ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ЧЕРКАСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 грудня 2023 року м. Черкаси справа № 925/1155/23

Господарський суд Черкаської області у складі головуючого судді Спаських Н.М., із секретарем судового засідання Лисенко Р.М., за участі представників сторін:

від позивача: Лісецька Н.В. - адвокат за ордером;

від відповідача: Щербаков М.А. за довіреністю; Орленко В.В. - адвокат за ордером;

від третьої особи Черкаська ОВА: не з`явився;

розглянувши у відкритому судовому засіданні матеріали справи за позовом акціонерного товариства "Українська залізниця" в особі регіональної філії "Одеська залізниця" (м. Одеса) до товариства з обмеженою відповідальністю "СК РЕСТАЛ" (м. Черкаси) про зобов`язання повернути майно

ВСТАНОВИВ:

Заявлено позов про зобов`язання товариства з обмеженою відповідальністю "СК РЕСТАЛ" повернути акціонерному товариству "Українська залізниця" 42,06 тонн брухту сталевого вид 510 вартістю 2770596,00 грн. без ПДВ (з ПДВ 333 115,20 грн.), який був переданий відповідно до Актів про примусове відчуження або вилучення майна, складених 02.03.2022 № 4 та від 17.03.2022 №7. Позов просить задовольнити на підставі ст. 1212 ЦК України як повернення майна, набутого без належної правової підстави.

Справа розглядається за правилами загального позовного провадження.

В судовому засіданні представник позивача позовні вимоги підтримував та просив суд їх задовольнити.

Відповідач проти задоволення позовних вимог заперечує через їх безпідставність, про що надав суду відзив на позов ( а.с. 54-59).

Третя особа притримується позиції передання позивачем спірного майна для потреб оборони у добровільному порядку.

Всі документи та пояснення, які були подані учасниками справи на всіх стадіях її розгляду суд приєднав до справи, керуючись ст. 2 ГПК України. Даною нормою передбачено, що завданням господарського судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів, пов`язаних із здійсненням господарської діяльності, та розгляд інших справ, віднесених до юрисдикції господарського суду, з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав і законних інтересів фізичних та юридичних осіб, держави. Суд та учасники судового процесу зобов`язані керуватися завданням господарського судочинства, яке превалює над будь-якими іншими міркуваннями в судовому процесі.

У відповідності до ст. 13,74 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень.

Заслухавши доводи і заперечення обох сторін спору і дослідивши наявні у справі докази в їх сукупності, судом встановлено наступне:

Позивач вказує, що в зв`язку з військовою агресією російської федерації проти України та введенням в Україні воєнного стану, до виробничого підрозділу «Черкаська дистанція колії» Служби колії регіональної філії «Одеська залізниця» AT «Укрзалізниця» звернулась Черкаська обласна військова адміністрація з листами від 02.03.2022 № 4481/01/01-57 ( а.с. 7) та від 16.03.2022 №4647/01/01-57 ( а.с. 9) щодо виділення ТОВ «СК РЕСТАЛ» рейок для виготовлення протитанкових їжаків.

02.03.2022 та 17.03.2022 Товариством з обмеженою відповідальністю «СК РЕСТАЛ» (далі - Відповідач) в особі Олександра Мацко було отримано від Акціонерного товариства «Українська залізниця» (надалі - Позивач), а саме від виробничого підрозділу служби колії «Черкаська дистанція колії» регіональної філії «Одеська залізниця» Акціонерного товариства «Українська залізниця» 42,06 тон брухту сталевого, вид 510 (надалі - Майно), що підтверджується Актами про примусове відчуження або вилучення майна, складеним 02.03.2022 №4 ( а.с. 8) та 17.03.2022 №7 (а.с. 10).

У володінні відповідача у копіях є листи третьої особи до позивача тими ж датами, але без посилання на ТОВ "СК Рестал" (а.с. 169 з оборотом), які відповідач отримав при отриманні майна для перевезення.

Відповідно до актів № 4 та № 7 згідно з рішенням Черкаської військової адміністрації за підписом першого заступника Галини Колосюк, у зв`язку з уведенням: воєнного стану на території України згідно з Указом Президента України від 24.02.2022 № 64/2022, Закону України «Про введення воєнного стану в Україні» № 2105-ІХ від 25.02.2022, Закону України «Про правовий режим воєнного стану» (статті 8 пункту 4) № 389-VIII від 12.05.2015 здійснено: примусове відчуження майна, власником якого є Акціонерне товариство «Українська залізниця» в особі регіональної філії «Одеська залізниця» , балансоутримувач: виробничий підрозділ служби колії Черкаська дистанція колії , м. Черкаси, вул. Є.Кухарця, 1.

Опис майна, достатній для його ідентифікації:

по акту № 4 (а.с. 8) - брухт сталевий, вид 510 - 16,18 т (шістнадцять тон сто вісімнадцять кг.), вартістю 75 560,60 грн. (сімдесят п`ять тисяч п`ятсот шістдесят гривень 60 коп.) ;

по акту № 7 (а.с.10) - брухт сталевий, вид 510 - 25,88 т (двадцять п`ять тон вісімсот вісімдесят кг.) вартістю 120 859,60 грн. ( сто двадцять тисяч вісімсот п`ятдесят дев`ять гривень 60 коп.)

Оцінку майна проведено: оцінку майна не проведено в зв`язку з неможливістю залучення суб`єкта оціночної діяльності та неможливістю виконання заходів, пов`язаних з проведенням оцінки майна.

На момент підписання актів сума виплачених коштів (у разі попереднього повного відшкодування вартості майна) становить: 0,00 (нуль) грн.

Вартість спірного майна по видах встановлена Позивачем згідно з протоколом № Ц-3/61-19 від 31.07.2019 (а.с. 11-14) чергового засідання Комісії AT «Укрзалізниця» з питань заготівлі та використання брухту чорних та кольорових металів.

Позивач вважає, 02.03.2022 та 17.03.2022, що підтверджується Актами про примусове відчуження або вилучення майна, Відповідач набув Майно позивача вартістю 196 420,20 грн. та за рахунок Позивача без достатньої правової підстави, яке має бути повернуто.

Оригінали цих актів пред`явлено суду позивачем в ході розгляду справи.

Позивач наполягає на правильному обранні ним відповідачем саме ТОВ "СК Рестал", оскільки має у своєму розпорядженні лише вказані Акти про примусове відчуження або вилучення майна і накладні, які складені за участі цього товариства, підписані від його імені Мацко О.Ф. і скріплені печаткою Товариства.

Позивач не згоден із правильністю оформлення документів про примусове відчуження спірного майна у воєнний час.

Тому 12.04.2022, 07.11.2022 та 14.03.2023 позивач звернувся до голови Черкаської обласної військової адміністрації з листами № 01-17/112 ( а.с. 15-16), № 01-17/347 (а.с. 17) та № 01-17/48 (а.с.18) в яких просить або належно оформити всі Акти або повернути брухт, який був вилучений із власності АТ "Укрзалізниця" без рішення військового командування.

Черкаською обласною військовою адміністрацією направлено лист від 29.04.2022 ( а.с. 19) на адресу виробничого підрозділу служби колії "Черкаська дистанція колія" на звернення позивача в якому вказано, що позивачем, виробничим підрозділом службою колій "Черкаська дистанція колії" в добровільному порядку було передано брухт рейковий, який не може повторно використовуватись за своїм прямим призначенням, для нагальної потреби із забезпечення територіальної оборони Черкащини та інших областей України.

Саме такої точки зору, що позивач спірне майно передав на оборонні потреби у добровільному порядку, а не в процедурі примусового відчуження або вилучення майна, в ході розгляду справи притримувався представник третьої особи Черкаської обласної військової адміністрації.

Також Черкаською обласною військовою адміністрацією направлено лист директору регіональної філії "Одеська залізниця" ПАТ "Укрзалізниця" (а.с. 20-21) в якому запропоновано розглянути питання щодо можливості списання виділених позивачем товарно-матеріальних цінностей відповідно до Порядку розпорядження майном акціонерного товариства "Українська залізниця", затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 22.11.2017 № 1054, з урахуванням особливостей установлених Порядком списання об`єктів державної власності, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 08.11.2007 № 1314.

В цьому листі зазначено, що за рахунок використання брухту позивача було забезпечено потребу Держави у протитанкових їжаках. Однак станом на час листування із позивачем неможливо встановити кінцевого споживача виготовлених протитанкових їжаків через відсутність первинних документів бухгалтерського обліку і тому неможливо вирішити питання про повернення позивачу рейок.

Указом Президента України від 24 лютого 2022 року № 64/2022 «Про введення воєнного стану в Україні» затвердженого Законом України від 24 лютого 2022 року № 2102-ІХ, в Україні з 24 лютого 2022 року введено воєнний стан, із подальшим продовженням строку дії воєнного стану.

Позивач доводить, що у нього належним чином не було вилучено спірне майно за правилами примусового відчуження або вилучення майна під час воєнного стану.

Так, у відповідності до положень п. 4 ч. 1 ст. 8 , ст. 23 ЗУ "Про правовий режим воєнного стану" в Україні або в окремих її місцевостях, де введено воєнний стан, військове командування разом із військовими адміністраціями (у разі їх утворення) можуть самостійно або із залученням органів виконавчої влади, Ради міністрів Автономної Республіки Крим, органів місцевого самоврядування запроваджувати та здійснювати в межах тимчасових обмежень конституційних прав і свобод людини і громадянина, а також прав і законних інтересів юридичних осіб, передбачених указом Президента України про введення воєнного стану, такі заходи правового режиму воєнного стану: примусово відчужувати майно, що перебуває у приватній або комунальній власності, вилучати майно державних підприємств, державних господарських об`єднань для потреб держави в умовах правового режиму воєнного стану в установленому законом порядку та видавати про це відповідні документи встановленого зразка.

Примусове відчуження майна, що перебуває у приватній або комунальній власності, в умовах правового режиму воєнного стану, якщо не було здійснено попереднє повне відшкодування вартості такого майна, тягне за собою наступне повне відшкодування його вартості в порядку, визначеному законом.

Якщо майно, що було примусово відчужене у юридичних і фізичних осіб, після скасування правового режиму воєнного стану збереглося, колишній власник або уповноважена ним особа має право вимагати у судовому порядку повернення такого майна на умовах, визначених законом.

Колишній власник майна, примусово відчуженого у зв`язку із запровадженням та здійсненням заходів правового режиму воєнного стану, може вимагати взамін надання йому іншого майна, якщо це можливо.

Законом України "Про передачу, примусове відчуження або вилучення майна в умовах правового режиму воєнного чи надзвичайного стану" від 17.05.2012 року визначає механізм передачі, примусового відчуження або вилучення майна у юридичних та фізичних осіб для потреб держави в умовах правового режиму воєнного чи надзвичайного стану.

Так, у відповідності до ст.ст. 3,4 вказаного Закону примусове відчуження майна в умовах правового режиму воєнного чи надзвичайного стану може здійснюватися з попереднім повним відшкодуванням його вартості.

У разі неможливості попереднього повного відшкодування за примусово відчужене майно таке майно примусово відчужується з наступним повним відшкодуванням його вартості.

Вилучення майна в умовах правового режиму воєнного чи надзвичайного стану здійснюється без відшкодування вартості такого майна.

Примусове відчуження або вилучення майна у зв`язку із запровадженням та виконанням заходів правового режиму воєнного стану здійснюється за рішенням військового командування, погодженим відповідно з Радою міністрів Автономної Республіки Крим, обласною, районною, Київською чи Севастопольською міською державною адміністрацією або виконавчим органом відповідної місцевої ради, крім випадків, передбачених частиною третьою цієї статті (щодо місцевостей, на території яких ведуться бойові дії).

Згідно з ч. 1 ст. 7 Закону України «Про передачу, примусове відчуження або вилучення майна в умовах правового режиму воєнного чи надзвичайного стану» про примусове відчуження або вилучення майна складається акт. Бланк акта про примусове відчуження або вилучення майна (далі - акт) виготовляється за єдиним зразком, затвердженим Кабінетом Міністрів України. В акті зазначаються: 1) назва військового командування та органу, що погодив рішення про примусове відчуження або вилучення майна, або військового командування чи органу, що прийняв таке рішення; 2) відомості про власника (власників) майна: для юридичних осіб - повне найменування, місцезнаходження та ідентифікаційний код; для фізичних осіб - прізвище, ім`я, по батькові, постійне місце проживання та ідентифікаційний номер у Державному реєстрі фізичних осіб - платників податків та інших обов`язкових платежів, крім осіб, які з релігійних або інших переконань відмовилися від ідентифікаційного номера, про що мають відповідну відмітку у паспорті; 3) відомості про документ, що встановлює право власності на майно (у разі наявності); 4) опис майна, достатній для його ідентифікації. Для нерухомого майна - відомості про місцезнаходження (адреса), для рухомого майна (наземні, водні та повітряні транспортні засоби) - відомості про реєстраційний номер транспортного засобу, марку, модель, номер шасі, рік випуску та інші реєстраційні дані; 5) сума виплачених коштів (у разі попереднього повного відшкодування вартості майна).

Акт підписується власником майна або його законним представником і уповноваженими особами військового командування та органу, що погодив рішення про примусове відчуження майна, або військового командування чи органу, що прийняв таке рішення, і скріплюється печатками військового командування та/або зазначених органів (ч. 2 ст. 7 Закону № 4765-VІ).

Згідно з ч. 3 ст. 7 Закону України «Про передачу, примусове відчуження або вилучення майна в умовах правового режиму воєнного чи надзвичайного стану» право державної власності на майно виникає з дати підписання акта.

Оцінка майна, що підлягає примусовому відчуженню, проводиться у порядку, встановленому законодавством про оцінку майна, майнових прав та професійну оціночну діяльність (ч. 1 ст. 8 Закону № 4765-VІ).

Додатком до постанови Кабінету Міністрів України від 31 жовтня 2012 р. № 998 затверджено зразок Акта про примусове відчуження або вилучення майна.

За цим зразком складено подані в справу Акти від 02.03.2022 та від 17.03.2022 (а.с. 8,10), однак вони не містять обов`язкової вказівки на найменування військового командування та органу, що погодив рішення про примусове відчуження або вилучення майна у позивача, або найменування військового командування чи органу, що прийняв таке рішення.

Замість військового командування у відповідні' графі Акту міститься вказівка на ТОВ "СК Рестал".

Позивач слушно зауважує, що для належного вилучення у нього спірного майна за правилами вказаного Закону відсутнім є рішення військового командування щодо примусового відчуження та вилучення майна.

Таке рішення суду в справу ніким не подано.

Отже суд погоджується, що передача позивачем спірного майна на військові потреби не була належним чином оформлена саме як примусове відчуження або вилучення майна у відповідності до вимог вказаного законодавства про вилучення майна в режимі воєнного стану.

Позивач заперечує доводи представника третьої особи про добровільну та благодійну передачу позивачем спірного металобрухту на потреби оборони, про що відсутні докази саме такого волевиявлення позивача.

З сукупності цих обставин суд робить висновок про відсутність належної правової підстави для передачі спірного металобрухту від позивача іншим особам, бо докази у справі не дозволяють оцінити таку передачу з точки зору укладення правочину чи вчинення юридично значимої дії (як належної правової підстави), з яких випливають права та обов`язки їх учасників.

Це дає підстави позивачу вимагати повернення спірного майна в натурі або вимагати компенсації його вартості з належного відповідача у спорі в порядку ст. 1212 та 1213 ЦК України.

Згідно з протоколом засідання Комісії AT «Укрзалізниця» з питань заготівлі та використання брухту чорних та кольорових металів від 28.03.2023 № Ц-6-84/40-23 ціна брухту сталевого (вид М 510) становить 6600,00 грн. ( а.с. 27-33) .

Таким чином, позивач рахує, що йому не повернуто безпідставно набуте відповідачем майно, а саме 42,06 тонн брухту сталевого вид 510 вартістю 2770596,00 грн. без ПДВ (з ПДВ 333 115,20 грн.).

Частиною 1 статті 11 Цивільного кодексу України визначено, що цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки.

Згідно ч. 3 ст. 11 ЦК України цивільні права та обов`язки можуть виникати безпосередньо з актів цивільного законодавства.

У постанові від 12 жовтня 2021 року у справі № 910/17324/19 Велика Палата Верховного Суду вказала, що сутність зобов`язання із набуття, збереження майна без достатньої правової підстави (яке іменується також зобов`язанням із безпідставного збагачення) полягає у вилученні в особи-набувача (зберігача) майна, яке вона набула (зберегла) поза межами правової підстави, у випадку, якщо така підстава для переходу майна (його збереження) відпала згодом, або взагалі без неї, якщо цей перехід (збереження) не ґрунтувався на правовій підставі від початку правовідношення, та у переданні відповідного майна тій особі-потерпілому, яка має належний правовий титул на нього.

Положення частини першої статті 1212 ЦК України звужує застосування інституту безпідставного збагачення у зобов`язальних (договірних) відносинах. Отримане однією із сторін у зобов`язанні підлягає поверненню іншій стороні на підставі цієї статті тільки за наявності ознаки безпідставності такого отримання.

У главах 82 і 83 ЦК України визначено, що для деліктних зобов`язань, які виникають із заподіяння шкоди майну, характерним є, зокрема, зменшення майна потерпілого, а для кондикційних - приріст майна у набувача без достатніх правових підстав. Вина заподіювача шкоди є обов`язковим елементом настання відповідальності у деліктних зобов`язаннях. Водночас для кондикційних зобов`язань вина не має значення, оскільки важливим є факт неправомірного набуття (збереження) майна однією особою за рахунок іншої.

Обов`язок набувача повернути потерпілому безпідставно набуте (збережене) майно чи відшкодувати його вартість не є заходом відповідальності, оскільки набувач зобов`язується повернути лише майно, яке безпідставно набув (зберіг), або вартість цього майна.

Предметом регулювання інституту безпідставного отримання чи збереження майна є відносини, які виникають у зв`язку з безпідставним отриманням чи збереженням майна i які не врегульовані спеціальними інститутами цивільного права.

Зобов`язання з безпідставного набуття, збереження майна виникають за наявності трьох умов: а) набуття або збереження майна, б) набуття або збереження за рахунок іншої особи, в) відсутність правової підстави для набуття або збереження майна (відсутність положень закону, адміністративного акта, правочину або інших підстав, передбачених статтею 11 ЦК України).

Зазначені висновки викладено у постанові Верховного Суду від 28 листопада 2022 року у справі № 127/13491/21-ц.

Аналогічні правові висновки Великої Палати Верховного Суду викладені у постановах від 13 лютого 2019 року у справі № 320/5877/17, від 23 травня 2018 року у справі № 629/4628/16-ц, від 20 листопада 2018 року у справі №922/3412/17».

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 20 листопада 2018 року у справі № 922/3412/17 (провадження № 12-182гс18) зазначено, що кондикційні зобов`язання виникають за наявності одночасно таких умов: набуття чи збереження майна однією особою (набувачем) за рахунок іншої (потерпілого); набуття чи збереження майна відбулося за відсутності правової підстави або підстава, на якій майно набувалося, згодом відпала.

У разі виникнення спору стосовно набуття майна або його збереження без достатніх правових підстав договірний характер спірних правовідносин унеможливлює застосування до них судом положень глави 83 Цивільного кодексу України.

Відсутність правової підстави означає, що набувач збагатився за рахунок потерпілого поза підставою, передбаченою законом, іншими правовими актами чи правочином. Набуття чи збереження майна буде безпідставним не тільки за умови відсутності відповідної підстави з самого початку при набутті майна, а й тоді, коли первісно така підстава була, але у подальшому відпала. Отже, для виникнення зобов`язання, передбаченого статтею 1212 ЦК України, важливим є сам факт безпідставного набуття або збереження, а не конкретна підстава, за якої це відбулося. Тобто у разі, коли поведінка набувача, потерпілого, інших осіб або подія утворюють правову підставу для набуття (збереження) майна, стаття 1212 ЦК України може бути застосована тільки після того, якщо така правова підстава в установленому порядку скасована, визнана недійсною, змінена, припинена, або була відсутня взагалі. Такий висновок викладений у постановах Верховного Суду від 30 серпня 2018 року у справі № 334/2517/16-ц (провадження № 61-29056св18) та від 13 січня 2021 року у справі № 539/3403/17 (провадження № 61-15499св19).

Як вбачається з пояснення третьої особи ( а.с. 154-156, 191) підставою для передачі металобрухту від Позивача до Відповідача не може виступати Закон України "Про передачу, примусове відчуження або вилучення майна в умовах правового режиму воєнного чи надзвичайного стану", оскільки жодний із елементів визначеного ним правового механізму примусового відчуження або вилучення майна - дотриманий та виконаний не був, відтак передача брухту була здійснена фактично в добровільному порядку.

Крім того, на листи Черкаської ОВА позивач не відповідав, що б дало можливість визначитися у його позиції стосовно підстав передачі рейок - як добровільна передача чи в межах вилучення майна в умовах воєнного стану.

Представник третьої особи стверджує, що з отриманих від позивача рейок було виготовлено протитанкові їжаки, які орієнтовно були поставлені на блокпости територіальних громад Київської області, але остаточні одержувачі поставок не відомі через відсутність первинних документів про це.

Також у листі від 07.11.2023 (а.с. 168) на запит адвоката відповідача Черкаською обласною військовою адміністрацією було вказано, що листи ОВА на адресу позивача у березні 2022 року про виділення рейок для виготовлення протитанкових їжаків у зв`язку із нагальною потребою в обороні країни, мали прохальний характер і не містили посилань на ЗУ "Про передачу, примусове відчуження або вилучення майна в умовах правового режиму воєнного чи надзвичайного стану".

Частина 1 ст. 1212 Цивільного кодексу України передбачає, що особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов`язана повернути потерпілому це майно. Особа зобов`язана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала.

Згідно з статтею 55 Конституції України кожному гарантується право на судовий захист.

Реалізуючи передбачене статтею 55 Конституції України право на судовий захист, звертаючись до суду, особа вказує в позові власне суб`єктивне уявлення про порушене право чи охоронюваний інтерес та спосіб його захисту.

Захисту в судовому порядку підлягають порушене право й охоронювані законом інтереси саме від відповідача (аналогічний висновок викладено у постанові Великої Палати Верховного Суду від 25.06.2019 у справі № 910/17792/17).

Відповідно до вимог статті 14 ГПК України, яка встановлює диспозитивність господарського судочинства, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

У статті 162 ГПК України визначено, що викладаючи зміст позовної заяви, саме позивач визначає коло відповідачів, до яких він заявляє позовні вимоги.

Належним відповідачем є особа, яка має відповідати за позовом і за рахунок якої можливим є виконання судового рішення. Тобто, відповідач - це особа, яка має безпосередній зв`язок зі спірними матеріальними правовідносинами та, на думку позивача, порушила, не визнала або оспорила його права, свободи чи інтереси і тому притягується до участі у справі для відповіді за пред`явленими вимогами.

Аналогічна правова позиція викладена у постановах Верховного Суду від 16.12.2020 у справі № 278/1258/16-ц та від 25.11.2020 у справі № 233/1950/19.

Як вже вказав суд, позивач наполіг на тому, що визначений ним відповідач ТОВ "СК-Рестал" є належним і не вбачає підстав для заміни відповідача. Те що саме вказане товариство має повернути позивачу спірне майно, позивач обґрунтовує відомостями із Актів про примусове відчуження або вилучення майна та із листування з Черкаською обласною військовою адміністрацією, в яких містяться відомості про відношення ТОВ "СК-Рестал" до виділення позивачем рейок для потреб оборони і підпис представника та печатка цього товариства.

Натомість відповідач заперечив проти знаходження у нього металобрухту позивача і вказав при цьому на наступні обставини:

Відповідач не заперечує проти відомостей у листуванні між позивачем та Черкаською обласною військовою адміністрацією про те, що металобрухт позивачем виділявся для виготовлення протитанкових їжаків, а перевезення металобрухту здійснив ТОВ "СК-Рестал" за усним замовленням ОВА та на безоплатній основі з боку відповідача.

Відповідач заперечив виготовлення саме ним протитанкових їжаків, оскільки можливості для цього у ТОВ відсутні.

Відповідач заперечує оформлення у себе по бухгалтерії операції по отриманню металобрухту від позивача на свою користь, незважаючи на існування Накладних № 4 та 7/відчуження (а.с. 148-149), які оформлені за підписами представника позивача та ОСОБА_1 зі скріпленням печаткою ТОВ "СК-Рестал".

Акти про примусове відчуження або вилучення майна (а.с. 8,10) складені за участі ОСОБА_1 , який є працівником Черкаської обласної державної адміністрації. Це підтверджується листом Директора Департаменту будівництва Черкаської ОДА від 07.112023 (а.с. 162), в якому зазначено, що з 02.03.2022 по 17.03.2022 (дати складення Актів а.с. 8,10) ОСОБА_1 був співробітником Департаменту будівництва Черкаської ОДА на посаді начальника управління капітального будівництва. В Департаменті будівництва Черкаської ОДА відсутня інформація щодо представника ОСОБА_1 в період з 02.03.2022 по 17.03.2022 інтересів ТОВ "СК-Рестал".

Натомість за даними персоніфікованого обліку ПФУ у страхувальника ТОВ "СК Рестал" за даними звітності 2022 року серед застрахованих осіб не значиться ОСОБА_1 як працівник ТОВ "СК-Рестал" (а.с. 188).

Відповідачем надано суду нотаріально посвідчені пояснення ОСОБА_1 від 06.11.2023, які адресовані Господарському суду Черкаської області (а.с. 170) про обставини отримання та перевезення металобрухту від позивача для виготовлення їжаків.

Дане пояснення в якості доказу суд не може прийняти до уваги, оскільки ОСОБА_1 не було залучено до участі у справі за правилами ГПК України і це пояснення не було надано суду як від особи із певним процесуальним статусом у справі чи особисто ним в засіданні.

Крім того, у додаткових поясненнях у справі від 27.11.2023 (а.с. 191) третя особа Черкаська облдержадміністрація пояснює, що в даному випадку ОСОБА_1 діяв на власний розсуд, а не виконував розпорядження свого керівництва чи Черкаської обласної військової адміністрації організувати отримання та перевезення рейок від позивача. Документального підтвердження такого розпорядження не існує.

При цьому третьою особою не заперечується, що для перевезення рейок було використано транспорт ТОВ "СК-Рестал" і не спростовується, що ця допомога була надана з боку відповідача як благодійна.

При зверненні до суду самим позивачем було надано копії звернень Черкаської обласної військової адміністрації від 02 та від 16.03.2022 (а.с. 7,9) про виділення ТОВ "СК-Рестал" рейок для виготовлення протитанкових їжаків, що разом із додатковими поясненнями учасників справи пояснює роль відповідача у виниклих між сторонами відносинах.

Отже сукупність доказів у справі та пояснень учасників не дозволяють стверджувати, що спірне майно у вигляді рейок металобрухту відповідач отримав від позивача на власну користь і в даному випадку суд відхиляє твердження позивача, що сама лише дійсна печатка ТОВ "СК-Рестал" на Актах та накладних вже може свідчити про погодження відповідачем дій ОСОБА_1 і операції по отриманню рейок.

Суд вважає, що ні дії ОСОБА_2 , ні печатка ТОВ "СК-Рестал" не свідчать про отримання спірного майна відповідачем саме на свою користь, при тому що Черкаська обласна військова адміністрація, за зверненням якої від позивача було отримано та перевезено ТОВ "СК-Рестал" металобрухт, визнає перевезення рейок, подальше виготовлення з них протитанкових їжаків і передачу їх постам тероборни.

Це є доказом того, що спірне майно не було залишено у відповідача по справі і не знаходиться в нього зараз.

Доказів фактичного володіння відповідачем спірним майном та у вигляді рейкового металобрухту, а не протитанкових їжаків, на час вирішення спору суду не подано.

Черкаська обласна військова адміністрація підтверджує використання і перенаправлення отриманого від позивача металобрухту саме на виготовлення протитанкових їжаків та подальше надання їх постам тероборони Київської області.

За таких обставин відповідач ТОВ "СК-Рестал" не може бути особою, яка без належних правових підстав набула та фактично володіє спірним майном, яке позивач просить зобов`язати відповідача повернути позивачу в натурі.

При цьому немає потреби достовірно встановлювати підставу надання позивачем рейок на прохання ОВА - чи вони надані добровільно, як безповоротна благодійна допомога чи металобрухт повинен бути повернутий позивачу за відсутності в ньому потреби (про це у справі недостатньо доказів), бо ця обставина при неналежності відповідача та відсутності доказів безпідставного набуття і заволодіння ним спірним майном, вирішального значення не має.

Отже правові підставі позову не доведені, не доказано набуття та володіння ТОВ "СК-Рестал" спірним майном, відповідач є неналежним для застосування ст. 1212 ЦК України, тому в позові слід відмовити повністю.

При відмові в позові судові витрати покладаються на позивача.

Керуючись ст. 238,240 ГПК України, -

ВИРІШИВ:

В позові відмовити повністю.

Рішення набирає законної сили в порядку, передбаченому ст. 241 ГПК України.

Рішення може бути оскаржено до Північного апеляційного господарського суду протягом 20 днів.

Повне судове рішення складено 11 січня 2024 року

Суддя Н.М. Спаських