ПІВНІЧНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"12" грудня 2023 р. Справа№ 910/10266/23

Північний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Буравльова С.І.

суддів: Шапрана В.В.

Андрієнка В.В.

секретар

судового засідання Рибчич А.В.

за участю

представників:

від позивача - не з`явились

від відповідача - Пономаренко В.І.

розглянувши апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Крок-Укрзалізбуд"

на рішення Господарського суду м. Києва від 12.09.2023 р.

у справі № 910/10266/23 (суддя - Турчин С.О.)

за позовом Приватного підприємства "Фенікс-Агро"

до Товариства з обмеженою відповідальністю "Крок-Укрзалізбуд"

про стягнення 1048739,83 грн

ВСТАНОВИВ:

У червні 2023 року Приватне підприємство "Фенікс-Агро" звернулося з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю "Крок-Укрзалізбуд" про стягнення 1048739,83 грн, з яких 886024,07 грн інфляційних втрат та 162715,76 грн 3% річних.

Вимоги позивача обґрунтовані тим, що відповідачем було прострочено сплату суми заборгованості, стягнутої на підставі рішення Господарського суду м. Києва від 07.02.2023 р. у справі № 910/17950/21, у зв`язку з чим йому нараховано інфляційні втрати та 3% річних.

Ухвалою Господарського суду м. Києва від 04.07.2023 р. відкрито провадження у справі № 910/10266/23, розгляд справи вирішено здійснювати за правилами спрощеного позовного провадження без виклику сторін (без проведення судового засідання).

Рішенням Господарського суду м. Києва від 12.09.2023 р. у справі № 910/10266/23 позов Приватного підприємства "Фенікс-Агро" задоволено повністю.

Не погоджуючись із вказаним рішенням, Товариство з обмеженою відповідальністю "Крок-Укрзалізбуд" подало апеляційну скаргу (безпосередньо до Північного апеляційного господарського суду), у якій просить скасувати оскаржуване рішення та ухвалити нове рішення про задоволення позову в частині стягнення 361454,40 грн інфляційних втрат та 3% річних.

Апеляційна скарга мотивована тим, що судом першої інстанції порушено норми матеріального та процесуального права.

Обґрунтовуючи апеляційну скаргу, відповідач посилається на повномасштабне воєнне вторгнення Росії на територію України та існування воєнного стану, у зв`язку з чим, керуючись ст. 233 ГК України, просить зменшити розмір 3% річних та інфляційних втрат.

Відповідно до витягу з протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями Північного апеляційного господарського суду від 06.10.2023 р. апеляційну скаргу у справі № 910/10266/23 передано на розгляд колегії суддів у складі: Буравльов С.І. (головуючий суддя (суддя-доповідач)), Шапран В.В., Андрієнко В.В.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 16.10.2023 р. відкладено розгляд питання про відкриття чи відмову у відкритті апеляційного провадження, повернення без розгляду апеляційної скарги або залишення апеляційної скарги без руху за апеляційною скаргою Товариства з обмеженою відповідальністю "Крок-Укрзалізбуд" на рішення Господарського суду м. Києва від 12.09.2023 р. до надходження до Північного апеляційного господарського суду матеріалів справи № 910/10266/23.

До суду 26.10.2023 р. надійшли матеріали справи № 910/10266/23.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 06.11.2023 р. поновлено строк на апеляційне оскарження, відкрито апеляційне провадження у справі № 910/10266/23 та призначено до розгляду на 28.11.2023 р.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 28.11.2023 р. було оголошено перерву до 12.12.2023 р. у зв`язку з неявкою представника позивача.

У судовому засіданні 12.12.2023 р. представник відповідача надав усні пояснення по суті апеляційної скарги, представник позивача вдруге не з`явився, хоча повідомлявся належним чином про час і місце розгляду скарги в порядку ч. 4 ст. 122 ГПК України через оголошення на офіційному вебсайті судової влади України.

За ч. 11 ст. 242 ГПК України, якщо учасник справи має електронний кабінет, суд надсилає всі судові рішення такому учаснику в електронній формі виключно за допомогою Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи чи її окремої підсистеми (модуля), що забезпечує обмін документами. У разі відсутності в учасника справи електронного кабінету суд надсилає всі судові рішення такому учаснику в паперовій формі рекомендованим листом з повідомленням про вручення.

Копію ухвали від 06.11.2023 р. позивачу доставлено до електронного кабінету, доказом чого є довідка про доставку електронного документа, що міститься в матеріалах справи, та є належним повідомленням учасників справи.

Також згідно з даними Єдиного державного реєстру судових рішень ухвала про відкриття апеляційного провадження від 06.11.2023 р. у справі № 910/10266/23 оприлюднена у реєстрі 08.11.2023 р.

Доказів поважності відсутності вказаного представника суду не надано.

Також у матеріалах справи відсутні докази про те, що представник позивача був позбавлений можливості через будь-які перешкоди бути присутнім у судовому засіданні.

При цьому позивач не наполягав на обов`язковій участі його представника у судовому засіданні, відповідного клопотання від нього не було подано апеляційному суду.

Колегія суддів зазначає, що неявка у судове засідання представника позивача не перешкоджає розгляду апеляційної скарги. Подальше відкладення призведе до безпідставного затягування розгляду скарги, а тому постанова приймається за наявними в справі матеріалами, яких достатньо для повного та об`єктивного розгляду.

Розглянувши доводи апеляційної скарги, перевіривши матеріали справи, заслухавши пояснення представника відповідача, дослідивши докази, проаналізувавши на підставі встановлених фактичних обставин справи правильність застосування судом першої інстанції норм законодавства, колегія встановила наступне.

30.05.2019 р. Приватне підприємство "Фенікс-Агро" здійснило поставку товару Товариству з обмеженою відповідальністю "Крок-Укрзалізбуд", що підтверджується підписаною обома сторонами видатковою накладною № РН-0005412 на суму 2107272,00 грн.

28.05.2019 р. позивач виставив відповідачу рахунок № СФ-0004873 та № СФ-0004874 на загальну суму 2107272,00 грн.

Однак відповідач зобов`язання в частині оплати виконав частково на суму 300000,00 грн, у зв`язку із чим Приватне підприємство "Фенікс-Агро" звернулось до Господарського суду м. Києва з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю "Крок-Укрзалізбуд" про стягнення заборгованості за поставлений товар у розмірі 1807272,00 грн.

Рішенням Господарського суду міста Києва від 07.02.2023 р. у справі № 910/17950/21, залишеним без змін постановою Північного апеляційного господарського суду від 09.05.2023 р., позовні вимоги Приватного підприємства "Фенікс-Агро" задоволено повністю, стягнуто Товариства з обмеженою відповідальністю "Крок-Укрзалізбуд" на користь Приватного підприємства "Крок-Укрзалізбуд" 1807272,00 грн основного боргу.

29.05.2023 р. Господарським судом м. Києва у справі № 910/17950/21 було видано відповідний наказ.

31.05.2021 р. позивач звернувся до приватного виконавця виконавчого округу м. Києва Дяченка Є.С. із заявою про відкриття виконавчого провадження за наказом Господарського суду м. Києва від 29.05.2023 р. у справі № 910/17950/21.

У червні 2023 року відповідач виконав рішення суду, сплативши заборгованість у розмірі 1807272,00 грн 01.06.2023 р., 02.06.2023 р. та 07.06.2023 р.

Спір у справі виник у зв`язку з тим, що відповідач, на думку позивача, після прийняття рішення Господарського суду Києва від 07.02.2023 р. лише у червні 2023 року здійснив повний розрахунок на виконання цього рішення, у зв`язку чим позивачем додатково нараховано інфляційні втрати та 3 % річних за період прострочення з 31.05.2020 р. по 31.05.2023 р.

Згідно з ч. 1 ст. 173 ГК України господарським визнається зобов`язання, що виникає між суб`єктом господарювання та іншим учасником (учасниками) відносин у сфері господарювання з підстав, передбачених цим Кодексом, в силу якого один суб`єкт (зобов`язана сторона, у тому числі боржник) зобов`язаний вчинити певну дію господарського чи управлінсько-господарського характеру на користь іншого суб`єкта (виконати роботу, передати майно, сплатити гроші, надати інформацію тощо), або утриматися від певних дій, а інший суб`єкт (управнена сторона, у тому числі кредитор) має право вимагати від зобов`язаної сторони виконання її обов`язку.

Відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 174 ГК України господарські зобов`язання можуть виникати, зокрема, з господарського договору та інших угод, передбачених законом, а також з угод, не передбачених законом, але таких, які йому не суперечать.

Згідно з ч. 1 ст. 598 ЦК України зобов`язання припиняється частково або у повному обсязі на підставах, встановлених договором або законом.

У відповідності до ст. 599 ЦК України зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.

Відповідно до ст. 611 ЦК України, у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом.

Згідно з ч. 1 ст. 612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

За змістом ч. 2 ст. 625 ЦК України за прострочення виконання грошового зобов`язання настає відповідальність у вигляді сплати суми боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також сплати трьох процентів річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Інфляційні нарахування на суму боргу не є штрафною санкцією, а виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення коштів внаслідок інфляційних процесів за весь час прострочення в їх сплаті. Зазначені нарахування здійснюються окремо за кожен період часу, протягом якого діяв відповідний індекс інфляції, а одержані таким чином результати підсумовуються за весь час прострочення виконання грошового зобов`язання.

Індекс інфляції - це показник, що характеризує динаміку загального рівня цін на товари та послуги, які купуються населенням для невиробничого споживання, і його найменший період визначення складає місяць. Розмір боргу з урахуванням індексу інфляції визначається виходячи з суми боргу, що існувала на останній день місяця, в якому платіж мав бути здійснений, помноженої на індекс інфляції, визначений названою Державною службою, за період прострочення починаючи з місяця, наступного за місяцем, у якому мав бути здійснений платіж, і за будь-який місяць (місяці), у якому (яких) мала місце інфляція. При цьому в розрахунок мають включатися й періоди часу, в які індекс інфляції становив менше одиниці (тобто мала місце дефляція).

Базою для нарахування розміру боргу з урахуванням індексу інфляції є сума основного боргу, не обтяжена додатковими нарахуваннями, яка існує на останній день місяця, в якому платіж мав бути здійснений, а у випадку її часткового погашення - лише залишкова сума основного боргу на останній день місяця, у якому здійснено платіж. Періодом, на який розраховуються інфляційні втрати, є період прострочення, починаючи з місяця, наступного за місяцем, у якому мав бути здійснений платіж, і за будь-який місяць (місяці), у якому (яких) мала місце інфляція (дефляція).

При цьому, індекс інфляції нараховується не на кожну дату місяця, а в середньому за місяць.

Невиконання грошового зобов`язання є триваючим правопорушенням, розмір боргу з урахуванням індексу інфляції визначається за прострочення, що триває повний місяць, поки існує борг, та може бути визначено з урахуванням положень Закону України "Про індексацію грошових доходів населення" у наступному місяці.

Якщо прострочення відповідачем виконання зобов`язання з оплати становить менше місяця, то в такому випадку виключається застосування до відповідача відповідальності, передбаченої ч. 2 ст. 625 ЦК України, у вигляді стягнення інфляційних втрат за такий місяць.

Аналогічна правова позиція викладена у постановах Верховного Суду від 24.04.2019 р. у справі № 910/5625/18, від 13.02.2019 р. у справі № 924/312/18, від 05.07.2019 р. у справі № 905/600/18.

Як було встановлено вище, рішенням Господарського суду міста Києва від 07.02.2023 р. у справі № 910/17950/21 позовні вимоги Приватного підприємства "Фенікс-Агро" задоволено повністю, стягнуто Товариства з обмеженою відповідальністю "Крок-Укрзалізбуд" на користь Приватного підприємства "Крок-Укрзалізбуд" 1807272,00 грн основного боргу.

Відповідно до ч. 4 ст. 75 ГПК України обставини, встановлені рішенням суду в господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, стосовно якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

Отже, рішення Господарського суду міста Києва від 07.02.2023 р. у справі № 910/17950/21, яке набрало законної сили, має преюдиціальне значення, а встановлені ним факти повторного доведення не потребують.

Таким чином, з прийняттям рішення про стягнення боргу, яким по суті фіксується обов`язок сторони сплатити кошти, зобов`язання, що виникли на підставі договору та їх прострочення не припиняються.

Відповідно до абз. 1 п. 9 оглядового листа Вищого господарського суду України "Про деякі питання практики застосування господарськими судами законодавства про відповідальність за порушення грошового зобов`язання" від 29.04.2013 р. № 01-06/767/2013 наявність судового рішення про задоволення вимог кредитора, яке не виконано боржником, не припиняє зобов`язальних правовідносин сторін договору, не звільняє боржника від відповідальності за невиконання грошового зобов`язання та не позбавляє кредитора права на отримання сум, передбачених частиною другою статті 625 ЦК України.

Таким чином, наявність судового рішення про задоволення вимог кредитора, яке не виконано боржником, не звільняє боржника від відповідальності за невиконання грошового зобов`язання та не позбавляє кредитора права на отримання сум, передбачених частиною другою статті 625 ЦК України. Право кредитора вимагати сплату боргу з урахуванням індексу інфляції та процентів річних є способом захисту його майнового права та інтересу, суть яких полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів внаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредитору.

Вбачається, що позивач нарахував та просить стягнути з відповідача за прострочення останнім виконання зобов`язання щодо оплати товару 886024,07 грн інфляційних втрат та 162715,76 грн 3% річних на заборгованість у сумі 1807272,00 грн.

Після прийняття рішення у справі № 910/17950/21 відповідач лише у червні 2023 року виконав рішення суду, сплативши заборгованість у розмірі 1807272,00 грн 01.06.2023 р., 02.06.2023 р. та 07.06.2023 р.

Враховуючи викладене, колегія суддів погоджується з висновком місцевого суду про те, що вимога позивача про стягнення з відповідача 886024,07 грн інфляційних втрат та 162715,76 грн 3% річних за період з 31.05.2020 р. по 31.05.2023 р. є обґрунтованою та підлягає задоволенню.

Стосовно посилання скаржника на необхідність зменшення розміру 3% річних та інфляційних втрат на підставі ст. 233 ГК України, колегія суддів зазначає наступне.

Відповідно до ст. 233 ГК України, у разі якщо належні до сплати штрафні санкції надмірно великі порівняно із збитками кредитора, суд має право зменшити розмір санкцій. При цьому повинно бути взято до уваги: ступінь виконання зобов`язання боржником; майновий стан сторін, які беруть участь у зобов`язанні; не лише майнові, але й інші інтереси сторін, що заслуговують на увагу. Якщо порушення зобов`язання не завдало збитків іншим учасникам господарських відносин, суд може з урахуванням інтересів боржника зменшити розмір належних до сплати штрафних санкцій.

Згідно з ч. 3 ст. 551 ЦК України розмір неустойки може бути зменшений за рішенням суду, якщо він значно перевищує розмір збитків, та за наявності інших обставин, які мають істотне значення.

Системний аналіз приписів статей 551 ЦК України, 233 ГК України свідчить про право суду зменшувати заявлені до стягнення суми саме штрафних санкцій, до яких належить штраф та пеня.

Нормами чинного законодавства не передбачено зменшення розміру інфляційних втрат та 3% річних, тому посилання скаржника на ст. 233 ГК України є безпідставними.

Посилання скаржника на врахування майнового стану відповідача через вплив воєнних дій на території України колегія вважає необґрунтованими, оскільки такий вплив поширюється негативно на обидві сторони зобов`язання.

Інші доводи апеляційної скарги наведеного не спростовують та відхиляються колегією суддів.

Колегія суддів також зазначає, що хоча пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, це не може розцінюватись як вимога детально відповідати на кожний аргумент апеляційної скарги (рішення ЄСПЛ у справі Трофимчук проти України, № 4241/03, від 28.10.2010 р.).

Європейський суд з прав людини вказав, що пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року).

Відповідно до ст. 74 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог та заперечень.

Згідно зі ст. ст. 76, 77, 78 ГПК України належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування. Достовірними є докази, створені (отримані) за відсутності впливу, спрямованого на формування хибного уявлення про обставини справи, які мають значення для справи.

Статтею 276 ГПК України передбачено, що суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

З огляду на вказані обставини, здійснивши перевірку та оцінку всіх належних доказів, наявних у матеріалах справи, апеляційний суд вважає, що рішення Господарського суду м. Києва від 12.09.2023 р. у справі № 910/10266/23 прийнято з повним та всебічним дослідженням обставин, які мають значення для справи, а також з дотриманням норм матеріального і процесуального права, у зв`язку з чим апеляційна скарга Товариства з обмеженою відповідальністю "Крок-Укрзалізбуд" не підлягає задоволенню.

У зв`язку з відмовою в задоволенні апеляційної скарги, відповідно до ст. 129 ГПК України, витрати по сплаті судового збору за її подання покладаються на скаржника.

Керуючись ст. ст. 267 - 285 Господарського процесуального кодексу України, Північний апеляційний господарський суд, -

ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Крок-Укрзалізбуд" залишити без задоволення.

2. Рішення Господарського суду м. Києва від 12.09.2023 р. у справі № 910/10266/23 залишити без змін.

3. Витрати по сплаті судового збору за подання апеляційної скарги покласти на Товариство з обмеженою відповідальністю "Крок-Укрзалізбуд".

4. Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом двадцяти днів з дня складення її повного тексту.

Повний текст постанови складено 10.01.2024 р.

Головуючий суддя С.І. Буравльов

Судді В.В. Шапран

В.В. Андрієнко