ПІВНІЧНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"05" грудня 2023 р. Справа№ 910/16073/23

Північний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Гаврилюка О.М.

суддів: Ткаченка Б.О.

Майданевича А.Г.

за участю секретаря судового засідання: Ніконенко Є.С.

за участю представників сторін згідно із протоколом судового засідання

від позивача: Дюговський О.С. (в залі суду);

від відповідача: не з`явився;

розглянувши матеріали апеляційної скарги Товариства з обмеженою відповідальністю "Тек-Євровєктранс"

на ухвалу Господарського суду міста Києва від 18.10.2023

про забезпечення позову

у справі № 910/16073/23 (суддя Мандриченко О.В.)

за заявою Товариства з обмеженою відповідальністю "БГС рейл карго";

особа, яка може отримати статус відповідача: Товариство з обмеженою відповідальністю "Тек-Євровєктранс"

про забезпечення позову,-

За результатами розгляду апеляційної скарги Північний апеляційний господарський суд

ВСТАНОВИВ:

Короткий зміст ухвали місцевого господарського суду

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 18.10.2023 у справі № 910/16073/23 заяву Товариства з обмеженою відповідальністю "БГС рейл карго" про забезпечення позову задоволено частково. До набрання законної сили рішенням Господарського суду міста Києва забезпечено позов про стягнення 8 621 784,70 грн, що буде пред`явлений Товариством з обмеженою відповідальністю "БГС рейл карго" до Товариства з обмеженою відповідальністю "ТЕК-Євровєктранс" шляхом накладення арешту на грошові кошти, що належать Товариству з обмеженою відповідальністю "ТЕК-Євровєктранс" у межах ціни позову в розмірі 8 621 784,70 грн, що знаходяться у банківських установах та обліковуються на банківських рахунках, які будуть виявлені державним або приватним виконавцем під час виконання ухвали про забезпечення позову; у задоволенні іншої частини заяви відмовлено повністю.

Ухвала мотивована тим, що за висновками суду, обставини, які покладені заявником в обґрунтування поданої заяви вказують на наявність дійсних та достатніх підстав для забезпечення позову лише в частині накладення арешту на грошові кошти, що належать Товариству з обмеженою відповідальністю "ТЕК-Євровєктранс", оскільки, як уже було встановлено судом, у Товариства з обмеженою відповідальністю "ТЕК-Євровєктранс" відсутнє майно. Таким чином, оскільки метою вжиття заходів щодо забезпечення позову є уникнення можливого порушення в майбутньому прав та охоронюваних законом інтересів позивача, а також можливість реального виконання рішення суду та уникнення будь-яких труднощів при виконанні у випадку задоволення позову, суд, з урахуванням пов`язаності заходу забезпечення позову з його предметом, вважає за необхідне заяву про забезпечення позову задовольнити частково шляхом накладення арешту на грошові кошти що належать Товариству з обмеженою відповідальністю "ТЕК-Євровєктранс" і будуть виявлені виконавцем під час виконання ухвали про забезпечення позову, в межах заявлених позовних вимог в розмірі 8 621 784,70 грн. При цьому, дослідивши збалансованість інтересів сторін, суд дійшов висновку, що застосування вищезгаданих заходів забезпечення позову не призводять до втручання у звичайну господарську діяльність Товариства з обмеженою відповідальністю "ТЕК-Євровєктранс", а лише запроваджує тимчасові обмеження, існування яких дозволяє створити належні умови для запобігання перешкод у виконані рішення суду у разі задоволення позовних вимог та належному захисті та відновленні порушеного права.

Короткий зміст вимог апеляційної скарги та узагальнення її доводів

Не погоджуючись з прийнятою ухвалою, Товариство з обмеженою відповідальністю "Тек-Євровєктранс" звернулось до Північного апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати ухвалу Господарського суду міста Києва від 18.10.2023 у справі № 910/16073/23 та ухвалити нове рішення, яким у задоволенні заяви Товариства з обмеженою відповідальністю "БГС рейл карго" про забезпечення позову відмовити повністю; розгляд справи провести в режимі відеоконференції.

Підстави апеляційної скарги обґрунтовуються наступними доводами.

На думку скаржника, як слідує з аргументації, викладеної в оскаржуваній ухвалі, вжитий судом захід забезпечення позову не є достатньо обґрунтованим, адже заснований лише на суб`єктивних оціночних судженнях Товариства з обмеженою відповідальністю "БГС Рейл Карго" та посиланні на мирову угоду, яка була виконана, що навпаки свідчить про добросовісність останнього. Згадані в оскаржуваній ухвалі листи щодо графіків погашення заборгованості підтверджують, що Товариство з обмеженою відповідальністю "ТЕК-Євровєктранс" вживало максимально можливих заходів для збереження конструктивного діалогу з Товариством з обмеженою відповідальністю "БГС Рейл Карго" задля врегулювання питань у складних економічних умовах, у яких перебуває ринок перевезень, зважаючи на воєнний стан та припинення роботи "зернового коридору". Аргументи суду першої інстанції щодо відсутності нерухомого майна та щодо статутного капіталу Товариства з обмеженою відповідальністю "ТЕК-Євровєктранс" у 500 000,00 грн, що менше, ніж сума потенційного позову, недостатніми критеріями визначення можливості виконання договірних зобов`язань, відтак, самі по собі ці аргументи не можуть вважатись такими, що належним чином обґрунтовують оскаржувану ухвалу.

Скаржник вважає, що вжитий судом першої інстанції захід забезпечення позову не є ні співмірним, ні адекватним, адже фактично цілком безпідставно унеможливлює подальшу господарську діяльність ТОВ "ТЕК-Євровєктранс", а це свідчить про те, що при постановленні оскаржуваної ухвали судом першої інстанції було порушено вимоги ст.ст. 136, 137, 140 ГПК України.

Узагальнені доводи відзиву на апеляційну скаргу

Заперечуючи проти доводів апеляційної скарги, позивач у відзиві на апеляційну скаргу вказав на те, що необхідність застосування заходів забезпечення обумовлена фактичними обставинами справи, які свідчать про наявність підстав вважати, що незастосування цього заходу призведе до утруднення чи унеможливлення виконання рішення суду у разі задоволення позову, натомість вимоги про забезпечення позову обґрунтовані безпосередньо діями самого відповідача.

Щодо мирової угоди, позивач зазначає, що це не є доказом добросовісності та надійності відповідача, оскільки навіть незначну суму боргу скаржник виконав виключно після відкриття судового провадження, скаржник фактично підтвердив, що станом на 31.07.2023 у своєму розпорядженні грошові кошти, він свідомо не сплачував наявну перед ТОВ "БГС Рейл Карго" заборгованість, отже, очевидно, що відповідач цілеспрямовано нарощує кредиторську заборгованість перед постачальниками послуг і товарів та не обслуговує існуючі борги і не вживає заходів для реструктуризації заборгованості, і такі обставини не заперечуються останнім.

Позивач зазначає про те, що скаржником не надано жодних належних, допустимих, достатніх доказів власної платоспроможності, лише власні необґрунтовані міркування про нібито відсутність підстав для застосування заходів забезпечення позову, не надано і жодних підтверджень власної фінансової стійкості та платоспроможності, якими могли б бути бухгалтерсько-облікові відомості, відомості щодо укладених договорів про надання послуг та/або виконання робіт та очікувані суми прибутку за такими договорами, належним чином документально підтверджені відомості щодо наявної дебіторської заборгованості, відомості щодо активів, за рахунок яких могло б бути виконане імовірне майбутнє судове рішення про стягнення грошових сум, тощо.

Дії суду апеляційної інстанції щодо розгляду апеляційної скарги по суті

Згідно із протоколом автоматизованого розподілу судової справи апеляційну скаргу передано на розгляд колегії суддів у складі: Гаврилюк О.М. - головуючий суддя, судді - Ткаченко Б.О., Майданевич А.Г.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 26.10.2023 відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою Товариства з обмеженою відповідальністю "Тек-Євровєктранс" на ухвалу Господарського суду міста Києва від 18.10.2023 у справі № 910/16073/23. Призначено справу № 910/16073/23 до розгляду у судовому засіданні 05.12.2023.

Враховуючи викладене, військовий стан та обмеження, спричинені цим станом, з метою повного, всебічного та об`єктивного розгляду справи, з огляду на положення Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та практику Європейського суду з прав людини, справа № 910/16073/23 розглядалась протягом розумного строку.

Позиції учасників справи

Представник Товариства з обмеженою відповідальністю "БГС рейл карго" у судовому засіданні 05.12.2023 заперечив проти доводів апеляційної скарги, просив ухвалу Господарського суду міста Києва від 18.10.2023 у справі № 910/16073/23 залишити без змін.

Товариство з обмеженою відповідальністю "Тек-Євровєктранс" представника у судове засідання 05.12.2023 не направив, про дату та час судового засідання повідомлене належним чином.

Обставини справи, встановлені судом першої інстанції та перевірені судом апеляційної інстанції

До Господарського суду міста Києва звернулося Товариство з обмеженою відповідальністю "БГС рейл карго" з заявою про забезпечення позову, в якій просить застосувати заходи забезпечення позову шляхом накладення арешту на майно та грошові кошти, що належать або підлягають передачі або сплаті Товариству з обмеженою відповідальністю "ТЕК-Євровєктранс" (ідентифікаційний код юридичної особи 41007180) і знаходяться у нього чи в інших осіб загальною вартістю (на суму) 8 621 784 (вісім мільйонів шістсот двадцять одна тисяча сімсот вісімдесят чотири) грн 70 коп., а також заборонити Товариству з обмеженою відповідальністю "ТЕК-Євровєктранс" вчиняти будь-які дії, які можуть призвести до відчуження, обтяження майна та грошових коштів, на які накладено такий арешт.

Заява обґрунтована тим, що між заявником та Товариством з обмеженою відповідальністю "ТЕК-Євровєктранс" 01.09.2022 укладено договір № 52/09/22-ЗРВ/BGSRC, який останній систематично не виконує, у зв`язку з чим у нього виникла заборгованість перед Товариством з обмеженою відповідальністю "БГС рейл карго" у розмірі 6 700 000,00 грн. Вимога про забезпечення позову ґрунтується на фактичних діях Товариства з обмеженою відповідальністю "ТЕК-Євровєктранс", а саме:

- припинення Товариством з обмеженою відповідальністю "ТЕК-Євровєктранс" обслуговування боргу перед заявником (останній платіж - 100 000,00 грн був 14.04.2023 в погашення заборгованості ще за грудень 2022 року при вартості наданих і не оплачених послуг лише за січень 2023 року - 2 392 000,00 грн);

- непогашення Товариством з обмеженою відповідальністю "ТЕК-Євровєктранс" заборгованості тривалий час і неодноразова зміна тверджень останнього щодо імовірної дати сплати боргу за надані послуги, чим останній фактично підтвердив свій нестійкий фінансовий стан та відсутність грошових засобів для покриття кредиторської заборгованості;

- відсутність нерухомого майна, за рахунок якого було 6 можливо виконати майбутнє судове рішення, що підтверджується витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно;

- очевидна неможливість Товариства з обмеженою відповідальністю "ТЕК-Євровєктранс" обслуговувати борги значно менші за предмет позову, що буде поданий, - відповідно до даних інформаційної системи "Судова влада" 26.06.2023 останній, як відповідач у справі № 910/7508/23 з ціню позову 390 000,00 грн, уклав мирову угоду, що свідчить, на думку заявника, про нездатність останнього виконати навіть грошове зобов`язання, яке більше як в 15 разів менше за борг Товариства з обмеженою відповідальністю "ТЕК-Євровєктранс" перед Товариством з обмеженою відповідальністю "БГС рейл карго";

- розмір статутного капіталу Товариства з обмеженою відповідальністю "ТЕК-Євровєктранс" становить лише 500 000,00 грн, що додатково, на думку заявника, підтверджує відсутність у останнього будь-яких активів, за рахунок яких можна було 6 виконати майбутнє судове рішення.

Заявник стверджує, що Товариство з обмеженою відповідальністю "ТЕК-Євровєктранс" цілеспрямовано нарощує кредиторську заборгованість перед постачальниками послуг і товарів, не обслуговує існуючі борги і не вживає заходів для реструктуризації заборгованості, з огляду на що, заявник вважає, що вказана заява відповідає засадам розумності, обґрунтованості і адекватності вимог заявника щодо забезпечення позову, а не застосування заходів забезпечення позову, з огляду на вказані дії Товариства з обмеженою відповідальністю "ТЕК-Євровєктранс" призведе до неможливості чи істотного ускладнення в майбутньому виконання рішення про стягнення заборгованості.

На думку заявника, накладення арешту на майно (кошти) Товариства з обмеженою відповідальністю "ТЕК-Євровєктранс" не можуть призвести до перешкод у здійсненні господарської діяльності та, в свою чергу, погіршення майнового стану сторони, адже Товариство з обмеженою відповідальністю "ТЕК-Євровєктранс" в будь якому випадку зобов`язане погасити свій борг, щонайменше у вже визнаній ним самим частині, а відтак заявник просить не застосовувати заходи зустрічного забезпечення.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 18.10.2023 у справі № 910/16073/23 заяву Товариства з обмеженою відповідальністю "БГС рейл карго" про забезпечення позову задоволено частково. До набрання законної сили рішенням Господарського суду міста Києва забезпечено позов про стягнення 8 621 784,70 грн, що буде пред`явлений Товариством з обмеженою відповідальністю "БГС рейл карго" до Товариства з обмеженою відповідальністю "ТЕК-Євровєктранс" шляхом накладення арешту на грошові кошти, що належать Товариству з обмеженою відповідальністю "ТЕК-Євровєктранс" у межах ціни позову в розмірі 8 621 784,70 грн, що знаходяться у банківських установах та обліковуються на банківських рахунках, які будуть виявлені державним або приватним виконавцем під час виконання ухвали про забезпечення позову; у задоволенні іншої частини заяви відмовлено повністю.

Дослідивши матеріали оскарження, оцінивши їх за своїм внутрішнім переконанням, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про часткове задоволення заяви про забезпечення позову, з огляду на наступне.

Мотиви та джерела права, з яких виходить суд апеляційної інстанції при прийнятті постанови

Відповідно до вимог ч.ч. 1, 2, 4, 5 ст. 269 Господарського процесуального кодексу України (надалі - ГПК України) суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї. У суді апеляційної інстанції не приймаються і не розглядаються позовні вимоги та підстави позову, що не були предметом розгляду в суді першої інстанції. Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.

Приписами статті 271 Господарського процесуального кодексу України визначено, що апеляційні скарги на ухвали суду першої інстанції розглядаються в порядку, передбаченому для розгляду апеляційних скарг на рішення суду першої інстанції з урахуванням особливостей, визначених цією статтею.

В силу статті 41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності і ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним.

Реалізація права на судовий захист, гарантованого кожному статтями 55, 124 Конституції України, багато в чому залежить від належного правового механізму, складовою якого, зокрема, є інститут забезпечення позову в судовому процесі.

Процесуальні підстави для застосування заходів забезпечення позову визначені статтею 136 Господарського процесуального кодексу України, згідно з якою господарський суд за заявою учасника справи має право вжити передбачених статтею 137 цього Кодексу заходів забезпечення позову.

Виконання будь-якого судового рішення є невід`ємною стадією процесу правосуддя, а отже, має відповідати вимогам статті 6 Конвенції про захист прав людини та основних свобод. Європейським судом у рішенні від 19.03.1997 у справі "Горнсбі проти Греції" зазначено, що виконання рішення, ухваленого будь-яким судом, має розцінюватися як складова частина судового розгляду. Водночас судовий захист, як і діяльність суду, не можуть вважатися дієвими, якщо судові рішення не виконуються або виконуються неналежним чином і без контролю суду за їх виконанням.

Також у рішенні Європейського суду з прав людини від 18.05.2004 у справі "Продан проти Молдови" Суд наголосив, що право на справедливий судовий розгляд, гарантований Європейською конвенцією з прав людини, буде ілюзією, якщо правова система держав, які ратифікували Конвенцію, дозволятиме остаточному, обов`язковому судовому рішенню залишатися невиконаним, завдаючи шкоди одній із сторін.

Таким чином, саме вжиття судом заходів забезпечення позову сприяє гарантуванню відновлення порушених прав позивача в разі задоволення позову та виконання постановленого судового рішення, що повністю відповідає практиці Європейського суду з прав людини.

Господарський суд повинен врахувати потенційні ризики можливості невиконання рішення суду та гарантувати відновлення порушених прав позивача в разі задоволення позову та виконання постановленого рішення.

Як визначено статтею 136 ГПК України, господарський суд за заявою учасника справи має право вжити передбачених статтею 137 цього Кодексу заходів забезпечення позову; забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

Однак, положення зазначеної норми пов`язують вирішення питання про забезпечення позову з обґрунтуванням обставин необхідності такого забезпечення в контексті положень статті 73 ГПК України, яке (забезпечення) застосовується як гарантія ефективності задоволення вимог позивача. Схожий правовий висновок викладений у постанові Верховного Суду від 18.12.2018 у справі № 912/1616/18.

Згідно з ч. 1 ст. 137 ГПК України позов забезпечується, зокрема, забороною відповідачу вчиняти певні дії; забороною іншим особам вчиняти дії щодо предмета спору або здійснювати платежі, або передавати майно відповідачеві, або виконувати щодо нього інші зобов`язання.

Також, за приписами частини четвертої та одинадцятої статті 137 ГПК України заходи забезпечення позову, крім арешту морського судна, що здійснюється для забезпечення морської вимоги, мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами. Не допускається вжиття заходів забезпечення позову, які за змістом є тотожними задоволенню заявлених позовних вимог, якщо при цьому спір не вирішується по суті.

У вирішенні питання про забезпечення позову господарський суд має здійснити оцінку обґрунтованості доводів заявника щодо необхідності вжиття відповідних заходів з урахуванням: розумності, обґрунтованості і адекватності вимог заявника щодо забезпечення позову; забезпечення збалансованості інтересів сторін, а також інших учасників судового процесу; наявності зв`язку між конкретним заходом до забезпечення позову і предметом позовної вимоги, зокрема, чи спроможний такий захід забезпечити фактичне виконання судового рішення в разі задоволення позову; імовірності утруднення виконання або невиконання рішення господарського суду в разі невжиття таких заходів; запобігання порушенню у зв`язку із вжиттям таких заходів прав та охоронюваних законом інтересів осіб, що не є учасниками цього судового процесу.

Достатньо обґрунтованим для забезпечення позову є підтверджена доказами наявність фактичних обставин, з якими пов`язується застосування певного виду забезпечення позову. Адекватність заходу до забезпечення позову, що застосовується господарським судом, визначається його відповідністю вимогам, на забезпечення яких він вживається. Оцінка такої відповідності здійснюється господарським судом, зокрема, з урахуванням співвідношення прав (інтересу), про захист яких просить заявник, з вартістю майна, на яке вимагається накладення арешту, або майнових наслідків заборони відповідачу вчиняти певні дії.

Таким чином, заходи забезпечення позову застосовуються господарським судом як гарантія реального виконання рішення суду. При цьому, особа, яка подала заяву про забезпечення позову, повинна обґрунтувати причини звернення із заявою про забезпечення позову, а при вирішенні питання про забезпечення позову господарський суд має здійснити оцінку обґрунтованості доводів заявника щодо необхідності вжиття відповідних заходів з урахуванням: розумності, обґрунтованості і адекватності вимог заявника щодо забезпечення позову; забезпечення збалансованості інтересів сторін, а також інших учасників судового процесу; наявності зв`язку між конкретним заходом до забезпечення позову і предметом позовної вимоги, зокрема, чи спроможний такий захід забезпечити фактичне виконання судового рішення в разі задоволення позову; імовірності утруднення виконання або невиконання рішення господарського суду в разі невжиття таких заходів; запобігання порушенню у зв`язку із вжиттям таких заходів прав та охоронюваних законом інтересів осіб, що не є учасниками даного судового процесу.

Тобто вжиття заходу забезпечення пов`язуються з ефективним захистом або поновленням порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся, реальним виконанням судового рішення, а також із наявністю обставин, що достеменно свідчать про те, що невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду.

Під забезпеченням позову необхідно розуміти вжиття судом заходів щодо охорони матеріально-правових інтересів позивача, які гарантують реальне виконання судового рішення, прийнятого за його позовом. Інститут забезпечення позову спрямований проти несумлінних дій відповідача, який може приховати майно, розтратити його, продати, знецінити (аналогічна правова позиція викладена у постанові Великої Палати Верховного Суду від 12.02.2020 у справі № 381/4019/18).

Під час вирішення питання щодо забезпечення позову обґрунтованість позову не досліджується, адже питання обґрунтованості заявлених позовних вимог є предметом дослідження судом під час розгляду спору по суті і не вирішується ним під час розгляду клопотання про забезпечення позову.

Отже, виконання в майбутньому судового рішення у цій справі у разі задоволення позовних вимог безпосередньо залежить від тієї обставини, чи матимуть відповідачі необхідну суму грошових коштів, а отже застосування заходу забезпечення позову, обраного позивачем, безпосередньо пов`язано із предметом позову.

Наведені висновки узгоджуються із правовою позицією Верховного Суду викладеною у постанові від 17.06.2022 у справі №910/2382/21, згідно із якою виконання в майбутньому судового рішення у справі про стягнення грошових коштів, у разі задоволення позовних вимог, безпосередньо пов`язано з обставинами наявності у боржника присудженої до стягнення суми заборгованості. Заборона відчуження або арешт майна, які накладаються судом для забезпечення позову про стягнення грошових коштів, мають на меті подальше звернення стягнення на таке майно у разі задоволення позову.

Інститут вжиття заходів забезпечення позову є одним із механізмів забезпечення ефективного юридичного захисту.

Тобто забезпечення позову за правовою природою є засобом запобігання можливим порушенням майнових прав чи охоронюваних законом інтересів юридичної або фізичної особи, метою якого є уникнення можливого порушення в майбутньому прав та охоронюваних законом інтересів позивача, а також можливість реального виконання рішення суду та уникнення будь-яких труднощів при виконанні у випадку задоволення позову.

Аналогічні правові висновки щодо застосування статей 136, 137 Господарського процесуального кодексу України викладені у постановах Верховного Суду від 10.04.2018 у справі № 910/19256/16, від 14.05.2018 у справі № 910/20479/17, від 14.06.2018 у справі № 916/10/18, від 23.06.2018 у справі № 916/2026/17, від 16.08.2018 у справі № 910/5916/18, від 11.09.2018 у справі № 922/1605/18, від 14.01.2019 у справі № 909/526/18, від 21.01.2019 у справі № 916/1278/18, від 25.01.2019 у справі № 925/288/17, від 26.09.2019 у справі № 904/1417/19.

Під час вирішення питання про забезпечення позову господарський суд має здійснити оцінку обґрунтованості доводів заявника щодо необхідності вжиття відповідних заходів з урахуванням: розумності, обґрунтованості і адекватності вимог заявника щодо забезпечення позову; забезпечення збалансованості інтересів сторін, а також інших учасників судового процесу; наявності зв`язку між конкретним заходом до забезпечення позову і предметом позовної вимоги, зокрема, чи спроможний такий захід забезпечити фактичне виконання судового рішення в разі задоволення позову; запобігання порушенню у зв`язку із вжиттям таких заходів прав та охоронюваних законом інтересів осіб, що не є учасниками даного судового процесу.

Поряд з викладеним, вирішуючи питання про забезпечення позову та виходячи з приписів статей 13, 15, 74 ГПК України (змагальність сторін та пропорційність у господарському судочинстві, обов`язок доказування і подання доказів), господарський суд також має здійснити оцінку обґрунтованості доводів протилежної сторони (відповідача) щодо відсутності підстав та необхідності вжиття відповідних заходів забезпечення позову з урахуванням зокрема того, чи порушує вжиття відповідних заходів забезпечення позову права цього учасника (відповідача), а відповідно чи порушується при цьому баланс інтересів сторін, а також інших учасників судового процесу та яким чином; чи спроможний відповідач фактично (реально) виконати судове рішення в разі задоволення позову у разі, якщо захід забезпечення позову не буде вжито судом.

Розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, у тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, що звернулася з такою заявою, позовним вимогам.

Аналіз змісту наведеного свідчить, що забезпечення позову є засобом, спрямованим на запобігання можливим порушенням майнових прав чи охоронюваних законом інтересів юридичної або фізичної особи, що полягає у вжитті заходів, за допомогою яких у подальшому гарантується виконання судових рішень. При цьому сторона, яка звертається із заявою про забезпечення позову, повинна обґрунтувати причини звернення з такою заявою.

Так, як зазначає заявник, Товариство з обмеженою відповідальністю "ТЕК-Євровєктранс" у листі № 303/12-22 від 28.12.2022, вказало, що здійснило часткову оплату за користування вагонів у листопаді 2022 року, а другу частину планує закрити до 30.12.2022 та зазначило, що гарантує оплату за користування вагонів у грудні 2022 року у строк до 26.01.2023.

В подальшому, у листі № 35/01-23 від 30.01.2023 Товариство з обмеженою відповідальністю "ТЕК-Євровєктранс" запропонувало графік погашення заборгованості: до 28.02.2023 - 25%; до 31.03.2023 - 25%; до 30.04.2023 - 50%, однак уже в листі № 65/03-23 від 02.03.2023 Товариство з обмеженою відповідальністю "ТЕК-Євровєктранс" надало інший графік погашення заборгованості, відповідно до якого останній мав сплачувати грошові кошти у період з 08.03.2023 по 12.10.2023.

Натомість, як вбачається з даних бухгалтерського обліку щодо розрахунків за договором № 52/09/22-ЗРВ/BGSRC від 01.09.2022, станом на 16.10.2023, Товариство з обмеженою відповідальністю "ТЕК-Євровєктранс" здійснило останній платіж 14.04.2023.

Враховуючи викладене, колегія суддів апеляційного господарського суду погоджується із висновком господарського суду про те, що не дивлячись на гарантії погасити заборгованість та графіки її погашення, які запропонувало Товариство з обмеженою відповідальністю "ТЕК-Євровєктранс", останній припинив здійснювати розрахунок з заявником.

Крім того, колегія суддів апеляційного господарського суду враховує те, що згідно із інформацією з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, у Товариства з обмеженою відповідальністю "ТЕК-Євровєктранс" відсутнє нерухоме майно, а згідно із витягом з ЄДРПОУ, що розмір статутного капіталу Товариства з обмеженою відповідальністю "ТЕК-Євровєктранс" складає 500 000,00 грн, що значно менше ніж сума, яку заявник визначив, як ціну позову.

Також, як зазначив заявник, Товариство з обмеженою відповідальністю "ТЕК-Євровєктранс" було відповідачем у справі № 910/7508/23 про стягнення 390 000,00 грн за наслідками розгляду якої, Господарським судом міста Києва ухвалою від 26.06.2023 затверджено мирову угоду, відповідно до п. 1.2. якої, відповідач зобов`язаний сплатити позивачеві заборгованість у сумі 300 000 (триста тисяч) грн, передбачену підпунктом 1.1 пункт 1 мирової угоди, протягом 35 (тридцяти п`яти) календарних днів з дати затвердження мирової угоди судом.

Частково задовольняючи заяву про забезпечення позову, суд першої інстанції здійснив оцінку наявних у матеріалах справи доказів, дійшов правильного висновку, що припущення позивача про те, що невжиття заходів забезпечення позову шляхом накладення арешту на грошові кошти, що належать Товариству з обмеженою відповідальністю "ТЕК-Євровєктранс" у межах ціни позову в розмірі 8 621 784,70 грн, може істотно ускладнити чи унеможливити ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся.

При цьому, суд першої інстанції урахував зв`язок між конкретним заходом забезпечення позову (який зазначено вище) та предметом позовної вимоги, співмірність вжитих заходів забезпечення позову і предмету позову, крім того, зазначені заходи спрямовані виключно на збереження існуючого становища до розгляду спору по суті.

Колегія суддів апеляційного господарського суду погоджується із висновком господарського суду першої інстанції про те, що накладення арешту на кошти у межах спірної суми забезпечить збалансованість інтересів сторін, оскільки надасть можливість виконати рішення у разі задоволення позову та не призведе до втручання у господарську діяльність відповідача, а лише запровадить тимчасові обмеження щодо користування цими коштами відповідачем задля запобігання перешкод у виконанні рішення суду у разі задоволення позову, а обставини, які покладені заявником в обґрунтування поданої заяви вказують на наявність дійсних та достатніх підстав для забезпечення позову лише в частині накладення арешту на грошові кошти, що належать Товариству з обмеженою відповідальністю "ТЕК-Євровєктранс", оскільки, як зазначалось, у Товариства з обмеженою відповідальністю "ТЕК-Євровєктранс" відсутнє майно.

Також, колегія суддів апеляційного господарського суду зазначає про те, що вжиття відповідних заходів забезпечення позову не матиме наслідком порушення прав відповідача та не призведе до порушення балансу інтересів.

Метою забезпечення позову є вжиття судом, у провадженні якого перебуває справа, заходів щодо охорони матеріально-правових інтересів позивача від можливих недобросовісних дій із боку відповідача чи інших учасників справи з тим, щоб забезпечити позивачу реальне та ефективне виконання судового рішення, якщо воно буде прийняте на користь особи, яка звернулась з позовом, в тому числі задля попередження потенційних труднощів у подальшому виконанні такого рішення.

Тобто метою заходу забезпечення є підтримання status quo, поки суд не визначиться щодо виправданості цього заходу. Тимчасовий захід спрямований на те, щоб протягом судового розгляду щодо суті спору суд залишався в змозі розглянути позов заявника за звичайною процедурою. Тимчасові забезпечувальні заходи мають на меті забезпечити протягом розгляду продовження існування стану, який є предметом спору (рішення Європейського суду з прав людини у справі "Кюблер проти Німеччини" (заява №32715/06).

Забезпечення позову по суті - це обмеження суб`єктивних прав, свобод та інтересів відповідача або пов`язаних із ним інших осіб в інтересах забезпечення реалізації в майбутньому актів правосуддя і задоволених вимог позивача (постанови Верховного Суду від 21.10.2021 у справі №910/20007/20, від 10.12.2019 у справі № 910/18739/16 та ін.).

Таким чином, колегія суддів апеляційного господарського суду вважає, що невжиття відповідних заходів забезпечення позову у цій справі ускладнить/унеможливить поновлення прав та/або законних інтересів позивача у разі задоволення позову.

У зв`язку з цим вжиття відповідних заходів забезпечення позову матиме наслідком збереження існуючого станом на момент подання заяви стану, тому відсутні підстави вважати, що права відповідача чи баланс інтересів будуть порушені.

З зазначеного вбачається, що ухвала суду першої інстанції про вжиття заходів забезпечення позову є такою, що відповідає вимогам закону.

Отже, судом першої інстанції достеменно встановлено, а скаржником не спростовано, що застосування заходів забезпечення позову шляхом накладення арешту на грошові кошти що належать Товариству з обмеженою відповідальністю "ТЕК-Євровєктранс" і будуть виявлені виконавцем під час виконання ухвали про забезпечення позову, в межах заявлених позовних вимог в розмірі 8 621 784,70 грн, не порушує прав та охоронюваних законом інтересів відповідача чи інших осіб, які не є учасниками справи, а лише запровадить законні обмеження, наявність яких дозволить створити належні умови для розгляду позову по суті, а в разі задоволення позову сприятимуть справедливому та ефективному захисту порушених прав позивача в межах одного цього судового провадження без нових звернень до суду.

Таким чином, колегія суддів апеляційного господарського суду, здійснивши на основі співвідношення негативних наслідків від вжиття заходів до забезпечення позову з тими негативними наслідками, які можуть настати в результаті невжиття цих заходів, з урахуванням відповідності права чи законного інтересу, за захистом яких позивач звернувся до суду, встановивши існування обґрунтованого припущення, що невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся до суду, дійшла висновку про те, що вжиті господарським судом першої інстанції заходи забезпечення позову відповідають процесуальним нормам, що регулюють такі правовідносини, та вимогам розумності, обґрунтованості, адекватності, збалансованості інтересів сторін, а також інших учасників судового процесу, наявності зв`язку між заходом забезпечення позову і обґрунтованим припущенням, що невжиття заходу може істотно ускладнити чи унеможливити ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся до суду і такі заходи спроможні забезпечити фактичне виконання судового рішення в разі задоволення позову.

Також колегія суддів апеляційного господарського суду зазначає про те, що вжиті заходи забезпечення позову є тимчасовими та не мають своїм наслідком будь-якого перешкоджання господарській діяльності товариства. Тобто вжиття таких заходів забезпечення позову спрямоване на запобігання імовірним порушенням прав позивача та забезпечення збалансованості інтересів сторін.

Враховуючи викладене вище, доводи, викладені в апеляційній скарзі, судом відхиляються як необґрунтовані та такі, що не відповідають нормам процесуального законодавства.

Колегія суддів апеляційної інстанції, з огляду на викладене, зазначає, що учасникам справи надано вичерпну відповідь на всі істотні питання, що виникають при кваліфікації спірних відносин як у матеріально-правовому, так і у процесуальному сенсах.

З приводу решти доводів скаржника, викладених у скарзі, колегія суддів звертає увагу, що такі аргументи враховані апеляційним судом, при цьому зазначає, що оскаржувана ухвала є вмотивованою, місцевим судом зазначено з достатньою ясністю підстави, на яких ґрунтуються його висновки, що відповідає практиці Європейського суду з прав людини (рішення у справах "Хаджинастасиу проти Греції", "Кузнєцов та інші проти Російської Федерації").

Висновки суду апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги

Колегія суддів зазначає, що враховуючи положення частини 1 статті 9 Конституції України та беручи до уваги ратифікацію Законом України від 17.07.1997 № 475/97-ВР Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року і Першого протоколу та протоколів № 2,4,7,11 до Конвенції та прийняття Закону України від 23.02.2006 № 3477-IV (3477-15) "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини", суди також повинні застосовувати Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод (Рим, 4 листопада 1950 року) та рішення Європейського суду з прав людини як джерело права.

У рішенні Суду у справі Трофимчук проти України № 4241/03 від 28.10.2010 Європейським судом з прав людини зазначено, що хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, це не може розумітись як вимога детально відповідати на кожен довод сторін.

Відповідно до п. 3 ч. 2 ст. 129 Конституції України та частини 1 статті 74 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів (частини 1 статті 86 Господарського процесуального кодексу України).

Належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення (статті 76 Господарського процесуального кодексу України).

Докази, не подані у встановлений законом або судом строк, до розгляду судом не приймаються, крім випадку, коли особа, що їх подає, обґрунтувала неможливість їх подання у вказаний строк з причин, що не залежали від неї (частини 8 статті 80 Господарського процесуального кодексу України).

Таким чином, скаржником не надано до суду належних і допустимих доказів на підтвердження тих обставин, на які він посилається у апеляційній скарзі. Доводи апеляційної скарги ґрунтуються на припущеннях та зводяться до намагань здійснити переоцінку обставин справи, вірно встановлених судом першої інстанції.

Отже, підсумовуючи наведене, колегія суддів дійшла висновку про те, що оскаржувана ухвала прийнята відповідно до вимог процесуального та матеріального права, підстав для її скасування або зміни не вбачається.

Таким чином, апеляційна скарга Товариства з обмеженою відповідальністю "Тек-Євровєктранс" на ухвалу Господарського суду міста Києва від 18.10.2023 у справі № 910/16073/23 задоволенню не підлягає. Ухвалу Господарського суду міста Києва від 18.10.2023 у справі № 910/16073/23 слід залишити без змін.

Керуючись ст.ст. 124, 129-1 Конституції України, ст.ст. 8, 11, 74, 129, 140, 267-270, 273, 275, 276, 281-284 Господарського процесуального кодексу України, Північний апеляційний господарський суд, -

ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Тек-Євровєктранс" на ухвалу Господарського суду міста Києва від 18.10.2023 у справі № 910/16073/23 залишити без задоволення.

2. Ухвалу Господарського суду міста Києва від 18.10.2023 у справі № 910/16073/23 залишити без змін.

3. Справу № 910/16073/23 повернути до Господарського суду міста Києва.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена у випадках, передбачених ст. 287-291 Господарського процесуального кодексу України, з урахуванням приписів п. 2 ч. 3 ст. 287 Господарського процесуального кодексу України.

Текст постанови складено та підписано 15.01.2024, у зв`язку із тимчасовою непрацездатністю судді Ткаченка Б.О. з 19.12.2023, та перебуванням судді Ткаченко Б.О. у відпустці по 12.01.2024.

Головуючий суддя О.М. Гаврилюк

Судді Б.О. Ткаченко

А.Г. Майданевич