ПІВНІЧНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

м. Київ

"19" грудня 2023 р. Справа№ 910/10691/23

Північний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Владимиренко С.В.

суддів: Демидової А.М.

Ходаківської І.П.

за участю секретаря судового засідання Невмержицької О.В.

за участю представників учасників справи згідно протоколу судового засідання від 19.12.2023

розглянувши у відкритому судовому засіданні в режимі відеоконференції апеляційну скаргу Акціонерного товариства «Харківський науково-дослідний та проектно-конструкторський інститут «Енергопроект» на ухвалу Господарського суду міста Києва від 31.10.2023 (про відмову ухвалити додаткове рішення)

у справі №910/10691/23 (суддя Васильченко Т.В.)

за позовом Акціонерного товариства «Харківський науково-дослідний та проектно-конструкторський інститут «Енергопроект»

до Корпорації «ТСМ Груп»

про стягнення 1 675 958, 06 грн,

ВСТАНОВИВ:

Господарський суд міста Києва ухвалою від 10.10.2023 затвердив мирову угоду від 29.09.2023, укладену між учасниками справи №910/10691/23.

17.10.2023 до Господарського суду міста Києва від Акціонерного товариства «Харківський науково-дослідний та проектно-конструкторський інститут «Енергопроект» (далі по тексту - позивача) надійшла заява про розподіл судових витрат у справі №910/10691/23, в якій останній просив суд першої інстанції вирішити питання про розподіл витрат на професійну правничу допомогу шляхом ухвалення додаткового рішення у справі, та стягнути з Корпорації «ТСМ Груп» (далі по тексту - відповідач) на користь позивача 15 000,00 грн.

Господарський суд міста Києва ухвалою від 31.10.2023 у справі №910/10691/23 відмовив у задоволенні заяви Акціонерного товариства «Харківський науково-дослідний та проектно-конструкторський інститут «Енергопроект» про ухвалення додаткового рішення.

Приймаючи вказану ухвалу суд першої інстанції дійшов висновку про те, що подана заява позивача суперечить досягнутим між сторонами домовленостям, адже позивачем без зауважень прийняті умови мирової угоди від 29.09.2023, за якими йому підлягають відшкодуванню лише судові витрати, які складаються з судового збору, а тому відсутні підстави відшкодування витрат на професійну правничу допомогу.

Не погоджуючись із прийнятою ухвалою суду першої інстанції, позивач звернуся до Північного апеляційного господарського суду із апеляційною скаргою, в якій просить скасувати ухвалу Господарського суду міста Києва від 31.10.2023 у справі №910/10691/23 та ухвалити нове рішення, яким стягнути з відповідача на користь позивача 15 000,00 грн витрат на професійну правничу допомогу.

В обґрунтування вимог та доводів апеляційної скарги позивач посилається на допущення судом першої інстанції приписів процесуального законодавства, оскільки сторони при укладенні мирової угоди від 29.09.2023 не узгодили порядку розподілу судових витрат, а тому позивач вважає, що наявні підстави для стягнення з відповідача на його користь 15 000,00 грн витрат на професійну правничу допомогу.

Відповідно до витягу з протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 28.11.2023 апеляційну скаргу Акціонерного товариства «Харківський науково - дослідний та проектно-конструкторський інститут «Енергопроект» на ухвалу Господарського суду міста Києва від 31.10.2023 у справі №910/10691/23 передано на розгляд колегії суддів у складі: головуючий суддя - Владимиренко С.В., судді: Демидова А.М., Ходаківська І.П.

Північний апеляційний господарський суд ухвалою від 29.11.2023 витребував з Господарського суду міста Києва матеріали справи №910/10691/23; відклав розгляд питання про відкриття, повернення, залишення без руху або відмову у відкритті апеляційного провадження за апеляційною скаргою Акціонерного товариства «Харківський науково - дослідний та проектно-конструкторський інститут «Енергопроект» на ухвалу Господарського суду міста Києва від 31.10.2023 у справі №910/10691/23.

Матеріали справи №910/10691/23 надійшли на адресу Північного апеляційного господарського суду 07.12.2023.

Північний апеляційний господарський суд ухвалою від 11.12.2023 відкрив апеляційне провадження за апеляційною скаргою Акціонерного товариства «Харківський науково - дослідний та проектно-конструкторський інститут «Енергопроект» на ухвалу Господарського суду міста Києва від 31.10.2023 у справі №910/10691/23; розгляд апеляційної скарги призначив на 19.12.2023 на 13 год. 00 хв.

У судовому засіданні 19.12.2023 представник позивача підтримав вимоги та доводи своєї апеляційної скарги, просив суд апеляційної інстанції її задовольнити, ухвалу Господарського суду міста Києва від 31.10.2023 у справі №910/10691/23 скасувати та ухвалити нове рішення, яким стягнути з відповідача на користь позивача 15 000,00 грн витрат на професійну правничу допомогу.

У судовому засіданні 19.12.2023 представник відповідача заперечив проти задоволення апеляційної скарги позивача, просив суд апеляційної інстанції відмовити у її задоволенні, а ухвалу Господарського суду міста Києва від 31.10.2023 у справі №910/10691/23 залишити без змін.

Розглянувши доводи та вимоги апеляційної скарги, перевіривши матеріали справи, заслухавши пояснення представника позивачки, дослідивши докази, проаналізувавши на підставі встановлених фактичних обставин справи правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, колегія суддів встановила наступне.

Конституцією України визначено, що кожен має право на професійну правничу допомогу (стаття 59).

За приписами ст. 16 Господарського процесуального кодексу України (далі по тексту - ГПК України) учасники справи мають право користуватися правничою допомогою.

Представництво у суді, як вид правничої допомоги, здійснюється виключно адвокатом (професійна правнича допомога), крім випадків, встановлених законом.

Статтею 15 ГПК України визначено, що суд визначає в межах, встановлених цим Кодексом, порядок здійснення провадження у справі відповідно до принципу пропорційності, враховуючи: завдання господарського судочинства; забезпечення розумного балансу між приватними й публічними інтересами; особливості предмета спору; ціну позову; складність справи; значення розгляду справи для сторін, час, необхідний для вчинення тих чи інших дій, розмір судових витрат, пов`язаних із відповідними процесуальними діями, тощо.

Згідно положень ГПК України однією з основних засад (принципів) господарського судочинства є відшкодування судових витрат сторони, на користь якої ухвалене судове рішення (пункт 12 частини 3 статті 2 ГПК України).

Метою впровадження цього принципу є забезпечення особі можливості: ефективно захистити свої права в суді, ефективно захиститись у разі подання до неї необґрунтованого позову/апеляційної скарги, а також стимулювання сторін до досудового вирішення спору.

Статті 129, 130 ГПК України визначають порядок розподілу судових витрат за результатами розгляду справи.

Судом апеляційної інстанції встановлено, що Господарський суд міста Києва ухвалою від 10.10.2023 задовольнив спільну заяву учасників справи №910/10691/23 про затвердження мирової угоди.

У відповідності до статті 192 ГПК України мирова угода укладається сторонами з метою врегулювання спору на підставі взаємних поступок і має стосуватися лише прав та обов`язків сторін. У мировій угоді сторони можуть вийти за межі предмета спору за умови, якщо мирова угода не порушує прав чи охоронюваних законом інтересів третіх осіб.

Сторони можуть укласти мирову угоду і повідомити про це суд, зробивши спільну письмову заяву, на будь-якій стадії судового процесу.

До ухвалення судового рішення у зв`язку з укладенням сторонами мирової угоди суд роз`яснює сторонам наслідки такого рішення, перевіряє, чи не обмежені представники сторін вчинити відповідні дії.

Укладена сторонами мирова угода затверджується ухвалою суду, в резолютивній частині якої зазначаються умови угоди. Затверджуючи мирову угоду, суд цією самою ухвалою одночасно закриває провадження у справі.

Суд постановляє ухвалу про відмову у затвердженні мирової угоди і продовжує судовий розгляд, якщо: 1) умови мирової угоди суперечать закону або порушують права чи охоронювані законом інтереси інших осіб, є невиконуваними; або 2) одну із сторін мирової угоди представляє її законний представник, дії якого суперечать інтересам особи, яку він представляє.

Мирова угода у позовному провадженні - це письмова домовленість між сторонами спору про його вирішення, яка укладається в добровільному порядку з метою припинити спір, на погоджених сторонами умовах. Тобто, відмовившись від судового захисту, сторони ліквідують наявний правовий конфлікт самостійним (без державного примусу) врегулюванням розбіжностей на погоджених умовах. Спір може бути врегульовано укладенням мирової угоди на будь-якій стадії господарського процесу, у тому числі на стадії виконання судового рішення.

На відміну від звичайного договору, мирова угода у позовному провадженні укладається в процесі розгляду справи у господарському суді у формі та на умовах, передбачених процесуальним законодавством; підлягає затвердженню господарським судом; припиняє процесуально-правові відносини сторін; якщо мирова угода не виконується добровільно, вона виконується в порядку, встановленому для виконання судового рішення.

Отже, мирова угода, яка укладається у справах позовного провадження, є інструментом урегулювання спору на підставі взаємних поступок сторін та має стосуватися прав та обов`язків сторін спору. Відповідно до частин другої та третьої статті 193 ГПК України, ухвала про затвердження мирової угоди є виконавчим документом та має відповідати вимогам до виконавчого документа, встановленим Законом України «Про виконавче провадження», ухвала суду про затвердження мирової угоди може бути подана для її примусового виконання в порядку, передбаченому для виконання судових рішень. Ухвала суду про закриття провадження у справі за наслідком укладення мирової угоди є підставою відмови в майбутньому у відкритті провадження у справі (пункт 2 частини першої статті 175 ГПК України).

Водночас приписами статті 130 ГПК України визначено, що у разі укладення мирової угоди до прийняття рішення у справі судом першої інстанції, відмови позивача від позову, визнання позову відповідачем до початку розгляду справи по суті суд у відповідній ухвалі чи рішенні у порядку, встановленому законом, вирішує питання про повернення позивачу з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову, а в разі якщо домовленості про укладення мирової угоди, відмову позивача від позову або визнання позову відповідачем досягнуто сторонами за результатами проведення медіації - 60 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову.

Якщо сторони під час укладення мирової угоди не передбачили порядку розподілу судових витрат, кожна сторона у справі несе половину судових витрат.

У випадках, встановлених частинами третьою - п`ятою цієї статті, суд може вирішити питання про розподіл судових витрат протягом п`ятнадцяти днів з дня постановлення ухвали про закриття провадження у справі або залишення позову без розгляду, рішення про задоволення позову у зв`язку з його визнанням, за умови дотримання відповідною стороною вимог частини восьмої статті 129 цього Кодексу.

Як правильно зазначено судом першої інстанції у мировій угоді від 29.10.2023 учасники справи (сторони мирової угоди від 29.10.2023) передбачили порядок розподілу судових витрат, а саме: відповідач визнав та погодився компенсувати (відшкодувати) позивачу судові витрати по справі №910/10691/23, а саме: 50 відсотків судового збору, сплаченого позивачем при поданні позову, у розмірі 18 925,94 грн.

За таких обставин, суд першої інстанції дійшов правильного висновку про відмову у задоволенні заяви позивача про ухвалення додаткового рішення.

Згідно із частиною 4 статті 11 ГПК України суд застосовує при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року і протоколи до неї, згоду на обов`язковість яких надано Верховною Радою України, та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.

ЄСПЛ у рішенні від 10.02.2010 у справі «Серявін та інші проти України» зауважив, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях, зокрема, судів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожний аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною, залежно від характеру рішення.

У справі «Трофимчук проти України» ЄСПЛ також зазначив, хоча пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, це не може розумітись як вимога детально відповідати на кожен довод.

У пункті 53 рішення ЄСПЛ ЄСПЛ у справі «Федорченко та Лозенко проти України» від 20.09.2012 зазначено, що при оцінці доказів суд керується критерієм доведення «поза розумним сумнівом». Тобто, аргументи сторони мають бути достатньо вагомими, чіткими та узгодженими.

Доводи наведені апелянтом в апеляційній скарзі не спростовують правильних висновків суду першої інстанції, при цьому апеляційним судом при винесені даної постанови було надано обґрунтовані та вичерпні висновки доводам сторін із посиланням на норми процесуального права, які підлягають застосуванню до спірних правовідносин.

Відповідно до частини 1 статті 269 ГПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Згідно із частиною 1 статті 271 ГПК апеляційні скарги на ухвали суду першої інстанції розглядаються в порядку, передбаченому для розгляду апеляційних скарг на рішення суду першої інстанції з урахуванням особливостей, визначених цією статтею.

Відповідно до статті 276 ГПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

За таких обставин, колегія суддів Північного апеляційного господарського суду дійшла висновку про те, що ухвала Господарського суду міста Києва від 31.10.2023 у справі №910/10691/23 прийнята з повним та всебічним дослідженням обставин, які мають значення для справи, а також з дотриманням норм процесуального права, у зв`язку з чим апеляційна скарга позивача задоволенню не підлягає.

Судовий збір за подання апеляційної скарги покладається на позивача відповідно до приписів статті 129 ГПК України.

Відповідно до пункту 19 частини 1 статті 255 ГПК України окремо від рішення суду першої інстанції можуть бути оскаржені в апеляційному порядку ухвали суду першої інстанції про відмову ухвалити додаткове рішення.

Згідно із пунктом 2 частини 1 статті 287 ГПК України учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, інтереси та (або) обов`язки, мають право подати касаційну скаргу на ухвали суду першої інстанції, зазначені в пунктах 3, 6, 7, 13, 14, 21, 25, 26, 28, 30 частини першої статті 255 цього Кодексу, після їх перегляду в апеляційному порядку.

Таким чином, ухвала суду першої інстанції у даній справі про відмову ухвалити додаткове рішення не підлягає касаційному перегляду після її перегляду в апеляційному порядку.

Керуючись ст. ст. 129, 269, 270, 271, 275, 276, 281-284 Господарського процесуального кодексу України, Північний апеляційний господарський суд

ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційну скаргу Акціонерного товариства «Харківський науково-дослідний та проектно-конструкторський інститут «Енергопроект» на ухвалу Господарського суду міста Києва від 31.10.2023 у справі №910/10691/23 залишити без задоволення.

2. Ухвалу Господарського суду міста Києва від 31.10.2023 у справі №910/10691/23 залишити без змін.

3. Матеріали справи №910/10691/23 повернути до Господарського суду міста Києва.

4. Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та не підлягає касаційному оскарженню.

Головуючий суддя С.В. Владимиренко

Судді А.М. Демидова

І.П. Ходаківська