СХІДНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 грудня 2023 року м. Харків Справа № 922/3271/23

Східний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючий суддя Шутенко І.А., суддя Гребенюк Н.В. , суддя Слободін М.М.

без виклику учасників справи,

розглянувши в порядку спрощеного (письмового) провадження без проведення судового засідання за наявними в справі матеріалами апеляційну скаргу ОСОБА_1 (вх. № 2123Х)

на рішення Господарського суду Харківської області від 22.09.2023 (повний текст складено 22.09.2023), ухвалене у складі судді Лавренюк Т.А.

у справі № 922/3271/23

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Бізнес позика»,

до Фізичної особи-підприємця Кантемира Олександра Анатолійовича,

про стягнення 165 223,73 грн

ВСТАНОВИВ:

Товариство з обмеженою відповідальністю «Бізнес позика» звернулось до Господарського суду Харківської області з позовною заявою до Фізичної особи-підприємця Кантемира Олександра Анатолійовича про стягнення заборгованості за договором № 352955-КС-001 про надання кредиту від 11.07.2021, що становить 165 223,73 грн, яка складається з суми прострочених платежів по тілу кредиту 52 810,73 грн; суми прострочених платежів по процентах 112 413, 00 грн.

Позовні вимоги позивач обґрунтовує неналежним виконанням відповідачем договору № 352955-КС-001 про надання кредиту від 11.07.2021 в частині своєчасного повернення кредиту.

Рішенням Господарського суду Харківської області від 22.09.2023 позов задоволено повністю. Стягнуто з Фізичної особи-підприємця Кантемира Олександра Анатолійовича на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Бізнес позика» 52 810, 73 грн заборгованості по кредиту, 112413, 00 грн процентів, 2 147,20 грн судового збору.

Не погодившись з рішенням, ухваленим судом першої інстанції, до Східного апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою звернувся ОСОБА_1 , який просить скасувати рішення Господарського суду Харківської області від 22.09.2023 у справі № 922/3271/23 повністю та прийняти нове рішення, яким відмовити у задоволенні позову.

В обґрунтування вказує, що кредитні кошти були видані позивачем фізичній особі ОСОБА_1 шляхом поповнення емітованої на його ім`я банківської карти, а не фізичній особі-підприємцю, що виключає правові підстави для стягнення грошових коштів з фізичної особи-підприємця.

Відповідно до витягу з протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 12.10.2023 у справі № 922/3271/23 для розгляду справи сформовано колегію суддів у складі: головуючий суддя Шутенко І.А., суддя Слободін М.М., суддя Гребенюк Н.В.

Ухвалою Східного апеляційного господарського суду від 16.10.2023 витребувано у Господарського суду Харківської області матеріали справи № 922/3271/23. Відкладено вирішення питань, пов`язаних з рухом апеляційної скарги ОСОБА_1 (вх. № 2123Х) на рішення Господарського суду Харківської області від 22.09.2023 у справі № 922/3271/23 до надходження матеріалів справи.

20.10.2023 на адресу Східного апеляційного господарського суду від Господарського суду Харківської області надійшли матеріали справи № 922/3271/23.

Ухвалою Східного апеляційного господарського суду від 23.10.2023 відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою ОСОБА_1 (вх. № 2123Х) на рішення Господарського суду Харківської області від 22.09.2023 у справі № 922/3271/23. Розгляд апеляційної скарги ОСОБА_1 (вх. № 2123Х) на рішення Господарського суду Харківської області від 22.09.2023 у справі № 922/3271/23, ухвалено здійснювати без повідомлення учасників справи. Встановлено учасникам справи п`ятнадцятиденний строк з моменту отримання ухвали про відкриття провадження у справі для подання відзиву на апеляційну скаргу з доказами надсилання його копії іншим учасникам справи.

Ухвала суду 23.10.2023 вручена учасникам справи, що підтверджується довідками про доставку електронного листа.

Водночас, позивач не скористався передбаченим статтею 263 ГПК України правом на подання відзиву на апеляційну скаргу, відсутність якого відповідно до ч. 3 цієї статті не перешкоджає перегляду рішення суду першої інстанції.

Заяв, клопотань тощо про намір вчинити певні процесуальні дії від учасників справи також не надходило.

Враховуючи те, що під час розгляду справи судом було створено необхідні умови для доведення фактичних обставин справи, зокрема, було надано достатньо часу для реалізації кожним учасником спору своїх процесуальних прав, передбачених статтями 42, 46 ГПК України, приймаючи до уваги, що справа розглядається за правилами спрощеного позовного провадження без виклику уповноважених представників сторін у судове засідання, наявних матеріалів справи достатньо для кваліфікації спірних правовідносин, суд дійшов висновку про можливість розгляду справи по суті.

Дослідивши матеріали справи, викладені в апеляційній скарзі доводи апелянта, перевіривши правильність застосування господарським судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, а також повноту встановлення обставин справи та відповідність їх наданим доказам, відповідно до статті 269 ГПК України, колегія суддів встановила наступне.

Як убачається з матеріалів справи, 11.07.2021 між Товариством з обмеженою відповідальністю «Бізнес позика» (кредитодавець) та Фізичною особою-підприємцем Кантемир Олександром Анатолійовичем (позичальник) укладено договір № 352955-КС-001 про надання кредиту (далі - договір кредиту), відповідно до умов якого, кредитодавець надає позичальнику грошові кошти у розмірі 50 000,00 грн, на засадах строковості, поворотності, платності (ділі кредит), а позичальник зобов`язується повернути кредит, сплатити проценти за користування кредитом у порядку та на умовах, визначених цим договором про надання кредиту та Правилами про надання грошових коштів у кредит фізичним особам-підприємцям.

Сторонами погоджено, що кредит надається строком на 16 тижнів, плата за користування кредитом є фіксованою та становить 1,11643% за кожен день користування кредитом (п. 1 договору).

Відповідно до п.2 кредитного договору протягом строку кредитування процентна ставка за кредитом (проценти за користування кредитом), нараховуються на залишок заборгованості по кредиту, наявну на початок календарного дня, за період фактичного користування кредитом, із урахуванням дня видачі кредиту та дня повернення кредиту згідно Графіку платежів.

Згідно з п.3 кредитного договору сторони встановили графік платежів.

Підписанням цього договору позичальник підтвердив, що він ознайомлений з договором про надання кредиту та Правилами, текст яких розміщено на сайті кредитодавця https://bizpozyka.com/, повністю розуміє всі умови, їх зміст, суть, об`єм зобов`язань та погоджується неухильно дотримуватись їх, та, відповідно, укладає договір (п. 5 кредитного договору).

Позивач зобов`язання за кредитним договором виконав належним чином та надав відповідачу грошові кошти в розмірі 50 000,00 грн шляхом перерахування 11.07.2021 на банківську картку відповідача № НОМЕР_1 , зазначену ним при заповнені анкетних даних в особистому кабінеті, що підтверджується довідкою про видачу коштів.

Даний факт також підтверджується випискою по рахунку № НОМЕР_1 за період з 11.07.2021 по 10.01.2023, наданою АТ КБ «ПриватБанк» та наявною в матеріалах справи.

20.09.2021 між сторонами укладено Додаткову угоду № 1 до договору № 352955-КС-001 про надання кредиту шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному статтею 12 Законом України «Про електронну комерцію», відповідно до умов якої сторони підтвердили, що станом на 20.09.2021 сума неповернутого відповідачем кредиту (отриманого відповідно до договору про надання кредиту № 352955-КС-001 від 11.07.2021) становить: 29 103,70 грн.

За умовами п.2 додаткової угоди до кредитного договору сторони домовились, що після укладення додаткової угоди: кредит збільшується на 30 000,00 грн та позивач, на умовах викладених у договорі, збільшує суму кредиту, а відповідач отримує збільшення суми кредиту та зобов`язується повернути кредит, збільшений на 30 000,00 грн у строки та на умовах викладених у договорі (п.2.1 додаткової угоди до кредитного договору).

Після збільшення суми кредиту загальна сума отриманого (відповідно до договору та додаткової угоди) та неповернутого відповідачем кредиту складає 59 103,70 грн (п. 2.2 додаткової угоди до кредитного договору).

Відповідно до п. 3 додаткової угоди до кредитного договору сторони продовжити строк кредиту на 127 днів, а термін дії договору за умовами п.4 додаткової угоди до кредитного договору продовжено до 07.03.2022.

Після укладення додаткової угоди та збільшення суми кредиту загальна сума отриманого кредиту становить 59 103,70 грн (п.1 та п.2.1 додаткової угоди); орієнтовна загальна вартість наданого кредиту - 143 373,79 грн (п.5 додаткової угоди до кредитного договору).

У відповідності до п.6 додаткової угоди до кредитного договору сторони погодили, що комісія за зміну умов договору складає 4 500,00 грн.

Згідно з п.7 додаткової угоди до кредитного договору, з дати укладення додаткової угоди сторонами встановлено новий графік платежів.

Сторони у п.8 додаткової угоди до кредитного договору дійшли згоди, що з дати укладання цієї додаткової угоди, до договору застосовуються (є його невід`ємною частиною) Правила надання грошових коштів у кредит фізичним особам-підприємцям в редакції, яка затверджена наказом директора позивача від 22.06.2021 № 10-ОД.

Позивач на виконання взятих на себе зобов`язань за додатковою угодою здійснив перерахування грошових коштів на картку відповідача, що підтверджується платіжним дорученням № 31919 від 20.09.2021 на суму 30 000,00 грн.

Крім того, між сторонами шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаними у порядку, визначеному статтею 12 Закону України «Про електронну комерцію» 08.12.2021 укладено додаткову угоду № 2 до договору № 352955-КС-001 про надання кредиту від 11.07.2021, відповідно до умов якої сторони погодили, що:

- станом на 08.12.2021 сума неповернутого позивачу кредиту (отриманого відповідно до договору про надання кредиту № 352955-КС-001 від 11.07.2021 становить 25 000,64 грн;

- після укладення додаткової угоди кредит збільшується на 34000,00 грн та кредитодавець на умовах, викладених у договорі, збільшує суму кредиту, а позичальник отримує збільшення суми кредиту та зобов`язується повернути кредит збільшений на 34 000,00 грн у строки та на умовах викладених у договорі;

- після збільшення суми кредиту загальна сума отриманого (відповідно до договору та додаткової угоди) та неповернутого відповідачем кредиту складатиме 59 000,64 грн;

- строк кредиту продовжено на 79 днів;

- строк дії договору продовжено до 25.05.2022;

- після укладення додаткової угоди та збільшення суми кредиту загальна сума отриманого кредиту становить 59 000, 64 грн, орієнтовна загальна вартість наданого кредиту - 144 150,59 грн;

- комісія за зміну умов договору складає 5 100,00 грн.

Цією ж додатковою угодою № 2 сторонами погоджено новий графік платежів.

08.12.2021 позивач перерахував на картку відповідача грошові кошти в розмірі 34 000,00 грн, що підтверджується платіжним дорученням № 33143 від 08.12.2021.

В подальшому, 20.02.2022 між сторонами укладено додаткову угоду № 3 до договору №352955-КС-001 про надання кредиту шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаними у порядку, визначеному статті 12 Законом України «Про електронну комерцію», відповідно до умов якої сторони погодили, що:

- позичальник підтверджує наявність у нього заборгованості перед кредитодавцем за договором, станом на 20.02.2022, в розмірі 60 418,35 грн, що включає:

- суму кредиту - 52 810,73 грн;

- проценти за користування кредитом 7 607,62 грн;

- орієнтовна загальна вартість наданого кредиту, в частині заборгованості, що вказана в п.1 додаткової угоди становить 140 106,21 грн;

- процентна ставка за користування кредитом складає:

- з 20.02.2022 до 06.03.2022 (включно) - 1,11643% в день;

- з 07.03.2022 - 1,11643% в день;

- строк кредиту - 407 днів.

Також сторонами погоджено графік здійснення відповідачем платежів по кредиту.

Згідно з п.7 додаткової угоди № 3 до кредитного договору встановлено, що з дати укладання цієї додаткової угоди, до договору застосовуються Правила надання споживчих кредитів позивача, в редакції, яка є чинною на момент укладення додаткової угоди і розміщена на сайті кредитодавця.

Відповідач умови вищезазначеного кредитного договору належним чином не виконав, кредитні кошти у встановлені договором (зокрема Графіком погашення) строки не повернув, у зв`язку з чим станом на 10.07.2023 заборгованість відповідача за кредитним договором, становить:

- заборгованість по тілу кредиту - 52 810,73 грн;

- заборгованість по процентах - 112 413,00 грн.

На підтвердження вказаних нарахувань позивачем надано до матеріалів справи розрахунки заборгованості по кредитному договору та виписки по рахункам відповідача.

Вказані обставини і стали підставою для звернення позивача до суду з даним позовом до суду.

Як зазначено вище, рішенням Господарського суду Харківської області від 22.09.2023 позов задоволено повністю. Стягнуто з Фізичної особи-підприємця Кантемира Олександра Анатолійовича на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Бізнес позика» 52 810, 73 грн заборгованості по кредиту, 112413, 00 грн процентів, 2 147,20 грн судового збору.

Оскаржуване рішення мотивовано тим, що відповідачем не здійснено розрахунку з позивачем згідно графіку погашення кредиту та у порядку і строки визначені договором, в матеріалах справи такі докази відсутні, у зв`язку з чим, відповідач є таким, що прострочив виконання зобов`язання щодо погашення 52 810,73 грн кредиту та 112 413,00 грн процентів, розрахованих станом на 10.07.2023, а позовні вимоги є обґрунтованими, доведеними та такими, що підлягають задоволенню в повному обсязі.

При перегляді рішення місцевого господарського суду із врахуванням меж апеляційного перегляду згідно положень статті 269 ГПК України, колегія суддів апеляційного господарського суду виходить з наступного.

У відповідності до статті 174 ГК України передбачено, що однією з підстав виникнення господарських зобов`язань є укладення господарського договору та інших угод. Зі змістом зазначеної норми кореспондуються приписи ч. 2 статті 11 ЦК України, відповідно до яких підставами виникнення цивільних прав і обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини.

Відповідно до положень статті 193 ГК України суб`єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов`язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов`язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться. До виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення ЦК України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом.

За змістом положень статей 626, 627, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Статтею 629 ЦК України встановлено обов`язковість виконання договору сторонами.

Господарський договір укладається в порядку, встановленому ЦК України, з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом (стаття 181 ГК України).

За правилом ч. 1 статті 205 ЦК України правочин може вчинятися усно або в письмовій (електронній) формі. Сторони мають право обирати форму правочину, якщо інше не встановлено законом.

Відповідно до статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони, або надсилалися ними до інформаційно-телекомунікаційної системи, що використовується сторонами. У разі якщо зміст правочину зафіксований у кількох документах, зміст такого правочину також може бути зафіксовано шляхом посилання в одному з цих документів на інші документи, якщо інше не передбачено законом. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо воля сторін виражена за допомогою телетайпного, електронного або іншого технічного засобу зв`язку.

Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

Використання при вчиненні правочинів факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного, електронного або іншого копіювання, електронного підпису або іншого аналога власноручного підпису допускається у випадках, встановлених законом, іншими актами цивільного законодавства, або за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідного аналога їхніх власноручних підписів, або іншим чином врегульовується порядок його використання сторонами.

Статтею 638 ЦК України унормовано, що договір є укладеним, якщо сторони досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Договір укладається шляхом пропозиції однієї сторони укласти договір (оферти) і прийняття пропозиції (акцепту) другою стороною.

Відповідно до ч. 1, 2 статті 639 ЦК України договір може бути укладений у будь-якій формі, якщо вимоги щодо форми договору не встановлені законом. Якщо сторони домовилися укласти договір у певній формі, він вважається укладеним з моменту надання йому цієї форми, навіть якщо законом ця форма для даного виду договорів не вимагалася. Якщо сторони домовилися укласти договір за допомогою інформаційно-комунікаційних систем, він вважається укладеним у письмовій формі.

За змістом п. 5 ч. 1 статті 3 Закону України «Про електронну комерцію» електронний договір - домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків та оформлена в електронній формі.

Відповідно до ч. 7 статті 11 Закону України «Про електронну комерцію» електронний договір укладається і виконується в порядку, передбаченому ЦК України та ГК України, а також іншими актами законодавства.

Електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному статтею 12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі.

Відповідно до ч. 3-6 статті 11 Закону України «Про електронну комерцію» електронний договір укладається шляхом пропозиції його укласти (оферти) однією стороною та її прийняття (акцепту) другою стороною. Електронний договір вважається укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти такий договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції в порядку, визначеному частиною шостою цієї статті.

Пропозиція укласти електронний договір (оферта) може бути зроблена шляхом надсилання комерційного електронного повідомлення, розміщення пропозиції (оферти) у мережі Інтернет або інших інформаційно-комунікаційних системах.

Пропозиція укласти електронний договір (оферта) може включати умови, що містяться в іншому електронному документі, шляхом перенаправлення (відсилання) до нього. Особі, якій адресована пропозиція укласти електронний договір (оферта), має надаватися безперешкодний доступ до електронних документів, що включають умови договору, шляхом перенаправлення (відсилання) до них. Включення до електронного договору умов, що містяться в іншому електронному документі, шляхом перенаправлення (відсилання) до такого документа, якщо сторони електронного договору мали змогу ознайомитися з ним, не може бути підставою для визнання правочину нікчемним.

Відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти електронний договір, про її прийняття (акцепт) може бути надана шляхом:

надсилання електронного повідомлення особі, яка зробила пропозицію укласти електронний договір, підписаного в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону;

заповнення формуляра заяви (форми) про прийняття такої пропозиції в електронній формі, що підписується в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону;

вчинення дій, що вважаються прийняттям пропозиції укласти електронний договір, якщо зміст таких дій чітко роз`яснено в інформаційній системі, в якій розміщено таку пропозицію, і ці роз`яснення логічно пов`язані з нею.

Відповідно до ч. 12 статті 11 Закону України «Про електронну комерцію» електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному статтею 12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі.

Статтею 12 Закону України «Про електронну комерцію» врегульовано використання підпису в сфері електронної комерції, відповідно до якої якщо відповідно до акта цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання:

електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України «Про електронний цифровий підпис», за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами електронного правочину;

електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом;

аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів.

Згідно з п. 6 ч. 1 статті 3 Закону України «Про електронну комерцію» електронний підпис одноразовим ідентифікатором це дані в електронній формі у вигляді алфавітно-цифрової послідовності, що додаються до інших електронних даних особою, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір, та надсилаються іншій стороні цього договору.

Відповідно до п. 12 ч. 1 статті 3 Закону України «Про електронну комерцію» одноразовим ідентифікатором є алфавітно-цифрова послідовність, що її отримує особа, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір шляхом реєстрації в інформаційно-комунікаційній системі суб`єкта електронної комерції, що надав таку пропозицію. Одноразовий ідентифікатор може передаватися суб`єктом електронної комерції, що пропонує укласти договір, іншій стороні електронного правочину засобом зв`язку, вказаним під час реєстрації у його системі, та додається (приєднується) до електронного повідомлення від особи, яка прийняла пропозицію укласти договір.

Отже, підписання договору (електронного правочину) за допомогою одноразового пароля-ідентифікатора є належним та допустимим доказом на підтвердження укладення сторонами такого договору.

Аналогічну правову позицію викладено у постанові Верховного Суду від 12.01.2021 у справі № 524/5556/19, в якій суд, серед іншого, зауважив, що без отримання листа на адресу електронної пошти та/або смс-повідомлення, без здійснення входу на сайт товариства за допомогою логіна особистого кабінету і пароля особистого кабінету кредитний договір між позивачем та відповідачем не був би укладений.

Як убачається з матеріалів справи, 11.07.2021 між Товариством з обмеженою відповідальністю «Бізнес позика» (кредитодавець) та фізичною особою-підприємцем Кантемир Олександром Анатолійовичем (позичальник) укладено договір № 352955-КС-001 про надання кредиту (далі - договір кредиту), відповідно до умов якого, кредитодавець надає позичальнику грошові кошти у розмірі 50 000,00 грн, на засадах строковості, поворотності, платності (ділі кредит), а позичальник зобов`язується повернути кредит, сплатити проценти за користування кредитом у порядку та на умовах, визначених цим договором про надання кредиту та Правилами про надання грошових коштів у кредит фізичним особам-підприємцям.

Наявний у матеріалах справи договір містить відмітку про підписання його одноразовим ідентифікатором «Підписано електронним підписом одноразовим ідентифікатором G-7965 11.07.2021 13:26:14».

Крім того, позивачем долучено до матеріалів справи візуальні форми послідовності дій клієнта ФОП Кантемира О.А. щодо укладення електронного договору про надання кредиту № 352955-КС-001 від 11.07.2021.

Одноразовий ідентифікатор, яким підписаний договір, складається з комбінації цифр і літер, що відповідає нормам Закону України «Про електронну комерцію», а тому належними й допустимими доказами підтверджено факт укладення договору між фізичною особою-підприємцем Кантемир Олександром Анатолійовичем та Товариством з обмеженою відповідальністю «Бізнес позика».

Крім того, колегія суддів звертає увагу апелянта на те, що з п. 5 договору, позичальник (відповідач) підтвердив, що він ознайомлений з договором про надання кредиту та правилами, текст яких розміщено на сайті кредитодавця, повністю розуміє всі умови, їх зміст, суть, об`єм зобов`язань та погоджується неухильно дотримуватись їх та відповідно, укладає договір.

Підписуючи договір електронним цифровим підписом, саме як фізична особа-підприємець, апелянт підтвердив, що він погоджується виконувати його умова та розуміє їх зміст.

Доводи апелянта про те, що додана позивачем інформація про реєстрацію апелянта як підприємця є неактуальною, жодним чином не спростовує обов`язок виконання останнім умов укладеного кредитного договору.

Так, згідно з відомостями з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань убачається,

- Запис 1: діяльність фізичної особи-підприємця Кантемира Олександра Анатолійовича припинена 11.05.2011;

- Запис 2: 18.06.2019 зареєстрована фізична особа-підприємець Кантемир Олександр Анатолійович, який станом на сьогодні не перебуває в процесі припинення.

Відповідно до статті 52 ЦК України фізична особа-підприємець відповідає за зобов`язаннями, пов`язаними з підприємницькою діяльністю, усім своїм майном, крім майна, на яке згідно із законом не може бути звернено стягнення.

У випадку припинення підприємницької діяльності фізичної особи-підприємця (із внесенням до Реєстру запису про державну реєстрацію такого припинення) її зобов`язання (господарські зобов`язання) за укладеними договорами не припиняються, а залишаються за зобов`язаною особою, оскільки вона як фізична особа не перестає існувати та відповідає за своїми зобов`язаннями, пов`язаними з підприємницькою діяльністю, усім своїм майном.

Дані висновки викладені у постанові Великої Палати Верховного Суду від 03.07.2018 у справі № 916/559/17, що відповідно до ч. 4 статті 236 ГПК України мають враховуватись судами при виборі і застосуванні норм права до спірних правовідносин.

Таким чином, навіть у разі припинення діяльності фізичною особою-підприємцем Кантемир Олександром Анатолійовичем, зобов`язання останнього за кредитним договором перейшли би до фізичної особи ОСОБА_1 .

Суд апеляційної інстанції наголошує, що стаття 204 ЦК України закріплює презумпцію правомірності правочину. Ця презумпція означає, що вчинений правочин вважається правомірним, тобто таким, що породжує, змінює або припиняє цивільні права й обов`язки, доки ця презумпція не буде спростована, зокрема, на підставі рішення суду, яке набрало законної сили.

У разі не спростування презумпції правомірності договору всі права, набуті сторонами правочину за ним, повинні безперешкодно здійснюватися, а обов`язки, що виникли внаслідок укладення договору, підлягають виконанню (Постанова Великої Палати Верховного Суду від 14.11.2018 у справі № 2- 1383/2010).

З урахуванням принципів добросовісності, справедливості та розумності, сумніви щодо дійсності, чинності та виконуваності договору (правочину) мають тлумачитися судом на користь його дійсності, чинності та виконуваності (постанова Верховного Суду від 10.03.2021 у справі № 607/11746/17).

Скаржник не надає доказів про визнання недійсним договору про надання кредиту № 352955-КС-001 від 11.07.2021, а отже повинен виконувати його умови у повному обсязі.

Згідно з ч. 1 статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.

До відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 «Позика» глави 71 «Позика. Кредит. Банківський вклад» ЦК України, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору (ч. 2 статті 1054 ЦК України).

За приписами статті 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.

Позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором (ст. 1049 Цивільного кодексу України).

У відповідності до ч. 1 статті 1048 ЦК України передбачено, що позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.

Згідно зі статтею 1050 ЦК України якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу. Якщо позичальник своєчасно не повернув речі, визначені родовими ознаками, він зобов`язаний сплатити неустойку відповідно до статей 549 - 552 цього Кодексу, яка нараховується від дня, коли речі мали бути повернуті, до дня їх фактичного повернення позикодавцеві, незалежно від сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу.

Якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу.

Відповідно до ч. 1, 2 статті 1056-1 ЦК України процентна ставка за кредитом може бути фіксованою або змінюваною. Тип процентної ставки визначається кредитним договором. Розмір процентів, тип процентної ставки (фіксована або змінювана) та порядок їх сплати за кредитним договором визначаються в договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозицій, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів на дату укладення договору.

Отже, за договором позики та кредитним договором обов`язку позикодавця (кредитодавця) передати позичальнику грошові кошти кореспондує обов`язок позичальника повернути позикодавцю (кредитодавцю) грошові кошти або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості (при наданні позики), а також сплатити проценти, якщо це передбачено договором.

Таким чином, договір позики та кредитний договір вважаються виконаними в момент повернення позичальником грошових коштів, такої ж кількості речей того ж роду та такої ж якості (при наданні позики), а також сплати процентів, якщо це передбачено договором.

За наявними у справі доказами позивач належним чином виконав свої зобов`язання за договором, а саме: перерахував на банківську карту відповідача кредитні кошти.

Водночас, відповідач умови вищезазначеного кредитного договору належним чином не виконав, кредитні кошти у встановлені договором (зокрема графіком погашення) строки не повернув, у зв`язку з чим станом на 10.07.2023 заборгованість відповідача за кредитним договором, становить:

- заборгованість по тілу кредиту - 52 810,73 грн;

- заборгованість по процентах - 112 413,00 грн.

За приписами ч. 1 статті 530 ЦК України якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом (стаття 612 ЦК України).

Згідно зі статтею 610 ЦК України невиконання зобов`язання або його виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання, є порушенням зобов`язання.

Доказів погашення відповідачем заборгованості за користування кредитом за спірним кредитним договором у строки, погоджені сторонами у графіку погашення заборгованості, матеріали справи не містять.

Відтак, відповідач своїх зобов`язань з повернення кредиту та сплати процентів за користування кредитом згідно з графіком платежів, погодженим сторонами у договорі, не виконав.

Вказані обставини не спростовані відповідачем ні під час розгляду справи судом першої інстанції, ні під час апеляційного перегляду даної справи.

За таких обставин, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що позовні вимоги є підтвердженими, обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню.

Беручи до уваги зазначене, доводи апелянта про порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права під час прийняття оскаржуваного рішення не знайшли свого підтвердження, у зв`язку з чим підстав для зміни чи скасування законного та обґрунтованого судового акту колегія суддів не вбачає.

Аналізуючи питання обсягу дослідження доводів сторін та їх відображення у судових рішеннях, питання вичерпності висновків суду, суд апеляційної інстанції ґрунтується на висновках, що їх зробив Європейський суд з прав людини у справі Проніна проти України (Рішення ЄСПЛ від 18.07.2006). Зокрема, ЄСПЛ у своєму рішенні зазначив, що п. 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент.

Враховуючи вищенаведене, колегія суддів зазначає, що судом першої інстанції в повному обсязі досліджені обставини, що мають значення для справи, а викладені в оскаржуваному рішенні висновки відповідають фактичним обставинам справи, у зв`язку з чим, апеляційна скарга ОСОБА_1 (вх. № 2123Х) задоволенню не підлягає, а рішення Господарського суду Харківської області від 22.09.2023 у справі № 922/3271/23 слід залишити без змін.

З огляду на те, що апеляційна скарга залишається без задоволення, відповідно до статті 129 ГПК України судові витрати за її подання покладаються судом на скаржника.

Керуючись статтями 13, 73, 74, 77, 86, 129, 240, 269, 270, 275, 276, 281, 282, 284 ГПК України, колегія суддів Східного апеляційного господарського суду,-

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 (вх. № 2123Х) залишити без задоволення.

Рішення Господарського суду Харківської області від 22.09.2023 у справі № 922/3271/23 залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття. Порядок та строки оскарження постанови апеляційного господарського суду передбачені статтями 286-289 ГПК України.

Головуючий суддя І.А. Шутенко

Суддя Н.В. Гребенюк

Суддя М.М. Слободін