ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ДОНЕЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
_____________________________________________________________________________
У Х В А Л А
26.12.2023р. Справа №905/73/23
за заявою: б/н від 01.12.2023р. Приватного акціонерного товариства «Слов`янський машинобудівний завод» про відстрочення виконання рішення у справі:
за позовом: Акціонерного товариства комерційного банку «Приватбанк», м.Київ
до відповідача 1: Приватного акціонерного товариства «Слов`янський машинобудівний завод», м.Слов`янськ
до відповідача 2: ОСОБА_1 , м.Слов`янськ
про стягнення 16364893,85 грн
Суддя: Паляниця Ю.О.
Секретар судового засідання: Білогубова В.В.
У засіданні брали участь:
від стягувача (позивача): Шевченко А.О. адв.
від боржників (відповідачів): Наумова О.М. адв.
Рішенням господарського суду Донецької області від 06.09.2023р. по справі №905/73/23 позовні вимоги Акціонерного товариства комерційного банку «Приватбанк» до Приватного акціонерного товариства «Слов`янський машинобудівний завод» та ОСОБА_1 задоволено, стягнуто солідарно з відповідачів на користь позивача 15000000 грн заборгованості за кредитом, 1364893,85 грн заборгованості за відсотками. Окрім того, стягнуто з відповідача 1 на користь позивача судовий збір у розмірі 245473,41 грн.

25.10.2023р. на виконання вказаного рішення видано відповідні накази.

01.12.2023р. до суду надійшла заява б/н від 01.12.2023р. Приватного акціонерного товариства «Слов`янський машинобудівний завод» про відстрочення на 1 рік виконання рішення господарського суду Донецької області від 06.09.2023р. у справі №905/73/23.

Ухвалою суду від 05.12.2023р. вказану заяву призначено до розгляду на 14.12.2023р.

У судовому засіданні 14.12.2023р. представник Приватного акціонерного товариства «Слов`янський машинобудівний завод» просила суд відкласти судове засідання з розгляду заяви про відстрочення виконання рішення з метою надання додаткових документів.

За підсумками вказаного судового засідання, судом постановлено протокольну ухвалу про відкладення судового засідання на 20.12.2023р.

Проте, судове засідання 20.12.2023р. не відбулось у зв`язку з непрацездатністю систему відеоконференцзв`язку, порталу «Судова влада України», електронної пошти та підсистеми «Електронний суд», про що керівником апарату суду складено відповідний акт.

Ухвалою суду від 21.12.2023р. повідомлено сторін, що розгляд заяви Приватного акціонерного товариства «Слов`янський машинобудівний завод» відбудеться 26.12.2023р.

У письмових поясненнях б/н від 12.12.2023р. представник стягувача заперечував проти задоволення заяви Приватного акціонерного товариства «Слов`янський машинобудівний завод» про відстрочення виконання рішення з посиланням на наступне:

- Приватним акціонерним товариством «Слов`янський машинобудівний завод» не надано податкових декларації до Державної фіскальної служби України, з яких можна встановити дійсний майновий стан заявника. Довідка про розмір зобов`язань відповідача 1 не є належним та допустимим доказом по справі, оскільки складена самим відповідачем 1, крім цього довідка не містить інформації про розмір зобов`язань інших осіб перед самим відповідачем 1;

- системний аналіз норм чинного законодавства свідчить, що підставою для встановлення зміни способу або порядку виконання, відстрочки або розстрочки виконання судового рішення є обставини, що істотно ускладнюють виконання рішення чи роблять його неможливим. Таким чином, підставою для відстрочення можуть бути конкретні обставини, що ускладнюють виконання рішення або роблять його неможливим двома відповідачами;

- надання відстрочення виконання рішення не призведе до покращення незадовільного майнового стану відповідача 1 та виникнення у нього реальної можливості виконання рішення суду, тим самим задоволенням цієї заяви буде надана перевага лише інтересам відповідача 1, за відсутності врахування інтересів позивача;

- в заяві про відстрочення виконання рішення не зазначеного жодного доводу щодо неможливості виконання рішення суду відповідачем 2.

У письмових поясненнях б/н від 14.12.2023р. представник відповідачів зазначила наступне:

- щодо доходів ОСОБА_1 , останній не є фізичною особою-підприємцем, він отримує доходи тільки у вигляді заробітної плати. Внаслідок збройної агресії російської федерації проти України, яка почалась 24.02.2022р., що призвела до повної зупинки діяльності Приватного акціонерного товариства «Слов`янський машинобудівний завод», компанія призупинила дії всіх трудових договорів з працівниками з 24.02.2022р. Тому з лютого 2022р. по грудень 2023р. заробітна плата ОСОБА_1 не нараховується. Остання виплата заробітної плати ОСОБА_1 була в січні 2022р.;

- щодо неможливості виконання умов договору поруки №KTVKLOK36424/DP від 26.01.2018р. ОСОБА_1 , Донецька торгово-промислова палата засвідчила форс-мажорні обставини на період дії форс-мажору, які настали 24.02.2022р.

У додаткових письмових поясненнях б/н від 26.12.2023р. представники сторін висловили додаткові аргументи в якості підтримання власних позицій щодо заяви б/н від 01.12.2023р. Приватного акціонерного товариства «Слов`янський машинобудівний завод» про відстрочення виконання рішення.

Представники сторін у судове засідання 26.12.2023р. у режимі відеоконференції з`явились, представник боржників підтримав розглядувану заяву, представник стягувача проти її задоволення заперечив.

Розглянувши заяву б/н від 01.12.2023р. Приватного акціонерного товариства «Слов`янський машинобудівний завод», суд зазначає про наступне:

Відповідно до ст.124 Конституції України судові рішення ухвалюються судами іменем України і є обов`язковими до виконання на всій території України.

Статтею 13 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» передбачено, що судові рішення, які набрали законної сили, є обов`язковими до виконання усіма органами державної влади, органами місцевого самоврядування, їх посадовими та службовими особами, фізичними і юридичними особами та їх об`єднаннями на всій території України.

За приписами ст.ст.18, 326 Господарського процесуального кодексу України судові рішення, що набрали законної сили, є обов`язковими до виконання всіма органами державної влади, органами місцевого самоврядування, їх посадовими та службовими особами, фізичними і юридичними особами та їх об`єднаннями на всій території України.

Згідно з мотивувальною частиною рішення Конституційного Суду України №16-рп/2009 від 30.06.2009р., виконання всіма суб`єктами правовідносин приписів, викладених у рішеннях суду, які набрали законної сили, утверджує авторитет держави як правової держави.

Конституційний Суд України неодноразово зазначав, що виконання судового рішення є невід`ємною складовою права кожного на судовий захист і охоплює, зокрема, законодавчо визначений комплекс дій, спрямованих на захист і відновлення порушених прав, свобод, законних інтересів фізичних та юридичних осіб, суспільства, держави (п.2 мотивувальної частини рішення від 13.12.2012р. по справі №18-рп/2012); невиконання судового рішення загрожує сутності права на справедливий розгляд судом (п.3 мотивувальної частини рішення від 25.04.2012р. по справі №11-рп/2012).

Виходячи з того, що згідно із ст.1 Конституції України Україна є правовою державою, обов`язковість виконання судових рішень є обов`язковою гарантією, дотримання якої є визначальним для утвердження авторитету держави.

Відповідно до ст.6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і неупередженим судом. У рішенні Європейського суду з прав людини від 20.07.2004р. по справі «Шмалько проти України» (заява №60750/00) зазначено, що для цілей ст.6 виконання рішення, ухваленого будь-яким судом, має розцінюватися як невід`ємна частина «судового розгляду». У рішенні від 17.05.2005р. по справі «Чіжов проти України» (заява №6962/02) Європейський суд з прав людини зазначив, що позитивним обов`язком держави є організація системи виконання рішень таким чином, щоб переконатися, що неналежне зволікання відсутнє та що система ефективна і законодавчо, і практично, а нездатність державних органів ужити необхідних заходів для виконання рішення позбавляє гарантії, передбаченої параграфом 1 ст.6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод.

З урахуванням викладеного, відповідно до вимог Конституції України судове рішення по справі №905/73/23, яке набрало законної сили, є обов`язковим до виконання та має бути виконане.

В обґрунтування заяви про відстрочку виконання рішення, відповідач 1 посилається на наслідки повномасштабного вторгнення російської федерації, неможливість здійснення господарської діяльності, простій підприємства, відсутність персоналу та контролю над основними фондами, що на думку заявника, свідчить про неможливість своєчасного та повного виконання ним своїх зобов`язань.

Відповідно до ч.1 ст.331 Господарського процесуального кодексу України за заявою сторони суд, який розглядав справу як суд першої інстанції, може відстрочити або розстрочити виконання рішення, а за заявою стягувача чи виконавця (у випадках, встановлених законом), - встановити чи змінити спосіб або порядок його виконання.

Згідно з зазначеною нормою, надання заявникові відстрочки або розстрочки виконання рішення є правом господарського суду, при цьому, закон не обмежує це право точним переліком господарських спорів або обставин, за яких суд має право надання відстрочки, проте визначальним фактором при наданні відстрочки є винятковість цих випадків та їх об`єктивний вплив на виконання судового рішення.

Як вбачається з вищевказаної норми, питання задоволення заяви сторони у справі про відстрочку або розстрочку виконання рішення суду вирішується судом в кожному конкретному випадку, виходячи з особливого характеру обставин справи, що унеможливлюють чи ускладнюють виконання рішення.

Підставою для відстрочки або розстрочки виконання судового рішення є обставини, що істотно ускладнюють виконання рішення або роблять його неможливим. Вирішуючи питання про відстрочення чи розстрочення виконання судового рішення, суд також враховує: ступінь вини відповідача у виникненні спору; стосовно фізичної особи - тяжке захворювання її самої або членів її сім`ї, її матеріальний стан; стихійне лихо, інші надзвичайні події тощо (ч.ч.3, 4 ст.331 Господарського процесуального кодексу України).

На підтвердження своєї заяви відповідачем 1 представлено до матеріалів справи (у копіях), зокрема, наказ №184-к від 24.02.2022р. Приватного акціонерного товариства «Слов`янський машинобудівний завод» щодо зупинення ведення господарської діяльності, виписки по рахункам підприємства у Акціонерному товаристві комерційному банку «Приватбанк» та Акціонерному товаристві «Таскомбанк», лист №13/12-02 від 13.12.2023р. Приватного акціонерного товариства «Слов`янський машинобудівний завод» щодо доходу ОСОБА_1 у період з січня 2022 року по грудень 2023 року на підприємстві.

Однак, відповідач 1, як юридична особа, що здійснює підприємницьку діяльність на власний ризик, враховуючи принципи, закріплені в ст.6 Цивільного кодексу України, взяв на себе відповідні зобов`язання (повернути кредитні кошти та сплатити проценти), і об`єктивно усвідомлював усі можливі ризики ведення господарської діяльності та виконання зобов`язань за договором.

Згідно з положеннями ст.42 Господарського кодексу України підприємництво це самостійна, ініціативна, систематична, на власний ризик господарська діяльність, що здійснюється суб`єктами господарювання (підприємцями) з метою досягнення економічних і соціальних результатів та одержання прибутку.

Підприємництво здійснюється на основі, зокрема, комерційного розрахунку та власного комерційного ризику (п.1, абз.4 ст.44 Господарського кодексу України).

Ризики при збитковій підприємницькій діяльності несе сам суб`єкт господарювання, а відповідно нерентабельність та неприбутковість відповідача 1 стосується діяльності самого відповідача 1, у зв`язку з чим наведені ризики не можуть бути ризиками іншої сторони, оскільки в протилежному випадку порушується принцип збалансованості інтересів сторін.

Аналогічна правова позиція наведена у постановах Верховного Суду від 19.02.2018р. у справі №910/15430/16, від 27.04.2018р. у справі №910/313/17 та від 02.05.2018р. у справі №910/3816/16.

Крім того, відповідач 1 не надав доказів того, що обставини, на які він посилається з метою відстрочення сплати заборгованості, зникнуть у майбутньому. Для належного вирішення питання щодо надання відстрочки виконання судового рішення, господарським судам необхідно з`ясувати чи наявні у справі докази, які б підтверджували добросовісну поведінку боржника і вжиття ним належних заходів для виконання рішення. Боржником 1 не надано доказів того, що впродовж року фінансове становище Приватного акціонерного товариства «Слов`янський машинобудівний завод» зміниться, він отримає кошти в обсязі, достатньому для виконання рішення суду.

Разом з тим, до заяви не додані докази того, що відповідачі перебувають в гіршому становищі порівняно з позивачем, з огляду на запровадження в державі воєнного стану. Такі виняткові обставини, стосуються обох сторін. Акціонерне товариство комерційний банк «Приватбанк» продовжує свою господарську діяльність в умовах воєнного стану. Отже, позивач потребує захисту своїх прав та надходження коштів від боржників.

В свою чергу договір №332/2023 від 24.04.2023р. не стосується періоду виникнення спірних правовідносин та взаємовідносин між позивачем і відповідачем, тому не може бути прийнятий як належний доказ обставини, на які посилається відповідач 1, як на виняткові.

Щодо посилань заявника на наявність форс-мажорних обставин суд зазначає, що існування таких обставин і їх вплив на виконання зобов`язання має оцінюватись судом на стадії розгляду справи по суті (про що судом зазначалось у відповідному рішенні).

Між тим, наявність сертифікату Торгово-промислової палати України про настання певних форс-мажорних обставин є підставою для звільнення відповідачів від відповідальності за невиконання (неналежне виконання) зобов`язань за договором.

При цьому, згідно з рішенням господарського суду Донецької області від 06.09.2023р. з відповідачів на користь позивача стягнуто основний борг та відсотки за користування кредитом.

Судом також враховано, що накази від 25.10.2023р. до цього часу не пред`явлені Акціонерним товариством комерційним банком «Приватбанк» до виконання, а приписи Закону України «Про виконавче провадження» зі змінами, які пов`язані із введенням воєнного стану в країні, містять певні запобіжники щодо виконання рішення суду на теперішній час.

Статтею 129 Конституції України встановлено, що основними засадами судочинства є змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Згідно із ст.13 Господарського процесуального кодексу України судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом.

Відповідно до ст.86 вказаного нормативно-правового акту суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Суд зазначає, що під час розгляду заяви відповідача 1 судом не встановлено наявності достатніх причин та доказів неможливості виконання рішення суду, а також інших обставин виняткового характеру, які могли б слугувати підставою для відстрочки виконання рішення суду.

За таких обставин, враховуючи вищенаведене, з огляду на те, що вимоги заявника позбавлені належного доказового обґрунтування та правових підстав, суд відмовляє у задоволенні заяви б/н від 01.12.2023р. Приватного акціонерного товариства «Слов`янський машинобудівний завод» про відстрочення виконання рішення.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст.234, 331 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд -

У Х В А Л И В:

Відмовити у задоволенні заяви б/н від 01.12.2023р. Приватного акціонерного товариства «Слов`янський машинобудівний завод» про відстрочення виконання рішення.

Вступну та резолютивну частини ухвали складено 26.12.2023р.

Повний текст ухвали складено 01.01.2024р.

Ухвала може бути оскаржена в порядку ст.ст.255-256 Господарського процесуального кодексу України.

Суддя Ю.О.Паляниця