РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

м. Київ

26.12.2023Справа № 910/9948/23

Господарський суд міста Києва у складі головуючого судді: Ломаки В.С.,

за участю секретаря судового засідання: Видиш А.В.,

розглянувши у порядку загального позовного провадження у відкритому судовому засіданні матеріали справи

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Хмельницьке"

до Міністерства аграрної політики та продовольства України

треті особи, які не заявляють самосійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідача 1. Державне підприємство "РАДГОСП "Лісовогринівецький"

2. Фонд державного майна України

про скасування державної реєстрації,

За участю представників учасників справи:

від позивача: Керницька О.В. за ордером від 05.12.2022 серії ВХ № 1036878;

від відповідача: не з`явився;

від третьої особи-1: не з`явився;

від третьої особи-2: Хоменко П.В. (у порядку самопредставництва).

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

Товариство з обмеженою відповідальністю "Хмельницьке" (далі - позивач, Товариство) звернулося до господарського суду міста Києва з позовом до Міністерства аграрної політики та продовольства України (далі - відповідач, Міністерство) про:

- скасування в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно державної реєстрації права Міністерства (номер запису 30565377) на гараж на 20 автомобілів загальною площею 894 м2, який розташований за адресою: Хмельницька область, Хмельницький район, село Лісові Гринівці, вулиця Центральна, 4, реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 250;

- скасування в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно державної реєстрації права Міністерства (номер запису 30514783) на контору радгоспу загальною площею 698,3 м2, яка розташована за адресою: Хмельницька область, Хмельницький район, село Лісові Гринівці, вулиця Центральна, 4, реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 250.

Позовні вимоги мотивовані порушенням права власності позивача на спірне нерухоме майно внаслідок одночасної державної реєстрації права власності на зазначену нерухомість за відповідачем.

Ухвалою від 26.06.2023 року господарський суд міста Києва залишив без руху означену позовну заяву та встановив Товариству строк та спосіб усунення її недоліків.

03.07.2023 року на електронну адресу господарського суду міста Києва надійшла заява Товариства від 30.06.2023 року про усунення недоліків позовної заяви.

Враховуючи наведені обставини, ухвалою від 10.07.2023 року господарський суд міста Києва відкрив провадження у справі № 910/9948/23, вирішив здійснювати її розгляд за правилами загального позовного провадження та призначив підготовче засідання на 16.08.2023 року. Крім того, цією ухвалою суд залучив до участі у справі в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідача, Державне підприємство "РАДГОСП "Лісовогринівецький" (далі - Радгосп).

11.07.2023 року через систему "Електронний суд" надійшла заява позивача від 11.07.2023 року про забезпечення участі представника Товариства у судових засіданнях у режимі відеоконференції. Ухвалою від 19.07.2023 року господарський суд міста Києва частково задовольнив вищенаведену заяву позивача.

04.08.2023 року через відділ діловодства господарського суду міста Києва надійшла заява Радгоспу від 31.07.2023 року № 62, в якій останній просив суд залучити до участі у розгляді справи в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідача, Фонд державного майна України (далі - Фонд).

Обґрунтовуючи означену заяву, третя особа посилалася на те, що вона є балансоутримувачем спірного нерухомого майна, а його власником є держава в особі Фонду.

14.08.2023 року на електронну адресу господарського суду міста Києва надійшло клопотання третьої особи від 14.08.2023 року, в якому остання просила суд відкласти розгляд справи на іншу дату та проводити наступне підготовче засідання у приміщенні господарського суду Хмельницької області у режимі відеоконференції. Ухвалою від 24.08.2023 року господарський суд міста Києва відмовив у задоволенні цього клопотання в частині проведення наступного підготовчого засідання у режимі відеоконференції.

14.08.2023 року через систему "Електронний суд" надійшли заперечення Товариства від 14.08.2023 року проти задоволення клопотання третьої особи від 31.07.2023 року № 62.

У підготовчому засіданні 16.08.2023 року судом постановлено протокольну ухвалу про продовження строку проведення підготовчого провадження у справі № 910/9948/23 на 30 днів та про відкладення підготовчого засідання на 13.09.2023 року. Вирішення клопотання третьої особи про залучення до участі у розгляді справи Фонду в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідача, відкладено до встановлення фактичних обставин справи.

17.08.2023 року через систему "Електронний суд" надійшла заява позивача від 16.08.2023 року про забезпечення участі представника Товариства у підготовчому засіданні, призначеному на 13.09.2023 року, в режимі відеоконференції. Ухвалою від 24.08.2023 року господарський суд міста Києва задовольнив вищевказану заяву позивача.

12.09.2023 року до господарського суду міста Києва надійшла заява Радгоспу від 07.09.2023 року № 83, в якій останній повторно просив суд залучити до участі у розгляді справи в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідача, Фонд.

До початку призначеного підготовчого засідання 13.09.2023 року на електронну адресу господарського суду міста Києва надійшла заява Державного підприємства "Хмельницьке" від 13.09.2023 року № 793/30, в якій останнє просило суд залучити його до участі у справі в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, на стороні Міністерства, якого замінити на Фонд як правонаступника прав і обов`язків згідно з розпорядженням Кабінету Міністрів України від 20.11.2019 року № 1101-р.

Ухвалою від 13.09.2023 року господарський суд міста Києва відклав підготовче засідання на 11.10.2023 року, а також залучив до участі у справі в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідача, Фонд.

14.09.2023 року через систему "Електронний суд" надійшла заява позивача від 13.09.2023 року про забезпечення участі представника Товариства у підготовчому засіданні, призначеному на 11.10.2023 року, в режимі відеоконференції. Ухвалою від 15.09.2023 року господарський суд міста Києва задовольнив вищевказану заяву позивача.

26.09.2023 року через систему "Електронний суд" надійшло клопотання позивача від 25.09.2023 року, в якому останній заперечив проти залучення Державного підприємства "Хмельницьке" до участі у справі в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, а також просив суд долучити до матеріалів справи докази, що підтверджують означені заперечення. Вказані документи долучені судом до матеріалів справи.

До початку призначеного підготовчого засідання 11.10.2023 року через систему "Електронний суд" надійшло клопотання позивача про відкладення розгляду справи на іншу дату.

Крім того, до початку цього підготовчого засідання через відділ діловодства господарського суду міста Києва надійшли пояснення Фонду від 11.10.2023 року, в яких останній вказав про безпідставність вимог Товариства.

Враховуючи клопотання позивача, ухвалою від 11.10.2023 року господарський суд міста Києва відклав підготовче засідання на 25.10.2023 року.

12.10.2023 року через систему "Електронний суд" надійшла заява позивача від 12.10.2023 року про забезпечення участі представника Товариства у підготовчому засіданні, призначеному на 25.10.2023 року, в режимі відеоконференції. Ухвалою від 23.10.2023 року господарський суд міста Києва задовольнив вищевказану заяву позивача.

Крім того, 12.10.2023 року через відділ діловодства господарського суду міста Києва від імені Радгоспу надійшло клопотання про проведення підготовчого засідання без участі представника третьої особи-1, до якого долучено письмові пояснення.

До початку призначеного підготовчого засідання 25.10.2023 року на електронну адресу господарського суду міста Києва надійшли заперечення Державного підприємства "Хмельницьке" від 25.10.2023 року № 793/32 на заперечення позивача проти залучення Державного підприємства "Хмельницьке" до участі у справі в якості третьої особи на стороні відповідача, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору.

Також, до початку цього підготовчого засідання через систему "Електронний суд" надійшли заперечення позивача на письмові пояснення Радгоспу, в яких останній, зокрема, просив суд здійснити огляд доказів за їх місцезнаходженням, а саме приміщень, які знаходяться за адресою: Хмельницька область, Хмельницький район, село Лісові Гринівці, вулиця Центральна, 4, а також долучити до матеріалів справи копію технічного паспорта на приміщення гаражів за адресою: Хмельницька область, Хмельницький район, село Лісові Гринівці, вулиця Центральна, 1а.

У вищенаведених запереченнях Товариство, крім іншого, просило суд призначити у даній справі судову будівельно-технічну експертизу, проведення якої доручити Хмельницькому науково-дослідному експертно-криміналістичному центру Міністерства внутрішніх справ України. На вирішення експерту позивач просив поставити наступні питання:

- чи було приміщення гаражів загальною площею 460,3 м2, що розташоване за адресою: с. Лісові Гринівці Хмельницького району Хмельницької області, вул. Центральна, буд. № 4, яке належить на праві власності Товариству, та приміщення гаражів загальною площею 432,3 м2, що розташоване за адресою: с. Лісові Гринівці Хмельницького району Хмельницької області, вул. Центральна, буд. № 1а , яке належить на праві власності Кордас Валентині Василівні, складовою приміщення гаража на 20 автомобілів загальною площею 894,9 м2, яке розташоване за адресою: Хмельницька обл., Хмельницький р-н., с. Лісові Гринівці, вул. Центральна, 4, балансоутримувачем якого є Радгосп, права власності на яке зареєстроване за Міністерством?

- чи є приміщення адмінбудівлі загальною площею 696,4 м2, що розташоване за адресою: с. Лісові Гринівці Хмельницького району Хмельницької області, вул. Центральна, буд. № 4, яке належить на праві власності Товариству та приміщення контори радгоспу загальною площею 698,3 м2, яка розташована за адресою: Хмельницька обл., Хмельницький р-н., с. Лісові Гринівці, вул. Центральна, 4, балансоутримувачем якого є Радгосп, права власності на яке зареєстроване за Міністерством, одним і тим самим приміщенням?

У підготовчому засіданні 25.10.2023 року суд постановив протокольну ухвалу про відкладення підготовчого засідання на 08.11.2023 року.

26.10.2023 року через систему "Електронний суд" надійшла заява позивача про забезпечення участі представника Товариства у підготовчому засіданні, призначеному на 08.11.2023 року, в режимі відеоконференції. Ухвалою від 07.11.2023 року господарський суд міста Києва задовольнив вищевказану заяву позивача.

03.11.2023 року через систему "Електронний суд" надійшов відзив Міністерства від 03.11.2023 року на позовну заяву, в якому останнє заперечило проти задоволення вимог позивача з огляду на те, що Мінагрополітики є неналежним відповідачем у даній справі.

До початку призначеного підготовчого засідання 08.11.2023 року через систему "Електронний суд" надійшла заява позивача про поновлення строку та долучення до матеріалів справи письмової заяви свідка - директора Колективного сільськогосподарського підприємства "Ліктрави" ОСОБА_1 .

У підготовчому засіданні 08.11.2023 року суд долучив до матеріалів справи подану позивачем копію технічного паспорта на приміщення гаражів за адресою: Хмельницька область, Хмельницький район, село Лісові Гринівці, вулиця Центральна, 1а, та заяву свідка, а також, дослідивши клопотання позивача про огляд доказів за їх місцезнаходженням, дійшов висновку про відсутність правових підстав для його задоволення.

Крім того, у підготовчому засіданні 08.11.2023 року суд без виходу до нарадчої кімнати постановив протокольну ухвалу про відмову в задоволенні клопотання позивача про призначення у справі № 910/9948/23 судової будівельно-технічної експертизи, а також відмовив у задоволенні заяви Державного підприємства "Хмельницьке" від 13.09.2023 року № 793/30, з огляду на недоведеність заявником належними та допустимими доказами того, що рішення у даній справі може вплинути на його права або обов`язки щодо однієї із сторін.

Слід також зазначити, що суд відмовив у задоволенні заяви Державного підприємства "Хмельницьке" від 13.09.2023 року № 793/30 в частині заміни відповідача - Міністерства на Фонд (як правонаступника прав і обов`язків), оскільки залучення до участі у справі співвідповідача або заміна первісного відповідача належним відповідачем згідно з положеннями статті 48 Господарського процесуального кодексу України може бути здійснена судом виключно за клопотанням позивача, якого Товариством у встановленому порядку заявлено не було.

Ухвалою від 08.11.2023 року господарський суд міста Києва повернув подані від імені Радгоспу клопотання про проведення підготовчого засідання без участі представника Радгоспу та долучені до нього письмові пояснення заявнику без розгляду, залишив без розгляду відзив Міністерства від 03.11.2023 року на позовну заяву, закрив підготовче провадження та призначив справу № 910/9948/23 до судового розгляду по суті на 29.11.2023 року.

08.11.2023 року через систему "Електронний суд" надійшла заява позивача від 08.11.2023 року про забезпечення участі представника Товариства у судовому засіданні, призначеному на 29.11.2023 року, в режимі відеоконференції. Ухвалою від 13.11.2023 року господарський суд міста Києва задовольнив вищевказану заяву позивача.

У судовому засіданні 29.11.2023 року оголошувалася перерва до 06.12.2023 року.

01.12.2023 року через систему "Електронний суд" надійшла заява позивача від 01.12.2023 року про забезпечення участі представника Товариства у судовому засіданні, призначеному на 06.12.2023 року, в режимі відеоконференції. Ухвалою від 05.12.2023 року господарський суд міста Києва задовольнив вищевказану заяву позивача.

У судовому засіданні 06.12.2023 року оголошувалася перерва до 20.12.2023 року.

07.12.2023 року через систему "Електронний суд" надійшла заява позивача від 07.12.2023 року про забезпечення участі представника Товариства у судовому засіданні, призначеному на 20.12.2023 року, в режимі відеоконференції. Ухвалою від 11.12.2023 року господарський суд міста Києва задовольнив вищевказану заяву позивача.

15.12.2023 року через систему "Електронний суд" надійшли додаткові пояснення Товариства.

Разом із тим, судове засідання, призначене у даній справі на 20.12.2023 року, не відбулося, у зв`язку з оголошенням у місті Києві повітряної тривоги.

Ухвалою господарського суду міста Києва від 20.12.2023 року судове засідання у справі № 910/9948/23 призначено на 26.12.2023 року.

21.12.2023 року через систему "Електронний суд" надійшла заява позивача про забезпечення участі представника Товариства у судовому засіданні, призначеному на 26.12.2023 року, в режимі відеоконференції. Ухвалою від 22.12.2023 року господарський суд міста Києва задовольнив вищевказану заяву позивача.

Представник позивача у судовому засіданні 26.12.2023 року підтримав вимоги, викладені у позовній заяві, та наполягав на їх задоволенні.

Представник Фонду в наведеному судовому засіданні вказав про відсутність правових підстав для задоволення вимог Товариства.

Відповідач та Радгосп про дату, час і місце розгляду справи були повідомлені належним чином, проте явку своїх уповноважених представників у призначене судове засідання 26.12.2023 року не забезпечили.

У судовому засіданні 26.12.2023 року проголошену вступну та резолютивну частини рішення.

Розглянувши подані документи і матеріали, заслухавши пояснення представників позивача та Фонду, всебічно і повно з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, господарський суд міста Києва

ВСТАНОВИВ:

12.09.2013 року між Державним підприємством "Хмельницьке" в особі голови комісії з припинення юридичної особи ДП "Хмельницьке" ОСОБА_1. (як продавцем) та Товариством (як покупцем) укладено договір купівлі-продажу нежитлового приміщення, посвідчений приватним нотаріусом Хмельницького міського нотаріального округу Пруняком В.І. та зареєстрований у реєстрі за № 1943.

За умовами пунктів 1.1, 1.2 наведеного правочину продавець зобов`язується передати покупцю у власність в рахунок погашення грошових зобов`язань, а покупець зобов`язується прийняти майно - приміщення гаражів загальною площею 460,8 м2, що розташоване за адресою: село Лісові Гринівці Хмельницького району Хмельницької області, вулиця Центральна, будинок № 4.

Відчужуваний об`єкт належить продавцю - Державному підприємству "Хмельницьке" на підставі Свідоцтва про право власності на нерухоме майно, виданого Реєстраційною службою Хмельницького міськрайонного управління юстиції Хмельницької області 18.08.2013 року (державний реєстратор Ачкасов Д.Ю.), індексний номер № 8126736. Відповідно до витягу з Державного реєстру прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності індексний номер № 8126736, виданого Реєстраційною службою Хмельницького міськрайонного управління юстиції Хмельницької області 01.09.2013 року, яким підтверджується право власності на нерухоме майно та здійснення державної реєстрації права власності, реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна: 50.

За змістом пункту 1.4 вищевказаного договору об`єкт, що відчужується, розташований на земельній ділянці загальною площею 7,6461 га, яка перебуває в користуванні продавця відповідно до Державного акту на право постійного користування земельною ділянкою серії ЯЯ № 333981.

Крім того, 03.12.2014 року між Колективним сільськогосподарським підприємством "Ліктрави" (як продавцем) та Товариством (як покупцем) укладено договір купівлі-продажу нежитлового приміщення, посвідчений приватним нотаріусом Хмельницького міського нотаріального округу Пруняком В.І. та зареєстрований у реєстрі за № 1554.

Згідно з пунктами 1.1, 1.2 цієї угоди продавець зобов`язується передати покупцю у власність в рахунок погашення грошових зобов`язань, а покупець зобов`язується прийняти майно - приміщення адмінбудівлі загальною площею 696,4 м2, що розташоване за адресою: село Лісові Гринівці Хмельницького району Хмельницької області, вулиця Центральна, будинок № 4.

Відчужуваний об`єкт належить продавцю - Колективному сільськогосподарському підприємству "Ліктрави" на підставі Свідоцтва про право власності на нерухоме майно, виданого Реєстраційною службою Хмельницького міськрайонного управління юстиції Хмельницької області 05.08.2014 року (державний реєстратор Іщук В.О.), індексний номер № 25197710. Відповідно до витягу з Державного реєстру прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності індексний номер № 25197710, виданого Реєстраційною службою Хмельницького міськрайонного управління юстиції Хмельницької області 05.08.2014 року, яким підтверджується право власності на нерухоме майно та здійснення державної реєстрації права власності, реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна: 50.

Державна реєстрація права власності на вищевказані об`єкти нерухомого майна здійснена за позивачем 12.09.2013 року та 03.12.2014 року відповідно, що підтверджується наявними в матеріалах справи витягами з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності. Так, за реєстраційним № 50 зареєстровано право власності Товариства на приміщення гаражів загальною площею 460,8 м2 (номер запису про право власності: 2473694), а за реєстраційним № 50 - право власності позивача на приміщення адмінбудівлі загальною площею 696,4 м2 (номер запису про право власності: 7930183).

Слід зазначити, що у матеріалах справи також наявна інформаційна довідка з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно № 104831251 та технічні паспорти на вищевказані об`єкти нерухомого майна (приміщення гаражів та адмінбудівлі), виготовлені на замовлення Товариства Фізичною особою-підприємцем Юдаєвою Іриною Володимирівною 16.06.2021 року та 18.06.2021 року відповідно.

Доказів визнання недійсними чи розірвання у встановленому порядку вказаних вище правочинів матеріали справи не містять та учасниками справи не надано, а тому дійсність та правомірність означених договорів у силу положень статті 204 Цивільного кодексу України презюмується.

Також матеріали справи не містять доказів на підтвердження визнання недійсними чи скасування вказаних вище свідоцтв про право власності на спірне нерухоме майно чи відповідної державної реєстрації прав на це майно.

Слід зазначити, що у 2022 році Державне підприємство "Хмельницьке" зверталося до господарського суду Хмельницької області з позовом про витребування з незаконного володіння Товариства, зокрема, приміщення гаражів загальною площею 460,8 м2, які знаходиться на земельній ділянці з кадастровим номером :03:007:1058, власником якої є держава Україна, а законним землекористувачем - Державне підприємство "Хмельницьке". В обґрунтування пред`явлених вимог Державне підприємство "Хмельницьке" посилалося на незаконну передачу у власність Товариству приміщення гаражів загальною площею 460,8 м2 згідно з договором купівлі-продажу від 12.09.2013 року, який є нікчемним.

Проте рішенням господарського суду Хмельницької області від 28.02.2023 року в справі № 924/814/22 у задоволенні вищенаведеного позову Державного підприємства "Хмельницьке" відмовлено, а обставин нікчемності, зокрема, договору купівлі-продажу від 12.09.2013 року, судом під час розгляду означеної справи не встановлено.

Наведене рішення господарського суду Хмельницької області від 28.02.2023 року в справі № 924/814/22 на час звернення Товариства до господарського суду міста Києва з позовом у справі № 910/9948/23 набрало законної сили.

Разом із тим, згідно з інформацією з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно (інформаційна довідка від 18.05.2023 року № 332685931), 01.03.2019 року за Державою Україна в особі Міністерства зареєстровано право власності на наступні об`єкти нерухомого майна, розташовані за адресою: Хмельницька область, Хмельницький район, село Лісові Гринівці, вулиця Центральна, будинок № 4, а саме: гараж на 20 автомобілів загальною площею 894,9 м2, реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна: 250, а також контору радгоспу загальною площею 698,3 м2, реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна: 250. Означена державна реєстрація була проведена на підставі поданих документів - Витягу з Єдиного реєстру об`єктів державної власності щодо державного майна, серія та номер: № 10-15-20282, виданий 03.10.2018 року, видавник: Фонд.

У матеріалах справи наявний вищевказаний Витяг з Єдиного реєстру об`єктів державної власності щодо державного майна, серія та номер: № 10-15-20282, за змістом якого балансоутримувачем гаража на 20 автомобілів загальною площею 894,9 м2 та контори радгоспу загальною площею 698,3 м2 є Радгосп.

Тобто, вказані документи виготовлено задовго після набуття позивачем у власність спірного нерухомого майна (приміщення гаражів загальною площею 460,8 м2 та адмінбудівлі загальною площею 696,4 м2).

З матеріалів справи вбачається, що згідно з актом приймання-передачі цілісного майнового комплексу державного підприємства Радгосп "Лісовогринівецький" () зі сфери управління Міністерства до сфери управління Міністерства розвитку економіки, торгівлі та сільського господарства України, затвердженим 18.10.2019 року Міністром розвитку економіки, торгівлі та сільського господарства України, об`єкт, розміщений за адресою: 31340, Хмельницька область, Хмельницький район, село Лісові Гринівці, вулиця Центральна, будинок № 4, загальною площею будівель та споруд (пооб`єктно) 16 925,49 м2, що належить до сфери управління Міністерства, передається до сфери управління Міністерства розвитку економіки, торгівлі та сільського господарства України.

У подальшому, актом приймання-передачі цілісного майнового комплексу державного підприємства Радгосп "Лісовогринівецький" () зі сфери управління Міністерства розвитку економіки, торгівлі та сільського господарства України до сфери управління Фонду державного майна України, затвердженим від 20.12.2019 року Головою Фонду, об`єкт за адресою: 31340, Хмельницька область, Хмельницький район, село Лісові Гринівці, вулиця Центральна, будинок № 4, загальною площею будівель та споруд (пооб`єктно) - 10 340,2 м2, що належить до сфери управління Міністерства розвитку економіки, торгівлі та сільського господарства України передається до сфери управління Фонду.

Однак, зі змісту наведених актів суд позбавлений можливості встановити факт передачі саме спірного у даній справі нерухомого майна (гаража на 20 автомобілів загальною площею 894,9 м2 та контори радгоспу загальною площею 698,3 м2).

Суд зазначає, що зі змісту наявних у матеріалах справи технічних паспортів, а саме: виготовленого Хмельницьким бюро технічної інвентаризації 07.05.2018 року на замовлення Радгоспу технічного паспорту на будівлю гаража на 20 автомобілів, мийки автомобілів та с/г техніки з естакадою, а також виготовленого Фізичною особою-підприємцем Юдаєвою Іриною Володимирівною 16.06.2021 року на замовлення Товариства технічного паспорту на приміщення гаражів вбачається, що означені технічні паспорти були виготовлені, у тому числі, на одне і те ж спірне у даній справі приміщення гаражів 460,8 м2, що знаходиться за адресою: Хмельницька область, Хмельницький район, село Лісові Гринівці, вулиця Центральна, будинок № 4. Так, вказані приміщення розташовані за однією і тією ж адресою, а до їх складу входять тотожні за характеристиками, назвою та площею частини, зокрема, гараж площею 104,7 м2, гараж площею 65,7 м2, гараж площею 21,1 м2, гараж площею 103,0 м2, гараж площею 64,6 м2 тощо. Відтак, належні Товариству на праві власності приміщення гаражів загальною площею 460,8 м2 (реєстраційний № 50), фактично увійшли до складу зареєстрованого за Міністерством на праві власності нерухомого майна - гаражів на 20 автомобілів загальною площею 894,9 м2 (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна: 250).

Крім того, зі змісту наявних у матеріалах справи технічних паспортів, а саме: виготовленого Хмельницьким бюро технічної інвентаризації 07.05.2018 року на замовлення Радгоспу технічного паспорту на будівлю контори радгоспу, а також виготовленого Фізичною особою-підприємцем Юдаєвою Іриною Володимирівною 18.06.2021 року на замовлення Товариства технічного паспорту на приміщення адмінбудівлі вбачається, що означені технічні паспорти були фактично виготовлені на одне і те ж спірне у даній справі приміщення адмінбудівлі загальною площею 696,4 м2, що знаходиться за адресою: Хмельницька область, Хмельницький район, село Лісові Гринівці, вулиця Центральна, будинок № 4 . Так, вказані приміщення розташовані за однією і тією ж адресою, мають фактично однаковий поверховий план, а до їх складу входять тотожні за характеристиками, назвою та площею частини, зокрема, коридор площею 6,0 м2, хол площею 30,2 м2, кабінет площею 14,6 м2, кабінет площею 10,1 м2, умивальник площею 2,5 м2, вбиральня (туалет) площею 1,8 м2, сходова клітина площею 17,0 м2, коридор площею 5,8 м2 та інші. Отже, належне Товариству на праві власності приміщення адмінбудівлі загальною площею 696,4 м2 (реєстраційний № 50), а також зареєстрована за Міністерством контора радгоспу загальною площею 698,3 м2 (реєстраційний № 250), фактично є одним і тим же майном.

Суд також звертає увагу на те, що незначна різниця між зазначеними у вищевказаних технічних паспортах площами частин спірних приміщень не може свідчити про те, що такі приміщення є різними об`єктами нерухомості, з урахуванням встановлених судом обставин та імовірності допущення відповідних технічних похибок при перемірюванні об`єктів нерухомості, які мають значну площу.

Слід також зазначити, що у заяві свідка, посвідченій приватним нотаріусом Хмельницького міського нотаріального округу Клімчук Аллою Володимирівною та зареєстрованою в реєстрі за № 1294, директор Колективного сільськогосподарського підприємства "Ліктрави" ОСОБА_1 повідомив, що у 2013 році Державним підприємством "Хмельницьке" було укладено договір купівлі-продажу гаража на 20 автомобілів загальною площею 894,9 м2 з Товариством та ОСОБА_2. Зокрема, Товариству було продано приміщення гаражів площею 460,3 м2, а ОСОБА_2 відчужено приміщення гаражів площею 432,3 м2. Будь-які інші приміщення гаражів на території господарського двору, розташованого за адресою: АДРЕСА_1 , відсутні. Крім того, у 2014 році Колективним сільськогосподарським підприємством "Ліктрави" було укладено договір купівлі-продажу приміщення контори радгоспу з Товариством. Разом із тим, приміщення контори радгоспу, що перебувало на балансі Радгоспу, та приміщення адмінбудівлі, що продане на підставі договору купівлі-продажу Товариству, є одним і тим самим приміщенням. Будь-які інші приміщення адмінбудівлі на території господарського двору, розташованого за адресою: АДРЕСА_1, відсутні.

Обставини здійснення Міністерством державної реєстрації права державної власності на об`єкти нерухомого майна, право власності на які було раніше зареєстровано за Товариством, відповідачем чи іншими учасниками справи під час її розгляду належними (вірогідними) доказами спростовані не були.

Зважаючи на те, що зі здійсненням оспорюваної державної реєстрації фактично допущено подвійну реєстрацію права власності на спірні об`єкти нерухомого майна, які станом на момент здійснення такої реєстрації вже перебували у позивача на праві власності, Товариство звернулося до суду з позовом до Міністерства про скасування в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно державної реєстрації права відповідача (номери записів: 30565377, 30514783) на гараж на 20 автомобілів загальною площею 894 м2 та контору радгоспу загальною площею 698,3 м2, які розташовані за адресою: Хмельницька область, Хмельницький район, село Лісові Гринівці, вулиця Центральна, 4 , реєстраційні номери об`єктів нерухомого майна: 250, 250.

Дослідивши матеріали справи, оцінивши надані докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, та безпосередньому їх дослідженні, суд дійшов висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню, виходячи з наступного.

Частиною 4 статті 13 Конституції України передбачено, що держава забезпечує захист прав усіх суб`єктів права власності і господарювання, соціальну спрямованість економіки. Усі суб`єкти права власності рівні перед законом.

Стаття 1 Першого протоколу Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі - Конвенція) гарантує захист права на мирне володіння майном особи, яка добросовісно набула майно у власність.

Аналогічні приписи щодо захисту права власності містить і національне законодавство України.

Стаття 41 Конституції України проголошує, що кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним.

Конституція України також закріплює обов`язок держави забезпечувати захист прав усіх суб`єктів права власності і господарювання (стаття 13 Основного Закону).

Згідно зі статтею 328 Цивільного кодексу України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом.

За частиною 4 статті 334 Цивільного кодексу України права на нерухоме майно, які підлягають державній реєстрації, виникають з дня такої реєстрації відповідно до закону.

Згідно з частиною 2 статті 18 Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень" (у редакції від 04.02.2019) перелік документів, необхідних для державної реєстрації прав, та порядок державної реєстрації прав визначаються Кабінетом Міністрів України у Порядку державної реєстрації прав на нерухоме майно та їх обтяжень.

Відповідно до п. 18 Порядку державної реєстрації речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень, затверджений постановою Кабінету Міністрів України від 25.12.2015 року № 1127 (у редакції від 04.02.2019 року) передбачено, що за результатом розгляду заяви та документів, поданих для державної реєстрації прав, державний реєстратор приймає рішення щодо державної реєстрації прав або щодо відмови в такій реєстрації.

Пунктом 5 частини 1 статті 24 Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень" (у редакції від 04.02.2019 року) у державній реєстрації прав та їх обтяжень може бути відмовлено у разі, якщо наявні суперечності між заявленими та вже зареєстрованими речовими правами на нерухоме майно та їх обтяженнями.

Таким чином, наявність суперечностей між заявленим до реєстрації на користь Держави Україна в особі Міністерства речовим правом та вже зареєстрованим речовим правом позивача на спірне нерухоме майно в розумінні Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень" є підставою для відмови в державній реєстрації прав заявника.

Крім того, матеріали справи не містять та учасниками справи не надано доказів того, що при здійсненні оспорюваної державної реєстрації було скасовано рішення/документи, на підставі яких здійснено реєстрацію права власності Товариства на спірні об`єкти нерухомості або рішення суду про скасування вказаних вище реєстраційних дій.

Разом із тим, наслідки невнесення компетентними органами, у тому числі Фондом, змін до відомостей Єдиного реєстру об`єктів державної власності про перехід спірних об`єктів нерухомого майна в приватну власність, мають покладатися на саму державу в особі таких органів, а також не повинні порушувати право позивача на мирне володіння своєю приватною власністю, який вчинив вичерпні відповідно до законодавства дії щодо набуття у власність такого майна.

З огляду на викладене, одночасне існування державної реєстрації кількох прав на одне й те ж нерухоме майно суперечить засадам офіційного визнання і підтвердження державою фактів виникнення прав на нерухоме майно, є порушенням чинного законодавства та інтересів позивача, за яким право власності було зареєстровано первинно та не припинялося.

Такої ж правової позиції дотримався Північний апеляційний господарський суд у постанові від 01.12.2021 року в справі № 910/3737/21 за позовом Товариства до Міністерства, за участі третіх осіб, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору, на стороні відповідача: Державного підприємства "Хмельницьке", Фонду, Радгоспу, про скасування державної реєстрації права власності з припиненням права власності на об`єкти нерухомого майна, розташовані за адресою: Хмельницька область, Хмельницький район, село Лісові Гринівці, вулиця Центральна, 4.

Відповідно до статті 15 Цивільного кодексу України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства.

Право на звернення до господарського суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав та законних інтересів у справах, віднесених законом до юрисдикції господарського суду, а також для вжиття передбачених законом заходів, спрямованих на запобігання правопорушенням, у відповідності до вимог частини 2 статті 4 Господарського процесуального кодексу України, мають юридичні особи та фізичні особи - підприємці, фізичні особи, які не є підприємцями, державні органи, органи місцевого самоврядування.

Тим самим, приписи наведених правових норм чинного законодавства визначають об`єктом судового захисту порушене, невизнане або оспорюване право.

Під порушенням слід розуміти такий стан суб`єктивного права, за якого воно зазнало протиправного впливу з боку правопорушника, внаслідок чого суб`єктивне право особи зменшилося або зникло як таке, порушення права пов`язано з позбавленням можливості здійснити, реалізувати своє право повністю або частково.

Таким чином, у розумінні закону, суб`єктивне право на захист - це юридично закріплена можливість особи використати заходи правоохоронного характеру для поновлення порушеного права і припинення дій, які порушують це право.

Захист, відновлення порушеного або оспорюваного права чи охоронюваного законом інтересу відбувається, в тому числі, шляхом звернення з позовом до суду (частина 1 статті 16 Цивільного кодексу України).

Наведена позиція ґрунтується на тому, що під захистом права розуміється державно-примусова діяльність, спрямована на відновлення порушеного права суб`єкта правовідносин та забезпечення виконання юридичного обов`язку зобов`язаною стороною, внаслідок чого реально відбудеться припинення порушення (чи оспорювання) прав цього суб`єкта, він компенсує витрати, що виникли у зв`язку з порушенням його прав, або в інший спосіб нівелює негативні наслідки порушення його прав.

Статтею 1 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що Господарський процесуальний кодекс України визначає юрисдикцію та повноваження господарських судів, встановлює порядок здійснення судочинства у господарських судах.

Завданням господарського судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів, пов`язаних із здійсненням господарської діяльності, та розгляд інших справ, віднесених до юрисдикції господарського суду, з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав і законних інтересів фізичних та юридичних осіб, держави (частина 1 статті 2 Господарського процесуального кодексу України).

Відповідно до частини 1 статті 4 Господарського процесуального кодексу України право на звернення до господарського суду в установленому цим Кодексом порядку гарантується. Ніхто не може бути позбавлений права на розгляд його справи у господарському суді, до юрисдикції якого вона віднесена законом. Юридичні особи та фізичні особи - підприємці, фізичні особи, які не є підприємцями, державні органи, органи місцевого самоврядування мають право на звернення до господарського суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав та законних інтересів у справах, віднесених законом до юрисдикції господарського суду, а також для вжиття передбачених законом заходів, спрямованих на запобігання правопорушенням.

Перелік спорів, які відносяться до юрисдикції господарського суду, визначені у статті 20 Господарського процесуального кодексу України.

За змістом наведених приписів способи захисту цивільного права чи інтересу - це закріплені законом матеріально-правові заходи охоронного характеру, за допомогою яких проводиться поновлення (визнання) порушених (оспорюваних) прав, інтересів і вплив на правопорушника (пункт 5.5 постанови Великої Палати Верховного Суду від 22.08.2018 року в справі № 925/1265/16). Іншими словами, це дії, спрямовані на запобігання порушенню або на відновлення порушеного, невизнаного, оспорюваного цивільного права чи інтересу. Такі способи мають бути доступними й ефективними (пункт 14 постанови Великої Палати Верховного Суду від 29.05.2019 року в справі № 310/11024/15-ц).

Велика Палата Верховного Суду неодноразово звертала увагу на те, що застосування конкретного способу захисту цивільного права залежить як від змісту права чи інтересу, за захистом якого звернулася особа, так і від характеру його порушення, невизнання або оспорення. Такі право чи інтерес мають бути захищені судом у спосіб, який є ефективним, тобто таким, що відповідає змісту відповідного права чи інтересу, характеру його порушення, невизнання або оспорення та спричиненим цими діяннями наслідкам. Подібні висновки сформульовані, зокрема, у постановах Великої Палати Верховного Суду від 05.06.2018 року в справі № 338/180/17, від 11.09.2018 року в справі № 905/1926/16, від 30.01.2019 року в справі № 569/17272/15-ц, від 04.06.2019 року в справі № 916/3156/17.

Обраний позивачем спосіб захисту цивільного права має призводити до захисту порушеного чи оспорюваного права або інтересу. Якщо таке право чи інтерес мають бути захищені лише певним способом, а той, який обрав позивач, може бути використаний для захисту інших прав або інтересів, а не тих, за захистом яких позивач звернувся до суду, суд визнає обраний позивачем спосіб захисту неналежним і відмовляє у позові (постанова Великої Палати Верховного Суду від 13.03.2019 року в справі № 331/6927/16-ц (пункт 69)).

Надаючи правову оцінку належності обраного зацікавленою особою способу захисту, судам необхідно зважати і на його ефективність з точки зору статті 13 Конвенції. Так, у рішенні від 15.11.1996 року в справі "Чахал проти Об`єднаного Королівства" Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ) наголосив, що зазначена норма гарантує на національному рівні ефективні правові засоби для здійснення прав і свобод, передбачених Конвенцією, незалежно від того, яким чином вони виражені у правовій системі тієї чи іншої країни. Суть цієї статті зводиться до вимоги надати людині такі міри правового захисту на національному рівні, що дали би змогу компетентному державному органові розглядати по суті скарги на порушення положень Конвенції та надавати відповідний судовий захист, хоча держави-учасниці Конвенції мають деяку свободу розсуду щодо того, яким чином вони забезпечують при цьому виконання своїх зобов`язань. У рішенні від 31.07.2003 року в справі "Дорани проти Ірландії" ЄСПЛ зазначив, що поняття "ефективний засіб" передбачає не лише запобігання порушенню або припиненню порушення, а так само встановлення механізму відновлення, поновлення порушеного права. Так, обов`язковим є практичне застосування ефективного механізму захисту. Протилежний підхід суперечитиме принципу верховенства права.

Під ефективним способом необхідно розуміти такий, що призводить до потрібних результатів, наслідків, дає найбільший ефект.

Порушення права/інтересу пов`язане з позбавленням його володільця можливості здійснити/реалізувати своє право повністю або частково. При оспорюванні або невизнанні права виникає невизначеність у праві, викликана поведінкою іншої особи. Прийняття судом рішення покликане усунути цю невизначеність, відновити порушене право, створити можливість для реалізації інтересу. Тому застосування судом того чи іншого способу захисту має приводити до відновлення порушеного права (інтересу) позивача.

Отже, кожна особа має право в порядку, встановленому процесуальним законом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи, інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, що визначений законом або договором, а якщо закон або договір ефективного способу захисту не визначають - суд відповідно до викладеної в позові вимоги такої особи може визначити у своєму рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону.

У той же час, одночасне існування державної реєстрації кількох прав власності на один і той самий об`єкт нерухомого майна суперечить засадам офіційного визнання і підтвердження державою фактів виникнення прав на нерухоме майно, є порушенням чинного законодавства (наведену правову позицію викладено у постановах Великої Палати Верховного Суду від 12.06.2018 року в справі № 823/378/16, від 07.08.2019 року в справі № 193/11/17 та від 02.10.2019 року в справі № 587/2331/16-ц, а також постанові Верховного Суду від 04.02.2020 року в справі № 914/520/18).

Тобто, такий стан речей щодо одночасного існування державної реєстрації кількох прав власності на один і той самий об`єкт нерухомого майна суперечить засадам офіційного визнання і підтвердження державою фактів виникнення прав на нерухоме майно, є порушенням чинного законодавства та прав позивача, а також підлягає судовому захисту.

Близькі за змістом висновки викладенні у постанові Великої Палати Верховного Суду від 12.06.2018 року в справі № 823/378/16 та постанові Верховного Суду у складі колегії Касаційного господарського суду від 14.07.2019 року в справі № 910/8387/19.

Суд також звертає увагу на те, що спір про скасування державної реєстрації речового права на нерухоме майно має розглядатись як спір, пов`язаний з порушенням цивільних прав позивача на нерухоме майно іншою особою, за якою зареєстроване аналогічне право щодо того ж нерухомого майна. Належним відповідачем у такому спорі є особа, речове право на майно якої оспорюється та щодо якої здійснено запис у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно.

За частиною 3 статті 26 Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень" у разі скасування рішення державного реєстратора про державну реєстрацію прав на підставі судового рішення чи у випадку, передбаченому пунктом 1 частини сьомої статті 37 цього Закону, на підставі рішення Міністерства юстиції України, а також у разі визнання на підставі судового рішення недійсними чи скасування на підставі судового рішення документів, на підставі яких проведено державну реєстрацію прав, скасування на підставі судового рішення державної реєстрації прав, що мало наслідком державну реєстрацію набуття речових прав, обтяжень речових прав, відповідні права чи обтяження припиняються.

У той же час, з урахуванням встановлених судом обставин даної справи, задоволення вимоги про скасування державної реєстрації права власності відповідача на спірне нерухоме майно може призвести до відновлення порушених прав Товариства без застосування додаткових способів захисту, таких як поновлення права власності (враховуючи фактичне вирішення судом спору про право, наявного між сторонами).

Згідно з частиною 2 статті 13 Господарського процесуального кодексу України учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених цим Кодексом.

Вказані положення означають, що закон встановлює рівні можливості сторін і гарантує їм право на захист своїх інтересів. Принцип рівності учасників судового процесу перед законом і судом є важливим засобом захисту їх прав і законних інтересів, що унеможливлює будь-який тиск однієї сторони на іншу, ущемлення будь-чиїх процесуальних прав. Це дає змогу сторонам вчиняти передбачені законодавством процесуальні дії, реалізовувати надані їм законом права і виконувати покладені на них обов`язки.

Відповідно до частини 1 статті 13 Господарського процесуального кодексу України судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності сторін.

Принцип змагальності тісно пов`язаний з процесуальною рівністю сторін і забезпечує повноту фактичного й доказового матеріалу, наявність якого є важливою умовою з`ясування обставин справи. Відповідно до вказаного принципу, особи, зацікавлені в результаті справи, вправі відстоювати свою правоту у спорі шляхом подання доказів; участі в дослідженні доказів, наданих іншими особами шляхом висловлення своєї думки з усіх питань, що підлягають розгляду у судовому засіданні. Змагальність є різновидом активності зацікавленої особи (сторони). Особи, які беруть участь у справі, вправі вільно розпоряджатися своїми матеріальними і процесуальними правами й активно впливати на процес з метою захисту прав і охоронюваних законом інтересів.

Відповідачем не надано належних та допустимих доказів на спростування наведених вище висновків, у зв`язку з чим, позовні вимоги Товариства підлягають задоволенню.

У рішенні Європейського суду з прав людини "Серявін та інші проти України" вказано, що усталеною практикою Європейського суду з прав людини, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (див. рішення у справі "Руїс Торіха проти Іспанії" (Ruiz Torija v. Spain) від 09.12.1994 року, серія A, № 303-A, пункт 29). Хоча національний суд має певну свободу розсуду щодо вибору аргументів у тій чи іншій справі та прийняття доказів на підтвердження позицій сторін, орган влади зобов`язаний виправдати свої дії, навівши обґрунтування своїх рішень. Ще одне призначення обґрунтованого рішення полягає в тому, щоб продемонструвати сторонам, що вони були почуті. Крім того, вмотивоване рішення дає стороні можливість оскаржити його та отримати його перегляд вищестоящою інстанцією. Лише за умови винесення обґрунтованого рішення може забезпечуватись публічний контроль здійснення правосуддя (див. рішення у справі "Гірвісаарі проти Фінляндії" (Hirvisaari v. Finland), № 49684/99, пункт 30, від 27.09.2001 року).

З огляду на вищевикладене, всі інші доводи та міркування сторін не досліджуються судом, так як з огляду на встановлені фактичні обставини справи, суд дав вичерпну відповідь на всі питання, що входять до предмета доказування у даній справі та виникають при кваліфікації спірних відносин як у матеріально-правовому, так і у процесуальному сенсах.

Витрати по сплаті судового збору на підставі статті 129 Господарського процесуального кодексу України покладаються на відповідача, у зв`язку із задоволенням позову.

Що стосується понесених Товариством витрат на професійну правничу допомогу, суд зазначає наступне.

Відповідно до частини 1 статті 123 Господарського процесуального кодексу України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.

До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу (пункт 1 частини 3 статті 129 Господарського процесуального кодексу України).

Положеннями частин 1-4 статті 126 Господарського процесуального кодексу України визначено, що витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на професійну правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу професійну правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката, визначається згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Для визначення розміру витрат на професійну правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

Згідно з приписами частини 8 статті 129 Господарського процесуального кодексу України розмір судових витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду, за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. У разі неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду.

У позовній заяві Товариство повідомило про наявність у нього наміру подати докази на підтвердження розміру понесених витрат на оплату професійної правничої допомоги у цій справі в установленому Господарським процесуальним кодексом України порядку та строки (протягом 5 днів після ухвалення рішення у даній справі).

Відповідно до статті 221 Господарського процесуального кодексу України якщо сторона з поважних причин не може до закінчення судових дебатів у справі подати докази, що підтверджують розмір понесених нею судових витрат, суд за заявою такої сторони, поданою до закінчення судових дебатів у справі, може вирішити питання про судові витрати після ухвалення рішення по суті позовних вимог. Для вирішення питання про судові витрати суд призначає судове засідання. У випадку, визначеному частиною другою цієї статті, суд ухвалює додаткове рішення в порядку, передбаченому статтею 244 цього Кодексу.

Враховуючи вищенаведене, суд дійшов висновку про необхідність призначення судового засідання у справі для вирішення питання про судові витрати позивача на оплату професійної правничої допомоги.

Керуючись статтями 2, 13, 73, 74, 76-80, 86, 129, 221, 231, 232, 233, 236-238, 240, 241 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд міста Києва

ВИРІШИВ:

1. Позов задовольнити.

2. Скасувати в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно державну реєстрацію права Міністерства аграрної політики та продовольства України (номер запису 30565377) на гараж на 20 автомобілів загальною площею 894 м2, який розташований за адресою: Хмельницька область, Хмельницький район, село Лісові Гринівці, вулиця Центральна, 4, реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 250.

3. Скасувати в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно державну реєстрацію права Міністерства аграрної політики та продовольства України (номер запису 30514783) на контору радгоспу загальною площею 698,3 м2, яка розташована за адресою: Хмельницька область, Хмельницький район, село Лісові Гринівці, вулиця Центральна, 4, реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 250.

4. Стягнути з Міністерства аграрної політики та продовольства України (01001, місто Київ, вулиця Хрещатик, будинок 24; ) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Хмельницьке" (31340, Хмельницька область, Хмельницький район, село Лісові Гринівці, вулиця Центральна, будинок 4; ) 5 368 (п`ять тисяч триста шістдесят вісім) грн. 00 коп. витрат по сплаті судового збору.

5. Видати наказ після набрання рішенням суду законної сили.

6. Призначити судове засідання для вирішення питання про витрати Товариства з обмеженою відповідальністю "Хмельницьке" на професійну правничу допомогу на 31.01.2024 року о 15:40 год. Засідання відбудеться у приміщенні господарського суду міста Києва за адресою: м. Київ, вул. Богдана Хмельницького, 44-в, корпус Б, зал № 8.

7. Зобов`язати Товариство з обмеженою відповідальністю "Хмельницьке" протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду надати суду докази понесення ним заявлених до стягнення витрат на правничу допомогу.

8. Відповідно до статті 241 Господарського процесуального кодексу України рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

9. В силу приписів частини 1 статті 256 Господарського процесуального кодексу України апеляційна скарга на рішення суду подається протягом двадцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повне рішення складено та підписано 27.12.2023 року.

Суддя В.С. Ломака