ЦЕНТРАЛЬНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ
ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11.12.2023 року м.Дніпро Справа № 910/11472/22

Центральний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого судді: Іванова О.Г. (доповідач),

суддів: Паруснікова Ю.Б., Верхогляд Т.А.,

при секретарі судового засідання: Саланжій Т.Ю.

представники сторін:

від позивача: Бітюкова І.В., адвокат (поза межами суду);

від відповідача: Винокуров О.В., адвокат (поза межами суду);

від відповідача: Сокол Д.В., адвокат (поза межами суду);

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Приватного акціонерного товариства "Українська страхова компанія АСКА" на рішення Господарського суду Запорізької області від 10.04.2023 (повне рішення складено 20.04.2023, суддя Мірошниченко М.В.) у справі №910/11472/22

за позовом Акціонерного товариства "Державна продовольчо-зернова корпорація України", м. Київ

до відповідача Приватного акціонерного товариства "Українська страхова компанія АСКА", м. Запоріжжя

про стягнення 9 458 517,61 грн,

ВСТАНОВИВ:

Акціонерне товариство "Державна продовольчо-зернова корпорація України" звернулось до Господарського суду м. Києва з позовом про стягнення з Приватного акціонерного товариства "Українська акціонерна страхова компанія "Аска" на свою користь заборгованості в сумі 9 458 517,61 грн.

Позов заявлено на підставі ст. 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, ст. ст. 3, 8, 11, 509, 525, 526, 527, 693, 903, 901, 979, 981, 997 Цивільного кодексу України, ст. ст. 1, 6 Закону України "Про страхування", ст. 193 Господарського кодексу України.

Ухвалою Господарського суду м. Києва від 07.11.2022 позовну заяву Акціонерного товариства "Державна продовольчо-зернова корпорація України" до Приватного акціонерного товариства "Українська акціонерна страхова компанія "Аска" про стягнення 9 458 517,61 грн з доданими до неї матеріалами передано за підсудністю до Господарського суду Запорізької області.

Рішенням Господарського суду Запорізької області від 10.04.2023 у справі №910/11472/22 позов задоволено; стягнуто з Приватного акціонерного товариства "Українська страхова компанія АСКА" на користь Акціонерного товариства "Державна продовольчо-зернова корпорація України" попередню оплату в сумі 9 458 517,61 грн та 141 877,76 грн витрат на оплату судового збору.

Не погодившись з рішенням місцевого господарського суду, Приватне акціонерне товариство "Українська страхова компанія АСКА" звернулося до Центрального апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить рішення Господарського суду Запорізької області від 10.04.2023 у справі №910/11472/22 скасувати, прийняти нове рішення про відмову в задоволенні позову.

При цьому, скаржник в апеляційній скарзі посилається на те, що при винесенні рішення порушено вимоги ст. 104 ГПК України щодо обов`язку суду навести мотиви відхилення висновку експерта №2360/23-72 2361 23-71 за результатами проведення судово-економічної експертизи, складеного Київським науково-дослідним інститутом судових експертиз.

Як вірно зазначено позивачем, на адресу ПрАТ «УАСК АСКА» в період чинності Договору було направлено чотири Бордеро в яких вказано фактичну балансову вартість запасів зерна, які акцептовані відповідачем, а саме:

1. Бордеро на 30.04.2021 за період з 08.04.2021-30.04.2021, згідно якого балансова вартість запасів зерна складає 46 662 929 507.020 грн.

2. Бордеро на 31.05.2021 за період з 01.05.2021-31.05.2021, згідно якого балансова вартість запасів зерна становить 42 417 042 167.37 грн.

3. Бордеро на 30.06.2021 за період з 01.06.2021-30.06.2021, згідно якого балансова вартість запасів зерна зменшилась га складає 20 915 622 811.82 грн.

Отже, фактичний страховий платіж за перший квартал (з 08.04.2021 по 30.06.2021) станом на 30.06.2021 розраховується наступним чином: 20 915 622 811,82*0,6435% (квартальний тариф) = 134 592 032,79 грн.

4. Бордеро на 31.07.2021 за період з 01.07.2021-31.07.2021, згідно якого балансова вартість запасів зерна складає 58 812 492 238,95 грн.

За другий квартал дії Договору Страхувальником було подано лише одне Бордеро з залишками зерна на загальну суму понад 58 млрд. грн. Враховуючи те, що інших Бордеро за звітний період якими б зменшувалась/збільшувалась кількість зерна, надано не було, що підтверджується самим позивачем, розрахунок фактичного платежу здійснюється наступним чином:

58 812 492 238,95*0,2145% (місячний тариф) = 126 152 795,852 гри.

Умовами Договору не передбачене обов`язкове укладення окремих Страхових сертифікатів на відкоригований розмір фактичного страхового платежу, однак передбачено виставлення рахунку на сплату такого платежу, протягом 5 днів з моменту погодження третього Бордеро. ПрАТ «УАСК АСКА» виставлено два рахунки на оплату фактичних страхових платежів №3520042/3 від 10.08.2021 на суму 134 592 032.79 грн. (за перший квартал) та №3520042/4 від 04.10.2021 на суму 126 152 795.85 грн. (за один місяць другого кварталу). Вказані рахунки направлено на електронну адресу відповідальних працівників підприємства, однак проігноровані останнім. Додатково, дані документи направлені рекомендованими листами засобами поштового зв`язку АТ «Укрпошта».

На даний час у АТ «ДПЗКУ» наявна заборгованість перед ПрАТ «УАСК АСКА» по оплаті фактичного страхового платежу за Договором страхування №3520042/61 в загальному розмірі 239 394 588,71 грн. (за вирахуванням оплачених планових платежів).

В оскарженому судовому рішенні при здійсненні розрахунків переплати, судом прийнято до уваги графи Бордеро «Виплачено авансовий платіж». Однак, наголошує, що «авансовий» - це плановий платіж (а не фактичний), який не було відкориговано на реальну балансову вартість залишків.

Позаяк, як свідчать сформовані АТ «ДПЗКУ» щомісячні Бордеро остаточна кількість застрахованого майна (по якому страховою компанію надано послуги, передбачені укладеним Генеральним Договором) на момент закінчення звітного періоду збільшувалась. За перший квартал склала понад 20 млрд. грн., а за перший місяць другого кварталу - майже 59 млрд. грн.

У зв`язку з суттєвим збільшенням кількості та вартості застрахованого майна - страховий платіж також збільшувався, оскільки пропорційно зростала відповідальність Страховика у разі настання страхового випадку. При цьому, жодних змін у ставку страхового тарифу та у формулу розрахунку фактичного страхового платежу сторонами не вносилось. В момент укладення Страхових сертифікатів підприємство не надавало точні дані по конкретній кількості застрахованого товару, що буде знаходитись у зберігачів впродовж дії Сертифікату (3 місяців). Однак, судом наведені відповідачем доводи не враховано.

Враховуючи ту обставину, що інформація, яка відображена у наданому позивачем акті звірки, не підтверджена первинними документами (Бордеро), а розмір сплачених страхових платежів визначався на підставі прогнозованих залишків зерна на складах (а не фактичних), наданий акт звірки розрахунків за період липень 2021 року є неналежним доказом на підтвердження визнання відповідачем заборгованості за Договором.

Досліджуючи надані матеріали судової справи №910/11472//22 експертом Київського науково-дослідного інституту судових експертиз визначено:

1. Заборгованість ПАТ «Українська акціонерна страхова компанія АСКА» перед АТ «Державна продовольчо-зернова корпорація України» у розмірі 9 458 517,61 грн, (зазначеному у Позовній заяві від 12.10.2022) за умовами Генерального договору №3520042/61 добровільного страхування майна від 08.04.2021 документально не підтверджується.

2. Заборгованість АТ «Державна продовольчо-зернова корпорація України» перед ПАТ «Українська акціонерна страхова компанія АСКА» за умовами Генерального договору №3520042/61 добровільного страхування майна від 08.04.2021 підтверджується у розмірі 239 394 588,72 грн.

3. Сума заборгованості у розмірі 6 392 974,87 грн., вказана в Акті звірки взаєморозрахунків між АТ «Державна продовольчо-зернова корпорація У країни» та ПАТ «Українська акціонерна страхова компанія АСКА» за Генеральним договором добровільного страхування майна №3520042/61 від 08.04.2021 за період липень 2021, не підтверджується наданими на дослідження документами.

Долучаючи до матеріалів справи, на стадії судового розгляду, оборотно-сальдову відомість по рахунку 281 в період квітень-липень 2021 року позивачем не доведено, що такі докази неможливо було подати разом з позовною заявою. Оборотно-сальдова відомість формується бухгалтером підприємства за допомогою внутрішньої системи (в більшості випадків, це програма « 1С: Підприємство») за лічені хвилини.

Об`єктивних перешкод, які б свідчили, що АТ «ДПЗКУ» не мало можливості сформувати такі відомості та подати їх разом з позовною заявою матеріали справи не містять, відсутнє і своєчасне письмове повідомлення від AT «ДПЗКУ» про надання таких доказів.

Долучена до матеріалів справи оборотно-сальдова відомість не є первинним бухгалтерським документом, а підпадає під визначення зведеного облікового документу, що складається на підставі первинних документів. Оборотно-сальдових відомостей за період серпень та вересень 2021 року позивачем взагалі не надано, хоча в цей період Генеральний договір страхування діяв.

Аналогічна ситуація і з Довідками сформованими Зберігачами щодо кількості зерна AT «ДПЗКУ», що перебували на відповідних складах протягом 08.04.2021-31.07.2021. Подані довідки не є складськими квитанціями, складення таких довідок не передбачено нормативно- правовими актами.

Отже, такі документи не є належними доказами, оскільки відомості та довідки складені в односторонньому порядку, з відповідачем не погоджувались, загальний дебет визначений у наданих позивачем оборотно-сальдових відомостях, не підтверджений належними та допустимими доказами (первинними документами) у розумінні ст.ст.76. 77 ГПК України та Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні», (схожі за змістом правові висновки викладені в постанові Верховного Суду від 26.10.2018 №910/23246/17, постанові Південно-західного апеляційного господарського суду від 16.04.2020 по справі №916/3432/19).

Позивач у відзиві на апеляційну скаргу просить рішення залишити без змін, а апеляційну скаргу без задоволення. Зазначив, що оскільки в матеріалах справи наявні бордеро, які підписано Відповідачем та в яких визначено розмір страхової премії, яку мав сплатити Позивач згідно умов Генерального договору та акти звірки взаєморозрахунків за червень і липень, які підписані уповноваженою особою Відповідача та містять дзеркальні суми заборгованості Відповідача перед Позивачем, то Акти звірки взаєморозрахунків, які підписано Генеральним директором Відповідача, свідчать про визнання боргу Відповідачем та законність рішення суду першої інстанції.

Зауважує, що акти звірки взаємних розрахунків за червень та липень 2021 року підписані Генеральним директором Відповідача є належними доказами, що свідчать про фактичне визнання Відповідачем наявності у нього перед Позивачем боргу згідно умов Генерального договору.

Відповідачем не надано і в матеріалах господарської справи відсутні первинні документи, які підтверджують наявність у АТ «ДПЗКУ» заборгованості перед ПРАТ «УАСК АСКА» у розмірі 239 394 588, 72 грн, через що доводи апеляційної скарги в цій частині не підтверджені матеріалами справи.

Окрім підписання актів звірки взаєморозрахунків, Відповідач й іншими своїми діями визнавав заборгованість перед Позивачем.

Висновки щодо наявності чи відсутності спірної заборгованості та порядку її розрахунку, що викладені у висновку експерта, не є обов`язковими для суду, оскільки це питання є правовим, вирішення якого є компетенцією суду при розгляді справи по суті.

Відповідно до протоколу автоматизованого розподілу від 11.05.2023 для розгляду справи №910/11472/22 визначено колегію суддів Центрального апеляційного господарського суду у складі головуючого судді ОСОБА_1, суддів: Кощеєва І.М., Чус О.В.

Ухвалою Центрального апеляційного господарського суду 26.05.2023 апеляційну скаргу залишено без руху; апелянту наданий десятиденний строк на усунення недоліків апеляційної скарги: надання доказів сплати судового збору в сумі 212 816,64 грн.

07.06.2023 від апелянта до Центрального апеляційного господарського суду надійшла заява про усунення недоліків апеляційної скарги з доданим доказом сплати судового збору в сумі 212 817,00 грн.

Ухвалою Центрального апеляційного господарського суду від 12.06.2023 зазначеною колегією суддів відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою Приватного акціонерного товариства "Українська страхова компанія АСКА" на рішення Господарського суду Запорізької області від 10.04.2023 у справі №910/11472/22; розгляд апеляційної скарги призначений у судове засідання на 19.09.2023.

Розпорядженням керівника апарату суду від 11.09.2023, у зв`язку зі звільненням ОСОБА_1 з посади судді Центрального апеляційного господарського суду у зв`язку з поданням заяви про відставку, призначено проведення повторного автоматизованого розподілу судової справи.

Відповідно до протоколу повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 11.09.2023 для розгляду справи визначена колегія суддів у складі: головуючого судді - Іванова О.Г. (доповідач), суддів - Верхогляд Т.А., Паруснікова Ю.Б., якою ухвалою від 15.09.2023 справу прийнято до свого провадження; розгляд апеляційної скарги призначений у судове засідання на 06.11.2023.

В судовому засіданні 06.11.2023 оголошено перерву до 11.12.2023.

У судовому засіданні 11.12.2023 Центральним апеляційним господарським судом оголошено вступну та резолютивну частини постанови у даній справі.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення представників сторін, дослідивши матеріали справи, обговоривши доводи апеляційної скарги та заперечень проти неї, перевіривши повноту встановлених місцевим господарським судом обставин справи та правильність їх юридичної оцінки, колегія суддів Центрального апеляційного господарського суду дійшла висновку про те, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Відповідно до вимог частин 1, 2, 5 статті 269 Господарського процесуального кодексу України, суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.

Відповідно до положень ч. 1 ст. 74 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень.

Судом першої інстанції та судом апеляційної інстанції встановлені наступні неоспорені обставини справи.

08.04.2021 Приватним акціонерним товариством "Українська страхова компанія АСКА" (страховик, відповідач) та Акціонерним товариством "Державна продовольчо-зернова корпорація України" (страхувальник, позивач) укладено генеральний договір №3520042/61 добровільного страхування майна (далі - генеральний договір).

У п. 1.1 генерального договору зазначено, що цей договір укладено на підставі Правил добровільного страхування від вогневих ризиків та ризиків стихійних явищ (нова редакція) №2301.6-1від 20.02.2020, Правил добровільного страхування майна (іншого, ніж залізничний транспорт, повітряний транспорт, водний транспорт, вантажі та багаж (вантажобагаж)) (нова редакція) №2301.6-2 від 15.06.2020 (надалі - "Правил страхування"), ліцензії серії АГ №569956 від 26.04.2011, ліцензії серії АГ №569967 від26.04.2011, виданих Держфінпослуг України, згідно з заявою страхувальника на страхування, що є невід`ємною частиною договору (додаток №1 до договору), здійснює добровільне страхування рухомого майна, а саме: зерна окремих видів сільськогосподарських культур (далі - товарні запаси) та зобов`язується провести виплату страхового відшкодування при настанні страхового випадку страхувальнику/вигодонабувачу, а страхувальник зобов`язується сплатити страховий платіж на умовах, визначених цим договором та страховим сертифікатом (далі - сертифікат) та виконувати інші умови договору.

Згідно з п. 3.1 генерального договору страхуванню підлягає наступне майно страхувальника: товарні запаси в кількості, зазначеній у додатку №6 та сертифікаті на відповідні періоди страхування, укладені сторонами на умовах цього договору. Страхова сума, грн. - згідно додатку №6 до договору. Розрахунок не включає ПДВ. Річний страховий тариф - 2,574%. Страховий платіж, грн. та франшиза, грн. - згідно додатку №6 до договору. Франшиза застосовується по кожному страховому випадку в залежності від розміру залишків зерна на складі. Конкретний розмір франшизи визначається згідно з додатком №6.

У п. п. 3.2 - 3.5 генерального договору визначено, що страхова сума - грошова сума, в межах якої страховик відповідно до умов страхування зобов`язаний провести виплату при настанні страхового випадку. Страхова сума визначається при укладенні сертифікату до договору страхування за згодою між страховиком та страхувальником у відповідності з документами, які надаються страхувальником. Страхова сума по загальному обсягу товарних запасів та по кожному зберігачу (території зберігання) зазначається окремо в сертифікаті до цього договору. Ліміт на один страховий випадок на певній конкретній території зберігання встановлено в розмірі 3000000,00 грн.

Згідно з п. п. 3.6, 3.7 генерального договору страховий тариф - ставка страхового внеску з одиниці страхової суми за визначений період страхування.

Річна ставка страхового тарифу у відношенні застрахованих товарних запасів становить - 2,574%. Квартальна ставка страхового тарифу становить - 0,64355. Місячна ставка страхового тарифу становить - 0,2145%. Денна ставка страхового тарифу становить - розраховується виходячи з кількості днів у звітному періоді та зазначається у сертифікаті.

Відповідно до п. п. 3.8, 3.9 генерального договору страховий платіж - плата за страхування, яку страхувальник зобов`язаний внести згідно з договором страхування. Страховий платіж та порядок сплати страхового платежу визначається в сертифікаті. Загальний розмір страхового платежу за цим договором складається з суми страхових платежів, вказаних у сертифікаті до цього договору.

Згідно з п. п. 4.1, 4.2 генерального договору цей договір набирає чинності з 00:00 год. 08.04.2021 до 24:00 07.04.2022. Цей договір діє до дати завершення дії останнього укладеного відповідно до цього договору сертифікату, що є його невід`ємною частиною.

У п. 5.1 генерального договору сторони погодили, що оплата страхованих платежів за договором здійснюється щоквартально, що оформлюється відповідним сертифікатом на перше число відповідного кварталу.

Звітним періодом страхування для звірки обсягів товарних запасів за цим договором є місяць, при цьому звітною датою за цим договором є останнє число кожного місяця дії договору, що оформлюється бордеро згідно з п. 5.6 договору.

У п. 5.2 генерального договору визначено, що плановий страховий платіж по відповідному сертифікату дорівнює добутку балансової вартості товарних запасів, що знаходиться у всіх зберігачів станом на дату укладання сертифікату, помноженому на страховий тариф, вказаний у п. 3.7 цього договору.

За умовами п. 5.3 генерального договору плановий страховий платіж страхувальник сплачує не пізніше 2-х робочих днів від дати початку дії відповідного сертифікату, дата сплати планового страхового платежу вказується у відповідному сертифікаті.

За умовами п. п. 5.6, 5.7 генерального договору страхувальник щомісячно на кожну звітну дату (останнє число кожного місяця дії договору) зобов`язаний надавати страховикові відомості про застраховані товарні запаси шляхом направлення електронною поштою звіту в формі бордеро про середню балансову вартість товарних запасів за звітний місяць у певного зберігача (додаток №3 до договору) та за всіма зберігачами (додаток №4 до договору), протягом дії відповідного сертифікату, що розраховується страхувальником на основі даних про балансову вартість товарних запасів, які перебувають у кожного зберігача на кінець кожного дня протягом відповідного звітного періоду. Бордеро направляється страхувальником страховику за допомогою електронної пошти на адресу: , оригінали бордеро страхувальник зобов`язаний передати страховику не пізніше 14-го числа місяця, наступного за звітним, під розпис особи, уповноваженої страховиком. Страховик зобов`язаний акцептувати бордеро шляхом проставлення підпису уповноваженої особи та печатки не пізніше 17-го числа місця, наступного за звітним. Сторони оформлюють акт звірки за звітний період (місяць) не пізніше 17-го числа місяця, наступного за звітним.

Згідно з п. 5.8 генерального договору страховий платіж по відповідному сертифікату вказується у відповідному сертифікаті із зазначенням конкретного строку сплати страхового платежу та розраховується як сума страхових платежів, визначених щодо товарних запасів у всіх зберігачів, вказаних у додатку до сертифікату.

Пунктом 5.9 генерального договору визначено, що на підставі наданих страхувальником бордеро та з врахуванням актів звірки за звітні періоди страховик розраховує фактичні страхову суму та фактичний страховий платіж за відповідним сертифікатом.

Відповідно до п. 5.10 генерального договору протягом (п`яти) робочих днів з дати акцептування страховиком останнього (третього) бордеро, що належить до строку дії відповідного сертифікату, страховик виставляє страхувальнику рахунок на оплату фактичного страхового платежу за період дії відповідного сертифікату.

Пунктом 5.11 генерального договору передбачено, що різниця між плановим та фактичним страховим платежем або доплачується страхувальником не пізніше 5 (п`яти) робочих днів з дати отримання рахунку на оплату фактичного страхового платежу або повертається на вимогу страхувальника, або зараховується в рахунок оплати за наступним сертифікатом до договору.

09.08.2021 сторони уклали додаткову угоду №1 до генерального договору, якою внесли зміни до додатків №2 та №5 до договору, виклавши їх у новій редакції.

Додатками №2 до генерального договору є страхові сертифікати до договору добровільного страхування майна (далі - сертифікати):

- від 08.04.2021 строком дії до 30.06.2021;

- від 09.08.2021 строком дії до 30.09.2021.

Пунктом 5.2 сертифікату від 08.04.2021 засвідчено, що плановий страховий платіж за період з 08.04.2021 по 30.06.21 у розмірі 18284697,19 грн. страхувальник сплачує протягом 3-х робочих днів від дати початку дії сертифікату. На підставі наданих страхувальником бордеро страховик розраховує фактичну страхову суму та фактичний страховий платіж за сертифікатом. Різниця між плановим та фактичним страховим платежем або доплачується страхувальником не пізніше 5 (п`яти) робочих днів з дати отримання рахунку на оплату фактичного страхового платежу або зараховується в рахунок оплати за наступним сертифікатом до договору.

У встановлений строк позивач сплатив плановий страховий платіж у сумі 18284697,19 грн. платіжним дорученням №964201 від 12.04.2021.

За перший квартал дії генерального договору сторонами підписано такі бордеро, що є додатками №4 до генерального договору:

- станом на 30.04.2021 за період з 08.04.2021 по 30.04.2021, за яким страхова премія, що розраховується відповідно до п. 5.9 генерального договору, визначена в розмірі 3299535,750 грн.;

- станом на 31.05.2021 за період з 01.05.2021 по 31.05.2021, за яким страхова премія, що розраховується відповідно до п. 5.9 генерального договору, визначена в розмірі 2999309,05 грн.;

- станом на 30.06.2021 за період з 01.06.2021 по 30.06.2021, за яким страхова премія, що розраховується відповідно до п. 5.9 генерального договору, визначена в розмірі 1478943,69 грн.

09.08.2021 сторони підписали другий сертифікат, у п. 5.2 якого погодили, що плановий страховий платіж за період з 01.07.2021 по 30.09.2021 складає 13572451,44 грн. Різниця між плановим та фактичним страховим платежем за попередній квартал складає 10506908,70 грн. Плановий страховий платіж, що підлягає сплаті з урахуванням вказаної різниці, складає 3065542,74 грн. та сплачується страхувальником протягом 3-х робочих днів від дати укладання сертифікату. Різниця між плановим та фактичним страховим платежем або доплачується страхувальником не пізніше 5 (п`яти) робочих днів з дати отримання рахунку на оплату фактичного страхового платежу або зараховується в рахунок оплати за наступним сертифікатом до договору.

У встановлений строк позивач сплатив плановий страховий платіж у сумі 3065542,74 грн. платіжним дорученням №1082255 від 11.08.2021.

Станом на 31.07.2021 сторони підписали останнє бордеро за генеральним договором за період з 01.07.2021 по 31.07.2021, за яким страхова премія, що розраховується відповідно до п. 5.9 генерального договору, визначена в розмірі 4113933,83 грн.

Також сторонами підписано акт звірки взаєморозрахунків за генеральним договором за липень 2021 року, в якому сторони засвідчили, що станом на 31.07.2021 заборгованість відповідача на користь позивача становить 6 392 974,87 грн.

03.12.2021 позивач надіслав відповідачу лист вих. №130-4-19/4691 від 03.12.2021 з вимогою у строк до 09.12.2021 повернути різницю між плановим та фактичним страховим платежем у розмірі 9 458 517,61 грн.

22.07.2022 позивач повторно надіслав відповідачу лист-вимогу вих. №130-2-19/1931 від 22.07.2022 про повернення у строк до 28.07.2022 попередньої оплати у розмірі 9 458 517,61 грн.

Оскільки відповідач не надав відповіді на звернення позивача та не задовольнив вимоги позивача, позивач звернувся до господарського суду з позовом у даній справі про стягнення з відповідача 9 458 517,61 грн. передоплати (різниці між плановим та фактичним страховим платежем) за генеральним договором добровільного страхування майна №3520042/61 від 08.04.2021, укладеного сторонами.

Задовольняючи позовні вимоги, господарський суд виходив з того, що оскільки генеральний договір припинив свою дію 30.09.2021, то різниця між плановим та фактичним страховим платежем не може бути зарахована в рахунок оплати за наступним сертифікатом до договору. 03.12.2021 та 22.07.2022 позивач звертався до відповідача з вимогами про повернення переплати в розмірі 9 458 517,61 грн. Вимоги залишені відповідачем без відповіді та задоволення. Відповідач не надав доказів повернення позивачу переплати в сумі 9458517,61 грн.

Колегія суддів апеляційного господарського суду погоджується з такими висновками суду першої інстанції з наступних мотивів.

Спірні правовідносини сторін є господарськими та врегульовані генеральним договором добровільного страхування майна №3520042/61 від 08.04.2021.

За приписами ст. 526 Цивільного кодексу України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Аналогічні положення містить ст. 193 Господарського кодексу України.

Згідно зі ст. 629 Цивільного кодексу України договір є обов`язковим для виконання сторонами.

Згідно з п. 5.8 генерального договору страховий платіж по відповідному сертифікату вказується у відповідному сертифікаті із зазначенням конкретного строку сплати страхового платежу та розраховується як сума страхових платежів, визначених щодо товарних запасів у всіх зберігачів, вказаних у додатку до сертифікату.

Як встановлено колегією суддів, до генерального договору сторонами підписано два сертифікати від 08.04.2021 строком дії до 30.06.2021 та від 09.08.2021 строком дії до 30.09.2021, за якими позивачем сплачено планові страхові платежі у встановлені строки та в погоджених розмірах: в сумі 18284697,19 грн. та в сумі 3065542,74 грн.

У п. 5.1 генерального договору сторони погодили, що оплата страхованих платежів за договором здійснюється щоквартально, що оформлюється відповідним сертифікатом та перше число відповідного кварталу.

Звітним періодом страхування для звірки обсягів товарних запасів за цим договором є місяць, при цьому звітною датою за цим договором є останнє число кожного місяця дії договору, що оформлюється бордеро згідно з п. 5.6 договору.

До генерального договору сторони підписали чотири бордеро станом на 30.04.2021, станом на 31.05.2021, станом на 30.06.2021 та станом на 31.07.2021, за якими розрахована страхова премія відповідно до п. 5.9 генерального договору.

Відповідно до п. 4.2 генерального договору цей договір діє до дати завершення дії останнього укладеного відповідно до цього договору сертифікату, що є його невід`ємною частиною.

Останній другий сертифікат від 09.08.2021 діє до 30.09.2021, отже, генеральний договір припинив дію 30.09.2021.

У цьому сертифікаті сторони узгодили, що плановий страховий платіж за період з 01.07.2021 по 30.09.2021 складає 13572451,44 грн. Різниця між плановим та фактичним страховим платежем за попередній квартал складає 10506908,70 грн. Плановий страховий платіж, що підлягає сплаті з урахуванням вказаної різниці, складає 3065542,74 грн. та сплачується страхувальником протягом 3-х робочих днів від дати укладання сертифікату.

Отже, сума планового платежу за другим сертифікатом в сумі 13 572 451,44 грн. складається з переплати за попередній період в сумі 10 506 908,70 грн. та сплаченого позивачем другого планового платежу в сумі 3 065 542,74 грн. (10 506 908,70 грн. +3 065 542,74 грн.= 13 572 451,44 грн.).

Пунктом 5.9 генерального договору визначено, що на підставі наданих страхувальником бордеро та з врахуванням актів звірки за звітні періоди страховик розраховує фактичні страхову суму та фактичний страховий платіж за відповідним сертифікатом.

Згідно з останнім бордеро станом на 31.07.2021 страхова премія, що розраховується відповідно до п. 5.9 генерального договору, визначена сторонами в розмірі 4 113 933,83 грн.

Звідси різниця між плановим та фактичним страховим платежем складає 9 458 517,61 грн. (13572451,44 грн. - 4113933,83 грн.).

Сума переплати також може бути розрахована на підставі матеріалів справи наступним чином.

Так, сторонами підписано акт звірки взаєморозрахунків за генеральним договором за липень 2021 року, в якому сторони засвідчили, що станом на 31.07.2021 заборгованість відповідача на користь позивача становить 6 392 974,87 грн., тобто переплата позивача на користь відповідача становила станом на 31.07.2021 суму 6 392 974,87 грн.

Отже, вказаний Акти звірки взаєморозрахунків свідчить, що станом на 31.07.2021 Відповідач визнавав, що у нього наявна заборгованість перед Позивачем.

Згідно п. 5.10 Генерального договору № 3520042/61 протягом 5 робочих днів з дати акцептування приватним акціонерним товариством «Українська акціонерна страхова компанія «АСКА» третього Бордеро (щодо сертифікату за 1 квартал Відповідачем бордеро за червень 2021 року акцептовано - 30.06.2021), Страховик мав право виставити Позивачу рахунок на оплату фактичного страхового платежу за період дії Сертифікату за 1 квартал виключно протягом 5 робочих днів - а це до 07 липня 2021 року включно.

Жодного рахунку у строк передбачений п. 5.10 Генерального договору Відповідач не виставляв, оскільки станом на 31 липня 2021 року була наявна заборгованість у Відповідача перед Позивачем, що підтверджується Актом звірки взаєморозрахунків станом на 31 липня 2021 року, який підписано керівником Відповідача та згідно якого наявна заборгованості у Відповідача перед АТ «ДПЗКУ» у розмірі 6 392 974, 87 грн. (Позивач платіжним дорученням №1082255 від 11.08.2021 сплатив плановий страховий платіж у сумі 3 065 542,74 грн, у зв`язку із чим загальна сума переплати склала 9 458 517,61 грн.)

Колегія суддів констатує, що акти звірки взаємних розрахунків за червень та липень 2021 року підписані Генеральним директором Відповідача є належними доказами, що свідчать про фактичне визнання Відповідачем наявності у нього перед Позивачем боргу згідно умов Генерального договору.

Аналогічні правові висновки, що акт звірки є доказом, що свідчить про фактичне визнання Відповідачем наявності у нього перед Позивачем боргу містяться в наступних рішеннях Верховного Суду.

Постанова Верховного Суду від 05 березня 2019 року у справі № 910/1389/18, відповідно до якої: «Разом з цим, акт звірки може вважатися доказом у справі в підтвердження певних обставин, зокрема в підтвердження наявності заборгованості суб`єкта господарювання, її розміру, визнання боржником такої заборгованості тощо... Підписання акту звірки, у якому зазначено розмір заборгованості, уповноваженою особою боржника, та підтвердження наявності такого боргу первинними документами свідчить про визнання боржником такого боргу.

З огляду на викладене Касаційний господарський суд погоджується з висновком апеляційного господарського суду про те, що акти звірки взаємних розрахунків, підписані уповноваженою особою відповідача (боржника) є доказами, що свідчать про фактичне визнання відповідачем наявності у нього перед позивачем боргу з оплати отриманого товару.».

Колегія суддів приймає до уваги також постанови Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 19.04.2018 у справі № 905/1198/17, від 08.05.2018 у справі № 910/16725/17, від 17.10.2018 у справі № 905/3063/17, від 04.12.2019 у справі № 916/1727/17, від 05.03.2019 у справі № 910/1389/18, від 03.12.2020 у справі № 904/1161/20), відповідно до яких підписання акту звірки, у якому зазначено розмір заборгованості, уповноваженою особою боржника, та підтвердження наявності такого боргу первинними документами свідчить про визнання боржником такого боргу.

Оскільки в матеріалах справи наявні бордеро, які підписано Відповідачем та в яких визначено розмір страхової премії, яку мав сплатити Позивач згідно умов Генерального договору та акти звірки взаєморозрахунків за червень і липень, які підписані уповноваженою особою Відповідача та містять дзеркальні суми заборгованості Відповідача перед Позивачем, то Акти звірки взаєморозрахунків, які підписано Генеральним директором Відповідача, свідчать про визнання боргу Відповідачем та законність рішення суду першої інстанції.

Колегія суддів констатує, що Відповідачем не надано і в матеріалах господарської справи відсутні первинні документи, які підтверджують наявність у АТ «ДПЗКУ» заборгованості перед ПРАТ «УАСК АСКА» у розмірі 239 394 588, 72 грн, через що доводи апеляційної скарги в цій частині не підтверджені матеріалами справи.

Статтею 1 Закону України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні" передбачено, що первинний документ - це документ, який містить відомості про господарську операцію та підтверджує її здійснення.

Відповідно до статті 9 Закону України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні" підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи.

За своєю правовою природою рахунок не є первинним документом, а є документом, який містить тільки платіжні реквізити, на які потрібно перераховувати грошові кошти в якості оплати за надані послуги, тобто, носить інформаційний характер (правовий висновок Верховного Суду в постанові від 29.04.2020 р. у справі № 915/641/19).

Оскільки рахунки ПрАТ «УАСК АСКА» №3520042/3 від 10.08.2021 та №3520042/4 від 04.10.2021, на які посилається апелянт, не є первинними документами, а в матеріалах справи відсутні первинні документи, які підтверджують надання ПрАТ «УАСК АСКА» для АТ «ДПЗКУ» послуг на суму 239 394 588,72 грн, то твердження заявника апеляційної скарги про наявність заборгованості у АТ «ДПЗКУ» перед ПрАТ «УАСК АСКА» в розмірі 239 394 588, 72 грн є хибними та безпідставними, такими, що не підтверджується належними і допустимими доказами.

Більш того, окрім підписання актів звірки взаєморозрахунків, Відповідач й іншими своїми діями визнавав заборгованість перед Позивачем.

Так, АТ «ДПЗКУ» листом № 130-4-19/4691 від 03.12.2021 вимагало в строк до 09.12.2021 повернути кошти у розмірі 9 458 517, 61 грн (різниця між плановим та фактичним платежем), отримані Відповідачем.

В грудні 2021 року Генеральний директор Відповідача Шукатко А., відповідаючи на вимогу АТ «ДПЗКУ» (листом від 16.12.2021 № 454) про повернення попередньої оплати у розмірі 9 458 517, 61 грн, визнав існування заборгованості перед Позивачем, оскільки:

- не зазначив про наявність у АТ «ДПЗКУ» перед Відповідачем заборгованості згідно умов Генерального договору,

- не зазначив про відсутність підстав для повернення коштів АТ «ДПЗКУ», у зв`язку із не оплатою АТ «ДПЗКУ» рахунків,

- до своєї відповіді генеральний директор Відповідача не надавав рахунок №3520042/3 від 10.08.2021 та рахунок №3520042/4 від 04.10.2021 та не вимагав здійснити їх оплату (хоча вони мали б бути в грудні 2021 року на момент надання відповіді Відповідачем, оскільки датовані серпнем та жовтнем 2021 року).

Добросовісність - це певний стандарт поведінки, що характеризується чесністю, відкритістю і повагою інтересів іншої сторони договору або відповідного правовідношення. Тобто цивільний оборот ґрунтується на презумпції добросовісності та чесності учасників цивільних відносин, які вправі розраховувати саме на таку поведінку інших учасників, яка відповідатиме зазначеним критеріям і уявленням про честь та совість (подібна позиція викладена в постановах Верховного Суду від 11.11.2021 у справі № 910/8482/18 (910/4866/21), від 04.08.2021 у справі № 185/446/18, від 07.10.2020у справі № 450/2286/16-ц).

Верховний Суд неодноразово звертав увагу на те, що доктрина venire contra factum proprium (заборони суперечливої поведінки) ґрунтується ще на римській максимі - "non concedit venire contra factum proprium" (ніхто не може діяти всупереч своїй попередній поведінці), в основі доктрини venire contra factum proprium міститься принцип добросовісності. Поведінкою, яка суперечить добросовісності та чесній діловій практиці, є, зокрема, поведінка, що не відповідає попереднім заявам або поведінці сторони. (Постанова Верховного Суду від 08.06.2022 у справі № 910/9397/20, від 10.04.2019 у справі № 390/34/17).

В той же час, поведінка Відповідача не відповідає принципу добросовісності.

Колегія суддів звертає увагу, що балансова вартість запасів зерна, відображена в бордеро за кожен місяць, не є фактичною балансовою вартістю зерна АТ «ДПЗКУ», оскільки сума 58 812 492 238, 95 грн була розрахована сумарно за зберігання зерна у кожного зернового складу за кожен день місяця та для визначення фактичного страхового платежу необхідно суму 58 812 492 238, 95 грн * 0, 006995% (денну ставку) = 4 113 933, 83 грн (фактичний страховий платіж за липень 2021 року згідно Генерального договору).

Саме вказана сума 4 113 933, 83 грн міститься в бордеро за липень 2021 року в колонці «Страхова премія., грн що розраховується відповідно до п. 5.9 Генерального договору» та не потребує додатково жодного розрахунку, в тому числі і залучення експерта.

Крім того, в матеріалах справи наявний розрахунку фактичного страхового платежу, який здійснювався представником Відповідача Капцовим І. за липень 2021 року та надсилався на електронну пошту Позивача, що також свідчить що апеляційна скарга є необґрунтованою.

Згідно умов Генерального договору та Страхового сертифікату розрахунок денної ставки на 1 квартал є наступним:

Кількість днів в кварталі (08.04.2021 - 30.06.2021) - 91 день

Квартальна ставка 0,6435%

Денна ставка = 0,6435/91 = 0,007071%

У бордеро за квітень 2021 року:

46 662 929 507, 020 (балансова вартість запасів зерна за період з 08.04.2021 по 30.04.2021) *0,007071% (денна ставка) = 3 299 535, 750 грн (фактичний страховий платіж за квітень 2021 року згідно Генерального договору).

У бордеро за травень 2021 року:

42 417 042 167, 37 (балансова вартість запасів зерна за період з 01.05.2021 по 31.05.2021) *0,007071% (денна ставка) = 2 999 309, 05 грн (фактичний страховий платіж за травень 2021 року згідно Генерального договору).

У бордеро за червень 2021 року:

20 915 622 811, 82 грн (балансова вартість запасів зерна за період з 01.06.2021 по 30.06.2021) * 0,007071% (денна ставка) = 1 478 943, 69 грн (фактичний страховий платіж за червень 2021 року згідно Генерального договору).

Вказане вище свідчить, що Відповідач достеменно володіючи інформацією про алгоритм нарахування фактичного страхового платежу згідно умов Генерального договору та достеменно знаючи, що в бордеро, які підписано сторонами Генерального договору міститься уже остаточно обрахований розмір фактичного страхового платежу в колонці «Страхова премія, грн що розраховується відповідно до п. 5.9 Генерального договору», безпідставно наводить в апеляційній скарзі доводи про наявність заборгованості у АТ «ДПЗКУ» в загальному розмірі 239 394 588,71 грн.

Пунктом 5.11 генерального договору передбачено, що різниця між плановим та фактичним страховим платежем або доплачується страхувальником не пізніше 5 (п`яти) робочих днів з дати отримання рахунку на оплату фактичного страхового платежу або повертається на вимогу страхувальника, або зараховується в рахунок оплати за наступним сертифікатом до договору. Така ж умова викладена в п. 5.2 сертифікату від 09.08.2021.

Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 530 Цивільного кодексу України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Якщо строк (термін) виконання боржником обов`язку не встановлений або визначений моментом пред`явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання у будь-який час. Боржник повинен виконати такий обов`язок у семиденний строк від дня пред`явлення вимоги, якщо обов`язок негайного виконання не випливає із договору або актів цивільного законодавства.

Оскільки генеральний договір припинив свою дію 30.09.2021, то різниця між плановим та фактичним страховим платежем не може бути зарахована в рахунок оплати за наступним сертифікатом до договору.

03.12.2021 та 22.07.2022 позивач звертався до відповідача з вимогами про повернення переплати в розмірі 9 458 517,61 грн. Вимоги залишені відповідачем без відповіді та задоволення.

Отже, позивач правомірно заявив вимогу про повернення переплати в сумі 9458517,61 грн., оскільки повернення такої переплати є обов`язком відповідача згідно з п. 5.11 генерального договору та п. 5.2 страхового сертифікату від 09.08.2021.

Порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання) (ст. 610 Цивільного кодексу України).

За приписами ч. 3 ст. 13 ГПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом.

Згідно з ч. 3 ст. 74 ГПК України докази подаються сторонами та іншими учасниками справи.

Відповідач не надав доказів повернення позивачу переплати в сумі 9 458 517,61 грн. З огляду на що, господарським судом правомірно задоволено позовні вимоги.

Доводи заявника апеляційної скарги про відсутність спірної заборгованості з посиланням на експертний висновок колегією суддів відхилені з огляду на таке.

За приписами ч. ч. 2, 3 ст. 86 ГПК України жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також вірогідність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Статтею 104 ГПК України встановлено, що висновок експерта для суду не має заздалегідь встановленої сили і оцінюється судом разом із іншими доказами за правилами, встановленими статтею 86 цього Кодексу. Відхилення судом висновку експерта повинно бути мотивоване в судовому рішенні.

Колегія суддів зазначає, що доказами, на яких ґрунтується висновок суду про задоволення позову, є страхові сертифікати та бордеро, які підписані обома сторонами, засвідчені їх печатками та є невід`ємними частинами генерального договору.

Отже, викладена у цих доказах інформація щодо страхових сум, які підлягають сплаті страхувальником відповідно до п. 5.9 генерального договору, є узгодженою відповідачем.

Акт звірки, щодо якого відповідач заперечує як такого, що не є первинним документом, на підставі якого встановлюється заборгованість, також є належним та допустимим доказом, оскільки врахування даного акту звірки при визначенні фактичного страхового платежу передбачено сторонами в пунктах 5.7, 5.9 генерального договору і в сукупності з іншими доказами у справі (страховими сертифікатами та платіжними дорученнями про сплату планових страхових платежів), даний акт звірки підтверджує наявність переплати позивача на користь відповідача в розмірі 9 458 517,61 грн.

Крім того, з аналізу підписаних сторонами бордеро вбачається, що у страховому сертифікаті від 09.08.2021 за період з 01.07.2021 по 30.09.2021 аналогічним чином було розраховано переплату за попереднім страховим сертифікатом в розмірі 10 506 908,70 грн., а саме: з суми 11985852,39 грн. графи бордеро за червень 2021 року "Виплачено авансовий платіж за травень 2021 року" віднято суму 1478943,69 грн. "Страхова премія, грн. (що розраховується відповідно до п. 5.9 Генерального договору", звідси переплата складає 10506908,70 грн. Отже, саме такий порядок розрахунку переплати страхового платежу, який застосовано позивачем у позові, застосовувався сторонами при розрахунку переплати страхового платежу за попередній розрахунковий період. З огляду на це, суд врахував при винесенні судового рішення саме такий порядок розрахунку переплати, що ґрунтується на погоджених сторонами нормах генерального договору та практиці виконання цього договору сторонами.

Щодо таблиці 1 на сторінці 19 Висновку, де експерт зазначає, що за період з 08.04.2021 по 30.04.2021 загальний обсяг товарів (зерна) був 7 317 297, 835 т, за період з 01.05.2021 по 31.05.2021 загальний обсяг товарів (зерна) був 6 730 460, 860 тон, за період з 01.06.2021 по 30.06.2021 загальний обсяг товарів (зерна) був 3 375 300 тон, за період з 01.07.2021 по 31.07.2021 загальний обсяг товарів (зерна) був 8 797 937, 410 т, то вказані дані не підтверджуються жодними документами, які містяться в матеріалах, які передавались експерту на дослідження. Крім того, експерт не звертався до замовника експертизи - ПрАТ «УАСК АСКА» із запитом про надання щоденних залишків зерна АТ «ДПЗКУ», що зберігалось та було застраховано, і які були в наявності у Відповідача.

При цьому, інформація наведена в таблиці 1 Висновку експерта суперечить сторінці 16 Висновку де зазначено, що станом на 08.04.2021 загальний залишок товарних запасів у всіх зберігачів становить 382 685, 50 т, вартість запасів (страхова сума) 2 841 444 783, 87 грн, сторінці 17 Висновку станом на 01.07.2021 загальний залишок товарних запасів у всіх зберігачів становить 303 187, 366 тон, вартість запасів (страхова сума) - 2 109 161 063, 51 грн.

Більше того, в АТ «ДПЗКУ» Державною аудиторською службою проводилась з 28.03.2023 ревізія окремих питань фінансово-господарської діяльності АТ «ДПЗКУ» (лист від 10.03.2023 №000700-14/2727-2023).

Державна аудиторська служба з метою дослідження стану розрахунково-платіжної дисципліни досліджувала Генеральний договір від 08.04.2021 №3520042/61, який укладений між АТ «ДПЗКУ» та ПрАТ «УАСК АСКА» і у запиті від 05.04.2023 №5 зазначила, що за даними бухгалтерського обліку Корпорації по рахунку 281 «Товари на складах» залишки зерна за період з 08.04.2021 по 31.07.2021 становили від 0,3 до 0,5 млн тон щомісячно.

Згідно оборотно-сальдової відомості по рахунку 281 за 08.04.2021 - 30.04.2021 на кінець періоду у АТ «ДПЗКУ» було в наявності всього зернових товарних запасів у кількості 418 129, 233 тон, а не як зазначає експерт 7,3 млн тон.

Згідно оборотно-сальдової відомості по рахунку 281 за травень 2021 року у АТ «ДПЗКУ» на кінець періоду було в наявності всього зернових товарних запасів у кількості 372 780, 536 тон, а не як зазначає експерт 6,7 млн тон.

Згідно оборотно-сальдової відомості по рахунку 281 за червень 2021 року у АТ «ДПЗКУ» на кінець періоду було в наявності всього зернових товарних запасів у кількості 299 415, 583 тон, а не як зазначає експерт 3,4 млн тон.

Згідно оборотно-сальдової відомості по рахунку 281 за липень 2021 року у АТ «ДПЗКУ» на кінець періоду було в наявності всього зернових товарних запасів у кількості 277 803, 054 тон, а не як зазначає експерт 8,7 млн тон.

Отже, вказаний запит Державної аудиторської служби та оборотно-сальдові відомості по рахунку 281 також підтверджують, що експертом зроблено безпідставний висновок про наявність у АТ «ДПЗКУ» товарних запасів (зерна) у кількості від 3,4 млн тон. до 8,8 млн. тон, а отже, розрахунок фактичного страхового платежу зроблено експертом невірно, у зв`язку із чим Висновок не є належним доказом по справі.

Висновки щодо наявності чи відсутності спірної заборгованості та порядку її розрахунку, що викладені у висновку експерта, не є обов`язковими для суду, оскільки це питання є правовим, вирішення якого є компетенцією суду при розгляді справи по суті.

Вищенаведеним спростовуються доводи заявника апеляційної скарги про те, що при винесенні рішення господарським судом порушено вимоги ст. 104 ГПК України щодо обов`язку суду навести мотиви відхилення висновку експерта №2360/23-72/2361/23-71 за результатами проведення судово-економічної експертизи складеного Київським науково-дослідним інститутом судових експертиз.

При цьому колегія суддів констатує, що висновок експерта від 09.03.2023 №2360/23-72/2361/23-71 подано відповідачем вже під час розгляду справи.

Клопотання відповідача про приєднання до матеріалів справи цього висновку експерта суд задовольнив, оскільки відповідач заздалегідь повідомив суд про замовлення економічної експертизи та про строк її проведення, а також повідомив про намір подання до суду висновку експерта.

Відповідно, цей висновок надійшов на адресу позивача після закриття підготовчого провадження у справі.

Саме на спростування висновку експерта від 09.03.2023 №2360/23-72/2361/23-71 позивачем подано клопотання про долучення до матеріалів справи оборотно-сальдових відомостей по рахунку 281 та листів Державної аудиторської служби.

Отже, у зв`язку з тим, що позивачем надано нові докази до суду на спростування нових доводів та доказів відповідача, отриманих вже після закінчення підготовчого провадження, через що позивач з об`єктивних причин не мав можливості сформувати такі докази та подати їх разом з позовною заявою, господарський суд правомірно долучив ці докази до матеріалів справи, оскільки існували причини, що не залежали від волі позивача, які були поважними для поновлення строку на подання доказів.

18.09.2023 відповідачем подано клопотання про залучення до участі у справі третіх осіб, які не заявляють самостійних вимог щодо предмету спору на стороні відповідача ПрАТ «СК «АЛЬЯНС» та ПрАТ «СК УЛЬТРА».

Дане клопотання обґрунтоване тим, що у випадку задоволення позову, розмір сплаченої перестрахової премії підлягатиме перерахунку та стягненню з ПрАТ «СК «АЛЬЯНС» та ПрАТ «СК УЛЬТРА» на користь Приватного акціонерного товариства "Українська страхова компанія АСКА".

Відповідно до ст. 50 ГПК України треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору, можуть вступити у справу на стороні позивача або відповідача до закінчення підготовчого провадження у справі або до початку першого судового засідання, якщо справа розглядається в порядку спрощеного позовного провадження, у разі коли рішення у справі може вплинути на їхні права або обов`язки щодо однієї із сторін. Їх може бути залучено до участі у справі також за заявою учасників справи.

Якщо суд при вирішенні питання про відкриття провадження у справі або при підготовці справи до розгляду встановить, що рішення господарського суду може вплинути на права та обов`язки осіб, які не є стороною у справі, суд залучає таких осіб до участі у справі як третіх осіб, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору.

Верховний Суд у постанові від 05.10.2023 у справі № 911/233/22 зробив наступний висновок:

« 8.71. У свою чергу, апеляційний господарський суд, відхиляючи аргумент скаржника зазначив про те, що місцевим господарським судом ухвалено рішення про права, інтереси та обов`язки лише сторін у справі. Водночас наявність між відповідачем та ТОВ "Завод готових сніданків "Аеро-зет" певних договірних відносин жодним чином не свідчить про вплив рішення у даній справі на права або обов`язки заявника, який не є стороною оскаржуваного в межах цієї справи правочину.

8.72. Верховний Суд неодноразово наголошував на тому, що рішення є таким, що прийнято про права, інтереси та (або) обов`язки особи, яка не була залучена до участі у справі, якщо у мотивувальній частині цього рішення містяться висновки суду про права, інтереси та (або) обов`язки такої особи, або у резолютивній частині рішення суд зазначив про права, інтереси та (або) обов`язки такої особи. У такому випадку рішення порушує не лише матеріальні права осіб, не залучених до участі у справі, а й їх процесуальні права, що витікають із сформульованого в пункті 1 статті 6 Європейської конвенції про захист прав людини і основних свобод положення про право кожного на справедливий судовий розгляд при визначенні його цивільних прав і обов`язків. Будь-який інший правовий зв`язок між скаржником і сторонами спору не може братися до уваги. Подібні за змістом висновки, викладено у постановах Верховного Суду у складі суддів об`єднаної палати Касаційного господарського суду від 21.02.2019 у справі № 908/1141/15-г, від 17.10.2022 у справі № 904/6084/21».

З огляду на наведене, оскільки рішення Господарського суду Запорізької області від 10.04.2023 у справі №910/11472/22 не містить жодних висновків про права, інтереси та (або) обов`язки ПрАТ «СК «АЛЬЯНС» та ПрАТ «СК УЛЬТРА», то клопотання Відповідача про залучення до участі у справі третіх осіб, які не заявляють самостійних вимог щодо предмету спору є необґрунтованим та не підлягає задоволенню.

18.07.2023 на адресу суду надійшло клопотання АТ «ДПЗКУ» від 14.07.2023 №130-2-19/1896 про долучення доказів до матеріалів справи -витягу з Акту Державною аудиторською службою України від 26.06.2023 №000700-23/4.

В обґрунтування вказаного клопотання позивач посилається на те, що Державною аудиторською службою України складено Акт від 26.06.2023 №000700-23/4 ревізії окремих питань фінансово-господарської діяльності акціонерного товариства «Державна продовольчо-зернова корпорація України» за період з 01.05.2021 по 31.12.2022», витяг з якого просить долучити до матеріалів справи.

27.10.2023 відповідачем подано клопотання про витребування у Акціонерного товариства «Державна продовольчо-зернова корпорація України» повного тексту Акту від 26.06.2023 №000700-23/4 ревізії окремих питань фінансово-господарської діяльності акціонерного товариства «Державна продовольчо-зернова корпорація України» за період з 01.05.2021 по 31.12.2022».

Щодо даних клопотань колегія суддів зазначає наступне.

Згідно з приписами частини третьої статті 269 ГПК докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом апеляційної інстанції лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього.

Обґрунтовуючи неможливість подання зазначеного Акту від 26.06.2023 №000700-23/4 ревізії окремих питань фінансово-господарської діяльності до суду першої інстанції, позивач зазначив, що такий доказ виготовлено вже після винесення рішення суду першої інстанції.

Господарський процесуальний кодекс допускає випадки подачі на стадії апеляційного розгляду нових доказів для підтвердження обставин, на які посилається сторона. Однак неприйнятно, коли суд першої інстанції відмовив у позові, а заявник апеляційної скарги просить долучити до апеляційної скарги документи, які виготовлені після вирішення справи судом першої інстанції.

Виходячи з принципу змагальності сторін, сторони повинні подати всі докази на підтвердження своєї позиції в суді першої інстанції.

Під час розгляду справи судом першої інстанції Позивач не повідомляв суд про неможливість надання будь-яких доказів та не заявляв клопотань про необхідність в їх отримані та долучені до матеріалів справи.

Таким чином, позивачем не доведено винятковості випадку неможливості надання суду першої інстанції копій документів, які просить долучити до справи на стадії апеляційного розгляду згідно з клопотанням від 18.07.2023.

У постанові Верховного Суду від 11.09.2019 по справі №922/393/18 викладена правова позиція щодо подання доказів до суду апеляційної інстанції. А саме встановлено, що апеляційним судом обґрунтовано відхилене клопотання позивача про приєднання до матеріалів справи додаткових доказів через те, що цей доказ датований вже після прийняття рішення судом першої інстанції, тобто це доказ, який взагалі не існував на момент розгляду спору по суті судом першої інстанції.

Така обставина, як відсутність існування доказів на момент прийняття рішення суду першої інстанції, взагалі виключає можливість прийняття судом апеляційної інстанції додаткових доказів у порядку статті 269 ГПК України незалежно від причин неподання позивачем таких доказів. Навпаки, саме допущення такої можливості судом апеляційної інстанції матиме наслідком порушення вищенаведених норм процесуального права, а також принципу правової визначеності, ключовим елементом якого є однозначність та передбачуваність правозастосування, а отже системність та послідовність у діяльності відповідних органів, насамперед судів.

Аналогічна правова позиція з цього питання викладена у постановах Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 25.04.2018 у справі №911/3250/16, від 06.02.2019 у справі №916/3130/17, від 26.02.2019 у справі №913/632/17 та від 06.03.2019 у справі №916/4692/15.

Відповідно до частини восьмої статті 80 Господарського процесуального кодексу України докази, не подані у встановлений законом або судом строк, до розгляду судом не приймаються, крім випадку, коли особа, яка їх подає, обґрунтувала неможливість їх подання у вказаний строк з причин, що не залежали від неї.

Отже, у задоволені клопотання АТ «ДПЗКУ» від 14.07.2023 №130-2-19/1896 про долучення до матеріалів справи додаткових доказів, а саме витягу з Акту Державної аудиторської служби України від 26.06.2023 №000700-23/4 слід відмовити; копії документів, що долучені до клопотання, колегією суддів до розгляду не приймається.

Аналогічна позиція викладена в постановах Верховного Суду від 18.06.2019 у справі № 904/3582/18 та від 04.04.2019 у справі № 918/329/18.

Оскільки колегією суддів відмовлено у долучення до матеріалів справи витягу з Акту Державної аудиторської служби України від 26.06.2023 №000700-23/4, то відсутні підстави для витребування у Акціонерного товариства «Державна продовольчо-зернова корпорація України» повного тексту цього Акту від 26.06.2023 №000700-23/4.

Через що відповідне клопотання відповідача задоволенню не підлягає.

Відповідно до пункту 1 частини першої статті 275 та статті 276 Господарського процесуального кодексу України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

За викладених обставин, колегія суддів суду апеляційної інстанції вважає, що розглядаючи справу, суд першої інстанції дав оцінку наявним у справі доказам за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, правильно застосував норми матеріального і процесуального права, що у відповідності до ст. 276 ГПК України є підставою для залишення апеляційної скарги без задоволення, а рішення суду - без змін.

Зважаючи на відмову у задоволенні апеляційної скарги, судові витрати, понесені у зв`язку із апеляційним оскарженням, згідно статті 129 Господарського процесуального кодексу України, покладаються на заявника у скарзі і відшкодуванню не підлягають.

Керуючись ст. ст. 269, 275, 276, 282-284 ГПК України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Приватного акціонерного товариства "Українська страхова компанія АСКА" на рішення Господарського суду Запорізької області від 10.04.2023 у справі № 910/11472/22 - залишити без задоволення.

Рішення Господарського суду Запорізької області від 10.04.2023 у справі №910/11472/22 - залишити без змін.

Судові витрати Приватного акціонерного товариства "Українська страхова компанія АСКА" за подання апеляційної скарги на рішення суду покласти на заявника.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена до Верховного Суду протягом двадцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повний текст постанови виготовлено та підписано 28.12.2023.

Головуючий суддя О.Г. Іванов

Суддя Т.А. Верхогляд

Суддя Ю.Б. Парусніков