ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13.12.2023м. ДніпроСправа № 904/4796/23

Господарський суд Дніпропетровської області

у складі судді Дупляка С.А.,

за участю секретаря судового засідання Євтушенка Д.Є.,

представників учасників справи:

від позивача: Биструшкін О.С.;

від відповідача: Ромасько Є.В.;

дослідивши матеріали справи №904/4796/23

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Дісам"

до Товариства з обмеженою відповідальністю "Олімпіус Консалт"

про стягнення заборгованості,

в с т а н о в и в:

1. ЗМІСТ ПОЗОВНИХ ВИМОГ ТА ПРОЦЕСУАЛЬНІ ДІЇ У СПРАВІ

Товариство з обмеженою відповідальністю "Дісам" (далі - позивач) звернулось до господарського суду з позовною заявою від 31.08.2023 за вих. №б/н до Товариства з обмеженою відповідальністю "Олімпіус Консалт" (далі - відповідач) про стягнення 6.409.935,20 грн заборгованості, в т.ч. основної заборгованості у розмірі 4.914.916,10 грн, пені у розмірі 1.231.269,39 грн, трьох відсотків річних у розмірі 82.980,48 грн, інфляційних втрат у розмірі 180.769,23 грн.

Судові витрати позивач просить суд покласти на відповідача.

Автоматизованою системою документообігу суду для розгляду справи №904/4796/23 визначено суддю ДУПЛЯКА Степана Анатолійовича, що підтверджується протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 01.09.2023

Ухвалою від 04.09.2023 позовну заяву прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі. Розгляд справи вирішено здійснювати за правилами загального позовного провадження та повідомлено учасників справи, що підготовче засідання відбудеться 04.10.2023.

Електронною поштою 03.10.2023 від відповідача надійшло клопотання про відкладення розгляду справи з метою ознайомлення з матеріалами справи.

Ухвалою від 04.10.2023 підготовче засідання відкладено до 18.10.2023.

Через відділ документального забезпечення 18.10.2023 від відповідача надійшов відзив.

Ухвалою від 18.10.2023 продовжено строк підготовчого провадження та відкладено підготовче засідання у справі до 01.11.2023.

Через відділ документального забезпечення 25.10.2023 від позивача надійшла відповідь на відзив.

Ухвалою від 01.11.2023 відкладено підготовче засідання у справі до 16.11.2023.

Через відділ документального забезпечення надійшла заява позивача від 07.11.2023 вих.№ б/н про збільшення розміру позовних вимог, у якій позивач просить суд стягнути 6.881.359,67 грн заборгованості, в т.ч. основної заборгованості у розмірі 5.040.615,28 грн, пені у розмірі 1.516.849,59 грн, трьох відсотків річних у розмірі 120.682,10 грн, інфляційних втрат у розмірі 203.212,73 грн.

Ухвалою від 16.11.2023 заяву позивача про збільшення позовних вимог повернуто без розгляду та закрито підготовче провадження, призначено справу до судового розгляду по суті на 30.11.2023, роз`яснено учасникам судового процесу, що до першого засідання по суті вони можуть подати додаткові пояснення та докази, тобто до 30.11.2023.

За загальним правилом відповідно до ч. 2 ст. 164 ГПК України позивач зобов`язаний додати до позовної заяви всі наявні в нього докази, що підтверджують обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги.

Відповідач має право викласти свої заперечення проти позову, зокрема шляхом подання відзиву) та надати докази, які підтверджують обставини, на яких ґрунтуються заперечення відповідача, якщо такі докази не надані позивачем (п. 1 ч. 6 ст. 165 ГПК України).

Позивач має право надати свої пояснення, міркування та аргументи щодо наведених відповідачем у відзиві заперечень та мотиви їх визнання або відхилення, а також надати докази, які підтверджують обставини, на яких ґрунтуються пояснення, міркування та аргументи позивача (ч. 3 ст. 166, п. 1 ч. 6 ст. 165 ГПК України).

Відповідач має право викласти свої пояснення, міркування та аргументи щодо наведених позивачем у відповіді на відзив пояснень, міркувань та аргументів і мотиви їх визнання або відхилення, а також надати докази, які підтверджують обставини, на яких ґрунтуються пояснення, міркування та аргументи відповідача (ч. 3 ст. 167, п. 1 ч. 6 ст. 165 ГПК України).

Третя особа, що не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, має справо надати свої аргументи і міркування на підтримку або заперечення проти позову, а також надати докази, які підтверджують обставини, на яких ґрунтуються міркування та аргументи третьої особи (ч. 3 ст. 168, п. 1 ч. 6 ст. 165 ГПК України).

Таким чином, загальне правило подання доказів одночасно з позовом не обмежує права учасників справи доповнити як позов (так і інші заяви по суті спору) додатковими аргументами та доказами, навіть якщо вони існували на момент подачі позову (заяви по суті).

Відповідно до ч. 8 ст. 165, ч. 4 ст. 166, ст. 4 ст. 167, ст. 4 ст. 168 ГПК України відзив, відповідь на відзив, заперечення, пояснення третьої особи щодо позову або відзиву (а, відповідно, і додаткові докази) подаються в строк, встановлений судом.

При цьому суд має встановити такий строк подання відповіді на відзив, який дозволить позивачу підготувати свої міркування, аргументи та відповідні докази, іншим учасникам справи - отримати відповідь на відзив завчасно до початку розгляду справи по суті, а відповідачу - надати учасникам справи заперечення завчасно до початку розгляду справи по суті.

Суд має встановити такий строк подання заперечення, який дозволить іншим учасниками справи отримати заперечення завчасно до початку розгляду справи по суті.

Суд має встановити такий строк, який дозволить третій особі підготувати свої міркування, аргументи та відповідні докази, та надати пояснення до позову або відзиву, а іншим учасникам справи - відповідь на такі пояснення завчасно до початку розгляду справи по суті.

Відповідно ж до ч. 5 ст. 119 ГПК України пропуск строку, встановленого законом або судом учаснику справи для подання доказів, інших матеріалів чи вчинення певних дій, не звільняє такого учасника від обов`язку вчинити відповідну процесуальну дію.

Також суд зазначає, що при застосуванні процесуальних норм належить уникати як надмірного формалізму, так і надмірної гнучкості, які можуть призвести до скасування процесуальних вимог, встановлених законом. Надмірний формалізм у трактуванні процесуального законодавства визнається неправомірним обмеженням права на доступ до суду як елемента права на справедливий суд згідно зі статтею 6 Конвенції.

Разом із цим, суд покликаний сприяти учасникам справи у реалізації ними прав, передбачених ГПК України /одним із яких є право подання заяв по суті (ч. 4 ст. 161 ГПК України).

Велика Палата Верховного Суду у постанові від 25.04.2018 у справі №1522/18417/12-ц наголосила, що обов`язком суду при розгляді справи є дотримання вимог щодо всебічності, повноти і об`єктивності з`ясування обставин справи та оцінки доказів. Всебічність та повнота розгляду передбачає з`ясування усіх юридично значущих обставин та наданих доказів з усіма притаманними їм властивостями, якостями та ознаками, їх зв`язків, відносин і залежностей. Таке з`ясування запобігає однобічності та забезпечує, як наслідок, постановлення законного і обґрунтованого рішення.

Як зазначалось вище, ухвалою суду від 16.11.2023 закрито підготовче провадження, призначено справу до судового розгляду по суті на 30.11.2023, роз`яснено учасникам судового процесу, що до першого засідання по суті вони можуть подати додаткові пояснення та докази, тобто до 30.11.2023.

Через систему «Електроний суд» 29.11.2023 від відповідача надійшло клопотання, у якому відповідач просить суд зменшити розмір пені.

У судовому засіданні 30.11.2023 було оголошено перерву до 13.12.2023.

Через відділ документального забезпечення 06.12.2023 від позивача надійшли заперечення, у яких позивач заперечує проти задоволення клопотання відповідача про зменшення розміру пені.

Через відділ документального забезпечення 06.12.2023 від позивача надійшли пояснення, у яких позивач зазначив, що ним були враховані платіжні доручення (а саме: №5988 від 02.08.2023 на суму 40.000,00 грн; №6020 від 04.08.2023 на суму 40.000,00 грн; №6036 від 07.08.2023 на суму 30.000,00 грн; №1808 від 10.08.2023 на суму 30.000,00 грн.) під час визначення розміру заборгованості в сумі 4.914.916,10 грн станом на 11.08.2023.

Крім того, позивачем надано проект акта звірки взаємних розрахунків станом на 11.08.2023, який не підписаний сторонами.

В судовому засіданні 13.12.2023 представники сторін відповіли на запитання суду, надали пояснення у справі. Представник позивача позовні вимоги підтримав та просив суд їх задовольнити. Представник відповідача підтримав клопотання про зменшення розміру пені.

Дослідивши матеріали справи, повно та всебічно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд прийняв рішення у справі.

З урахуванням режиму воєнного стану та можливості повітряної тривоги в місті Дніпрі у Господарському суді Дніпропетровської області встановлено особливий режим роботи й запроваджено відповідні організаційні заходи. Відтак, справу розглянуто у розумні строки, ураховуючи вищевказані обставини та факти.

Стислий виклад позиції позивача

На виконання умов укладеного між сторонами договору поставки позивач поставив відповідачу товар, який останній оплатив частково, у зв`язку із чим позивач звернувся до суду з даною позовною заявою.

Стислий виклад позиції відповідача

Відповідач у відзиві на позов відповідно до п. 3 ч. 3 ст. 165 ГПК України зазначив, що визнає позовні вимоги в частині стягнення 1.231.269,39 грн пені, 82.980,48 грн трьох відсотків річних, 180.769,23 грн інфляційних втрат.

Щодо основної заборгованості відповідач зазначив, що ним було частково сплачено спірну заборгованість (зокрема, після подачі позову), а тому він визнає позовні вимоги у розмірі 3.429.919,30 грн.

Після подання відзиву відповідачем було подано до суду ще одну платіжку на підтвердження сплати суми основної заборгованості (№7016 від 17.10.2023 на суму 59.000,00 грн), а тому розмір основної суми заборгованості, яку визнає відповідач, фактично зменшився на 59.000,00 грн та склав 3.370.919,30 грн.

Доводи позивача щодо відзиву відповідача на позовну заяву

Позивач зазначає, що оплати, про які вказав відповідач у відзиві, мали місце, однак дві останні з них були здійснені після відкриття провадження у справі. Також позивач зазначає, що ним були враховані платіжні доручення (а саме: №5988 від 02.08.2023 на суму 40.000,00 грн; №6020 від 04.08.2023 на суму 40.000,00 грн; №6036 від 07.08.2023 на суму 30.000,00 грн; №1808 від 10.08.2023 на суму 30.000,00 грн.) під час визначення розміру заборгованості в сумі 4.914.916,10 грн станом на 11.08.2023.

ВИКЛАД ОБСТАВИН СПРАВИ, ВСТАНОВЛЕНИХ СУДОМ

Предметом доказування у справі, відповідно до ч. 2 ст. 76 ГПК України, є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

У даному випадку до предмета доказування входять обставини: укладення договору; поставки товару; настання строку оплати товару; наявності/відсутності повної/часткової оплати товару; наявності/відсутності заборгованості; правомірності нарахування процентів річних та інфляційних втрат.

Суд встановив, що 14.10.2022 між позивачем (далі - позивач, постачальник) та відповідачем (далі - відповідач, покупець) був укладений договір поставки №Д-14102022 (далі - договір), відповідно до п. 1.1 умов якого постачальник зобов`язується в порядку та на умовах, визначених цим Договором, поставити продукцію, (далі - продукція), а покупець зобов`язується в порядку та на умовах, визначених цим договором, прийняти і оплатити таку продукцію.

Поставка продукції здійснюється партіями за домовленістю (п. 1.2. договору).

Найменування та кількість товару зазначається у накладних, підписаних представниками сторін (п. 1.3. договору).

Моментом передачі права власності на товар є момент отримання товару покупцем та підписання уповноваженими представниками сторін накладних, що підтверджують передачу товару, поставленого згідно накладних, протягом дії даного договору (п. 1.4. договору).

Відповідно до п. 2.1. договору ціна товару фіксується в накладних, що виписуються на весь асортимент товару, що постачається. Загальна вартість договору становить загальну вартість товару, поставленого згідно накладних, протягом дії даною договору (п. 2.2. договору).

Пунктом 5.1. договору передбачено, що розрахунок за цим договором між постачальником і покупцем провадиться у національній валюті - гривні - безготівково, шляхом перерахування коштів покупцем на розрахунковий рахунок постачальника (на реквізити, вказані в цьому договорі).

Оплата конкретної партії продукції проводиться на умовах зазначених в договорі і може передбачати як передоплату, так і оплату по факту поставки або на умовах відстрочки платежу (п. 5.2. договору).

Відповідно до п. 6.1. договору продукція, що є предметом поставки за цим договором, відвантажується на адресу покупця партіями.

Відповідно до п. 6.2. договору якщо письмово сторони не погодили інше, продукція, відвантажується на адресу покупця на наступних умовах: завантаження продукції здійснюється силами та за рахунок постачальника; доставка продукції здійснюється транспортом та за рахунок покупця або постачальника за згодою сторін; розвантаження продукції здійснюється силами та за рахунок покупця.

Адреса покупця для розвантаження продукції: м. Дніпро, вул. Гвардійська,28 Д (п. 6.3. договору).

Адреса постачальника для навантаження продукції: м, Дніпро, вул. Запасна 7 (п. 6.4. договору).

Всі ризики в період транспортування несе сторона, що надала транспортний засіб (п. 6.5. договору).

Пунктом 6.6. договору передбачено, що право власності на поставлену продукцію виникає у покупця з дати її фактичної передачі, що підтверджується датою підписання уповноваженим представником покупця товарно-транспортної або видаткової (товарної) накладної.

В разі порушення умов цього договору щодо строків поставки та оплати, винна сторона сплачує другій стороні неустойку у розмірі подвійної облікової ставки НБУ діючої на момент її нарахування за кожен день прострочки від суми несплати або від суми непоставленої продукції (п. 7.3. договору).

Договір набуває чинності з моменту його підписання і діє до 31 грудня 2023 року, але у всякому випадку до виконання Сторонами зобов`язань, узятих за даним Договором в періоді його дії. Строк дії Договору вважається подовженим на наступний календарний рік на тих. самих умовах, якщо жодна із сторін не повідомить письмово іншу сторону про намір припинити дію даного договору у сірок 30 (тридцяти) днів до закінчення строку його дії (п. 8.1. договору).

Факт поставки товару позивачем відповідачу підтверджується видатковими накладними:

№212 від 19.10.2022 на суму 242.298,00 грн (арк. 23, том 1);

№216 від 24.10.2022 на суму 250.740,00 грн (арк.24, том 1);

№217 від 25.10.2022 на суму 558.180,00 грн (арк. 25, том 1);

№223 від 27.10.2022 на суму 223.398,00 грн (арк.26, том 1);

№227 від 01.11.2022 на суму 238.644,00грн (арк. 27, том 1);

№232 від 03.11.2022 на суму 31.876,76 грн (арк.28, том 1);

№231 від 04.11.2022 на суму 643.571,28 грн (арк. 29, том 1);

№233від 07.11.2022 на суму 226.737,00 грн (арк.30, том 1);

№237 від 08.11.2022 на суму 594.232,12 грн (арк. 31, том 1);

№239 від 11.11.2022 на суму 440.690,04 грн (арк.32, том 1);

№240 від 14.11.2022 на суму 751.336,38 грн (арк. 33, том 1);

№243 від 15.11.2022 на суму 425.165,99 грн (арк.34 том 1);

№245 від 17.11.2022 на суму 495.936,00грн (арк. 35, том 1);

№249 від 21.11.2022 на суму 480.420,00 грн (арк.36, том 1);

№253 від 22.11.2022 на суму 464.005,78 грн (арк. 37, том 1);

№252 від 23.11.2023 на суму 436.930,02 грн (арк.38, том 1);

№255 від 23.11.2022 на суму 1.163.268,57 грн (арк. 39, том 1);

№258 від 24.11.2022 на суму 593.252,82 грн (арк.40, том 1);

№256 від 24.11.2022 на суму 2.011.126,56грн (арк. 41, том 1);

№262 від 28.11.2022 на суму 527.734,80 грн (арк.42, том 1);

№261 від 28.11.2022 на суму 1.080.102,83грн (арк.43, том 1);

№263 від 29.11.2022 на суму 462.143,16 грн (арк.44, том 1);

№268 від 29.11.2022 на суму 75.706,18 грн (арк. 45, том 1);

№266 від 30.11.2022 на суму 668.745,17 грн (арк.46, том 1);

№272 від 01.12.2022 на суму 95.501,70 грн (арк. 47, том 1);

№273 від 01.12.2022 на суму 109.896,15 грн (арк.48, том 1);

№270 від 01.12.2022 на суму 1.162.403,28 грн (арк. 49, том 1);

№308 від 02.12.2022 на суму 93.987,76 грн (арк.50, том 1);

№274 від 02.12.2022 на суму 1.356.339,56грн (арк. 51, том 1);

№278 від 05.12.2022 на суму 107.865,00 грн (арк.52, том 1);

№276 від 05.12.2022 на суму 221.035,82 грн (арк. 53, том 1);

№7 від 06.01.2023 на суму 2.491.286,58 грн (арк.54, том 1);

№279 від 06.12.2022 на суму 100.166,76 грн (арк.55, том 1);

№277 від 06.12.2022 на суму 593.460,00 грн (арк. 56, том 1);

№280 від 07.12.2022 на суму 50.082,00 грн (арк.57, том 1);

№286 від 07.12.2022 на суму 58.797,36 грн (арк. 58, том 1);

№290 від 08.12.2022 на суму 101.258,21 грн (арк.59, том 1);

№289 від 08.12.2022 на суму 542.358,36 грн (арк.60, том 1);

№285 від 08.12.2022 на суму 1.290.908,71 грн (арк.61, том 1);

№1 від 09.01.2023 на суму 370.433,88 грн (арк. 62, том 1);

№292 від 09.02.2022 на суму 25.500,00 грн (арк.63, том 1);

№291 від 09.12.2022 на суму 659.844,18 грн (арк. 64, том 1);

№297 від 11.12.2022 на суму 146.518,09 грн (арк.65, том 1);

№298 від 12.12.2022 на суму 162.837,00 грн (арк. 66, том 1);

№299 від 12.12.2022 на суму 757.241,46 грн (арк.67, том 1);

№309 від 13.12.2022 на суму 645.346,08 грн (арк. 68, том 1);

№302 від 14.12.2022 на суму 403.308,00 грн (арк.69, том 1);

№300 від 14.12.2022 на суму 431.103,60 грн (арк. 70, том 1);

№303 від 16.12.2022 на суму 255.800,40 грн (арк.71, том 1);

№306 від 16.12.2022 на суму 387.273,60 грн (арк. 72, том 1);

№307 від 19.12.2022 на суму 691.318,62 грн (арк.73, том 1);

№314 від 20.12.2022 на суму 486.820,80 грн (арк. 74, том 1);

№315 від 22.12.2022 на суму 431.049,54 грн (арк.75, том 1);

№316 від 23.12.2022 на суму 218.641,68 грн (арк.76, том 1);

№317 від 23.12.2022 на суму 279.594,00 грн (арк.77, том 1);

№324 від 26.12.2022 на суму 280.607,76 грн (арк. 78, том 1);

№318 від 26.12.2022 на суму 645.417,90 грн (арк.79, том 1);

№325 від 27.12.2022 на суму 213.536,52 грн (арк. 80, том 1);

№326 від 27.12.2022 на суму 611.690,94 грн (арк.81, том 1);

№327від 28.12.2022 на суму 254.448,00 грн (арк.82, том 1);

№45 від 22.03.2023 на суму 210.375,00 грн (арк.83, том 1);

№58 від 07.04.2023 на суму 79.596,00 грн (арк. 84, том 1);

№64 від 12.04.2023 на суму 200.030,50 грн (арк.85, том 1);

№75 від 20.04.2023 на суму 118.413,00 грн (арк. 86, том 1);

№87 від 04.05.2023 на суму 80.252,58 грн (арк.87, том 1);

№89 від 10.05.2023 на суму 81.488,82 грн (арк.88, том 1);

№92 від 11.05.2023 на суму 82.828,08 грн (арк. 89, том 1);

№84 від 16.05.2023 на суму 79.907,28 грн (арк.90, том 1);

№104 від 24.05.2023 на суму 82.467,52 грн (арк. 91, том 1);

№130 від 16.06.2023 на суму 81.282,78 грн (арк.92, том 1);

№132 від 20.06.2023 на суму 6.600,00 грн (арк. 93, том 1);

№139 від 27.06.2023 на суму 15.369,00 грн (арк.94, том 1);

№143 від 29.06.2023 на суму 8.000,00 грн (арк.95, том 1);

№146 від 03.07.2023 на суму 122.891,70 грн (арк.96, том 1);

№152 від 05.07.2023 на суму 42.021,00 грн (арк. 97, том 1);

№155 від 07.07.2023 на суму 42.021,00 грн (арк.98, том 1);

№162 від 13.07.2023 на суму 44.961,00 грн (арк. 99, том 1);

№172 від 19.07.2023 на суму 42.021,00 грн (арк.100, том 1);

№178 від 24.07.2023 на суму 73.941,00 грн (арк.101, том 1);

Також поставка товару підтверджується товарно-транспортними накладними:

№Р212 від 19.10.2022 на суму 242.298,00 грн (арк. 102,103, том 1);

№Р217 від 25.10.2022 на суму 558.180,00 грн (арк. 104,105, том 1);

№Р227 від 01.11.2022 на суму 238.644,00грн (арк. 106,107, том 1);

№Р232 від 03.11.2022 на суму 31.876,76 грн (арк.112,113, том 1);

№Р231 від 04.11.2022 на суму 643.571,28 грн (арк. 108,109, том 1);

№Р233від 07.11.2022 на суму 226.737,00 грн (арк.110,111, том 1);

№Р237 від 08.11.2022 на суму 594.232,12 грн (арк. 114,115, том 1);

№Р239 від 11.11.2022 на суму 440.690,04 грн (арк.116,117, том 1);

№Р240 від 14.11.2022 на суму 751.336,38 грн (арк. 118,119, том 1);

№Р243 від 15.11.2022 на суму 425.165,99 грн (арк.120,121 том 1);

№Р245 від 17.11.2022 на суму 495.936,00грн (арк. 122,123, том 1);

№Р249 від 21.11.2022 на суму 480.420,00 грн (арк.124,125, том 1);

№Р253 від 22.11.2022 на суму 464.005,78 грн (арк. 126,127, том 1);

№Р252 від 23.11.2023 на суму 436.930,02 грн (арк.128,129, том 1);

№Р255 від 23.11.2022 на суму 1.163.268,57 грн (арк. 130,131, том 1);

№Р258 від 24.11.2022 на суму 593.252,82 грн (арк.132,133, том 1);

№Р256 від 24.11.2022 на суму 2.011.126,56грн (арк. 134,135, том 1);

№Р262 від 28.11.2022 на суму 527.734,80 грн (арк.136,137, том 1);

№Р261 від 28.11.2022 на суму 1.080.102,83грн (арк.138,139, том 1);

№Р263 від 29.11.2022 на суму 462.143,16 грн (арк.140,141, том 1);

№Р268 від 29.11.2022 на суму 75.706,18 грн (арк. 142,143, том 1);

№Р266 від 30.11.2022 на суму 668.745,17 грн (арк.144,145 том 1);

№Р272 від 01.12.2022 на суму 95.501,70 грн (арк. 146,147, том 1);

№Р273 від 01.12.2022 на суму 109.896,15 грн (арк.148,149, том 1);

№Р270 від 01.12.2022 на суму 1.162.403,28 грн (арк. 150,151, том 1);

№Р308 від 02.12.2022 на суму 93.987,76 грн (арк.152,153, том 1);

№Р274 від 02.12.2022 на суму 1.356.339,56грн (арк. 154,155, том 1);

№Р278 від 05.12.2022 на суму 107.865,00 грн (арк.156, 157 том 1);

№Р276 від 05.12.2022 на суму 221.035,82 грн (арк. 158,159 том 1);

№Р7 від 06.01.2023 на суму 2.491.286,58 грн (арк.160,161, том 1);

№Р279 від 06.12.2022 на суму 100.166,76 грн (арк.162,163, том 1);

№Р281 від 06.12.2022 на суму 593.460,00 грн (арк. 164,165, том 1);

№Р280 від 07.12.2022 на суму 50.082,00 грн (арк.166,167, том 1);

№Р286 від 07.12.2022 на суму 58.797,36 грн (арк. 168,169, том 1);

№Р290 від 08.12.2022 на суму 101.258,21 грн (арк.170,171, том 1);

№Р289 від 08.12.2022 на суму 542.358,36 грн (арк.172,173, том 1);

№Р285 від 08.12.2022 на суму 1.290.908,71 грн (арк.174,175 том 1);

№Р1 від 09.01.2023 на суму 370.433,88 грн (арк. 176,177, том 1);

№Р292 від 09.02.2022 на суму 25.500,00 грн (арк.178,179, том 1);

№Р291 від 09.12.2022 на суму 659.844,18 грн (арк. 180,181, том 1);

№Р297 від 11.12.2022 на суму 146.518,09 грн (арк.182,183, том 1);

№Р298 від 12.12.2022 на суму 162.837,00 грн (арк. 184,185, том 1);

№Р299 від 12.12.2022 на суму 757.241,46 грн (арк.186,187, том 1);

№Р309 від 13.12.2022 на суму 645.346,08 грн (арк. 188,189, том 1);

№Р302 від 14.12.2022 на суму 403.308,00 грн (арк.190,191, том 1);

№Р300 від 14.12.2022 на суму 431.103,60 грн (арк. 192,193, том 1);

№Р303 від 16.12.2022 на суму 255.800,40 грн (арк.194,195, том 1);

№Р306 від 16.12.2022 на суму 387.273,60 грн (арк. 196,197, том 1);

№Р307 від 19.12.2022 на суму 691.318,62 грн (арк.198,199, том 1);

№Р314 від 20.12.2022 на суму 486.820,80 грн (арк. 200,201, том 1);

№Р315 від 22.12.2022 на суму 431.049,54 грн (арк.202,203, том 1);

№Р316 від 23.12.2022 на суму 218.641,68 грн (арк.204,205, том 1);

№Р317 від 23.12.2022 на суму 279.594,00 грн (арк.206,207, том 1);

№Р324 від 26.12.2022 на суму 280.607,76 грн (арк. 208,209, том 1);

№Р318 від 26.12.2022 на суму 645.417,90 грн (арк.210,211, том 1);

№Р325 від 27.12.2022 на суму 213.536,52 грн (арк. 212,213, том 1);

№Р326 від 27.12.2022 на суму 611.690,94 грн (арк.214,215, том 1);

№Р327від 28.12.2022 на суму 254.448,00 грн (арк.216,217, том 1);

№45 від 22.03.2023 на суму 210.375,00 грн (арк.218, том 1);

№58 від 07.04.2023 на суму 79.596,00 грн (арк. 219, том 1);

№64 від 12.04.2023 на суму 200.030,50 грн (арк.220, том 1);

№75 від 20.04.2023 на суму 118.413,00 грн (арк. 221, том 1);

№87 від 04.05.2023 на суму 80.252,58 грн (арк.222, том 1);

№89 від 10.05.2023 на суму 81.488,82 грн (арк.223, том 1);

№92 від 11.05.2023 на суму 82.828,08 грн (арк. 224, том 1);

№84 від 16.05.2023 на суму 79.907,28 грн (арк.225, том 1);

№104 від 24.05.2023 на суму 82.467,52 грн (арк. 226, том 1);

№130 від 16.06.2023 на суму 81.282,78 грн (арк.227, том 1);

№132 від 20.06.2023 на суму 6.600,00 грн (арк. 228, том 1);

№139 від 27.06.2023 на суму 15.369,00 грн (арк.229, том 1);

№143 від 29.06.2023 на суму 8.000,00 грн (арк.230, том 1);

№146 від 03.07.2023 на суму 122.891,70 грн (арк.231, том 1);

№152 від 05.07.2023 на суму 42.021,00 грн (арк. 232, том 1);

№155 від 07.07.2023 на суму 42.021,00 грн (арк.233, том 1);

№162 від 13.07.2023 на суму 44.961,00 грн (арк. 234, том 1);

№172 від 19.07.2023 на суму 42.021,00 грн (арк.235, том 1);

№178 від 24.07.2023 на суму 73.941,00 грн (арк. 236, том 1).

Як зазначає позивач у позові, відповідач оплатив товар частково, у зв`язку із чим станом на 11.08.2023 у відповідача залишилась заборгованість у розмірі 4.914.916,10 грн.

Таким чином позивач визнає, що відповідач оплатив усі інші накладні (за винятком накладних на суму 4.914.916,10 грн).

Відповідач також визнає вказані обставини щодо оплати усіх інших накладних (а також стверджує про часткове погашення і спірної заборгованості з числа зазначених накладних на суму 4.914.916,10 грн).

Відповідно ж до ч. 1 ст. 75 ГПК України обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню.

Таким чином предметом спору є заборгованість у розмірі 4.914.916,10 грн, яка за твердженням позивача, станом на 11.08.2023 залишалася неоплаченою.

З метою досудового врегулювання спору позивач звернувся до відповідача з вимогою про сплату боргу за №23/06 від 23.06.2023, у якій позивач просив відповідача сплатити заборгованість за поставлений товар (з доказами направлення вимоги відповідачу).

Оскільки відповідач у добровільному порядку заборгованість за отриманий товар не погасив, позивач звернувся до суду з даною позовною заявою.

3. ПОЗИЦІЯ СУДУ

Предметом спору у даній справі є вимоги позивача до відповідача про стягнення основної заборгованості 4.914.916,10 грн, пені у розмірі 1.231.269,39 грн, трьох відсотків річних у розмірі 82.980,48 грн, інфляційних втрат у розмірі 180.769,23 грн.

Згідно з нормами ст. 11 ЦК України цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки. Підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини.

Відповідно до ст. ст. 625, 628, 629 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Договір є обов`язковим для виконання сторонами.

Зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку (ч. 1 ст. 509 ЦК України, ч. 1 ст. 173 ГК України).

Відповідно до ст. 638 ЦК України, яка кореспондується зі ст. 180 ГК України, договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Договір укладається шляхом пропозиції однієї сторони укласти договір (оферти) і прийняття пропозиції (акцепту) другою стороною.

В ч. 3 ст. 180 ГК України визначено, що при укладенні господарського договору сторони зобов`язані у будь-якому разі погодити предмет, ціну та строк дії договору.

Оцінивши зміст договору, господарський суд встановив, що сторонами погоджено його істотні умови.

Договір підписаний уповноваженими особами та скріплено печатками.

Договір у встановленому порядку не оспорений; не розірваний; не визнаний недійсним.

Таким чином, укладений між сторонами договір є дійсним, укладеним належним чином та є обов`язковим для виконання сторонами.

Згідно зі ст. 712 ЦК України за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов`язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов`язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов`язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму. До договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін.

За договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов`язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов`язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму (ст. 655 ЦК України).

Укладений між сторонами договір за своєю правовою природою є договором поставки.

Отже, двосторонній характер договору зумовлює взаємне виникнення у кожної зі сторін прав та обов`язків. Тобто, з укладенням такого договору постачальник бере на себе обов`язок поставити певний товар і, водночас, покупець зобов`язується прийняти та оплатити такий товар.

Поставка продукції здійснюється партіями за домовленістю (п. 1.2. договору).

Моментом передачі права власності на товар є момент отримання товару покупцем та підписання уповноваженими представниками сторін накладних, що підтверджують передачу товару, поставленого згідно накладних, протягом дії даного договору (п. 1.4. договору).

Пунктом 6.6. договору передбачено, що право власності на поставлену продукцію виникає у покупця з дати її фактичної передачі, що підтверджується датою підписання уповноваженим представником покупця товарно-транспортної або видаткової (товарної) накладної.

Позивач підтверджує факт поставки товару, в т.ч. на суму 4.914.916,10 грн, видатковими накладними (арк. 23-101, том 1) та товарно-транспортними накладними (арк. 102-236, том 1), які підписані відповідачем та засвідчені печаткою товариства відповідача.

Пунктом 5.1. договору передбачено, що розрахунок за цим договором між постачальником і покупцем провадиться у національній валюті - гривні - безготівково, шляхом перерахування коштів покупцем на розрахунковий рахунок постачальника (на реквізити, вказані в цьому договорі). Оплата конкретної партії продукції проводиться на умовах зазначених в договорі і може передбачати як передоплату, так і оплату по факту поставки або на умовах відстрочки платежу (п. 5.2. договору).

Відповідно до ч. 1 ст. 193 ГК України суб`єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов`язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов`язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться. До виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом.

Статтею 530 ЦК України передбачено, що якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Відповідно до ст. 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом (ст. 612 ЦК України).

Сторони узгодили, що плата конкретної партії продукції проводиться на умовах зазначених в договорі і може передбачати як передоплату, так і оплату по факту поставки або на умовах відстрочки платежу (п. 5.2 договору).

Отже, строк оплати поставленого товару є таким, що настав.

Як зазначає позивач у позові, відповідач оплатив товар частково, у зв`язку із чим станом на 11.08.2023 у відповідача залишилась заборгованість у розмірі 4.914.916,10 грн.

Таким чином позивач визнає, що відповідач оплатив усі інші накладні (за винятком накладних на суму 4.914.916,10 грн).

Відповідач також визнає вказані обставини щодо оплати усіх інших накладних (а також стверджує про часткове погашення і спірної заборгованості з числа зазначених накладних на суму 4.914.916,10 грн).

Відповідно ж до ч. 1 ст. 75 ГПК України обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню.

Відповідачем на підтвердження сплати заборгованості у розмірі 4.914.916,10 грн, яка виникла станом на 11.08.2023, надано суду такі платіжні доручення:

№5988 від 02.08.2023 на суму 40.000,00 грн;

№6020 від 04.08.2023 на суму 40.000,00 грн;

№6036 від 07.08.2023 на суму 30.000,00 грн;

№1808 від 10.08.2023 на суму 30.000,00 грн;

№1833 від 15.08.2023 на суму 569.822,40 грн;

№1898 від 17.08.2023 на суму 638.534,40 грн;

№6523 від 21.09.2023 на суму 1.000,00 грн;

№6923 від 10.10.2023 на суму 135.640,00 грн;

№7016 від 17.10.2023 на суму 59.000,00 грн.

Однак, як вбачається з матеріалів справи та пояснень позивача, оплати за платіжними дорученнями №5988 від 02.08.2023 на суму 40.000,00 грн; №6020 від 04.08.2023 на суму 40.000,00 грн; №6036 від 07.08.2023 на суму 30.000,00 грн; №1808 від 10.08.2023 на суму 30.000,00 грн були проведені до 11.08.2023 та були враховані позивачем під час визначення розміру заборгованості в сумі 4.914.916,10 грн станом на 11.08.2023. Наведеного відповідач не спростував.

Відтак, вказані платіжні доручення, за висновком суду, не можуть підтверджувати погашення спірної заборгованості.

Водночас платіжні доручення на загальну суму 1.403.996,80 грн (№1833 від 15.08.2023 на суму 569.822,40 грн; №1898 від 17.08.2023 на суму 638.534,40 грн; №6523 від 21.09.2023 на суму 1.000,00 грн; №6923 від 10.10.2023 на суму 135.640,00 грн; №7016 від 17.10.2023 на суму 59.000,00 грн) були складені після 11.08.2023, а тому не могли бути враховані позивачем під час визначення заборгованості станом на 11.08.2023.

У всіх платіжних дорученням призначенням платежу вказано укладений між сторонами договір від 14.10.2022 №Д-14102022.

Відтак, вказані платіжні доручення, за висновком суду, підтверджують часткове погашення спірної заборгованості на суму 1.403.996,80 грн.

При цьому твердження позивача про те, що такі оплати здійснювалися відповідачем за поставками, які мали місце після 11.08.2023, суд відхиляє, оскільки позивач не надав суду доказів здійснення таких поставок, як і доказів того, що вказані оплати здійснювалися за іншими поставками, ані ж ті, про які зазначено у позові.

Також суд встановив, що погашення спірної заборгованості на суму 1.403.996,80 грн відбулося частково до подачі позову на суму 1.208.356,80 грн, а частково після подачі позову на суму 195.640,00 грн.

Відтак відповідач не надав суду доказів сплати основної заборгованості у розмірі 3.510.919,30 грн (4.914.916,10 грн - 1.403.996,80 грн), а тому позовні вимоги в цій частині є обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню.

При цьому суд враховує, що відповідач у відзиві на позов відповідно до п. 3 ч. 3 ст. 165 ГПК України зазначив, що визнає позовні вимоги в частині стягнення 1.231.269,39 грн пені, 82.980,48 грн трьох відсотків річних, 180.769,23 грн інфляційних втрат та 3.429.919,30 грн основної заборгованості. Після подання відзиву відповідачем було подано до суду ще одну платіжку на підтвердження сплати суми основної заборгованості (№7016 від 17.10.2023 на суму 59.000,00 грн), а тому розмір основної суми заборгованості, яку визнає відповідач, фактично зменшився на 59.000,00 грн та склав 3.370.919,30 грн.

Відповідно до пункту 1 частини 2 статті 46 Господарського процесуального кодексу України відповідач має право визнати позов (всі або частину позовних вимог) на будь-якій стадії судового процесу.

Частиною 1 статті 75 Господарського процесуального кодексу України визначено, що обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання. Обставини, які визнаються учасниками справи, можуть бути зазначені в заявах по суті справи, поясненнях учасників справи, їх представників.

Позивач може відмовитися від позову, а відповідач - визнати позов на будь-якій стадії провадження у справі, зазначивши про це в заяві по суті справи або в окремій письмовій заяві (частина 1 статті 191 Господарського процесуального кодексу України).

Приписами частини 6 статті 46 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що суд не приймає відмови від позову, зменшення розміру позовних вимог, визнання позову відповідачем у справі, в якій особу представляє її законний представник, якщо його дії суперечать інтересам особи, яку він представляє.

Відзив на позовну заяву, в якому відповідач частково визнає позовні вимоги, підписаний повноважним представником відповідача адвокатом Ромасько Є.В. (ордер серія АР № 1143281).

З огляду на викладене суд дійшов висновку, що визнання відповідачем позову у вищевказаній частині суми основного боргу, а також в частині стягнення 1.231.269,39 грн пені, 82.980,48 грн трьох відсотків річних, 180.769,23 грн інфляційних втрат, не суперечить закону та не порушує прав чи інтересів інших осіб, у зв`язку з чим приймається судом.

Щодо вимог про стягнення пені

Згідно з ч. 1 ст. 546 Цивільного кодексу України виконання зобов`язання може забезпечуватися, зокрема, неустойкою.

За визначенням ст. 549 Цивільного кодексу України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання; штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання; пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання.

Частиною 1 ст. 230 Господарського кодексу України встановлено, що штрафними санкціями визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов`язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов`язання.

Згідно з ч. ч. 4, 6 ст. 231 Господарського кодексу України у разі якщо розмір штрафних санкцій законом не визначено, санкції застосовуються в розмірі, передбаченому договором. При цьому розмір санкцій може бути встановлено договором у відсотковому відношенні до суми невиконаної частини зобов`язання або у певній, визначеній грошовій сумі, або у відсотковому відношенні до суми зобов`язання незалежно від ступеня його виконання, або у кратному розмірі до вартості товарів (робіт, послуг). Штрафні санкції за порушення грошових зобов`язань встановлюються у відсотках, розмір яких визначається обліковою ставкою Національного банку України, за увесь час користування чужими коштами, якщо інший розмір відсотків не передбачено законом або договором.

Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання (ч. 3 ст. 549 Цивільного кодексу України).

Частиною 6 ст. 232 Господарського кодексу України встановлено, що нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання зобов`язання, якщо інше не встановлено законом або договором, припиняється через шість місяців від дня, коли зобов`язання мало бути виконано.

В разі порушення умов цього договору щодо строків поставки та оплати, винна сторона сплачує другій стороні неустойку у розмірі подвійної облікової ставки НБУ діючої на момент її нарахування за кожен день прострочки від суми несплати або від суми непоставленої продукції (п. 7.3. договору).

Позивач нарахував пеню за загальний період прострочення з 04.01.2023 по 31.07.2023 на загальну суму 1.231.269,39 грн.

Здійснивши перевірку розрахунку позивача, суд визнав його арифметично та методологічно вірним.

У відзиві на позовну заяву відповідач визнав позов в частині стягнення пені у розмірі 1.231.269,39 грн.

Таким чином позовні вимоги про стягнення з відповідача на користь позивача пені у розмірі 1.231.269,39 грн підлягають задоволенню.

Щодо вимог про стягнення трьох процентів річних та інфляційних втрат

Відповідно до ст. 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Позивач нарахував три проценти річних та інфляційні втрати за загальний період прострочення з 04.01.2023 по 31.07.2023 на загальну суму 82.980,48 грн та 180.769,23 грн відповідно.

Здійснивши перевірку розрахунку позивача, суд визнав його арифметично та методологічно вірним.

У відзиві на позовну заяву відповідач визнав позов в частині стягнення 3% річних у розмірі 82.980,48 грн; інфляційних нарахувань у розмірі 180.769,23 грн.

Таким чином позовні вимоги про стягнення з відповідача на користь позивача 3% річних у розмірі 82.980,48 грн, інфляційних нарахувань у розмірі 180.769,23 грн. підлягають задоволенню.

Як встановлено судом вище, погашення спірної заборгованості на суму 1.403.996,80 грн відбулося частково до подачі позову на суму 1.208.356,80 грн, а частково після подачі позову на суму 195.640,00 грн.

З цього приводу суд відзначає таке.

Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 231 ГПК України господарський суд закриває провадження у справі, якщо відсутній предмет спору.

Закриття провадження у справі на підставі зазначеної норми Господарського процесуального кодексу України можливе також у разі, коли предмет спору існував на момент виникнення останнього та припинив існування в процесі розгляду справи. Якщо ж він був відсутній і до порушення провадження у справі, то зазначена обставина зумовлює відмову в позові, а не закриття провадження у справі.

Подібні висновки були викладені у постанові Великої Палати Верховного Суду від 26.06.2019 у справі № 13/51-04, а також у постановах Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 26.07.2018 у справі № 910/23359/15, від 18.06.2019 у справі № 914/891/16, від 18.07.2019 у справі № 916/3147/16, від 26.11.2019 у справі № 920/240/18, від 18.07.2023 у справі № 906/1357/20, від 16.08.2023 у справі № 910/5571/22.

З урахуванням наведеного суд вважає, що відсутність предмета спору на момент звернення з позовом до суду свідчить про відсутність порушеного права позивача, а тому є підставою для відмови в частині позовних вимог на суму 1.208.356,80 грн.

Що стосується часткового погашення відповідачем заборгованості у розмірі 195.640,00 грн (платіжні доручення №6523 від 21.09.2023 на суму 1.000,00 грн; №6923 від 10.10.2023 на суму 135.640,00 грн; №7016 від 17.10.2023 на суму 59.000,00 грн), то предмет спору у цій частині припинив існування в процесі розгляду справи, а тому провадження у справі в частині стягнення з відповідача на користь позивача основної заборгованості у розмірі 195.640,00 грн слід закрити.

Щодо клопотання відповідача про зменшення розміру пені суд зазначає таке.

Відповідач у своєму клопотанні зазначає, що не заперечує щодо розрахунку пені в сумі 1.231.269,39 грн, проте, враховуючи складне фінансове становище та події, які наразі відбуваються в Україні, даний розмір є непомірно великим для відповідача.

Також відповідач зазначає, що фактично він здійснює єдиний вид господарської діяльності - виробництво готової їжі. Замовниками є комунальні заклади освіти та установи охорони здоров`я, які фінансуються з місцевого або державного бюджету. Оплата за вказаними закупівлями здійснюється із значними затримками та негативно відображається на фінансовому стані підприємства. Стягнення з відповідача пені в сумі 1.231.269,39 грн призведе до ще більшого погіршення фінансового стану товариства.

На підтвердження вказаних обставин відповідачем надана довідка щодо укладення з рядом бюджетних установ договорів на кейтерингові послуги (послуги харчування).

Відповідно до статті 233 ГК України у разі якщо належні до сплати штрафні санкції надмірно великі порівняно із збитками кредитора, суд має право зменшити розмір санкцій. При цьому повинно бути взято до уваги: ступінь виконання зобов`язання боржником; майновий стан сторін, які беруть участь у зобов`язанні; не лише майнові, але й інші інтереси сторін, що заслуговують на увагу. Якщо порушення зобов`язання не завдало збитків іншим учасникам господарських відносин, суд може з урахуванням інтересів боржника зменшити розмір належних до сплати штрафних санкцій.

Згідно з частиною третьою статті 551 ЦК України розмір неустойки може бути зменшений за рішенням суду, якщо він значно перевищує розмір збитків, та за наявності інших обставин, які мають істотне значення.

При цьому, право на неустойку виникає незалежно від наявності у кредитора збитків, завданих невиконанням або неналежним виконанням зобов`язання, що унормовано у частині першій статті 550 ЦК України.

Разом з цим, наявність у кредитора можливості стягувати із споживача надмірні грошові суми як неустойку змінює її дійсне правове призначення. Неустойка має на меті, насамперед, стимулювати боржника до виконання основного грошового зобов`язання та не може становити непомірний тягар для споживача і бути джерелом отримання невиправданих додаткових прибутків для кредитора. Таку правову позицію викладено і в Рішенні Конституційного Суду України від 11.07.2013 №7-рп/2013.

Вирішуючи питання про зменшення розміру пені та штрафу, які підлягають стягненню зі сторони, що порушила зобов`язання, суд повинен з`ясувати наявність значного перевищення розміру неустойки перед розміром збитків, а також об`єктивно оцінити, чи є даний випадок винятковим, виходячи з інтересів сторін, які заслуговують на увагу, ступеня виконання зобов`язань, причини неналежного виконання або невиконання зобов`язання, незначності прострочення у виконанні зобов`язання, невідповідності розміру пені наслідкам порушення, негайного добровільного усунення винною стороною порушення та його наслідків. Майновий стан сторін та соціальна значущість підприємства мають значення для вирішення питання про зменшення пені.

Також при вирішенні питання про можливість зменшення неустойки суд повинен брати до уваги не лише майновий стан боржника, але й майновий стан стягувача, тобто врахувати інтереси обох сторін.

Реалізуючи свої дискреційні повноваження, передбачені статтями 551 ЦК України та 233 ГК України щодо права зменшити розмір належних до сплати штрафних санкцій, суди повинні забезпечити баланс інтересів сторін справи з урахуванням встановлених обставин справи та не допускати фактичного звільнення від їх сплати без належних правових підстав.

Відповідно до статті 42 ГК України підприємництво - це самостійна, ініціативна, систематична, на власний ризик господарська діяльність, що здійснюється суб`єктами господарювання (підприємцями) з метою досягнення економічних і соціальних результатів та одержання прибутку.

Суд звертає увагу на те, що відповідно до статті 3 ГК України під господарською діяльністю у цьому Кодексі розуміється діяльність суб`єктів господарювання у сфері суспільного виробництва, спрямована на виготовлення та реалізацію продукції, виконання робіт чи надання послуг вартісного характеру, що мають цінову визначеність. Господарська діяльність, що здійснюється для досягнення економічних і соціальних результатів та з метою одержання прибутку, є підприємництвом.

Важливим елементом підприємницької діяльності є ризик збитків. Підприємницький ризик - це імовірність виникнення збитків або неодержання доходів порівняно з варіантом, що прогнозується; невизначеність очікуваних доходів.

Суд зазначає, що приймаючи рішення про зменшення неустойки, суд повинен виходити з того, що одним з завдань неустойки є стимулювання належного виконання договірних зобов`язань, при цьому вона має обов`язковий для учасників правовідносин характер.

Слід також враховувати, що сторони, укладаючи договір, погодили усі його істотні умови, в тому числі ціну, штрафні санкції, строк виконання.

Відтак відповідач, прийнявши на себе зобов`язання за договором, погодився із передбаченою ним відповідальністю за прострочення взятих на себе зобов`язань.

Суд зазначає, що оцінюючи баланс інтересів сторін при зменшенні розміру неустойки, суди мають врахувати, що встановлення обставин понесення іншою стороною збитків у разі порушення строку виконання робіт за договором, не є єдиною обов`язковою умовою для висновку про дотримання цього балансу. У правовідносинах, де сторона використовує результати отриманого за договором не з комерційним інтересом, а на виконання покладених на неї повноважень, може бути враховано й вплив прострочення виконання на відносини, що пов`язані з відповідним договором.

В чинному законодавстві України не міститься переліку виняткових випадків (обставин, які мають істотне значення), за наявності яких господарським судом може бути зменшено неустойку, тому вирішення цього питання покладається безпосередньо на суд, який розглядає відповідне питання з урахуванням всіх конкретних обставин справи в їх сукупності.

При цьому, зменшення розміру заявленої до стягнення неустойки є правом суду, за відсутності у законі переліку таких виняткових обставин, господарський суд, оцінивши надані сторонами докази та обставини справи у їх сукупності, на власний розсуд вирішує питання про наявність або відсутність у кожному конкретному випадку обставин, за яких можливе зменшення неустойки.

Виходячи з положень статей 76, 77, 91 ГПК України, суд приходить до висновку, що відповідачем не надано належних та допустимих доказів перебування відповідача у більш скрутному фінансовому становищі, ніж позивач (зокрема, у зв`язку із веденням у крані воєнного стану).

Зважаючи на те, що відповідач в обґрунтування свого клопотання про зменшення розміру пені не надав суду належних доказів поважності причин неналежного виконання свого зобов`язання щодо своєчасної оплати за поставлений товар, винятковості даного випадку та невідповідності розміру пені наслідкам порушення, суд дійшов висновку про відмову у задоволенні клопотання відповідача щодо зменшення розміру пені.

Судові витрати

Відповідно до ст. 129 ГПК України судовий збір в частині задоволених позовних вимог покладаються на відповідача. Оскільки провадження у справі в частині позовних вимог про стягнення 195.640,00 грн основної заборгованості було закрите у зв`язку з погашенням відповідачем цієї заборгованості уже після відкриття провадження у справі, то судовий збір в цій частині також покладається на відповідача. Загалом на відповідача покладається 78.023,68 грн.

Оскільки суд відмовив в частині позовних вимог про стягнення 1.208.356,80 грн основної заборгованості, то судовий збір в цій частині покладається на позивача у розмірі 18.125,35 грн.

Відповідно до частини 1 статті 130 Господарського процесуального кодексу України у разі укладення мирової угоди до прийняття рішення у справі судом першої інстанції, відмови позивача від позову, визнання позову відповідачем до початку розгляду справи по суті суд у відповідній ухвалі чи рішенні у порядку, встановленому законом, вирішує питання про повернення позивачу з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову.

Частиною 3 статті 7 Закону України "Про судовий збір" встановлено, що у разі укладення мирової угоди до прийняття рішення у справі судом першої інстанції, відмови позивача від позову, визнання позову відповідачем до початку розгляду справи по суті суд у відповідній ухвалі чи рішенні у порядку, встановленому законом, вирішує питання про повернення позивачу з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову.

Таким чином, повернення 50% від суми сплаченого позивачем судового збору передбачене нормами чинного процесуального законодавства у випадку визнання відповідачем позову, тобто визнання позову у повному обсязі, а не часткового визнання позовних вимог.

Аналогічний правовий висновок викладений у постанові Центрального апеляційного господарського суду від 19.10.2021 у справі №904/3090/21.

Оскільки відповідач визнав позов лише частково, підстави для застосування положень частини 1 статті 130 ГПК України відсутні.

Також суд зазначає, що ухвалою господарського суду 16.11.2023 заяву позивача про збільшення позовних вимог повернути без розгляду.

Правові засади справляння судового збору, платників, об`єкти та розміри ставок судового збору, порядок сплати, звільнення від сплати та повернення судового збору визначає Закон України "Про судовий збір".

Підпунктом 1 пункту 2 частини 2 статті 4 Закону України "Про судовий збір" визначено, що за подання до господарського суду позовної заяви майнового характеру ставка судового збору становить 1,5 відсотка ціни позову, але не менше 1 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб і не більше 350 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

При зверненні до суду позивачем із заявою про збільшення позовних вимог згідно платіжної інструкції № 1417 від 06.11.2023 сплачено судовий збір у розмірі 7.071,37 грн.

Суд роз`яснює позивачу, що відповідно до пункту 1 частини 1 статті 7 Закону України "Про судовий збір" сплачена сума судового збору повертається за клопотанням особи, яка його сплатила за ухвалою суду в разі залишення заяви або скарги без розгляду (крім випадків, якщо такі заяви або скарги залишені без розгляду у зв`язку з повторним неприбуттям або залишенням позивачем судового засідання без поважних причин та неподання заяви про розгляд справи за його відсутності, або неподання позивачем витребуваних судом матеріалів, або за його заявою (клопотанням).

Клопотання позивача про повернення йому з держаного бюджету 7.071,37 грн суми судового збору матеріали справи не містять.

Керуючись ст.ст. 73 - 79, 86, 129, 233, 238, 240, 241 ГПК України, суд

В И Р І Ш И В:

Позовні вимоги задовольнити частково.

Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю "Олімпіус Консалт" (Україна, 49102, Дніпропетровська обл., місто Дніпро, ВУЛИЦЯ ДАНИЛА ГАЛИЦЬКОГО, будинок 2-А, ідентифікаційний код 42234821) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Дісам" (Україна, 49038, Дніпропетровська обл., місто Дніпро, вул. Ольги княгині, будинок 22, приміщення 242, ідентифікаційний код 41624008) 3.510.919,30 грн (три мільйони п`ятсот десять тисяч дев`ятсот дев`ятнадцять грн 30 к.) основної заборгованості, 1.231.269,39 грн (один мільйон двісті тридцять одну тисячу двісті шістдесят дев`ять грн 39 к.) пені, 82.980,48 грн (вісімдесят дві тисячі дев`ятсот вісімдесят грн 48 к.) трьох відсотків річних, 180.769,23 грн (сто вісімдесят тисяч сімсот шістдесят дев`ять грн 23 к.) інфляційних втрат, 78.023,68 грн (сімдесят вісім двадцять три грн 68 к.) судового збору.

В задоволенні позовних вимог в частині стягнення 1.208.356,80 грн основної заборгованості відмовити.

Провадження у справі в частині позовних вимог про стягнення 195.640,00 грн основної заборгованості закрити.

Видати наказ після набрання рішенням законної сили.

Рішення суду може бути оскаржене протягом двадцяти днів з дня складення повного судового рішення шляхом подання апеляційної скарги до Центрального апеляційного господарського суду.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повне рішення складене 25.12.2023.

Суддя С.А. Дупляк