немайновим позовом слід розуміти вимогу про захист права або інтересу, об`єктом якої виступає благо, що не піддається грошовій оцінці.

Такі правові висновки викладені у постанові Великої Палати Верховного Суду від 25 серпня 2020 року у справі № 910/13737/19 (провадження № 12-36гс20) та у постанові об`єднаної палати Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду від 18 вересня 2023 року у справі № 758/5118/21.

У постанові від 26 лютого 2019 року у справі № 907/9/17 (провадження № 12-76гс18) Велика Палата Верховного Суду виснувала, що наявність вартісного, грошового вираження матеріально-правової вимоги позивача свідчить про її майновий характер, який має відображатися у ціні заявленого позову (на вказані правові висновки Великої Палати Верховного Суду також посилався суд першої інстанції у оскаржуваній ухвалі).

Таким чином є цілком обґрунтованими висновки суду першої інстанції про те, що вимоги про зобов`язання відповідача передати відповідну кількість дизельного палива позивачу на загальну суму 1833600, 00 грн мають вартісну оцінку та майновий характер.

Як наголошувалося вище, з введенням в дію 21.10.2019 КУзПБ справи у спорах, наслідком вирішення яких може бути зміна розміру або складу ліквідаційної маси боржника у справі про банкрутство, а також спори з вимогами до боржника, за правилами статті 7 цього Кодексу підлягають розгляду виключно у межах справи про його банкрутство.

Сутність судового контролю за виконанням судових рішень полягає у розгляді та вирішенні судом скарг на рішення, дії чи бездіяльність державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця.

Підставою для здійснення такого контролю є звернення сторони виконавчого провадження, яка вважає, що відповідним рішенням (дією, бездіяльністю) порушено її права, оскільки на дату такого звернення добровільно не виконані її вимоги виконавцем/посадовою особою ДВС або приватним виконавцем.

Тож питання, що є предметом розгляду суду під час судового контролю за виконанням судових рішень, має усі характерні ознаки спору, оскільки постає як стан невизначеності у правах та обов`язках її учасників, що має бути усунутий судовим рішенням. Та обставина, що спір цей є суто процесуальним, особливого значення в розглядуваному контексті не має. Адже за змістом частини першої статті 7 КУзПБ саме господарський суд, що здійснює провадження у справі про банкрутство, розглядає спори, стороною яких є боржник, причому частина друга цієї статті конкретизує, що до таких спорів, зокрема, належать спори щодо інших вимог до боржника, тобто спори, які тим чи іншим чином стосуються інших вимог до боржника.

Тому в разі оскарження рішення, дії або бездіяльності державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця, які стосуються виконання судового рішення, ухваленого у спорі за участю боржника в межах справи про банкрутство відповідно до приписів статті 7 КУзПБ, очевидно, що така скарга (заява, позов) підлягає розгляду судом, який розглянув справу в майновому спорі чи іншому спорі з вимогами до боржника як суд першої інстанції (стаття 340 ГПК України), тобто судом, у провадженні якого перебуває справа про банкрутство, навіть за умови, що відповідачем є суб`єкт владних повноважень згідно з абзацом четвертим частини другої цієї норми.

Здійснюючи системне тлумачення приписів статті 7 КУзПБ, підпункту 8 частини першої статті 20 ГПК України, а також статті 339 ГПК України, слід виходити з того, що процедура банкрутства - це спеціальна правова процедура, норми КУзПБ є спеціальними і під час їх зіставлення з нормами загальними вони повинні мати процесуальний пріоритет.

Телеологічне та лексичне тлумачення приписів пункту 8 частини першої статті 20 ГПК України у взаємозв`язку зі статтею 7 КУзПБ свідчить, що у цих нормах законодавець, застосувавши категорії "справи у спорах з майновими вимогами", "майновий спір", "спір щодо майна" та залишивши перелік таких спорів відкритим, визначив передумови для реалізації судом, у провадженні якого перебуває справа про банкрутство, функції судового контролю щодо максимально широкого кола правовідносин за участю боржника та щодо його майна.

За приписами КУзПБ зміст судового контролю у відносинах неплатоспроможності та банкрутства полягає у тому, що рішення чи дії боржника та третіх осіб, що можуть вплинути на майнові активи боржника, мають бути підконтрольні суду, що здійснює провадження у справі про банкрутство.

За такого формулювання пункту 8 частини першої статті 20 ГПК України, статті 7 КУзПБ у межах справи про банкрутство підлягають вирішенню питання судового контролю у виконавчих провадженнях за рішеннями стосовно боржника, виконання яких можливе шляхом звернення стягнення на кошти чи інше його майно, незалежно від процесуальної форми звернення (скарга, заява, позов) заінтересованої особи щодо здійснення такого контролю. Повноваження господарського суду, в провадженні якого перебуває справа про банкрутство, щодо здійснення відповідного судового контролю поширюються і на правовідносини з примусового виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) у виконавчому провадженні, що передбачає звернення стягнення на майно боржника або може вплинути іншим чином на майнові активи боржника, і такий контроль має здійснюватися з моменту відкриття виконавчого провадження та до його завершення чи закриття провадження у справі про банкрутство боржника.

Контроль суду, в провадженні якого перебуває справа про банкрутство (неплатоспроможність) боржника, за виконанням судових рішень може здійснюватися, зокрема, шляхом розгляду скарг на рішення, дії або бездіяльність державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця, за результатами розгляду якої у разі встановлення обґрунтованості скарги суд ухвалою визнає оскаржувані рішення, дії або бездіяльність неправомірними і зобов`язує державного виконавця або іншу посадову особу органу державної виконавчої служби, приватного виконавця усунути порушення (поновити порушене право заявника).

Натомість розгляд скарги на рішення, дії чи бездіяльність виконавця та ухвалення відповідного рішення поза провадженням у справі про банкрутство може мати наслідком суперечність між судовим рішенням за скаргою та метою процедур банкрутства (неплатоспроможності) за приписами спеціального закону - КУзПБ, що має пріоритет з часу відкриття провадження у справі про банкрутство боржника. Таке судове рішення не відповідатиме критерію виконуваності та принципу правової визначеності, адже виконавець чи орган державної виконавчої служби може опинитися у стані невизначеності через колізії у правовому регулюванні примусового виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) і процедури банкрутства (неплатоспроможності) боржника.

Вказані висновки також наведені Верховним Судом у складі судової палати для розгляду справ про банкрутство Касаційного господарського суду в постанові від 13 квітня 2023 року у справі № 910/21981/16.

Зважаючи на викладене, суд апеляційної інстанції вважає, що незалежно від причин, за яких майновий спір про зобов`язання ТОВ "Надежда Ритейл 2017" передати Комунальному підприємству "Об`єднане автогосподарство закладів та установ охорони здоров`я Полтавської області Полтавської обласної ради" 80000 літрів дизельного палива на загальну суму 1833600,00 грн. було вирішено судом поза межами справи про банкрутство відповідача, в подальшому розгляд питань, пов`язаних з виконанням судового рішення, ухваленого за результатами розгляду такого майнового спору, має відбуватися за правилами ГПК України з обов`язковим урахуванням положень статті 7 КУзПБ.

З урахуванням викладеного вище, колегія суддів дійшла висновків, що суд першої інстанції цілком обґрунтована зазначив, що примусове виконання судового рішення у справі № 917/1279/22 у виконавчому провадженні може вплинути іншим чином на майнові активи боржника, у зв`язку із чим скаргу стягувача на дії Київського ВДВС у цій справі необхідно розглядати в межах справи № 917/867/23 про банкрутство Товариства з обмеженою відповідальністю "Надежда Ритейл 2017" ().

Відповідно до частини першої статті 2 ГПК України завданням господарського судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів, пов`язаних із здійсненням господарської діяльності, та розгляд інших справ, віднесених до юрисдикції господарського суду, з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав і законних інтересів фізичних та юридичних осіб, держави.

Статтею 236 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню господарського судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.

Відповідно до статті 276 Господарського процесуального кодексу України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Колегія суддів дійшла висновків, що оскаржувана ухвала про передачу матеріалів справи №917/1279/22 та скарги стягувача на дії державного виконавця за підсудністю для розгляду в межах справи про банкрутство №917/867/23, яка перебуває у провадженні Господарського суду Полтавської області, відповідає вимогам статті 236 Господарського процесуального кодексу України, а тому відсутні підстави для її скасування, у зв`язку із чим апеляційна скарга Комунального підприємства "Об`єднане автогосподарство закладів та установ охорони здоров`я Полтавської області Полтавської обласної ради" не підлягає задоволенню.

Судові витрати відповідно до статті 129 Господарського процесуального кодексу України покладаються на особу, яка подала апеляційну скаргу.

Керуючись ст.ст. 269, 270, п. 1 ч. 1 ст. 275, ст. 276, ст. 282 Господарського процесуального кодексу України, Східний апеляційний господарський суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Комунального підприємства "Об`єднане автогосподарство закладів та установ охорони здоров`я Полтавської області Полтавської обласної ради" залишити без задоволення.

Ухвалу Господарського суду Полтавської області від 14.11.2023 у справі №917/1279/22 залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття. Порядок і строки оскарження передбачені ст.ст. 286-289 Господарського процесуального кодексу України.

Повний текст постанови складено 29.12.2023.

Головуючий суддя В.О. Фоміна

Суддя О.О. Крестьянінов

Суддя О.В. Шевель