ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 грудня 2023 року

м. Київ

cправа № 910/15043/21 (910/11191/23)

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного господарського суду:

Погребняка В.Я. - головуючий, Васьковського О.В., Жукова С.В.,

розглянув у порядку письмового провадження касаційну скаргу

Товариства з обмеженою відповідальністю "Концерн Комплекс"

на ухвалу Господарського суду міста Києва від 17.07.2023

у складі судді: Мандичева Д.В.,

та постанову Північного апеляційного господарського суду від 02.10.2023

у складі колегії суддів: головуючого судді - Пантелієнка В.О., суддів - Доманської М.Л., Владимиренко С.В.,

у справі за заявою

розпорядниці майна Товариства з обмеженою відповідальністю "Комплекс Агромарс" арбітражної керуючої Сердюк Марини Миколаївни

про забезпечення позову

у справі за позовом

розпорядниці майна Товариства з обмеженою відповідальністю "Комплекс Агромарс" арбітражної керуючої Сердюк Марини Миколаївни

до Товариства з обмеженою відповідальністю "Концерн Комплекс",

Товариства з обмеженою відповідальністю "Фаст Агро Інвест",

Товариства з обмеженою відповідальністю "Комплекс Агромарс"

про визнання недійсними договорів та витребування майна з чужого незаконного володіння

в межах справи №910/15043/21

за заявою Товариства з обмеженою відповідальністю "Фінансова компанія "Вінстар"

до Товариства з обмеженою відповідальністю "Комплекс Агромарс"

про банкрутство,

ВСТАНОВИВ:

ІСТОРІЯ СПРАВИ

Короткий зміст позовних вимог

1. Ухвалою Господарського суду міста Києва від 13.10.2021 відкрито провадження у справі про банкрутство Товариства з обмеженою відповідальністю "Комплекс Агромарс" (далі - боржник, ТОВ "Комплекс Агромарс"), введено процедуру розпорядження майном боржника.

2. У межах зазначеної справи розпорядниця майна боржника подала до господарського суду позов до Товариства з обмеженою відповідальністю "Концерн Комплекс" (далі - відповідач 1, ТОВ "Концерн Комплекс"), Товариства з обмеженою відповідальністю "Фаст Агро Інвест" (далі - відповідач 2, ТОВ "Фаст Агро Інвест"), Товариства з обмеженою відповідальністю "Комплекс Агромарс" (далі - відповідач 3, ТОВ "Комплекс Агромарс") про:

- визнання недійсним Договору купівлі-продажу комплексу від 13.01.2021, нотаріально посвідченого приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Стрельченко О.В. та зареєстрованого в реєстрі за №161;

- визнання недійсним Договору купівлі-продажу комплексу від 08.09.2021, нотаріально посвідченого приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Стрельченко О.В. та зареєстрованого в реєстрі за №7303;

- витребування на користь ТОВ "Комплекс Агромарс" із чужого незаконного володіння ТОВ "Фаст Агро Інвест" наступного майна: Комплекс, загальною площею 11 191,4 кв. м., що розташований за адресою: Київська обл., м. Кагарлик, вул. Свято-Троїцька, 22, реєстраційний номер об`єкту нерухомого майна - 222, який розташований на земельній ділянці площею 5,3151 га з кадастровим номером :01:137:0002.

- припинення права власності ТОВ "Фаст Агро Інвест" на нерухоме майно, а саме: Комплекс, загальною площею 11 191,4 кв. м., що розташований за адресою: Київська обл., м. Кагарлик, вул. Свято-Троїцька, 22, реєстраційний номер об`єкту нерухомого майна - 222, який розташований на земельній ділянці площею 5,3151 га з кадастровим номером :01:137:0002.

2.1. Вимоги позовної заяви обґрунтовані тим, що під час виконання своїх обов`язків розпорядника майна щодо аналізу фінансово-господарського стану, інвестиційної та іншої діяльності боржника, виявлено відчуження боржником на підставі Договору купівлі-продажу комплексу від 13.01.2021, що має ознаки фраудаторності, об`єкту нерухомого майна на користь пов`язаного із ним ТОВ "Концерн Комплекс", за ціною, що була нижче ринкової. У подальшому, спірне нерухоме майно відчужено ТОВ "Концерн Комплекс" на користь ТОВ "Фаст Агро Інвест" за Договором купівлі-продажу комплексу від 08.09.2021, та зареєстровано за ним право власності.

3. Одночасно з позовною заявою розпорядниця майна ТОВ "Комплекс Агромарс" арбітражна керуюча Сердюк Марина Миколаївна подала заяву про забезпечення позову.

3.1. У заяві про забезпечення позову зазначено, що: на сьогоднішній день ТОВ "Фаст Агро Інвест" є власником спірного нерухомого майна та не обмежене у праві вчинення дій, направлених на його відчуження; у разі вибуття спірного об`єкту нерухомого майна з володіння особи, до якої заявлений позов про визнання недійсним договору та про витребування майна із незаконного володіння, виконання рішення суду у разі задоволення позовних вимог буде неможливим; ТОВ "Фаст Агро Інвест" виступило майновим поручителем ОСОБА_1 щодо повернення позики шляхом передачі в іпотеку спірного об`єкту нерухомості, може призвести до переоформлення права власності на спірне майно на третю особу.

Короткий зміст ухвали суду першої інстанції та постанови суду апеляційної інстанції

4. Ухвалою Господарського суду міста Києва від 17.07.2023, яку залишено без змін постановою Північного апеляційного господарського суду від 02.10.2023, заяву про забезпечення позову (вх. № 01-20/5636/23) задоволено повністю.

4.1. Судові рішення мотивовано тим, що визначені розпорядником майна боржника заходи забезпечення позову є адекватними та співмірними, мають логічний зв`язок з предметом позовних вимог і можуть забезпечити ефективний захист прав або інтересів позивача в разі ухвалення рішення про задоволення позову.

4.2. Водночас, за висновками судів невжиття таких заходів забезпечення позову призведе до порушення вимоги щодо справедливого та ефективного захисту порушених прав, зокрема, неможливості їх захистити в межах одного цього судового провадження без нових звернень позивача до суду у випадку відчуження спірного майна.

КАСАЦІЙНЕ ПРОВАДЖЕННЯ У ВЕРХОВНОМУ СУДІ

5. ТОВ "Концерн Комплекс" 25.10.2023 звернулось з касаційною скаргою на ухвалу Господарського суду міста Києва від 17.07.2023 та постанову Північного апеляційного господарського суду від 02.10.2023 у справі № 910/15043/21 (910/11191/23).

6. Автоматизованою системою документообігу суду для розгляду справи № 910/15043/21 (910/11191/23) визначено колегію суддів у складі: головуючий суддя - Погребняк В.Я., судді: Жуков С.В., Білоус В.В., що підтверджується протоколом повторного автоматизованого розподілу справи між суддями від 25.10.2023

7. У зв`язку з відпусткою судді Білоуса В.В. автоматизованою системою документообігу суду для розгляду справи № 910/15043/21 (910/11191/23) визначено колегію суддів у складі: головуючий суддя - Погребняк В.Я., судді: Жуков С.В., Васьковський О.В., що підтверджується протоколом повторного автоматизованого розподілу справи між суддями від 10.11.2023.

8. Ухвалою від 29.11.2023 Верховний Суд у зазначеному складі прийняв касаційну скаргу ТОВ "Концерн Комплекс" у справі № 910/15043/21 (910/11191/23) до провадження

8.1. Ухвалив здійснити перегляд ухвали Господарського суду міста Києва від 17.07.2023 та постанови Північного апеляційного господарського суду від 02.10.2023 в порядку письмового провадження, без повідомлення учасників справи.

8.2. Надав учасникам справи строк для подання відзиву на касаційну скаргу до 19.12.2023.

8.3. Витребував із Господарського суду м. Києва та Північного апеляційного господарського суду матеріали справи № 910/15043/21 (910/11191/23).

8.4. Матеріали справи № 910/15043/21 (910/11191/23) надійшли до Верховного Суду 12.12.2023 у кількості 2 т.спр.+1м.о. із супровідним листом від 08.12.2023 № 910/15043/21(910/11191/23)7517/2023 від Господарського суду міста Києва

9. Відзив на касаційну скаргу надійшов 19.12.2023.

10. Враховуючи положення Указу Президента України від 24.02.2022 № 64/2022 "Про введення воєнного стану в Україні" (затвердженого Законом України "Про затвердження Указу Президента України "Про введення воєнного стану в Україні" від 24.02.2022 № 2102-IX), Указу Президента України від 06.11.2023 № 734/2023 "Про продовження строку дії воєнного стану в Україні", затвердженого Законом України "Про затвердження Указу Президента України "Про продовження строку дії воєнного стану в Україні" від 08.11.2023 № 3429-IX, Верховний Суд розглядає справу № 910/15043/21 (910/11191/23) у розумний строк, тобто такий, що є об`єктивно необхідним для забезпечення можливості реалізації учасниками справи відповідних процесуальних прав.

УЗАГАЛЬНЕНІ ДОВОДИ УЧАСНИКІВ СПРАВИ

Доводи скаржника (ТОВ "Концерн Комплекс")

11. ТОВ "Концерн Комплекс" подало касаційну скаргу, в якій просить скасувати постанову суду апеляційної інстанції та рішення суду першої інстанції, ухвалити нове рішення про відмову в задоволенні заяви про забезпечення позову (вх. № 01-20/5636/23).

11.1. Скаржник аргументував, що суди першої та апеляційної інстанцій при ухваленні оскаржуваних судових рішень не врахували висновки Верховного Суду, викладені у постановах від 07.08.2020 у справі № 520/9674/19, від 12.02.2020 у справі № 381/4019/18, від 01.02.2019 у справі № 910/1539/21 (910/8758/21), від 02.12.2019 у справі № 910/910/7628/19, від 21.08.2020 у справі № 904/2357/20, від 16.02.2021 у справі № 910/16866/20, від 20.07.2021 у справі № 904/1933/21, від 15.04.2021 у справі № 910/16370/20, від 21.01.2019 у справі № 902/483/18, від 28.08.2019 у справі № 910/4491/19, від 12.05.2020 у справі № 910/14149/19, від 13.01.2020 у справі № 922/2163/17, від 18.03.2020 у справі № 904/2641/19, від 07.04.2023 у справі № 910/15043/219910/10070/22), від 22.12.2022 у справі № 905/255/22, від 20.02.2020 у справі № 922/719/16, від 28.09.2021 у справі №21/89б/2011 (913/45/20), від 16.11.2022 у справі № 44/38-б (910/16410/20), від 02.12.2019 у справі № 910/7628/19, від 21.08.2020 у справі № 904/2357/20, від 20.07.2021 у справі № 904/1933/21, від 28.08.2019 у справі № 910/4491/19, від 27.01.2020 у справі № 761/26815/17, від 16.10.2020 у справі № 910/12787/17 щодо застосування положень статей 13-15, 74, 86, 136, 137, 139 Господарського процесуального кодексу України (далі - ГПК України).

11.2. Скаржник зазначив про передчасність висновків судів попередніх інстанцій щодо необхідності задоволення заяви про забезпечення позову без вирішення питання щодо підсудності справи цьому суду, без надання оцінки предмету спору, з яким звернувся позивач, та характеру взаємовідносин між сторонами, без врахування положень статті 42 Кодексу України з процедур банкрутства (далі - КУзПБ) в частині фраудаторності правочинів, без надання оцінки фінансовій можливості скаржника у випадку неможливості повернути майно в натурі - відшкодувати його вартість грошовими коштами за ринковими цінами, що існували на момент вчинення правочину.

11.3. Також скаржник наголосив, що чинним законодавством не передбачено право арбітражного керуючого на подання у межах статті 42 КУзПБ позовів про визнання недійсним правочинів, вчинених не боржником, та на витребування майна від осіб, що не є стороною правочину, укладеного боржником.

11.4. Крім того, скаржник доводив, що заява про забезпечення позову (вх. №01-20/5636/23) не відповідає вимогам пункту 3 частини першої статті 139 ГПК України, не містить предмет позову та обґрунтування необхідності забезпечення позову. Скаржник звернув увагу також на порушення апеляційним господарським судом вимог пунктів 2-4 частини першої статті 282 ГПК України.

ПОЗИЦІЯ ВЕРХОВНОГО СУДУ

Оцінка аргументів учасників справи і висновків судів першої та апеляційної інстанцій

Щодо меж розгляду справи судом касаційної інстанції

12. З урахуванням повноважень касаційного суду відповідно до статті 300 ГПК України, Верховний Суд вважає прийнятними касаційні скарги щодо доводів, зазначених в пунктах 11 - 11.4. описової частини цієї постанови.

Щодо застосування норм матеріального та процесуального права та мотивів прийняття (відхилення) доводів касаційної скарги

13. Керуючись вимогами статей 14, 300 ГПК України, Верховний Суд перевіряє правильність застосування судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального і процесуального права в межах доводів і вимог касаційної скарги та виходить з такого.

14. Об`єктом касаційного перегляду є судові рішення, ухвалені за наслідками розгляду заяви позивача про забезпечення позову шляхом накладення арешту на спірне майно та заборони вчиняти будь-які дії щодо реєстрації прав власності щодо спірного майна.

15. Відповідно до статті 136 ГПК України господарський суд за заявою учасника справи має право вжити передбачених статтею 137 цього Кодексу заходів забезпечення позову. Забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

16. Забезпечення позову є засобом, спрямованим на запобігання можливим порушенням майнових прав чи охоронюваних законом інтересів юридичної або фізичної особи. Воно полягає у вжитті заходів, за допомогою яких у подальшому гарантується виконання судового рішення або ефективний захист (поновлення) порушених чи оспорюваних прав (інтересів) позивача, за захистом яких він звернувся до суду. Заходи щодо забезпечення позову обов`язково повинні застосовуватися відповідно до їх мети, з урахуванням безпосереднього зв`язку між предметом позову та заявою про забезпечення позову.

17 Тобто, метою заходу забезпечення є підтримання status quo, поки суд не визначиться щодо виправданості цього заходу. Тимчасовий захід спрямований на те, щоб протягом судового розгляду щодо суті спору суд залишався в змозі розглянути позов заявника за звичайною процедурою. Тимчасові забезпечувальні заходи мають на меті забезпечити протягом розгляду продовження існування стану, який є предметом спору (рішення ЄСПЛ від 13.01.2011 у справі "Кюблер проти Німеччини").

18. Забезпечення позову по суті - це обмеження суб`єктивних прав, свобод та інтересів відповідача (відповідачів) або пов`язаних із ним інших осіб в інтересах забезпечення реалізації в майбутньому актів правосуддя і задоволених вимог позивача (подібний висновок викладений у постановах Верховного Суду від 10.12.2019 у справі №910/18739/16, від 21.10.2021 у справі № 910/20007/20).

Отже, заходи забезпечення позову (вимог), без застосування яких існує ризик такої зміни обставин, внаслідок якої подальше ухвалення остаточного рішення суду на користь заявника вже не призведе до захисту прав або інтересів заявника, за яким він звертався до суду, слід розглядати як такі, що охоплені "правом на суд".

19. Пунктами 1, 3 частини першої статті 137 ГПК України унормовано, що позов забезпечується, зокрема, накладенням арешту на майно та (або) грошові кошти, що належать або підлягають передачі або сплаті відповідачу і знаходяться у нього чи в інших осіб; забороною іншим особам вчиняти дії щодо предмета спору або здійснювати платежі, або передавати майно відповідачеві, або виконувати щодо нього інші зобов`язання.

20. При вирішенні питання про забезпечення позову господарський суд має здійснити оцінку обґрунтованості доводів заявника щодо необхідності вжиття відповідних заходів з урахуванням: розумності, обґрунтованості, адекватності та співмірності вимог заявника щодо забезпечення позову; забезпечення збалансованості інтересів сторін, а також інших учасників судового процесу; наявності зв`язку між конкретним заходом забезпечення позову і предметом позовної вимоги, зокрема, чи спроможний такий захід забезпечити фактичне виконання судового рішення в разі задоволення позову; імовірності утруднення виконання або невиконання рішення господарського суду в разі невжиття таких заходів; запобігання порушенню у зв`язку із вжиттям таких заходів прав та охоронюваних законом інтересів осіб, що не є учасниками даного судового процесу.

21. Забезпечення позову застосовується як гарантія задоволення законних вимог позивача. Умовою застосування заходів забезпечення позову є достатньо обґрунтоване припущення, що майно, яке є у відповідача на момент пред`явлення позову до нього, може зникнути, зменшитися за кількістю або погіршитися за якістю на момент виконання рішення.

22. Достатньо обґрунтованим для забезпечення позову є підтверджена доказами наявність фактичних обставин, з якими пов`язується застосування певного виду забезпечення позову. Про такі обставини може свідчити вчинення відповідачем дій, спрямованих на ухилення від виконання зобов`язання після пред`явлення вимоги чи подання позову до суду тощо.

23. Адекватність заходу забезпечення позову, що застосовується господарським судом, визначається його відповідністю вимогам, на забезпечення яких він вживається. Оцінка такої відповідності здійснюється господарським судом, зокрема, з урахуванням співвідношення прав (інтересу), про захист яких просить заявник, з вартістю майна, на яке вимагається накладення арешту, або майнових наслідків заборони відповідачеві вчиняти певні дії тощо.

24. Співмірність, зокрема, передбачає співвідношення господарським судом негативних наслідків від вжиття заходів до забезпечення позову з тими негативними наслідками, які можуть настати в результаті невжиття цих заходів, з урахуванням відповідності права чи законного інтересу, за захистом яких заявник звертається до суду, та майнових наслідків заборони відповідачу здійснювати певні дії.

Отже, у кожному конкретному випадку, розглядаючи заяву про забезпечення позову, суду належить встановити наявність обставин, які свідчать про те, що в разі невжиття таких заходів можуть виникнути перешкоди для виконання рішення суду у разі задоволення позову. При цьому обов`язок доказування наявності таких обставин покладається на заявника.

25. Розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, у тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з`ясувати обсяг позовних вимог, відомості про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, що звернулася з такою заявою, позовним вимогам.

Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 06.12.2023 у справі № 910/15043/21 (910/11194/23) і колегія суддів не вбачає підстав для відступу від неї у цій справі.

Щодо розгляду касаційної скарги по суті

26. З огляду на встановлені судами першої та апеляційної інстанцій обставин, звертаючись із заявою про забезпечення позову (вх. № 01-20/5636/23), розпорядниця майна боржника просила накласти арешт та заборонити вчиняти реєстраційні дії саме щодо спірного майна, яке було неодноразово відчужено за оспорюваними в цій справі договорами купівлі-продажу та про витребування якого заявлені позовні вимоги. Тобто заявлені заходи забезпечення безпосередньо стосуються предмета спору в цій справі.

26.1. Водночас, подальше відчуження спірного майна, зокрема внаслідок звернення стягнення на нього як на предмет іпотеки, призведе до неможливості виконати рішення суду в разі задоволення позову та захистити права позивача в межах одного судового провадження без нових звернень позивача до суду.

26.2. Накладення арешту на спірне майно та заборона реєстрації права власності на нього забезпечить виконання у майбутньому судового рішення у цій справі (в разі задоволення позову), однак не завдасть шкоди скаржнику, не позбавить його прав на володіння та користування майном, здійснення господарської діяльності, отримання доходів тощо, а лише тимчасово обмежить право відчужити спірне майно третім особам.

27. З огляду на зазначене, врахувавши предмет і підстави позову у справі, суди першої та апеляційної інстанцій дійшли обґрунтованого висновку про те, що заявлений розпорядником майна боржника спосіб забезпечення позову відповідає вимогам процесуального законодавства щодо розумності, обґрунтованості, адекватності, збалансованості інтересів сторін, наявності зв`язку з предметом позовних вимог та може забезпечити ефективний захист прав або інтересів позивача в разі ухвалення рішення про задоволення позову.

28. Разом з тим, викладені в касаційній скарзі доводи про невідповідність заяви про забезпечення позову (вх. № 01-20/5636/23) вимогам статті 139 ГПК України через не зазначення предмету позову та обґрунтування необхідності забезпечення позову є безпідставними, оскільки спростовуються змістом зазначеної заяви.

29. Також є необґрунтованими аргументи скаржника про недоведення наявності очевидної небезпеки заподіяння шкоди правам, свободам та інтересам позивача до ухвалення рішення у справі, неможливості захисту його прав та інтересів без вжиття відповідних заходів, вчинення скаржником дій, зокрема, спрямованих на приховування або відчуження спірного майна (підготовчих дій до його реалізації).

29.1. Верховний Суд звертає увагу на те, що наявність у ТОВ "Фаст Агро Інвест" правомочностей власника спірного майна вказує на можливість у будь-який момент (в тому числі під час розгляду цієї справи судом, але до прийняття остаточного рішення) розпорядитися цим майном на користь третіх осіб, що може призвести до неможливості виконання рішення в цій справі (в разі задоволення позову), зокрема, в частині витребування спірного майна з володіння ТОВ "Фаст Агро Інвест".

29.2. За таких умов вимога щодо обов`язкового надання позивачем доказів на підтвердження намірів про відчуження ТОВ "Фаст Агро Інвест" спірного майна, враховуючи наявність у нього права розпорядитися ним у будь-який момент, свідчила б про застосування судом завищеного або навіть заздалегідь недосяжного стандарту доказування, що порушує баланс інтересів сторін (подібний за змістом висновок викладений, зокрема, у постанові об`єднаної палати Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 03.03.2023 у справі № 905/448/22).

29.3. Водночас, заперечуючи проти вжиття заходів забезпечення позову щодо спірного майна, скаржник не зазначив, яким чином вжиття наведених заходів та збереження у зв`язку з цим існуючого стану, який є предметом спору, порушують його права, та не навів інших обставин, що в сукупності свідчать про можливість позивача захистити свої права, за захистом яких він звернувся у цій справі, в межах одного цього судового провадження за його позовом без нових звернень до суду, якщо позов буде задоволено, але згадані заходи забезпечення позову у цій справі не будуть вжиті судом.

30. Посилання скаржника на наявність у нього можливості відшкодувати вартість спірного майна грошовими коштами за ринковими цинами, що існували на момент вчинення ним правочину з боржником, не спростовує наведені обставини щодо неможливості виконання рішення суду в разі задоволення позову про відновлення прав боржника у визначений ним спосіб, оскільки вимоги про відшкодування вартості спірного майна не є предметом розгляду в цій справі.

31. Верховний Суд, надаючи оцінку викладеним в касаційній скарзі доводам про відсутність у арбітражного керуючого права на звернення в межах статті 42 КУзПБ з позовом про визнання недійсними правочинів, вчинених не боржником, витребування майна від інших осіб тощо, враховує те, що однією з позовних вимог є витребування майна з чужого незаконного володіння. В той же час заходи забезпечення позову не є тотожними заявленим позовним вимогам, а їх вжиття не зумовлює жодним чином фактичного вирішення спору по суті.

31.1. Такі заходи забезпечення позову носять тимчасовий характер та спрямовані виключно на збереження існуючого становища до прийняття рішення у цій справі з метою забезпечення ефективного захисту порушених прав та інтересів позивача у випадку задоволення позову.

32. Відхиляючи доводи скаржника щодо задоволення заяви про забезпечення позову (вх. № 01-20/5636/23) без вирішення питання щодо підсудності справи цьому суду, відповідності позовної заяви вимогам статей 175-177 ГПК України тощо, Верховний Суд виходить з відсутності конкретних підстав вважати її непідсудною відповідному суду згідно з вимогами процесуального законодавства та враховує, що на момент перегляду оскаржуваної ухвали судом апеляційної інстанції за позовною заявою розпорядника майна боржника в цій справі відкрито провадження ухвалою Господарського суду міста Києва від 07.08.2023.

33. Надаючи оцінку твердженню скаржника про неналежне виконання господарським судом апеляційної інстанції вимог пунктів 2-4 частини першої статті 282 ГПК України, Верховний Суд виходить з того, що вони не свідчать про наявність під час розгляду Заяви таких порушень, які б зумовили незаконність оскаржуваної постанови в цілому як підстави для її скасування.

34. З огляду на зазначене, Верховний Суд дійшов висновку, що доводи скаржника про порушення судами норм процесуального права (зокрема статей 136, 137 ГПК України) та неврахування висновків щодо їх застосування, викладених у перелічених ним постановах Верховного Суду, не знайшли свого підтвердження під час перегляду справи судом касаційної інстанції.

35. Доводи скаржника про неповноту дослідження обставин справи, з якими чинне законодавство пов`язує наявність підстав для застосування заходів щодо забезпечення позову, які б свідчили про вчинення дій, направлених на ускладнення виконання рішення, Верховний Суд вважає необґрунтованими, оскільки в цій частині доводи касаційної скарги не дають підстав для висновку, що оскаржені судові рішення постановлено без додержання норм матеріального і процесуального права, та зводяться до твердження про необхідність переоцінки доказів у справі, що відповідно до положень статті 300 ГПК України перебуває поза межами повноважень суду касаційної інстанції.

36. Посилання скаржника на постанови Верховного Суду від 07.08.2020 у справі № 520/9674/19, від 12.02.2020 у справі № 381/4019/18, від 01.02.2019 у справі № 910/1539/21 (910/8758/21), від 02.12.2019 у справі № 910/910/7628/19, від 21.08.2020 у справі № 904/2357/20, від 16.02.2021 у справі № 910/16866/20, від 20.07.2021 у справі № 904/1933/21, від 15.04.2021 у справі № 910/16370/20, від 21.01.2019 у справі № 902/483/18, від 28.08.2019 у справі № 910/4491/19, від 12.05.2020 у справі № 910/14149/19, від 13.01.2020 у справі № 922/2163/17, від 18.03.2020 у справі № 904/2641/19, від 07.04.2023 у справі № 910/15043/219910/10070/22), від 22.12.2022 у справі № 905/255/22, від 20.02.2020 у справі № 922/719/16, від 28.09.2021 у справі № 21/89б/2011 (913/45/20), від 16.11.2022 у справі № 44/38-б (910/16410/20), від 02.12.2019 у справі № 910/7628/19, від 21.08.2020 у справі № 904/2357/20, від 20.07.2021 у справі № 904/1933/21, від 28.08.2019 у справі № 910/4491/19, від 27.01.2020 у справі № 761/26815/17, від 16.10.2020 у справі № 910/12787/17 зазначених висновків також не спростовують.

37. Водночас, колегія суддів враховує, що частинами першою, другою статті 146 ГПК України унормовано, що у випадку залишення позову без розгляду або закриття провадження з інших, ніж зазначені у частині першій статті 142 цього Кодексу підстав, або у випадку ухвалення рішення суду щодо повної або часткової відмови у задоволенні позову відповідач або інша особа, чиї права або охоронювані законом інтереси порушені внаслідок вжиття заходів забезпечення позову, має право на відшкодування збитків, заподіяних забезпеченням позову, за рахунок особи, за заявою якої такі заходи забезпечення позову вживалися. Також у разі подання відповідного позову про відшкодування збитків, заподіяних забезпеченням позову, протягом двадцяти днів з моменту набрання законної сили судовим рішенням, зазначеним у частині першій цієї статті, відшкодування збитків, заподіяних вжиттям заходів забезпечення позову, здійснюється в першу чергу за рахунок коштів зустрічного забезпечення.

38. Отже, у випадку наявності підстав, передбачених статтею 146 ГПК України, власник спірного майна не буде позбавлений можливості захистити порушення його прав та законних інтересів внаслідок заподіяння збитків поданням відповідної заявою про забезпечення позову.

Висновки за результатами розгляду касаційної скарги

39. З огляду на зазначене, звертаючись з касаційною скаргою, скаржник не довів неправильне застосування судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального і процесуального права до встановлених під час розгляду справи обставин як необхідної передумови для скасування оскаржуваних судових рішень.

40. Зважаючи на викладене, Верховний Суд дійшов висновку про відмову в задоволенні касаційної скарги та залишення без змін оскаржуваних ухвали і постанови судів першої та апеляційної інстанцій.

Розподіл судових витрат

41. Понесені скаржником у зв`язку з переглядом справи в суді касаційної інстанції судові витрати, з огляду на положення статті 129 ГПК України, покладаються на скаржника.

Керуючись статтями 300, 301, 304, 308, 309, 314, 315, 317 Господарського процесуального кодексу України, Верховний Суд

ПОСТАНОВИВ:

1. Касаційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Концерн Комплекс" залишити без задоволення.

2. Постанову Північного апеляційного господарського суду від 02.10.2023 та ухвалу Господарського суду міста Києва від 17.07.2023 у справі № 910/15043/21 (910/11191/23) залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною та оскарженню не підлягає.

Головуючий В.Я. Погребняк

Судді О.В.Васьковський

С.В. Жуков