ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
___________________________________________________________
РІШЕННЯ

"20" грудня 2023 р.м. Одеса Справа № 916/3389/23

Господарський суд Одеської області у складі судді Д`яченко Т.Г.

при секретарі судового засідання Гутниковій О.С.

розглянувши справу №916/3389/23

За позовом: Фізичної особи-підприємця Урсакі Андрія Григоровича ( АДРЕСА_1 ; РНОКПП НОМЕР_1 )

До відповідача: Пересипської районної адміністрації Одеської міської ради (65025, м. Одеса, просп. Добровольського, 106; РНОКПП НОМЕР_2 )

про стягнення 350260,00 грн.

Представники:

Від позивача: Урсакі А.Г., паспорт; Божинська-Урсакі К.О., довіреність

Від відповідача: Мельник О.О., довіреність

Встановив: Фізична особа-підприємець Урсакі Андрій Григорович звернувся до господарського суду Одеської області з позовною заявою до Суворовської районної адміністрації Одеської міської ради про стягнення спричиненої моральної шкоди у розмірі 350260,00 грн.

Ухвалою господарського суду Одеської області від 09.08.2023р. позовну заяву Фізичної особи-підприємця Урсакі Андрія Григоровича від 04.08.2023р. вх. № ГСОО 3896/23 залишено без руху. Позивачу встановлено усунути недоліки позовної заяви, які визначено судом в ухвалі суду. Встановлено позивачу строк для усунення недоліку позовної заяви не пізніше 10 днів з дня отримання даної ухвали суду. Повідомлено Фізичну особу-підприємця Урсакі Андрія Григоровича, що відповідно до вимог ч. 4 ст. 174 ГПК України, якщо позивач не усунув недоліки позовної заяви у строк, встановлений судом, заява вважається неподаною і повертається особі, що звернулася із позовною заявою.

15.08.2022р. до господарського суду Одеської області представником позивача були надані документи, в підтвердження усунення недоліків позовної заяви, які були визначені судом в ухвалі господарського суду Одеської області від 09.08.2023р.

Ухвалою господарського суду Одеської області від 21.08.2023р. прийнято позовну заяву Фізичної особи-підприємця Урсакі Андрія Григоровича до розгляду та відкрито провадження у справі №916/3389/23. Справу ухвалено розглядати за правилами загального позовного провадження. Підготовче засідання у справі призначено на "18" вересня 2023 р. о 11:20. Запропоновано відповідачу підготувати та надати до суду і одночасно надіслати позивачеві та третій особі відзив на позов, оформлений з урахуванням вимог, встановлених ст.165 ГПК України, протягом 15 днів з дня вручення даної ухвали суду. Викликано учасників справи у підготовче засідання, призначене на 18.09.2023р. о 11:20.

06.09.2023р. до суду відповідачем було надано відзив на позовну заяву.

12.09.2023р. до суду позивачем надано відповідь на відзив.

18.09.2023р. у судовому засіданні було оголошено протокольну ухвалу про відкладення підготовчого засідання на 16.10.2023р. о 10:30.

Ухвалою господарського суду Одеської області від 18.09.2023р. повідомлено відповідача по справі 916/3389/23 Пересипську районну адміністрацію Одеської міської ради про судове засідання, яке відбудеться "16" жовтня 2023 р. о 10:30.

02.10.2023р. до суду відповідачем було надано клопотання про витребування доказів.

09.10.2023р. до суду позивачем було надано заперечення на клопотання про витребування доказів.

06.10.2023р. до суду позивачем було надано відповідь на відзив.

10.10.2023р. до суду позивачем було надано клопотання про долучення доказів.

10.10.2023р. до суду позивачем надані додаткові пояснення.

Ухвалою господарського суду Одеської області від 16.10.2023р. закрито підготовче провадження по справі №916/3389/23. Призначено справу до розгляду по суті у судовому засіданні на "13" листопада 2023 р. о 10:20. Викликано учасників справи у судове засідання, призначене на 13.11.2023р. о 10:20.

13.11.2023р. судом було оголошено перерву по розгляду справи до 15.11.2023р. о 12:20.

15.11.2023р. судове засідання не відбулось, у зв`язку з оголошенням системою цивільної оборони у м. Одеса та Одеській області повітряної тривоги.

Ухвалою господарського суду Одеської області від 15.11.2203р. судове засідання по розгляду справи №916/3389/23 по суті призначено на "04" грудня 2023 р. о 14:00. Викликано учасників справи у судове засідання, призначене на 04.12.2023р. о 14:00.

Судове засідання, призначене на 04.12.2023р., не відбулось у зв`язку з несанкціонованим втручанням в роботу інформаційних (автоматизованих), електронних комунікаційних мереж і ресурсів суду, що сталося внаслідок хакерської атаки та призупиненням роботи КП Діловодство спеціалізованого суду наказом керівника апарату господарського суду Одеської області від 30.11.2023р.

У зв`язку із відновленням роботи КП Діловодство спеціалізованого суду з 08.12.2023р. згідно наказу голови господарського суду Одеської області від 07.12.2023р., суд призначив іншу дату судового засідання у справі №916/3389/23.

Ухвалою господарського суду Одеської області від 08.12.2023р. призначено справу до розгляду по суті у судовому засіданні на "20" грудня 2023 р. о 15:15. Викликано учасників справи у судове засідання, призначене на 20.12.2023р. о 15:15.

Позивач підтримує заявлені позовні вимоги в повному обсязі та просить суд їх задовольнити.

Відповідач заперечував проти позову позивача та просив суд відмовити у задоволенні позовних вимог.

У судовому засіданні 20.12.2023 року судом було оголошено вступну та резолютивну частини рішення та повідомлено, що повне рішення буде складено 21.12.2023р.

Розглянувши матеріали справи, заслухавши пояснення представників позивача та відповідача, суд встановив.

27 січня 2021 року рішенням Одеського окружного адміністративного суду по адміністративній справі № 420/8150/20 адміністративний позов Фізичної особи-підприємця Урсакі Андрія Григоровича до Суворовської районної адміністрації Одеської міської ради задоволено частково. Визнано протиправними дії Суворовської районної адміністрації Одеської міської ради щодо відмови Фізичній особі-підприємцю Урсакі Андрію Григоровичу в реалізації намірів розміщення елементів торгівлі за його заявами від 14 липня 2020 року №ф1-133552-ю/л, №ф1-133546-ю/л та 10.08.2020 року № ф1-158895-ю/л, №ф1-158902-ю/л про надання узгодження розміщення елементів вуличної торгівлі (у тому числі під час проведення ярмарків) лотків площею 6,0 кв. м, змішана група товарів, на період роботи: 11.12.2020-11.12.2021, режим роботи 8:00-20:00 по вул. Генерала Бочарова, будинки 41 та 43, та скасовано рішення якими відмовлено в видачі намірів на розміщення елементів вуличної торгівлі. Зобов`язано Суворовську районну адміністрацію Одеської міської ради повторно розглянути заяви Фізичної особи-підприємця Урсакі Андрія Григоровича від 14 липня 2020 року №ф1-133552-ю/л, №ф1-133546-ю/л та 10.08.2020 року № ф1-158895-ю/л, №ф1-158902-ю/л про надання узгодження розміщення елементів вуличної торгівлі (у тому числі під час проведення ярмарків) лотків площею 6,0 кв. м, змішана група товарів, на період роботи: 11.12.2020-11.12.2021, режим роботи 8:00-20:00 по вул. Генерала Бочарова, будинки 41 та 43, та прийняти відповідне рішення із урахуванням висновків суду викладених в цьому рішенні.

06 серпня 2021 року рішенням Одеського окружного адміністративного суду по адміністративній справі № 420/7442/21 адміністративний позов фізичної особи- підприємця Урсакі Андрія Григоровича до Суворовської районної адміністрації Одеської міської ради про визнання протиправним рішення, зобов`язання вчинити певні дії - задоволено частково. Визнано протиправними та скасовано листи-рішення Суворовської районної адміністрації Одеської міської ради від 08.04.2021 року за №01-05-4/290вх, 314вх (20) та №01-05-4/291вх, 313 вх (20) щодо відмови фізичній особі-підприємцю Урсакі Андрію Григоровичу в розміщенні елементів вуличної торгівлі за адресами вул. Ген. Бочарова буд. 41 та 43. Зобов`язано Суворовську районну адміністрацію Одеської міської ради з урахуванням наданої в рішенні суду оцінки прийняті рішення за заявами позивача від 14 липня 2020 року №ф1-133552-ю/л, №ф1-133546-ю/л та 10.08.2020 року № ф1- 158895-ю/л, №ф1-158902-ю/л про надання узгодження розміщення елементів вуличної торгівлі лотків площею 6,0 кв. м по вул. Генерала Бочарова, будинки 41 та 43.

27 лютого 2023 року рішенням Одеського окружного адміністративного суду по адміністративній справі № 420/16328/22 адміністративний позов фізичної особи-підприємця Урсакі Андрія Григоровича до Суворовської районної адміністрації Одеської міської ради про визнання протиправними дій та зобов`язання вчинити певні дії - задоволено частково. Визнано протиправними та скасовано листи-рішення Суворовської районної адміністрації Одеської міської ради від 01.09.2022 року за №01-05-4/327вx, №01- 05- 4/328вx, №01-05-4/326вx щодо відмови фізичній особі-підприємцю Урсакі Андрію Григоровичу в розміщенні елементів вуличної торгівлі за адресами: вул. Генерала Бочарова, буд. 43. Зобов`язано Суворовську районну адміністрацію Одеської міської ради повторно розглянути заяви фізичної особи-підприємця Урсакі Андрія Григоровича від 01.09.2022 року №01-05-4/327вx, №01-05- 4/328вx, №01-05-4/326вx щодо узгодження трьох елементів вуличної торгівлі лотків площею 6 кв.м, за адресою: м. Одеса, вул. Генерала Бочарова, 43, та прийняти відповідне рішення з урахуванням правової оцінки, наданої судом у рішенні.

27 лютого 2023 року рішенням Одеського окружного адміністративного суду по адміністративній справі № 420/17728/22 адміністративний позов фізичної особи-підприємця Урсакі Андрія Григоровича до Суворовської районної адміністрації Одеської міської ради про визнання протиправними дій та зобов`язання надати листи-рішення на розміщення елементів вуличної торгівлі задоволено повністю. Визнано протиправними дії Суворовської районної адміністрації ОМР у вигляді відмов від 16.08.2022 року за №01-05-4/280вх, №01-05-4/283вх, №01-05-4/281вх в наданні листів-рішень. Зобов`язано Суворовську районну адміністрацію ОМР надати ФОП Урсакі А.Г. за заявами №Ф1-107919-ю/л, №Ф1-107932-ю/л, №Ф1-107901-ю/л від 19.07.2022 року листи-рішення на розміщення елементів вуличної торгівлі за адресами: м. Одеса, вул. Семена Палія, 118/1 ріг вул. Генерала Бочарова, 47, вул. Семена Палія, 118Б, вул. Семена Палія, 118 на період роботи 5 років. Вищевказаними судовими рішеннями, дії та рішення Суворовської районної адміністрації ОМР визнано протиправними.

Вказані рішення Одеського окружного адміністративного суду переглядались апеляційною інстанцією та постановами П`ятого апеляційного окружного адміністративного суду були залишені без змін.

За посиланням позивача, Пересипська районна адміністрація систематично на протязі 2020-2023 року вчиняла протиправні дії та приймала незаконні (протиправні) рішення щодо позивача, порушуючи при цьому права позивача та допускаючи щодо останнього систематичне порушення принципів належного урядування. Своїми протиправними діями відповідач викликав у позивача негативні емоції, страждання та приниження. Крім того, такі дії відповідача впливають на ділову репутацію позивача, як суб`єкта господарювання, оскільки, через призму тривалості, мають характер його приниження.

Позивачем було зазначено суду, що порушення його прав з боку суб`єкта владних повноважень викликало у позивача негативні емоції. Завдана шкода спричинила негативні переживання, стан постійної психоемоційної напруги, важкість виконання повсякденних обов`язків, тимчасову відірваність від активного суспільно-політичного життя громади міста, знижений і нестійкий настрій, нервозність, дратівливість, порушення сну, гіпертонічні кризи, побоювання про майбутній стан здоров`я. Крім того, як було зазначено суду, позивачу довелося присвятити багато часу, творчої енергії та сил на захист порушеного права. Позивачу притаманно особливо розвинуте емоційне сприйняття дійсності та почуття справедливості, а тому нехтування відповідачем його прав порушило його законні права, сприймається як прояв образи з боку відповідача, що призвело до сильного психологічного дискомфорту, погіршення самочуття, емоційного хвилювання.

За поясненнями позивача, внаслідок протиправних дій відповідача, було порушено його стан душевної рівноваги, для відновлення якого доводилося докладати додаткові вольові та психологічні зусилля, у зв`язку з чим він був позбавлений можливості повноцінно насолоджуватися життям, працювати, для чого потрібен виважений стан емоційного спокою. Також Позивачу довелося додатково дисциплінувати себе, витрачати набагато більше часу для підтримки необхідної продуктивності праці, що позначається щоденно на фізичному та моральному стані. Гострота таких переживань посилювалась тим, що у позивача загострене почуття справедливості. Внаслідок неправомірних дій відповідача були порушені нормальні життєві зв`язки позивача з партнерами, друзями, яким він вимушений був додатково пояснювати чому став менш привітним, менше приділяти часу друзям, сім`ї, родичам та іншим знайомим.

Позивач просив суд звернути увагу, що моральні страждання підсилювались також тим, що позивач є фізичною особою підприємцем, для якого дуже важлива ділова репутація, а протиправними діями відповідача відбулося зниження престижу та ділової репутації позивача, тому позивач просить суд стягнути з відповідача на свою користь моральну шкоду в розмірі 350260,00 гривень.

Позивачем також було пояснено суду, що моральну шкода розраховано від сум прожиткового мінімуму на період липня 2020 по червень 2023 року, а саме захист порушених прав позивачем в Одеському окружному адміністративному суді становить 36 місяців. За цей період у суді розглянуто чотири адміністративних позовів та ухвалено 4 рішення суду, якими дії та рішення відповідача визнано протиправними, захист порушених прав відбувався на протязі 30 місяців. Разом 87565,00 (прожитковий мінімум за 36 місяців) помноженого на 4 судових рішення, становить 350260,00 грн. З урахуванням вищевказаних розрахунків, позивач вважає суму в розмірі 350260,00 грн. співмірною розумності, виваженості та справедливості за тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, ступінь зниження престижу, ділової репутації, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану, характеру та обсягу страждань.

Обґрунтовуючи спричинення відповідачем позивачу моральної шкоди, позивачем було зазначено суду, що 19.11.2019 року за № 01-05-4/318вх та № 01-05-4/317вх у відповідності до пункту 13.7. Правил розміщення тимчасових споруд для провадження підприємницької діяльності, затверджених Одеською міською радою 09.10.2013 № 3961-VI., Пересипська районна адміністрація ОМР надала позивачу позитивні листи-рішення щодо можливості розміщення елементів вуличної торгівлі лотків по реалізації змішаної групи товарів, за адресами: м. Одеса, вул. Генерала Бочарова, 41 та вул. Генерала Бочарова, 43 строком на один рік. Відповідно до п. 13.10. Правил розміщення тимчасових споруд для провадження підприємницької діяльності, затверджених Одеською міською радою 09.10.2013 № 3961-VI та на підставі наданих листів рішення Пересипською районною адміністрацією ОМР між позивачем та Управлінням розвитку споживчого ринку та захисту прав споживачів укладено Договори на право користування місцями для розташування елементів вуличної торгівлі від 03.12.2019 № УТ-379/19 та УТ-380/19 за адресом м. Одеса вул. Генерала Бочарова, 41-43. строком на один рік з 11.12.2019 по 10.12.2020 року.

10.12.2020 спливав строк дії Договору на право користування місцями для розташування елементів вуличної торгівлі. Відповідно до того, що позивач, мав намір надалі продовжувати свою господарську діяльність на вищевказаних елементах вуличної торгівлі, останній, заздалегідь, 14.07.2020, звернувся до Пересипської районної адміністрації через Управління надання адміністративних послуг відповідно до п. 4 ст. 9 ЗУ «Про адміністративні послуги» с заявами та двома пакетами документів №Ф1-133546-ю/л та №Ф1-133552-ю/л по узгодженню двох елементів вуличної торгівлі лотків площею 6 кв.м, за адресами: м. Одеса, вул. Генерала Бочарова, 41 та вул. Генерала Бочарова, 43 строком на один рік. Однак, Пересипська районна адміністрація відмовила позивачу у надані узгодження на розміщення елементів вуличної торгівлі.

Позивачем було зазначено суду, що 27.07.2020 року відповідачем було відмовлено позивачу в наданні листів-рішення на розміщення елементів вуличної торгівлі за адресами: м.Одеса, вул. Генерала Бочарова, 41 та вул. Генерала Бочарова 43, відмова ґрунтувалася на тій підставі, що позивачем укладено відповідні договори з Управлінням розвитку споживчого ринку та захисту прав споживачів Одеської міської ради, які є діючими та тим, що місцеві жителі проти встановлення елементів вуличної торгівлі на вул. Ген. Бочарова, а також Відповідач проти будь якої торгівлі по вул. Генерала Бочарова, тому що вказана інфраструктура перенасичена об`єктами торгівлі.

Але, як зазначає позивач, при цьому 01.06.2020 року відповідачем за №01-05-4/205 вх та №01-05-4/207 вх узгоджено два листа - рішення на розміщення двох елементів вуличної торгівлі ФОП Гасанову Інгілаб Аббас - Огли за адресою: м. Одеса, вулиця Генерала Бочарова, 47 строком на 3 роки.

Отже, як вказує позивач, не зважаючи на свої принципи та на скарги місцевих жителів, а також на особливості інфраструктури даного мікрорайону, зокрема вул. Генерала Бочарова, яка достатньо насичена об`єктами торгівлі, як вказував у своїх відмовах відповідач, останній відмовляє позивачу в отриманні дозволів на розміщення елементів вуличної торгівлі, однак, надає такі дозволи ФОП Гасанову І.А.-огли, на той же вулиці Генерала Бочарова. Вказана протиправна відмова зумовила звернутися позивача 26.08.2020 року з адміністративним позовом до суду. (справа 420/ 8150/20).

У рішенні суду №420/8150/20 суд дійшов висновку, що розглянувши заяви позивача від 14 липня 2020 року №ф1-133552-ю/л, №ф1-133546-ю/л та 10.08.2020 року № ф1-158895-ю/л, №ф1-158902-ю/л про надання узгодження розміщення елементів вуличної торгівлі, відповідачем протиправно та необґрунтовано прийнято рішення про відмову в наданні узгодження розміщення елементів вуличної торгівлі з посиланням на наявність чинних договорів № УТ-379/19 та №УТ- З80/19, та така відмова не є правомірною.

Позивачем було зазначено суду, що 08.04.2021 відповідачем за результатами повторного розгляду заяв позивача на виконання рішення суду №420/8150/20, знову прийнято рішення про відмову розміщення елементів вуличної торгівлі для ФОП Урсакі А.Г. за №01-05-4/290вх, 314вх (20) та №01-05-4/291вх, 313 вх (20) за адресою: вул. Генерала Бочарова, будинки 41 та 43, з причин надходження скарг громадян на незадовільні умови проживання, порушення Правил благоустрою території м. Одеси по вул. Генерала Бочарова. Зазначені обставини зумовили звернення позивача до суду вдруге з адміністративним позовом.

06.05.2021 року Позивач звернувся з адміністративним позовом до Одеського окружного адміністративного суду про визнання протиправними дій відповідача щодо відмови в наданні листів-рішення протиправними; зобов`язати відповідача надати листи-рішення на розміщення елементів вуличної торгівлі за адресами вул. Ген. Бочарова, 41 та вул. Ген. Бочарова,43 для подальшого укладання договорів з Управлінням розвитку споживчого ринку та захисту прав споживачів ОМР (справа №420/7442/21).

У рішенні суду по справі №420/7442/21 суд дійшов висновку, що відповідач приймаючи оскаржувані рішення, діяв недобросовісно та необґрунтовано, не врахував усіх обставин та положень законодавства, що мають значення для прийняття листів-рішень, як наслідок, допустив неналежний розгляд поданої позивачем заяви і документів та, відповідно, прийняв необґрунтоване рішення про відмову позивачу в розміщенні елементів вуличної торгівлі на території вул. Генерала Бочарова буд. 41 та 43.

Також, як було зазначено позивачем, судом першої інстанції та судом апеляційної інстанції було враховано, що не дивлячись на свої принципи, щодо заборони будь якої торгівлі по вул. Генерала Бочарова у м. Одеса, відповідачем, не зважаючи на скарги місцевих жителів та у порушення своїх принципів, щодо недопущення порушення прав мешканців району на комфортні умови життєдіяльності та перенасиченості міського простору елементами вуличної торгівлі, які можуть спотворювати архітектурні ансамблі та естетичний облік міста, заважати нормальному та безпечному пересуванню пішоходів вуличними тротуарами, 01.06.2020 року за № 01-05-4/205 вх та № 01-05- 4/207 вх надано два листа - рішення на розміщення двох елементів вуличної торгівлі ФОП Гасанову Інгілаб Аббас Огли за адресом : м. Одеса, вулиця Генерала Бочарова, 47.

Тобто, як вказує позивач, Пересипською районною адміністрацією порушується рівність фізичних осіб підприємців при прийняті рішення, яка викладена у ст. 47 ГК України, де вказано, що Держава гарантує усім підприємцям, незалежно від обраних ними організаційних форм підприємницької діяльності, рівні права та рівні можливості для залучення і використання матеріально-технічних, фінансових, трудових, інформаційних, природних та інших ресурсів.

Вказані протиправні дії та рішення відповідача викликали у позивача негативні переживання, стан постійної психоемоційної напруги, важкість виконання повсякденних обов`язків, тимчасову відірваність від активного суспільно-політичного життя громади міста, знижений і нестійкий настрій, нервозність, дратівливість, порушення сну, гіпертонічні кризи, побоювання про майбутній стан здоров`я.

Позивач просив суд звернути увагу на те, що у першому та другому судовому провадженні відповідач постійно намагався вводити суд в оману та наводити безпідставний наклеп на позивача. Начебто позивач порушує санітарні норми та Правила благоустрою міста під час здійснення підприємницької діяльності, при цьому не надаючи до суду жодного доказу з цього приводу. У той період часу та по теперішній час на ФОП Урсакі А.Г. не було складено жодного припису, щодо порушення санітарних норм та Правил благоустрою.

Позивачем було зауважено суду, що вказані дії відповідача викликали у позивача сильне психологічне та нервове напруження, що службові особи органу місцевого самоврядування вводять позивача та суд в оману. Наводять безпідставний наклеп на позивача та шкодять його діловій репутації. У позивача було розчарування від того, що йому двічі протиправно відмовили та не надали дозвіл на розміщення елементів вуличної торгівлі не дивлячись на те, що іншим суб`єктам господарювання такі дозволи надаються відповідачем, а найбільше розчарування для позивача, це розчарування в органах місцевого самоврядування, які своєю брехнею та протиправними діями викликали у Позивача негативні емоції, які досягли рівня страждання та приниження, чим заподіяли моральну шкоду.

Позивачем зазначалось, що також для виконання судового рішення (№420/7442/21) позивачу довелося докласти значних зусиль, бо відповідач всіляко намагався викручуватися, щоб виконати рішення суду в супереч зобов`язання та все одно надати відмови позивачу.

Так, на стадії виконання рішення суду, позивач звертався до суду с заявою про визнання протиправними рішень, дій чи бездіяльності, вчинених суб`єктом владних повноважень на виконання рішення суду в порядку ст.383 КАС України. В зв`язку з тим, що Суворовською районною адміністрацією не дивлячись на зобов`язання суду надати листи рішення щодо узгодження елементів вуличної торгівлі, останній знову надав Позивачу необґрунтовану відмову.

25.04.2022 року суд при винесення ухвали на стадії виконання рішення суду дійшов висновку про задоволення заяви ФОП Урсакі А.Г. шляхом: визнання протиправною бездіяльності Суворовської районної адміністрації Одеської міської ради щодо виконання рішення від 06.08.2021 року в частині зобов`язання Суворовської РДА з урахуванням наданої в рішенні суду оцінки прийняті рішення за заявами позивача від 14.07.2020 року №ф1-133552-ю/л, №ф1-133546-ю/л про надання узгодження розміщення елементів вуличної торгівлі лотків площею 6,0 кв. м по вул. Генерала Бочарова, будинки 41 та 43, що є порушенням ст. 129-1 Конституції України, ст. 370 КАС України; прийняття Суворовською районною адміністрації Одеської міської ради невідкладних заходів щодо виконання рішення від 06.08.2021 року в частині зобов`язання Суворовської РДА з урахуванням наданої в рішенні суду оцінки прийняті рішення за заявами позивача від 14.07.2020 року №ф1-133552-ю/л, №ф1-133546-ю/л про надання узгодження розміщення елементів вуличної торгівлі лотків площею 6,0 кв. м по вул. Генерала Бочарова, будинки 41 та 43, та повідомити про виконання рішення суду у місячний строк з дня набрання ухвали суду законної сили; доведення до відома Одеської міської ради про ухилення Суворовської районної адміністрації Одеської міської ради, яка є виконавчим органом Одеської міської ради, від здійснення повноважень по виконанню рішення суду щодо зобов`язання з урахуванням наданої в рішенні суду оцінки прийняті рішення за заявами позивача від 14 липня 2020 року №ф1-133552-ю/л, №ф1-133546-ю/л про надання узгодження розміщення елементів вуличної торгівлі лотків площею 6,0 кв. м по вул. Генерала Бочарова, будинки 41 та 43 для поновлення прав ФОП Урсакі А.Г. у відповідності з рішенням суду та необхідність вжиття заходів щодо усунення причин та умов, що сприяли порушенню закону.

За посиланням позивача, вказане вище ще раз доказує той факт, що не дивлячись на два рішення суду де дії та рішення відповідача визнані протиправними, відповідач все одно зухвально та цинічно нехтував правами позивача. Порушував при цьому ст. 19 Конституції України, порушуючи принципи належного урядування. Всі ці свавільні та протиправні дії відповідача по відношенню до позивача викликали велике розчарування у органах місцевого самоврядування та спричиняли глибокі душевні переживання у позивача.

Позивач вказував суду, що 02.08.2022 року через Центр надання адміністративних послуг Одеської міської ради він, з метою здійснення підприємницької діяльності, звернувся до Пересипської районної адміністрації Одеської міської ради із заявами №Ф1-117229-ю/л, №Ф1-117209-ю/л, № Ф1-117233-ю/л щодо узгодження трьох елементів вуличної торгівлі лотків площею 6 кв.м, за адресами: м. Одеса, вул. Генерала Бочарова, 43 строком на п`ять років. Водночас листами Суворівської районної адміністрації ОМР від 01.09.2022 року №01- 05-4/327вх, №01-05-4/328вх, №01-05-4/326вх Позивачу було відмовлено у видачі листів-рішень про надання узгодження розміщення елементів вуличної торгівлі з посиланням на те, що відповідачем була ініційована розробка схеми благоустрою пішохідної зони вул. Генерала Бочарова на ділянці Кримського бульвару до перехрестя вул. Семена Палія, 118, з установкою елементів благоустрою, з урахуванням потреб мешканців прилеглих будинків, а тому розміщення додаткових елементів вуличної торгівлі за адресою: м. Одеса, вул. Ген. Бочарова, 43 не є можливим.

Позивач не погоджуючись із зазначеною відмовою Суворовської районної адміністрації Одеської міської ради та вважаючи її протиправною, знову звернувся до суду з адміністративним позовом. (420/16328/22).

У ході судового розгляду судом було встановлено, що схеми благоустрою, на яку посилається відповідач в оскаржуваній відмові, не має в апріорі.

У рішенні суду від 27.02.2023 року по справі № 420/16328/22, суд дійшов висновку, що в контексті спірних правовідносин та з урахуванням змісту ст. 20 Закону №2807-IV, згідно якої організацію благоустрою населених пунктів забезпечують, зокрема, органи місцевого самоврядування, Суворовській районній адміністрації Одеської міської ради належать відповідні повноваження щодо певного вирішення вказаних питань на власний розсуд, однак, не свавільно та із зазначенням конкретних підстав, наявності не/можливості (не/доцільності) розміщення елементу торгівлі у певному місці, зокрема, з урахуванням фактичних обставин та умов, що склались на місці бажаного розміщення елементу торгівлі.

Отже, як вказує позивач, відповідач знову, керуючись своїм службовим становищем, свавільно та протиправно відмовив позивачу у його намірах, щодо розміщення елементів вуличної торгівлі. Вказані протиправні дії та рішення відповідача, викликали у позивача негативні емоції, які досягли рівня страждання та приниження, чим заподіяли моральну шкоду.

19.07.2022 позивач, з метою здійснення підприємницької діяльності, знову звернувся до Суворовської районної адміністрації через Управління надання адміністративних послуг відповідно до п. 4 ст. 9 ЗУ «Про адміністративні послуги» с заявами та трьома пакетами документів № Ф1-107919-ю/л, № Ф1-107932-ю/л, № Ф1-107901-ю/л по узгодженню трьох елементів вуличної торгівлі лотків площею 6 кв.м, кожен, за адресами: м. Одеса, вул. Семена Палія, 118/1 ріг Генерала Бочарова, 47, вул. Семена Палія, 118Б, вул. Семена Палія, 118, строком на п`ять років. 16.08.2022 року за № 01-05-4/280вх, № 01-05-4/283вх, № 01-05-4/281вх три пакети документів поданих мною до Суворовської районної адміністрації ОМР було повернуто до Центру надання адміністративних послуг з відмовою в реалізації намірів позивача, щодо розміщення елемента торгівлі. У своїх відмовах від 16.08.2022 року за № 01-05-4/280вх, № 01-05-4/283вх, № 01-05- 4/281вх, Суворовська районна адміністрація ОМР (Відповідач) посилається на те що: «За результатами розгляду заяви, доданих до неї графічних матеріалів та фотофіксації з прив`язкою до місцевості місця, на якому Ви бажаєте розмістити елемент вуличної торгівлі у вигляді лотку площею 6,0кв.м, встановлено, що це місце фактично знаходиться на пішохідній доріжці уздовж вул. Генерала Бочарова (в районні будинку 118 Семена Палія), та як об`єкт благоустрою є територією загального користування, на якій розміщено елемент благоустрою у вигляді вуличної меблі. Враховуючи вищевикладене, розміщення елементів вуличної торгівлі за адресом: м. Одеса, вул. Семена палія, 118/1 ріг вул. Генерала Бочарова, 47, вул. Семена Палія, 118Б, вул. Семена Палія, 118 не є можливим.».

Як вказував позивач, усвідомлюючи, що при зверненні позивача за адміністративної послугою ніяких вуличних лав за вищевказаними адресами встановлено не було. Позивач на другий день, після отримання відмов від 16.08.2022 року за № 01-05-4/280вх, № 01-05-4/283вх, № 01-05-4/281вх, прибув на зазначену адресу та встановив, що вуличні лави вже розташовано.

Після цього, Позивач 22.08.2022 року звернувся с запитом на отримання публічної інформації до Суворовської районної адміністрації (Відповідача), щодо надання інформації про розташування за адресою м. Одеса, по вул. Генерала Бочарова в районі будинку вул. Семена Палія, 118 кут Вул. Генерала Бочарова, 47 трьох старих та подертих вуличних лав, які псують естетичний облік міста. З вказання інформації, хто звертався за погодженням та документи відповідно яких було погодження на встановлення малих архітектурних форм (вуличних лав). 29.08.2022 року за № ЗПІ-37 позивачу надійшла відповідь від відповідача, що районна адміністрація не володіє інформацією хто саме встановив лави за запитуваними адресами, але районна адміністрація не заперечує проти встановлення вуличних лав за вищевказаними адресами. В зв`язку з тим, що відповідь на запит була не повною та не законною, відповідно до того, що районна адміністрація не може просто не заперечувати про встановлення вуличних лав, а повинна виконувати рішення Одеської міської ради та надавати погодження відповідно до розробленого Порядку розміщення та демонтажу малих архітектурних форм у місті Одесі та Правил благоустрою міста Одеси. 30.08.2022.

Як вказував позивач, він повторно звернувся до Суворовської районної адміністрації з запитом на отримання публічної інформації, в якому просив надати повну інформацію з посиланням на законні підстави: документи, відповідно яких було погоджено встановлення вуличних лав у 2022 році по вул. Генерала Бочарова, в районі будинку Семена Палія, 118 кут вулиці Генерала Бочарова, 47, з наданням погодженого проекту благоустрою за вказаною адресою. 02.09.2022 року за № ЗПІ-39 позивачу надійшла відповідь на запит від відповідача з якої вбачається, що відповідно до п. 1.6 Порядку розміщення та демонтажу малих архітектурних форм у місті Одесі, затвердженого рішенням рішення ОМР №5236-VI від 27.08.14 станом на 02.09.2022 за погодженням для розташування трьох малих архітектурних форм трьох вуличних лав за адресою вул. Семена Палія, 118 кут Ген. Бочарова, 47 м. Одесі будь-яких звернень до Суворовської районної адміністрації не надходило. Враховуючи вище викладене Суворовська районна адміністрація не давала узгодження на розміщення зазначених малих архітектурних форм.

Також, 22.08.2022 року позивачем було написано запит на отримання публічної інформації до Департаменту з благоустрою міста ОМР щодо надання інформації про встановлення малих архітектурних форм у вигляді вуличної меблі (вуличних лав) за адресом: вул. Семена Палія, 118 кут Ген. Бочарова, 47 м. Одесі. 26.08.2022 року за № 01-13/20 ЗПІ Позивачу було надано відповідь з Департаменту з благоустрою міста ОМР, в якої зазначено, що в Департаменті відсутня інформація щодо розміщення будь-яких елементів благоустрою за вищезазначеною адресом. Відтак, на думку позивача, можна дійти висновку, що вуличні лави, за адресами, де позивач бажав розмістити елементи вуличної торгівлі, встановлені невідомою особою вже після звернення позивача с заявами до відповідача щодо встановлення елементів вуличної торгівлі, та встановлені не законно та безпідставно.

За посиланням відповідача, враховуючи наведену вище аргументацію можна було дійти висновку, що Пересипська районна адміністрація ОМР (відповідач), не маючи законних підстав для відмови позивачу в наданні позитивних листів-рішень, навмисно незаконно встановила якісь старі подерті лави на місця, де позивач мав намір розташувати елементи вуличної торгівлі, для того щоб надати позивачу незаконну відмову. Позивач не погоджуючись із зазначеною відмовою відповідача та вважаючи її протиправною, знову звернувся до суду з адміністративним позовом. (справа №420/17728/22)

Також, потім, судами першої та апеляційної інстанції, в ході розгляду адміністративного позову було встановлено, що вуличні лави на момент оскаржуваних відмов встановлені не були. А також вуличні лави, які після відмови були розташовані на вищевказаних ділянках, встановлені без будь-яких правовстановлюючих документів та в супереч Правил благоустрою м. Одеси.

Позивач просив суд звернути увагу на те, що не дивлячись на продовження ухвалення рішення суду а саме: 20.06.2023 року при розгляді справи в П`ятому апеляційному адміністративному суді - де відповідач свавільно відмовляє ФОП Урсакі А.Г на встановлення елементів вуличної торгівлі за адресами вул. Семена Палія, 118 ріг вулиці Генерала Бочарова, 47, посилаючись на незаконно встановлені лави (які встановлені протиправно без жодного правовстановлюючого документу) та не дивлячись на свої принципи та зауваження суду в апеляційній скарзі на суспільний інтерес та скарги місцевих жителів - Відповідач 19.05.2023 року надає ФОП Гасанову Інгілабу Аббас огли два листа рішення на розміщення двох елементів вуличної торгівлі по 6 кв. м кожен за адресом м. Одеса, вул. Генерала Бочарова, 47.

За твердженням позивача, це свавілля та подвійні стандарти відповідача, якими однієї фізичній особі підприємцю надаються позитивні листи рішення не зважаючи ні на які принципи, а другій відмовляють, збрехавши та користуючись своїм службовим становищем.

Також позивач просив суд звернути увагу на те, що при розгляді справи відповідач у відзиві посилався на те, що у ФОП Урсакі А.Г. вже є укладені договори на розміщення елементів вуличної торгівлі уздовж вул. Генерала Бочарова, та наявність в одному місці низки підприємців, які здійснюють різноманітну діяльність негативно впливають на стан довкілля та зеленої зони, так як об`єкти вуличної торгівлі лотки та тимчасові споруди, розміщені ФОП Урсакі А.Г. створюють антисанітарію та не мають будь якої візуальної естетики в конструкціях, а торгівля здійснюється з порушенням норм товарного сусідства. Вказані посилання жодним чином не доведені відповідачем. Не зрозуміло, яким чином встановлені елементи торгівлі ФОП Урсакі А.Г. можуть негативно впливати на стан довкілля та зелену зону. Отже, торгівля продуктами харчування ніяк не порушує стан довкілля, а елементи торгівлі Позивачем не розміщено на зеленій зоні. Також що стосується візуальної естетики в конструкціях, то позивачем повідомлено суду наступне: ФОП Урсакі отримав паспорт прив`язки ТС у Департаменті архітектури та містобудування ОМР, в якому погоджено естетичний вигляд тимчасових споруд, які встановлені на вул. Генерала Бочарова.

Що стосується антисанітарії, за посиланням позивача, це теж введення суду в оману та наклеп, так як ФОП Урсакі А.Г. за час розташування елементів торгівлі жодного разу не було складено протоколу та припису щодо порушення санітарного стану. Також такі висновки зробив суд у рішенні та врахував посилання позивача (чого не спростовано відповідачем), що відносно нього не було винесено жодного припису про усунення порушень санітарно-технічного стану та протоколів про накладення адміністративних штрафів, що свідчить про те, що ним не вчинялись відповідні порушення, про які вказує відповідач.

Також у відзиві Відповідач посилався на введення воєнного стану в Україні та що немає роз`яснень щодо видачі листів-рішення під час воєнного стану, посилаючись на Постанову КМУ № 165 від 28.02.2022 року. Однак, у період воєнного стану, а саме 01.06.2022 року відповідачем надано узгодження на розміщення 31 елементу вуличної торгівлі ФОП Мунтян Г.О., за адресами: по вул. Генерала Бочарова, 1, 3, 5 та пр-д Добровольського , 137 та 139 (кут вул. Генерала Бочарова). А також 19.05.2023 року надано узгодження ФОП Гасанову І.А.-огли на розміщення двох елементів вуличної торгівлі по вул. Генерала Бочарова, 47. Отже, Відповідачу військовий стан не заважав надати ФОП Мунтян Г.О. 31 позитивних листів-рішення 01.06.2022 року. Та постанова КМУ № 165 від 28.02.2022 року, на яку відповідач посилається, не зупинила його в наданні позитивних листів-рішень на встановлення елементів вуличної торгівлі для ФОП Мунтян Г.О.

Позивачем було зазначено суду, що такі дії відповідача викликали глибокі душевні страждання у позивача, які він зазнав у зв`язку з протиправною поведінкою щодо нього та у зв`язку з порушенням його прав людини, гарантованих йому Конституцією України, що викликало у нього сильні негативні почуття, які змінюються одне одним: почуття розчарування, почуття невпевненості в майбутньому та сильні душевні переживання. Крім того, такі дії Пересипської районної адміністрації Одеської міської ради впливають на ділову репутацію позивача, як суб`єкта господарювання, оскільки, через призму тривалості, мають характер його приниження. Неналежне виконання органами державної влади чи місцевого самоврядування своїх повноважень, що призвело до порушення прав людини, свідчить про невиконання державою в особі відповідного органу її головного обов`язку перед людиною - утверджувати та забезпечувати її права. Таким чином, зазначені підстави характеризуються особливостями суб`єктного складу заподіювачів шкоди, серед яких законодавець виокремлює як зазначені органи, так і їх посадових чи службових осіб, та особливим способом заподіяння шкоди. Сукупність цих умов є підставою покладення цивільної відповідальності за завдану шкоду саме на державу, Автономну Республіку Крим або орган місцевого самоврядування. Порушення прав людини з боку суб`єктів владних повноважень прямо суперечить їх головним конституційним обов`язкам (ст.ст. 3, 19 Конституції України) і завжди викликає у людини негативні емоції. Проте, не всі негативні емоції досягають рівня страждання або приниження, які заподіюють моральну шкоду. Оцінка цього рівня залежить від усіх обставин справи, які свідчать про мотиви протиправних дій, їх інтенсивність, тривалість, повторюваність, фізичні або психологічні наслідки та, у деяких випадках, стать, вік та стан здоров`я потерпілого. Отже негативні емоції позивача внаслідок тривалого та умисного порушення його прав Відповідачем, який постійно приймає у відношенні Позивача протиправні рішення та дії перебувають у причинно-наслідковому зв`язку із діями Відповідача, а відтак завдали йому моральної шкоди. Через приниження та тривалі протиправні дії та рішення Відповідача у позивача почалися розлади та погіршення стану здоров`я.

В обґрунтування позову позивачем було зазначено суду, що починаючи з серпня місяця 2020 року в зв`язку з погіршенням здоров`я позивач звертався до лікарів. А саме: 28.07.2020 року Позивач відчув погане самопочуття на підставі сильного нервового напруження, яке було викликано незаконною відмовою Відповідача від 27.07.2020, щодо намірів позивача на продовження строків дії погоджувальних документів на розташування елементів вуличної торгівлі по вул. Генерала Бочарова, 41-43. Позивач розумів, що після спливу строку дії договорів він більше не зможе використовувати надані йому місця для здійснення господарської діяльності. Вищевказане викликало у позивача негативні емоції, розчарування. А також у позивача було викликано відчуття суцільної несправедливості в зв`язку з тим, що іншому підприємцю відповідач надає узгодження на розміщення елементів вуличної торгівлі на тієї же вулиці, а йому відмовляє.

10.08.2020 року Позивач звернувся до лікаря та зробив електрокардіографію, під час якої було виявлено синусову тахікардію та горизонтальне положення електричної осі. Яке спричинило довготривале лікування. На фоні стресу та негативних емоцій у Позивача були загострені хронічні захворювання.

19.09.2020 року в зв`язку з тяжкістю дихання та білю грудної клітини, позивач звернувся до лікаря, яким було встановлено діагноз: хронічне обструктивне захворювання легень, бронхіальна обструкція 2 стадії, клінічна група Д, загострення. Лікарем було призначене тривале лікування.

13.01.2021 року позивач звернувся до лікаря та зробив УЗД черевної порожнини. Під час проведення УЗД було також виявлено, що на фоні стресу у Позивача почалися загострення інших хворіб, а саме: поліп жовчного міхура, панкреатит.

Після ухвалення рішення суду, позивач сподівався, що відповідач дослухається висновків суду, які були зроблені в ході розгляду адміністративного позову. Однак, відповідач 08.04.2021 року виконуючи рішення суду №420/8150/20 знову надав відмови позивачу.

Стрес, психоемоційна напруга, розчарування в органах місцевого самоврядування викликали у Позивача розлади здоров`я. 28.04.2021 року позивач після тривалого лікування знов зробив УЗД органів черевної порожнини. З якого було встановлено, що не дивлячись на тривале лікування, стан здоров`я позивача продовжував погіршуватися. А саме: було виявлено поліп жовчного міхура, гастрит, гастроезофагеальна рефлюксна хвороба, синдром роздратованого кишківника.

Через тривале відчуття не справедливості та пригнічення, негативні переживання, стан постійної психоемоційної напруги, викликані повторним зверненням до суду, для поновлення своїх прав, які порушив відповідач, позивач відчував приниження з боку органів місцевого самоврядування, та стан здоров`я позивача продовжував погіршуватися.

05.07.2021 року Позивач знов звернувся до лікаря та зробив УЗД органів черевної порожнини, висновок лікаря: калькульозний холецистит, УЗД признаки гастриту, поліп жовчного міхура.

Надмірна психоемоційна напруга викликала у позивача постійні стреси, та відчувалося, що всі лікування, які проходив Позивач не відновлювали його стан самопочуття та здоров`я. 20.01.2022 року на УЗД лікарем також було зроблено висновок, а саме поліп жовчного міхура, панкреатопатія. 12.05.2022 року при УЗД було зроблено висновок - ознаки дифузних змін щитоподібної залози, хронічне запалення стінки жовчного міхура, поліп жовчного міхура.

18.05.2022 року лікар гастроентеролог встановив діагноз - дискінезія жовчовивідних шляхів, поліп жовчного міхура, функціональна диспепсія, гастроезофагеальна рефлюксна хвороба (скорочено ГЕРХ).

Після двох довготривалих судових процесів, які тривали з серпня 2020 по серпень 2021 року, позивач у 2022 році знов звернувся до відповідача за для отримання адміністративних послуг на встановлення елементів вуличної торгівлі. Однак, позивачу знову було відмовлено у реалізації його намірів.

Також позивач звернувся до відповідача с запитом на отримання публічної інформації та отримав інформацію, з якою було встановлено, що не дивлячись на всі принципи, заперечення Відповідача щодо будь якої торгівлі на вулиці Генерала Бочарова, а також на воєнний стан, відповідач, іншому підприємцю все ж таки надав 31 позитивний висновок на розміщення 31 елементу вуличної торгівлі.

Такі несправедливі дії відповідача, викликали у позивача стан пригнічення. Позивач не міг в повній мірі займатися своїми повсякденними справами. Старався уникати спілкування з близькими та друзями. Вказане продовжило викликати погіршення здоров`я у Позивача. Позивачу було не зрозуміле таке ставлення до нього Відповідача. Позивач намагався отримати узгодження у відповідача, щоб працювати та діяти та здійснювати підприємницьку діяльність у відповідності до вимог законодавства.

05.09.2022 року позивач за рекомендацією лікаря, також звернувся до медичного центру АРТ та зробив МРТ поперекового відділу хребта, з якого було зроблено висновок- МР-картина дегенеративна-дистрофічних змін поперекового відділу хребта по типу остеохондрозу, спондильоз, спондилоартрозу, грижі дисків Л3-Л4,Л5-С1. У лютому місяці 2023 року у позивача стався серцевий напад на фоні стресу від несправедливого ставлення до нього відповідачем, постійного наклепу та протиправної поведінки Відповідача. 27.02.2023 року позивач звернувся до лікаря та зробив електрокардіографію. Висновок лікаря кардіолога нерегулярний синусовний ритм серця, суправентиркулярна одинока екстрасистолія, відхилення електричної осі серця вліво, частота серцевих скорочень 74-100 у/хв. При повторному проходженні лікаря кардіолога від 11.03.2023 року позивачу встановлено діагноз вегето-судинна дистонія, аритмія, артеріальна гіпертензія.

17.06.2023 року Позивач зробив ультразвукове дослідження органів черевної порожнини, з якого було зроблено висновок спеціаліста- ознаки дифузних змін паренхіми підшлункової залози з підвищенням її ехогенності (зміни по типу ліпоматозу), неоднорідної жовчі в порожнині жовчного міхура з пристінковим утворенням (поліп). Рекомендована консультація лікаря гастроентеролога. 21.06.2023 року Позивач звернувся до лікаря гастроентеролога, який встановив діагноз поліп жовчного міхура, дискінезія жовчного міхура.

Як вказував позивач, погане самопочуття, яке тривало довгий проміжок часу, викликало порушення сну та нервові розлади у Позивача. Вказані захворювання були спровоковані стресом, який Позивач переживає на фоні приниження та емоціонального напруження від протиправних дій Відповідача, який діяв у відношенні до Позивача діяв не добросовісно та протиправно, принижував гідність та ділову репутацію Позивача.

07.07.2023 року Позивач пройшов обстеження магнітно-резонансна томографії поперекового відділу хребта. Висновок: МР-картина остеохондрозу, спондилоартрозу, спондильозу поперекового відділу хребта. Грижа дисків Л4-Л5. Дископатія Л3-Л4, Л5- С1. В порівнянні з МР-дослідженням від 05.09.2022 року стабільна картина. Рекомендовано консультація невропатолога. 08.07.2023 року лікарем неврологом встановлено діагноз: хронічна вертеброгенна люмбоішналгія. Розповсюджений остеохондроз хребта. Сколіоз. Спондилоартроз. Спондильоз. Протрузії дисків. Грижа міжхребцевих дисків. Стійкий виражений больовий, корінцевий, міофасціальний синдроми. Астено невротичний синдроми, за шкалою РНQ9-16 б.

Отже, як вказує позивач, всі ті захворювання викликані розладами нервової системи позивача, які були спричинені протиправними діями та рішеннями відповідача, що спричинили моральну шкоду, яка полягає у стражданнях, яких позивач зазнав здійснюючи захист свого порушеного права, тим самим витрачаючи значні зусилля та свій час для його відновлення.

Загалом тривалі неправомірні дії відповідача та подальший процес відновлення порушених прав спричинили позивачу душевні страждання, переживання, стрес та відчуття невизначеності, вплинули на реалізацію намірів позивача, суттєво погіршили його життєві зв`язки та ділову репутацію, тобто заподіяли йому моральну шкоду.

Вказані дії відповідача цілком обґрунтовано сприймаються позивачем як фактори, що свідчать про позбавлення відчуття життєвої захищеності та пригнічення, оскільки є не тільки проявом використання владних повноважень у публічно правових відносинах, у яких позивач і відповідач не є рівноправними, а й можливістю настання негативних наслідків для ФОП. Крім того, такі дії Суворовської районної адміністрації Одеської міської ради впливають на ділову репутацію позивача як суб`єкта господарювання, оскільки, через призму тривалості, мають характер його приниження.

За твердженням позивача, відповідач, відносно позивача систематично протягом 2020-2023 року вчиняв протиправні дії та приймав протиправні рішення, які Позивач мав постійно

оскаржувати у суді. Позивач був незаконно позбавлений вільного розвитку підприємства, та йому постійно приходилося виборювати своє право, надане йому Конституцією України, щоб реалізовувати своє право на працю. Позивач є суб`єктом господарювання, який сплачує податки та сумлінно виконує свої обов`язки. Та всі ті роки, йому приходилося витрачати свій час на відновлення своїх прав у судах та витрачати досить багато енергії та творчих здібностей, щоб встановити справедливість та мати змогу працювати.

В даному позові є причинно-наслідковий зв`язок між протиправними діями органу місцевого самоврядування, що спричинило моральну шкоду, при виконанні Пересипською районною адміністрацією ОМР протиправних дій та рішень по відношенню до позивача. В зв`язку з тим, що погіршення здоров`я на фоні психоемоційної напруги позивача викликало саме протиправні дії Відповідача, які визнані протиправними відповідно до рішень Одеського Окружного адміністративного суду № 420/8150/20 від 27.01.2021, 420/7442/21 від 06.08.2021, №420/16328/22 від 27.02.2023, 420/17728/22 від 27.02.2023, у протиправних діях відповідача та погіршення здоров`я Позивача є причинно наслідковий зв`язок.

Позивач вважає, що відшкодування моральної шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, органів місцевого самоврядування, має на меті, як компенсацію потерпілому завданих збитків, так і запобігання вчинення суб`єктом владних повноважень такого у майбутньому, зокрема, шляхом здійснення превентивних заходів для удосконалення виконання своїх функцій, спрямованих на інтереси людини.

Надаючи відзив на позову заяву, відповідачем було зазначено суду, що відповідач вважає позовну заяву безпідставною та необґрунтованою, а тому позов не визнає і заперечує в повному обсязі та просить відмовити в задоволенні позовних вимог.

Відповідачем було зазначено суду, що рішення суду у справі № 420/8150/20 було виконано Суворовською районною адміністрацією Одеської міської ради добровільно 08.04.2021 шляхом повторного розгляду заяв ФОП Урсакі А.Г. та надання йому письмових відповідей.

Щодо Рішенням по справі 420/7442/21 від 06.08.2021 р. було зазначено, що Суворовською районною адміністрацією Одеської міської ради були використанні передбачені чинним законодавством процесуальні права на апеляційне та касаційне оскарження судового рішення. Суддя П`ятого апеляційного адміністративного суду Бойко А.В. по адміністративній справі №420/7442/21 висловив окрему думку по даному питанню, якою зазначив, що прийняті листи-рішення про відмову в погоджені намірів ФОП Урсакі А.Г. на розміщення елементів вуличної торгівлі є вмотивованими, оскільки містять обґрунтовані підстави їх прийняття. Зазначивши що в розглядуваній ситуації Суворовська районна адміністрація, відмовляючи в погодженні реалізації наміру розміщення елементів торгівлі лотків діяла з урахуванням, в першу чергу, інтересів жителів вказаної вулиці та будинків, на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія). Рішення суду було виконано Суворовською районною адміністрацією Одеської міської ради 10.02.2022 р. шляхом надання ФОП Урсакі А.Г. листів-рішень про погодження розміщення елементів вуличної торгівлі лотків.

Стосовно рішення по справі 420/16328/22від 27.02.2023р. відповідачем було зазначено суду, що рішення суду виконано Пересипською районною адміністрацією Одеської міської ради після апеляційного оскарження шляхом повторного розгляду заяв ФОП Урсакі А.Г. та надання йому письмових відповідей.

Щодо рішення по справі 420/17728/22, відповідачем було зазначено суду, що рішення суду виконано Пересипською районною адміністрацією Одеської міської ради 04.08.2023 р. шляхом надання ФОП Урсакі А.Г. листів-рішень про погодження розміщення елементів вуличної торгівлі. На теперішній час Пересипською районною адміністрацією Одеської міської ради це рішення суду оскаржується до Верховного Суду.

Відповідачем було зазначено суду, що він вважає, що обґрунтування спричинення відповідачем позивачу моральної шкоди, які в своїй позовній заяві зазначив ФОП Урсакі А.Г., є тотожними та подібними тим, які розглядалися Одеським окружним адміністративним судом, тому посилання позивачем на надання листів-рішень іншим підприємцям не розглядаються в даній справі. Доводи позивача щодо завдання йому моральної шкоди в позовній заяві зведені до того, що внаслідок протиправних дій та прийняття протиправних рішень, систематичного порушення принципів належного урядування у позивача виникли негативні емоції, страждання та приниження. Позивач стверджує, що йому довелося присвятити багато часу, творчої енергії та сил на захист порушеного права, йому притаманне особливо розвинуте емоційне сприйняття дійсності та почуття справедливості, а тому нехтування відповідачем його прав сприймається як прояв образи з боку відповідача, що призвело до сильного психологічного дискомфорту, погіршення самопочуття, емоційного хвилювання. Для відновлення душевної рівноваги доводилось докладати вольові та психологічні зусилля, у зв`язку з чим він був позбавлений можливості повноцінно насолоджуватися життям. Крім того, такі дії Пересипської районної адміністрації Одеської міської ради, за твердженням позивача, впливають на його ділову репутацію, як суб`єкта господарювання, оскільки, через призму тривалості, мають характер його приниження. Відтак, ФОП Урсакі А.Г. оцінив завдання йому значної моральної шкоди.

При цьому, як було зазначено відповідачем, в якості доказів погіршеного свого стану здоров`я позивачем надано медичні документи щодо проходження ним різних медичних обстежень щодо стану свого здоров`я, деякі з яких не містять прізвища, підписів чи печатки лікарів, які їх видали.

За посиланням відповідача, враховуючи, що позивач ОСОБА_1 є фізичною особою підприємцем і звертається за захистом порушених прав саме як фізичної особи підприємця, то в даному випадку судом мають бути враховані положеннями статті 51 ЦК України, а саме застосовані до підприємницької діяльності фізичних осіб нормативно-правові акти, що регулюють підприємницьку діяльність юридичних осіб, якщо інше не встановлено законом або не випливає із суті відносин. Отже, Пересипська районна адміністрація Одеської міської ради вважає, що позивачем не доведено завдання відповідачем моральної шкоди саме фізичній особі підприємцю, яка полягає в псуванні діловій репутації позивача, а обставини щодо втрати позивачем інтересу до життя, відчуття сильних душевних хвилювань, страждань та емоційне сприйняття дійсності притаманні лише фізичній особі, тому вважає судом не повинно прийматися до уваги дані обставини.

Пересипська районна адміністрація Одеської міської ради вважає, що моральна шкода, яка нібито завдана ОСОБА_1 , як фізичній особі-підприємцю не підтверджена жодними доказами та не може розглядатися в межах господарського судочинства.

Відповідачем було зазначено суду, що описова частина позовної заяви ФОП Урсакі А.Г. не містить жодного посилання, обґрунтування та доказу отриманої втрати немайнового характеру, що виражається в моральній шкоді саме фізичної особи-підприємця, що настала у зв`язку з приниженням його ділової репутації, посягання на фірмове найменування, товарний знак, виробничу марку, розголошення комерційної таємниці, а так само вчинення інших дій, спрямованих на зниження престижу чи підрив довіри до його діяльності. Чинне законодавство не містить визначення поняття ділової репутації юридичної особи, оскільки воно є морально-етичною категорією й одночасно особистим немайновим благом, якому закон надає значення самостійного об`єкта судового захисту.

Разом із тим, як вказував відповідач, виходячи із загальних засад доказування, у справах про відшкодування моральної шкоди юридичній особі, завданої органами державної влади саме позивач має довести на підставі належних і допустимих доказів, які втрати немайнового характеру настали у юридичної особи.

Відповідачем було зазначено, що Пересипська районна адміністрація Одеської міської ради вважає недоведеним позивачем факт спричинення йому моральної шкоди на суму 350260,00грн., оскільки надані позивачем медичні довідки про проведення обстежень його здоров`я (з констатацією фактів деяких хронічних захворювань) не підтверджують зв`язку між хворобами позивача та прийнятими відповідачем рішеннями, тобто не доводять, що у зв`язку із прийняттям районною адміністрацією відповідних рішень наслідком стало погіршення стану здоров`я ФОП Урсакі А.Г.

Відповідачем було зазначено суду, що впродовж 2021-2023 ФОП Урсакі А.Г. в судовому порядку оскаржував дії та рішення не тільки Суворовської районної адміністрації Одеської міської ради, але й інших виконавчих органів Одеської міської ради.

Також відповідач просив суд критично поставитися до медичних документів, доданих позивачем до позовної заяви, як доказів щодо погіршення стану його здоров`я, оскільки такі результати медичних обстежень (консультацій, досліджень) містять в собі інформацію про хронічні захворювання позивача; деякі з таких медичних висновків не містять в собі ані прізвищ, ані печаток лікарів, які здійснили ці медичні обстеження (дослідження); такі медичні висновки залучаються ФОП Урсакі А.Г. до різних судових справ з різними відповідачами та предметом спору в якості доказів його доводів про стягнення моральної шкоди у зв`язку з поганим самопочуттям, що, на наш погляд, може свідчити про введення позивачем суду в оману та зловживання ним своїми процесуальними правами; жодний з цих медичних висновків не містить висновку спеціаліста психолога або експерта психолога, яким би підтверджувалась дійсність моральних страждань, їх тяжкість та зміна звичного способу життя позивача; позивачем не надано жодного документу, який би підтверджував проходження ним лікування, придбання ліків, медичної реабілітації чи процедур та інше.

Відповідачем було наголошено суду, що Пересипська районна адміністрація Одеської міської ради не здійснювала відносно ОСОБА_1 , як фізичної особи або як фізичної особи-підприємця, жодних дій, які б свідчили про порушення його права на повагу до честі, гідності та ділової репутації(не розповсюджувала недостовірної інформації у ЗМІ, соціальних мережах, судах чи правоохоронних органах, в публічних заявах та інше) та листування з позивачем здійснювалось у відповідності до вимог етикету ділового листування.

Відповідачем також було зазначено суду, що розрахунок моральної шкоди позивача є необґрунтованим та безпідставним, а тому позовні вимоги підлягають відмові в задоволенні.

Надаючи відповідь на відзив, позивачем було зазначено суду, що у відзиві відповідач вказує, що рішення суду № 420/17728/22 на теперішній час оскаржується до Верховного суду. Однак, вказане не відповідає дійсності, відповідач подав до Верховного суду касаційну скаргу на рішення суду 04.07.2023 року, 27.07.20223 року ухвалою Верховного суду було відмовлено у відкриті касаційного провадження відповідно до п. 1 ст. 333 КАС України. Також, 28.03.2023 року відповідачем повторно подано касаційну скаргу до Верховного суду, однак 04.09.2023 року ухвалою Верховного суду повторно було відмовлено у відкриті касаційного провадження відповідно до п. 1 ст. 333 КАС України.

Позивачем було зазначено суду, що у Одеському окружному адміністративному суді, розглядалися позовні заяви, з предметом доказування в яких дії та рішення відповідача у вигляді листів рішення про відмову в наданні узгодження на розміщення елементів вуличної торгівлі визнавалися протиправними. До Одеського окружного адміністративного суду позивач не звертався задля відшкодування моральної шкоди. Одеським окружним адміністративним судом не розглядалися питання стосовно спричинення моральної шкоди позивачу діями відповідача, а також Одеським окружним адміністративним судом не ухвалювалися рішення відповідно завданої позивачу моральної шкоди.

На спростування доводів відповідача, позивачем було зазначено суду, що позивач є фізичною особою, який представляє собою одну конкретну людину ОСОБА_1 та не є юридичною особою, яка утворила штучне підприємство, яке не може страждати та переживати та зауважено, що законодавчо закріплено, що кожна особа, не залежно від її правового статусу має право на відшкодування моральної шкоди завданої незаконними рішеннями та діями органів державної влади та органів місцевого самоврядування.

За посиланням позивача, головним доказом спричинення моральної шкоди позивачу є те, що систематичні протиправні дії відповідача, на протязі 2020-2023 року не давали змогу позивачу користуватися своїми законними правами у сфері підприємницької діяльності, а саме позивач намагався діяти та здійснювати підприємницьку діяльність у відповідності до вимог законодавства та був позбавлений можливості працювати та користуватися своїм правом наданим йому відповідно до ст. ст. 42 та 43 Конституції України. Вказане доказано рішеннями Одеського окружного адміністративного суду №420/8150/20, №402/7442/21, №420/16328/22, №420/17728/22, в яких дії та рішення відповідача, по відношенню до позивача є протиправними.

Позивачем було зазначено суду, що ділова репутація для позивача, яку він здійснює як учасник суспільних відносин, як оцінка його підприємницької діяльності, має для нього ні аби яке значення, тому поширення недостовірної інформації у судах, постійні наклепи та приниження ділової репутації, викликали негативні емоції, стрес, розчарування, що призвело до погіршення стану здоров`я, чим завдало моральної шкоди.

За посиланням позивача, медичні документи, які він надав до суду, як доказ щодо погіршення стану здоров`я є вірогідними та допустимими доказами, які підтверджують спричинення моральної шкоди позивачу систематичними протиправними рішеннями відповідача.

Позивачем було зазначено суду, що твердження відповідача у відзиві на позовну заяву, в якому він просить суд критично поставитися до тверджень позивача про постійні наклепи та намагання заплямувати його ділову репутацію з боку відповідача, в тому числі в попередніх судах хибне, тому, що у попередніх судах відповідач зводив наклеп на позивача чим принижував його ділову репутацію.

Причиною є систематичні протиправні рішення та дії відповідача, які стали наслідком тривалої невизначеності у господарської діяльності позивача та подальший процес відновлення порушених прав, які вплинули на реалізацію намірів позивача, суттєво погіршили його життєві зв`язки та ділову репутацію, тобто заподіяли йому моральну шкоду.

Надаючи заперечення на відповідь на відзив, відповідачем було зазначено суду, що відповідно до відповіді на відзив позивачем не розмежовується поняття фізичної особи та поняття фізичної особи підприємця, хоча суб`єктний склад сторін в будь-якому судовому процесі відіграє дуже важливу роль. Аналізуючи зміст рішень адміністративних справ №420/8150/20, № 420/7442/21, №420/16328/22,№ 420/17728/22 можливо зазначити, що саме факт приниження ділової репутації судами не встановлено, а тому такі обставини не звільняються від доказування позивачем.

Відповідачем було зазначено суду, що відносини Пересипської районної адміністрації Одеської міської ради з позивачем є лише документально розпорядчими, в яких позивач реалізовує своє право на звернення до Центру надання адміністративних послуг, а Пересипська районна адміністрація відповідно до своїх повноважень здійснює свої дискреційні повноваження, які полягають в наданні можливості на власний розсуд визначити повністю або частково вид і зміст управлінського рішення, яке приймається, або можливість вибору на власний розсуд одного з декількох варіантів управлінських рішень, передбачених нормативно-правовим актом, тобто приймаючи рішення Пересипська районна адміністрація Одеської міської ради здійснює з певною свободою розсуду, та може обрати з кількох юридично допустимих рішень те, яке вважає найкращим за таких обставин.

Щодо медичних довідок та медичних висновків, Пересипська районна адміністрація Одеської міської ради зазначає, що існування медичних довідок адміністрацією не спростовується, а зазначається, що вони містять в собі загальну інформацію про хронічні захворювання позивача, а медичні висновки мають рекомендаційний характер.

Відповідачем було зазначено суду, що надані позивачем витяги з відзиву та заперечень на відповідь на відзив по адміністративних справах є неналежними та не доводять поширення недостовірної інформації у судах, що могло привести до погіршення стану здоров`я, чим заподіює моральну шкоду.

За посиланням відповідача, позивачем не доведено складу заподіяння моральної шкоди у зв`язку із приниженням ділової репутації, зокрема наявності шкоди в особі втрат немайнового характеру, не вказано у чому вона реально полягає, також не доведено, що поширення неправдивих відомостей вплинули на спосіб ведення чи результати його господарської (підприємницької) діяльності, у зв`язку з чим знизилася вартість його нематеріальних активів та що могло б бути підставою для задоволення позовних вимог про відшкодування моральної шкоди саме в розмірі 350260,00 грн.

Надаючи додаткові пояснення по справі, позивачем було зазначено суду, що відсутні факти з приниження ділової репутації та судами не встановлено такі факти, а тому такі обставини не звільняються від доказування позивачем та рішення адміністративних справ №420/8150/20, №420/7442/21, №420/16328/22, №420/17728/22 констатують факт протиправних дій та рішень Пересипської районної адміністрації відносно позивача.

Позивачем було зазначено суду, що фізична особа-підприємець Урсакі А.Г., є перш за все людиною, яка може звертатися до суду, за стягненням з відповідача моральної шкоди, яку він зазнав, як фізична особа, в наслідок систематичних протиправних дій Відповідача, так і як фізична особа підприємець, якій зазнав моральну шкоду, відповідно, того, що систематичні протиправні дії відповідача вливають на його ділову репутацію, оскільки через призму тривалості мають характер його приниження.

Своїми протиправними діями відповідач викликав у позивача негативні емоції, страждання та приниження. Крім того, такі дії Пересипської районної адміністрації Одеської міської ради впливають на ділову репутацію позивача, як суб`єкта господарювання, оскільки, через призму тривалості, мають характер його приниження.

Як було зазначено позивач, фактично, для отримання узгодження (Листів-рішення) йому постійно потрібно було звертатися до суду на протязі 2020-2023 року.

Також було зазначено суду, що висновки, надані спеціалістами, підтверджують погіршення здоров`я позивача та здоров`я позивача погіршилося саме на фоні стресу, викликаного тривалими протиправними діями відповідача.

Суд, розглянувши матеріали справи, заслухавши пояснення представників позивачів та відповідача за час розгляду справи, дійшов таких висновків.

Відповідно до ст. 2 Закону України „Про судоустрій та статус суддів, суд, здійснюючи правосуддя на засадах верховенства права, забезпечує кожному право на справедливий суд та повагу до інших прав і свобод, гарантованих Конституцією і законами України, а також міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України.

Згідно ст.4 Господарського процесуального кодексу України, право на звернення до господарського суду в установленому цим Кодексом порядку гарантується. Ніхто не може бути позбавлений права на розгляд його справи у господарському суді, до юрисдикції якого вона віднесена законом. Юридичні особи та фізичні особи - підприємці, фізичні особи, які не є підприємцями, державні органи, органи місцевого самоврядування мають право на звернення до господарського суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав та законних інтересів у справах, віднесених законом до юрисдикції господарського суду, а також для вжиття передбачених законом заходів, спрямованих на запобігання правопорушенням. Відмова від права на звернення до господарського суду є недійсною. Жодна особа не може бути позбавлена права на участь у розгляді своєї справи у визначеному законом порядку.

Кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання та захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Аналіз наведених норм дає змогу дійти висновку, що кожна особа має право на захист свого порушеного, невизнаного або оспорюваного права чи законного інтересу, який не суперечить загальним засадам чинного законодавства. Порушення, невизнання або оспорення суб`єктивного права є підставою для звернення особи за захистом свого права із застосуванням відповідного способу захисту.

У розумінні зазначених приписів суб`єктивне право на захист - це юридично закріплена можливість особи використати заходи правоохоронного характеру для поновлення порушеного права і припинення дій, які порушують це право.

Процесуально-правовий зміст захисту права полягає у тому, що юридичні особи та фізичні особи - підприємці, фізичні особи, які не є підприємцями, державні органи, органи місцевого самоврядування мають право на звернення до господарського суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав та законних інтересів у справах, віднесених законом до юрисдикції господарського суду, а також для вжиття передбачених законом заходів, спрямованих на запобігання правопорушенням. (ст. 4 ГПК України).

Частиною 1 ст. 5 Господарського процесуального кодексу України встановлено, що здійснюючи правосуддя, господарський суд захищає права та інтереси фізичних і юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором.

Розпорядження своїм правом на захист є диспозитивною нормою цивільного законодавства, яке полягає у наданні особі, яка вважає свої права порушеними, невизнаними або оспорюваними, можливості застосувати способи захисту, визначені законом або договором.

Приписами статті 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, визначено, що кожен, чиї права та свободи, визнані в цій Конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження.

Положеннями ст. 15 Цивільного кодексу України визначено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства.

Зважаючи на викладене, охоронюваний законом інтерес характеризується такими ознаками: має правовий характер, тобто перебуває у сфері правового регулювання; пов`язаний із конкретним матеріальним або нематеріальним благом; є визначеним благо, на яке спрямоване прагнення, не може бути абстрактним або загальним, у позовній заяві особа повинна зазначити, який саме її інтерес порушено та в чому він полягає; є персоналізованим (суб`єктивним), тобто належить конкретній особі (позивачу); суб`єктом порушення позивач вважає відповідача.

Враховуючи викладене вище, підставою для звернення до суду є наявність порушеного права (охоронюваного законом інтересу), і таке звернення здійснюється особою, котрій це право належить, і саме з метою його захисту. Відсутність обставин, які б підтверджували наявність порушення права особи, за захистом якого вона звернулася, чи охоронюваного законом інтересу, є підставою для відмови у задоволенні такого позову.

Тобто інтерес позивачів має бути законним, не суперечити Конституції і законам України, суспільним інтересам, справедливості, добросовісності, розумності та іншим загальноправовим засадам та відповідати критеріям охоронюваного законом інтересу, офіційне тлумачення якого дано в резолютивній частині вказаного рішення Конституційного Суду України.

Реалізуючи передбачене ст.64 Конституції України право на судовий захист, звертаючись до суду, особа вказує в позові власне суб`єктивне уявлення про порушене право чи охоронюваний інтерес та спосіб його захисту.

Вирішуючи спір, суд повинен надати об`єктивну оцінку наявності порушеного права чи інтересу на момент звернення до господарського суду, а також визначити, чи відповідає обраний позивачем спосіб захисту порушеного права тим, що передбачені законодавством, та чи забезпечить такий спосіб захисту відновлення порушеного права позивача.

На думку суду, позивачем обрано вірний спосіб захисту порушеного права, який відповідає тим, що передбачені законодавством, та забезпечить відновлення порушеного права позивача.

Надаючи оцінку доводам позивача та обґрунтуванням позовних вимог, викладеним позивачем в позовній заяві, суд зазначає таке.

Частиною другою статті 19 Конституції України встановлено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Статтею 56 Конституції України кожному гарантовано право на відшкодування за рахунок держави чи органів місцевого самоврядування матеріальної та моральної шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їх посадових і службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень.

Завдання майнової (матеріальної) та моральної шкоди є підставою виникнення цивільних прав та обов`язків (пункт 3 частини другої статті 11 Цивільного кодексу України).

Відповідно до частини першої статті 15, частини першої, пункту 9 частини другої статті 16 Цивільного кодексу України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способами захисту цивільних прав та інтересів може бути, зокрема, відшкодування моральної (немайнової) шкоди.

Згідно із частинами першою, другою статті 23 Цивільного кодексу України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає: 1) у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; 2) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; 3) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна; 4) у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи.

Частиною третьою статті 23 Цивільного кодексу України передбачено, якщо інше не встановлено законом, моральна шкода відшкодовується грошовими коштами, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості.

Відповідно до частин четвертої, п`ятої статті 23 Цивільного кодексу України, моральна шкода відшкодовується незалежно від майнової шкоди, яка підлягає відшкодуванню, та не пов`язана з розміром цього відшкодування. Моральна шкода відшкодовується одноразово, якщо інше не встановлено договором або законом.

Частиною першою статті 1167 Цивільного кодексу України визначено, що Моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті.

Згідно із частиною другою статті 1167 Цивільного кодексу України, моральна шкода відшкодовується незалежно від вини органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим, органу місцевого самоврядування, фізичної або юридичної особи, яка її завдала: 1) якщо шкоди завдано каліцтвом, іншим ушкодженням здоров`я або смертю фізичної особи внаслідок дії джерела підвищеної небезпеки; 2) якщо шкоди завдано фізичній особі внаслідок її незаконного засудження, незаконного притягнення до кримінальної відповідальності, незаконного застосування запобіжного заходу, незаконного затримання, незаконного накладення адміністративного стягнення у вигляді арешту або виправних робіт; 3) в інших випадках, встановлених законом.

Отже, компенсація моральної шкоди незалежно від вини її заподіювача допускається також в інших випадках, встановлених законом. До таких випадків відносяться, зокрема, передбачені статтями 1173, 1174, 1175 Цивільного кодексу України.

Частиною першою статті 1173 Цивільного кодексу України передбачено, що шкода, завдана фізичній або юридичній особі незаконними рішеннями, дією чи бездіяльністю органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування при здійсненні ними своїх повноважень, відшкодовується державою, Автономною Республікою Крим або органом місцевого самоврядування незалежно від вини цих органів.

Відповідно до частини першої статті 1174 Цивільного кодексу України, шкода, завдана фізичній або юридичній особі незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю посадової або службової особи органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування при здійсненні нею своїх повноважень, відшкодовується державою, Автономною Республікою Крим або органом місцевого самоврядування незалежно від вини цієї особи.

Суд на підставі частини четвертої статті 236 Господарського процесуального кодексу України враховує висновки, викладені у пунктах 6.11, 6.12, 6.13 постанови Великої Палати Верховного Суду від 14.04.2020 у справі № 925/1196/18, згідно із якими, статті 1173, 1174 ЦК України є спеціальними й передбачають певні особливості, характерні для розгляду справ про деліктну відповідальність органів державної влади та посадових осіб, які відмінні від загальних правил деліктної відповідальності. Так, зокрема, цими правовими нормами передбачено, що для застосування відповідальності посадових осіб та органів державної влади наявність їх вини не є обов`язковою.

Утім, цими нормами не заперечується обов`язковість наявності інших елементів складу цивільного правопорушення, які є обов`язковими для доказування у спорах про стягнення збитків.

Необхідною підставою для притягнення органу державної влади до відповідальності у вигляді стягнення шкоди є наявність трьох умов: неправомірні дії (бездіяльність) цього органу, наявність шкоди та причинний зв`язок між неправомірними діями (бездіяльністю) і заподіяною шкодою, і довести наявність цих умов має позивач, який звернувся з позовом про стягнення шкоди на підставі статті 1173 ЦК України.

Аналогічний висновок викладений у пункті 40 постанови Верховного Суду від 09.03.2023 у справі № 910/17451/21.

У цивільному праві протиправною вважається поведінка, яка порушує імперативні норми права або санкціоновані законом умови договору, внаслідок чого порушуються права іншої особи. Причинний зв`язок між протиправною поведінкою особи та завданою шкодою полягає в тому, що шкода стає об`єктивним наслідком поведінки заподіювача шкоди (пункти 41, 42 постанови Верховного Суду від 09.03.2023 у справі № 910/17451/21).

У даній справі №916/3389/23 позовні вимоги обґрунтовані завданням моральної (немайнової) шкоди Пересипською районною адміністрацією Одеської міської ради.

Отже, до предмету доказування у цій справі входять наступні обставини: неправомірність дій (бездіяльність) Пересипської районної адміністрації Одеської міської ради, наявність моральної (немайнової) шкоди позивача та причинний зв`язок між неправомірними діями (бездіяльністю) відповідача, у випадку їх наявності, і заподіяною моральною (немайновою) шкодою, як об`єктивним наслідком поведінки заподіювача шкоди.

Як з`ясовано судом за час розгляду справи, рішенням Одеського окружного адміністративного суду від 27.01.2021р. по справі №420/8150/20, адміністративний позов Фізичної особи-підприємця Урсакі А.Г. до Суворовської районної адміністрації Одеської міської ради задоволено частково. Визнано протиправними дії Суворовської районної адміністрації Одеської міської ради щодо відмови Фізичній особі-підприємцю Урсакі А.Г. в реалізації намірів розміщення елементів торгівлі за його заявами від 14 липня 2020 року №ф1-133552-ю/л, №ф1-133546-ю/л та 10.08.2020 року №ф1-158895-ю/л, №ф1-158902-ю/л про надання узгодження розміщення елементів вуличної торгівлі (у тому числі під час проведення ярмарків) лотків площею 6,0 кв. м, змішана група товарів, на період роботи: 11.12.2020-11.12.2021, режим роботи 8:00-20:00 по вул. Генерала Бочарова, будинки 41 та 43, та скасовано рішення якими відмовлено в видачі намірів на розміщення елементів вуличної торгівлі. Зобов`язано Суворовську районну адміністрацію Одеської міської ради повторно розглянути заяви Фізичної особи-підприємця Урсакі А.Г. від 14 липня 2020 року №ф1-133552-ю/л, №ф1-133546-ю/л та 10.08.2020 року № ф1-158895-ю/л, №ф1-158902-ю/л про надання узгодження розміщення елементів вуличної торгівлі (у тому числі під час проведення ярмарків) лотків площею 6,0 кв. м, змішана група товарів, на період роботи: 11.12.2020-11.12.2021, режим роботи 8:00-20:00 по вул. Генерала Бочарова, будинки 41 та 43, та прийняти відповідне рішення із урахуванням висновків суду викладених в цьому рішенні. У задоволенні решти позовних вимог відмовлено. Вирішено питання щодо розподілу витрат по сплаті судового збору.

Рішенням Одеського окружного адміністративного суду від 06.08.2021р. по справі №420/7442/21, яке постановою П`ятого апеляційного адміністративного суду від 01.12.2021р. залишено без змін, адміністративний позов фізичної особи-підприємця Урсакі А.Г. до Суворовської районної адміністрації Одеської міської ради про визнання протиправним рішення, зобов`язання вчинити певні дії задоволено частково. Визнано протиправними та скасовано листи-рішення Суворовської районної адміністрації Одеської міської ради від 08.04.2021 року за №01-05-4/290вх, 314вх (20) та №01-05-4/291вх, 313 вх (20) щодо відмови фізичній особі-підприємцю Урсакі А.Г. в розміщенні елементів вуличної торгівлі за адресами вул. Ген. Бочарова, буд. 41 та 43. Зобов`язано Суворовську районну адміністрацію Одеської міської ради з урахуванням наданої в рішенні суду оцінки прийняті рішення за заявами позивача від 14 липня 2020 року №ф1-133552-ю/л, №ф1-133546-ю/л та 10.08.2020 року № ф1-158895-ю/л, №ф1-158902-ю/л про надання узгодження розміщення елементів вуличної торгівлі лотків площею 6,0 кв. м по вул. Ген. Бочарова, буд. 41 та 43. Вирішено питання щодо розподілу судового збору.

Рішенням Одеського окружного адміністративного суду від 27.02.2023р. по справі №420/16328/21, яке постановою П`ятого апеляційного адміністративного суду від 28.04.2023р. залишено без змін, адміністративний позов фізичної особи-підприємця Урсакі А.Г. до Суворовської районної адміністрації Одеської міської ради про визнання протиправними дій та зобов`язання вчинити певні дії задоволено частково. Визнано протиправними та скасовано листи-рішення Суворовської районної адміністрації Одеської міської ради від 01.09.2022 року за №01-05-4/327вx, №01-05- 4/328вx, №01-05-4/326вx щодо відмови фізичній особі-підприємцю ОСОБА_1 в розміщенні елементів вуличної торгівлі за адресами: вул. Генерала Бочарова, буд 43. Зобов`язано Суворовську районну адміністрацію Одеської міської ради повторно розглянути заяви фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 від 01.09.2022 року №01-05-4/327вx, №01-05- 4/328вx, №01-05-4/326вx щодо узгодження трьох елементів вуличної торгівлі лотків площею 6 кв.м, за адресою: вул. Генерала Бочарова, буд 43, та прийняти відповідне рішення з урахуванням правової оцінки, наданої судом у рішенні. В задоволенні іншої частини позовних вимог відмовлено. Вирішено питання щодо розподілу судового збору.

Рішенням Одеського окружного адміністративного суду від 27.02.2023р. по справі №420/17728/22, яке постановою П`ятого апеляційного адміністративного суду від 20.06.2023р. залишено без змін, адміністративний позов фізичної особи-підприємця Урсакі А.Г. до Суворовської районної адміністрації Одеської міської ради про визнання протиправними дій та зобов`язання надати листи-рішення на розміщення елементів вуличної торгівлі задоволено повністю. Визнано протиправними дії Суворовської районної адміністрації ОМР у вигляді відмов від 16.08.2022 року за №01-05-4/280вх, №01-05-4/283вх, №01-05-4/281вх в наданні листів-рішень. Зобов`язано Суворовську районну адміністрацію ОМР надати ФОП УКрсакі А.Г. за заявами №Ф1-107919-ю/л, №Ф1-107932-ю/л, №Ф1-107901-ю/л від 19.07.2022 року листи-рішення на розміщення елементів вуличної торгівлі за адресами: м. Одеса, вул. Семена Палія, 118/1 ріг, вул. Генерала Бочарова, 47, вул. Семена Палія, 118 Б, вул. Семена Палія, 118 на період роботи 5 років. Вирішено питання щодо розподілу судового збору.

Відповідно до ст. 3 Конституції України, людина, її життя і здоров`я, честь і гідність, недоторканність і безпека визнаються в Україні найвищою соціальною цінністю. Права і свободи людини та їх гарантії визначають зміст і спрямованість діяльності держави. Держава відповідає перед людиною за свою діяльність. Утвердження і забезпечення прав і свобод людини є головним обов`язком держави.

Неналежне виконання органами державної влади чи місцевого самоврядування своїх повноважень, що призвело до порушення прав людини, свідчить про невиконання державою в особі відповідного органу її головного обов`язку перед людиною - утверджувати та забезпечувати її права.

Отже, тлумачення статей 2,11,172,1167,1173 ЦК України дозволяє зробити висновок, що за загальним правилом підставою виникнення зобов`язання про компенсацію моральної шкоди є завдання моральної шкоди іншій особі. Зобов`язання про компенсацію моральної шкоди, завданої особі незаконними рішеннями, дією чи бездіяльністю органу місцевого самоврядування при здійсненні своїх повноважень, виникає за таких умов: наявність моральної шкоди; протиправність поведінки особи, яка завдала моральної шкоди; наявність причинного зв`язку між протиправною поведінкою особи яка завдала моральної шкоди та її результатом - моральною шкодою. Тобто боржником є відповідний орган місцевого самоврядування, який бере участь у справі як відповідач.

Під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. Відповідно до чинного законодавства моральна шкода може полягати, зокрема: у приниженні честі, гідності, престижу або ділової репутації, моральних переживаннях у зв`язку з ушкодженням здоров`я, у порушенні права власності (в тому числі інтелектуальної), прав, наданих споживачам, інших цивільних прав, у зв`язку з незаконним перебуванням під слідством і судом, у порушенні нормальних життєвих зв`язків через неможливість продовження активного громадського життя, порушенні стосунків з оточуючими людьми, при настанні інших негативних наслідків.

Моральною шкодою визнаються страждання, заподіяні громадянинові внаслідок фізичного чи психічного впливу, що призвело до погіршення або позбавлення можливостей реалізації ним своїх звичок і бажань, погіршення відносин з оточуючими людьми, інших негативних наслідків морального характеру.

У позовній заяві про відшкодування моральної шкоди має бути зазначено, в чому полягає ця шкода, яким неправомірними діями чи бездіяльністю заподіяно позивачеві, з яких міркувань він виходив, визначаючи розмір шкоди, та якими доказами підтверджується. Обов`язковому з`ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв`язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні. Суди, зокрема, повинні з`ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору.

Загальні підходи до відшкодування моральної шкоди, завданої органом державної влади, були сформульовані Верховним Судом у постанові від 10.04.2019 у справі №464/3789/17. Зокрема, суд дійшов висновку, що адекватне відшкодування шкоди, зокрема й моральної, за порушення прав людини є одним із ефективних засобів юридичного захисту (п. 49). Моральна шкода полягає у стражданні або приниженні, яких людина зазнала внаслідок протиправних дій. Страждання і приниження - емоції людини, змістом яких є біль, мука, тривога, страх, занепокоєння, стрес, розчарування, відчуття несправедливості, тривала невизначеність, інші негативні переживання (п. 52). У справах про відшкодування моральної шкоди, завданої органом державної влади або органом місцевого самоврядування, суд, оцінивши обставин справи, повинен встановити чи мали дії (рішення, бездіяльність) відповідача негативний вплив, чи досягли негативні емоції позивача рівня страждання або приниження, встановити причинно-наслідковий зв`язок та визначити співмірність розміру відшкодування спричиненим негативним наслідкам. Відсутність наслідків у вигляді розладів здоров`я внаслідок душевних страждань, психологічних переживань не свідчить про те, що позивач не зазнав страждань та приниження, а отже і не свідчить про те, що моральної шкоди не завдано.

Аналогічний висновок щодо застосування норм права наведений у постанові Верховного Суду від 28 листопада 2019 року у справі № 750/6330/17.

Позивачем надано до суду докази, які, за посиланням позивача, підтверджують доводи та його твердження, що були зазначені у позові, та які, у урахуванням усних уточнень щодо таких доказів, позивач просив суд прийняти до уваги, а саме: висновок МД «Одрекс» електрокардіографії від 10.08.2020 року; консультативний висновок лікаря пульманолога МД «Одрекс» від 19.09.2020 року; ультразвукове дослідження від 20.01.2022 року; ультразвукового дослідження від 12.05.2022 року; консультативний висновок спеціаліста (лікаря гастроентеролога) від 18.05.2022 року; заключення після обстеження на магнітно-резонансному томографі від 05.09.2022 року; заключення висновку щодо обстеження на електрокардіографії від 27.02.2023 року; консультативний висновок лікаря кардіолога від 11.03.2023 року; ультразвукове дослідження органів черевної порожнини від 17.06.2023 року; консультативний висновок спеціаліста лікаря гастроентеролога від 21.06.2023 року; заключення після обстеження на магнітно-резонансному томографі від 07.07.2023 року; консультативний висновок лікаря невролога від 08.07.2023 року.

Таким чином, суд зазначає, що психологічне напруження, розчарування та незручності, що виникли внаслідок порушення органом держави чи місцевого самоврядування прав людини, навіть якщо вони не потягли вагомих наслідків у вигляді погіршення здоров`я, можуть свідчить про заподіяння їй моральної шкоди.

Виходячи із загальних засад доказування, у справах про відшкодування моральної шкоди, завданої органами державної влади та органами місцевого самоврядування, позивач повинен довести, які саме дії (рішення, бездіяльність) спричинили страждання чи приниження, яку саме шкоду вони заподіяли і який її розмір.

При цьому слід виходити з презумпції, що порушення прав людини з боку суб`єктів владних повноважень прямо суперечить їх головним конституційним обов`язкам (ст. 3. 19 Конституції України) і завжди викликає у людини негативні емоції, які не завжди досягають рівня страждання або приниження.

У справах про відшкодування моральної шкоди, завданої органом державної влади або органом місцевого самоврядування, суд, оцінивши обставин справи, повинен встановити чи мали дії (рішення, бездіяльність) відповідача негативний вплив, чи досягли негативні емоції позивача рівня страждання або приниження, встановити причинно-наслідковий зв`язок та визначити співмірність розміру відшкодування спричиненим негативним наслідкам. При цьому, в силу ст. 1173 ЦК України шкода відшкодовується незалежно від вини відповідача - органу державної влади чи місцевого самоврядування.

При цьому слід враховувати, що порушення прав людини чи погане поводження із нею з боку суб`єктів владних повноважень завжди викликають негативні емоції. Проте, не всі негативні емоції досягають рівня страждання або приниження, які заподіюють моральну шкоду. Оцінка цього рівня залежить від усіх обставин справи, які свідчать про мотиви протиправних дій, їх інтенсивність, тривалість, повторюваність, фізичні або психологічні наслідки та, у деяких випадках, стать, вік та стан здоров`я потерпілого.

На думку суду, позивачем доведено факт заподіяння йому протиправною діяльністю Пересипської районної адміністрації Одеської міської ради моральної шкоди, у виді моральних страждань.

Зважаючи на наведене, суд приходить до висновку про необхідність покладення відповідальності за відшкодування моральної шкоди безпосередньо на завдавача шкоди - Пересипську районну адміністрацію Одеської міської ради.

Як передбачено ч. 3 ст. 23 ЦК України, розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правовідношення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості.

У справі «Юрій Миколайович Іванов проти України» (п. 64, заява N 40450/04, від 15 жовтня 2009) Європейський суд з прав людини зазначив, що засіб юридичного захисту, якого вимагає стаття 13, має бути "ефективним" як з практичної, так і з правової точки зору, тобто таким, що або запобігає стверджуваному порушенню чи його повторенню в подальшому, або забезпечує адекватне відшкодування за те чи інше порушення, яке вже відбулося. Отже, адекватне відшкодування шкоди, зокрема й моральної, за порушення прав людини є одним із ефективних засобів юридичного захисту.

Так, позивачем при визначенні розміру моральної шкоди - 35026,00 грн., було враховано суми прожиткового мінімум за період з липня 2020 року по червень 2023 року.

Разом з тим, з огляду на встановлені обставини справи, приймаючи до уваги принципи, які повинні враховуватись при стягненні моральної шкоди, суд не погоджується з визначеним позивачем розміром моральної шкоди.

Розмір відшкодування має бути адекватним нанесеній моральній шкоді, при цьому, відшкодування моральної шкоди не може бути засобом отримання доходу.

Встановивши факт заподіяння позивачу моральної шкоди, суд приходить до висновку, що розмір моральної шкоди, який вказаний позивачем у розмірі 350260,00 грн., є дещо завищеним.

Визначаючи розмір моральної шкоди суд, виходячи із засад розумності, виваженості та справедливості, з урахуванням вказаних позивачем і встановлених судом обставин справи та характеру спірних правовідносин, тривалості моральних страждань позивача, глибини та ступеню моральних страждань, яких зазнал позивач, враховуючи ступінь вини відповідача, суд приходить до висновку про наявність підстав для зменшення заявленого розміру моральної шкоди до 50000,00 грн., що є достатнім та співмірним із тривалістю порушень прав позивача та характером завданої йому з боку уповноважених органів держави немайнової шкоди та буде відповідною, достатньою та справедливою грошовою компенсацією за завдану відповідачем позивачу моральну шкоду.

Стягнення у такому розмірі не є надто мізерним та надто надмірним, враховує інтереси держави, не призведе до порушення балансу прав та інтересів конкретного громадянина і суспільного інтересу.

При цьому, суд вважає розрахунок розміру моральної шкоди, зроблений позивачем, є не прийнятним, значно завищеним і таким, що не узгоджується з нормами цивільного законодавства.

Європейський суд з прав людини зауважив, що оцінка моральної шкоди за своїм характером є складним процесом, за винятком випадків, коли сума компенсації встановлена законом (STANKOV v. BULGARIA, § 62, ЄСПЛ від 12 липня 2007 року).

При визначенні розміру моральної шкоди суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості. Зміст понять «розумність» та «справедливість» при визначенні розміру моральної шкоди розкривається і в рішеннях Європейського Суду, який при цьому виходить з принципу справедливої сатисфакції, передбаченої статтею 41 Конвенції. Зокрема, рішеннях «Тома проти Люксембургу», «Калок проти Франції» (2000) та «Недбала проти Польщі», Європейський Суд дійшов висновку, що сам факт визнання порушеного права є адекватним засобом для згладжування душевних страждань і справедливої сатисфакції.

Крім того, суд на підставі частини четвертої статті 236 Господарського процесуального кодексу України, враховує висновки викладені у пунктах 29, 32, 33 постанови Верховного Суду від 09.03.2023 у справі № 910/17451/21, згідно із якими, під немайновою шкодою, заподіяною юридичній особі, слід розуміти втрати немайнового характеру, що настали у зв`язку з приниженням її ділової репутації, посяганням на фірмове найменування, товарний знак, виробничу марку, розголошенням комерційної таємниці, а також вчиненням дій, спрямованих на зниження престижу чи підрив довіри до її діяльності.

Визначення терміну ділова репутація наведено у пункті 26 частини першої статті 1 Закону України Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг. За змістом цієї норми діловою репутацією є сукупність документально підтвердженої інформації про особу, що дає можливість зробити висновок про відповідність її господарської та/або професійної діяльності вимогам законодавства, а для фізичної особи - також про належний рівень професійних здібностей та управлінського досвіду, а також відсутність в особи судимості за корисливі кримінальні правопорушення і за злочини у сфері господарської діяльності, не знятої або не погашеної в установленому законом порядку.

Отже, виходячи з комплексного аналізу наведених норм, юридична особа, яка звертається до суду з позовом про стягнення моральної шкоди, повинна довести факт спричинення їй немайнової шкоди внаслідок приниження її ділової репутації, посягання на фірмове найменування, товарний знак, виробничу марку, розголошенням комерційної таємниці, а також вчиненням дій, спрямованих на зниження престижу чи підрив довіри до її діяльності. Подібних висновків дійшов Верховний Суд у постановах від 16.11.2021 у справі № 915/1375/20, від 06.10.2022 у справі № 910/18745/21.

Суд зазначає, що наразі позивачем доведено належними та допустими доказами наявність моральної (немайнової) шкоди, внаслідок приниження ділової репутації позивача, а також вчиненням інших дій, спрямованих на зниження престижу чи підрив довіри до його діяльності.

Також суд зазначає, що належним відповідачем у справах про відшкодування шкоди, завданої органом державної влади, їх посадовою або службовою особою, є держава як учасник цивільних відносин, як правило, в особі органу, якого відповідач зазначає порушником своїх прав. Держава бере участь у справі як відповідач через відповідні органи державної влади, зазвичай, орган, діями якого завдано шкоду. Разом із тим, залучення або ж незалучення до участі у таких категоріях спорів Державної казначейської служби України чи її територіального органу не впливає на правильність визначення належного відповідача у справі, оскільки відповідачем є держава, а не Державна казначейська служба України чи її територіальний орган. Кошти на відшкодування шкоди державою підлягають стягненню з Державного бюджету України. Резолютивні частини рішень у зазначених спорах не повинні містити відомостей про суб`єкта його виконання, номери та види рахунків, з яких буде здійснено безспірне списання. (п.п. 84, 85, 86 Постанови Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного господарського суду від 11.05.2023р. справа №910/3191/21).

Щодо розподілу судових витрат, суд зазначає, що відповідно до приписів ст. 129 ГПК України, судові витрати по справі мали бути покладені на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог, проте відповідно до п. 13 ч. 2 ст. 3 Закону України «Про судовий збір», судовий збір не справляється за подання позовної заяви про відшкодування шкоди, заподіяної особі незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, їх посадовою або службовою особою, а так само незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури або суду.

Керуючись ст.ст. 123, 129, 232, 233, 236-238, 240, 241 Господарського процесуального кодексу України, суд

ВИРІШИВ:

1.Позовну заяву Фізичної особи-підприємця Урсакі Андрія Григоровича задовольнити частково.

2.Стягнути з Державного бюджету України на користь Фізичної особи-підприємця Урсакі Андрія Григоровича ( АДРЕСА_1 ; РНОКПП НОМЕР_1 ) моральну шкоду у розмірі 50000 (п`ятдесят тисяч) грн. 00 коп.

3.В іншій частині позову відмовити.

Повний текст рішення складено 21 грудня 2023 р.

Рішення господарського суду набирає законної сили в порядку ст.241 Господарського процесуального кодексу України і може бути оскаржено в апеляційному порядку до Південно-західного апеляційного господарського суду шляхом подачі апеляційної скарги протягом 20 днів з дня складання повного рішення.

Наказ видати після набрання рішенням законної сили.

Суддя Т.Г. Д`яченко