СХІДНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28 грудня 2023 року м. Харків Справа № 905/746/23

Східний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючий суддя Істоміна О.А., суддя Попков Д.О., суддя Стойка О.В.

розглянувши в порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи у приміщенні Східного апеляційного господарського суду матеріали апеляційної скарги Акціонерного товариства Харківське підприємство автобусних станцій (вх.№2229Д/3) на рішення Господарського суду Донецької області від 29.09.2023

у справі №905/746/23 (суддя Паляниця Ю.О., повний текст рішення підписано 29.09.2023)

за позовом Акціонерного товариства Харківське підприємство автобусних станцій, м.Харків

до Фізичної особи-підприємця Яцури Сергія Вікторовича, м.Слов`янськ Донецької області

про стягнення 88.450,34 грн

ВСТАНОВИВ:

Позивач, Акціонерне товариство Харківське підприємство автобусних станцій звернувся до господарського суду Донецької області з позовною заявою до відповідача Фізичної особи-підприємця Яцури Сергія Вікторовича, про стягнення штрафів в розмірі 88.450,34 грн. В обґрунтування своїх вимог позивач посилався на те, що між ним та ФОП Яцурою С.В. був укладений договір №04/19 від 05.02.2019 про продаж квитків і надання послуг на автостанціях, порушуючи який відповідач з березня 2023 року не подає автобус в начальний пункт маршруту (зрив рейсу) та не здійснює заїзд на транзитні автостанції, які належать позивачу. Оскільки вказані дії згідно з п.5.1.2.1 наведеного договору є підставою для застосування до перевізника відповідальності у вигляді штрафу, АТ Харківське підприємство автобусних станцій звернулось до суду із позовом про стягнення 88.450,34 грн.

06.07.2023 до Господарського суду Донецької області надійшла заява б/н від 06.07.2023 АТ «Харківське підприємство автобусних станцій» про збільшення розміру позовних вимог, у відповідності до якої позивач заявив до стягнення суму штрафу за червень 2023 року, відтак, за твердження позивача, з відповідача підлягає стягненню 121.450,34 грн, яка була прийнята судом і суд розглядав первісні позовні вимоги з урахуванням її змісту.

Рішенням Господарського суду Донецької області від 29.29.2023 у справі №905/746/23 позовні вимоги задоволено частково. Присуджено до стягнення з ФОП Яцури С.В. на користь АТ Харківське підприємство автобусних станцій штраф в розмірі 25.750,34 грн, витрати на професійну правничу допомогу в розмірі 2.700,00 грн, а також судовий збір в сумі 569,07 грн. В іншій частині позовних вимог - відмовлено.

Позивач з вказаним рішенням місцевого господарського суду не погодився, звернувся до Східного апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати зазначене рішення про стягнення штрафу, прийняти нове рішення, яким позовні вимоги задовольнити в повному обсязі, стягнути з відповідача всі понесені судові витрати. Обґрунтовуючи апеляційну скаргу, апелянт посилається на те, що зазначене рішення в частині відмови в задоволенні позовник вимог є незаконним, необґрунтованим та таким, що прийняте з неправильним застосуванням норм матеріального права, що призвело до прийняття помилкового рішення.

Доводи апеляційної скарги зводяться до того, що суд першої інстанції при винесенні рішення необґрунтовано встановив дані обставини та помилково застосував закон, який не підлягає застосуванню, а саме абз.2 п.44 Порядку яка до даного перевізника (відповідача), виконуваних ним рейсів за межами області (міжобласні маршрути) не відноситься, в наслідок чого позовні вимоги були задоволені лише в частині. Дана норма абз.2 п. 41 Порядку проведення конкурсу з перевезення пасажирів на автобусному маршруті загального користування до договорів на автобусних маршрутах загального користування стосується перевезень міських, приміських та міжміських, які не виходять за межі території області (внутрішньообласні маршрути). Таким чином, дозволи є діючими та не потребують згоди сторін і підтвердження автомобільним перевізником спроможності виконувати зобов`язання відповідно до укладеного з ним договору. При цьому, апелянт зазначає, що в цілому всі обставини та докази надані позивачем враховані при винесенні рішення, та в свою чергу обставини та докази надані відповідачем законно спростовані судом першої інстанції інстанції та не взяті до уваги.

Відповідно витягу з протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 24.10.2023 сформовано склад колегії суддів Східного апеляційного господарського суду: головуючий суддя Істоміна О.А., судді Попков Д.О., Стойка О.В.

Ухвалою Східного апеляційного господарського суду від 30.10.2023 у справі №905/746/23 поновлено пропущений процесуальний строк на апеляційне оскарження та відкрити апеляційне провадження за апеляційною скаргою АТ Харківське підприємство автобусних станцій; встановлено строк по 21.11.2023 (включно) для учасників справи для подання відзиву на апеляційну скаргу до канцелярії суду разом з доказами його (доданих до нього документів) надсилання іншим учасникам справи в порядку ч.2 ст.263 Господарського процесуального кодексу України; запропоновано учасникам справи в строк по 21.11.2023 (включно) надати до суду заяви, клопотання та заперечення (у разі наявності), з доказами надсилання їх копій та доданих до них документів іншим учасникам справи в порядку ч.4 ст.262 Господарського процесуального кодексу України; ухвалено розглядати справу в порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи; витребувано матеріали справи №905/746/23 з Господарського суду Донецької області; зупинено дію рішення Господарського суду Донецької області від 29.09.2023 у справі №905/746/23.

05.12.2023 на адресу Східного апеляційного господарського суду від ФОП Яцури С.В. надійшов відзив на апеляційну скаргу, в якому відповідач просить залишити апеляційну скаргу АТ «Харківське підприємство автобусних станцій» без задоволення в повному обсязі; розподілити понесені судові витрати відповідно до вимог ГПК України, докази понесених судових витрат при розгляді даної справи будуть надані згідно ч.8 ст.129 ГПК України для винесення додаткового рішення у справі. При цьому відповідвач просить прийняти відзив на апеляційну скаргу, поновити строк на подання відзиву, встановлений в ухвалі про відкриття апеляційного провадження з огляду на те, що копію апеляційної скарги позивачем не отримано, в зв`язку з чим останній був змушений подати 14.11.2023 клопотання про надання можливості ознайомитися з апеляційною скаргою та додатками. Відповідач ознайомився з апеляційною скаргою та матеріалами справи 23.11.2023.

Обґрунтовуючи свою позицію по справі, відповідач зазначає, що до матеріалів справи позивачем не було додано діючих затверджених розкладів руху на автостанціях; діючих таблиць вартості проїзду пасажирів на маршруті; діючого договору доручення, укладеного між Страховою компанією, Перевізником та ХПАС, які б підтверджували узгоджені маршрути та обов`язки з виконання умов договору Сторонами, після введення в Україні воєнного стану, завірених печаткою перевізника із зазначенням дати їх введення в дію, тобто діючих у 2023 році.

Відповідно до ст.113 ГПК України, строки, в межах яких вчиняються процесуальні дії, встановлюються законом, а якщо такі строки законом не визначені, - встановлюються судом.

Так, як зазначалося вище, стороні до 21.11.2023 (включно) встановлений строк для подання відзиву на апеляційну скаргу.

В силу ст.119 ГПК України, суд за заявою учасника справи поновлює пропущений процесуальний строк, встановлений законом, якщо визнає причини його пропуску поважними, крім випадків, коли цим Кодексом встановлено неможливість такого поновлення. Встановлений судом процесуальний строк може бути продовжений судом за заявою учасника справи, поданою до закінчення цього строку, чи з ініціативи суду.

Дослідивши матеріали справи, суд вважає подане клопотання відповідача таким, що підлягає задоволенню. Таким чином, зважаючи на обставини, викладені відповідачем у клопотанні, суд вважає за можливе продовжити строк для подання відзиву на апеляційну скаргу.

Позивач надав апеляційному суду письмові пояснення по справі, в яких просить відхилити відзив на апеляційну скаргу, апеляційну скаргу задовольнити, стягнути з відповідача всі понесені судові витрати. При цьому, позивач наполягає на тому, що згідно діючого законодавства дозволи є діючими, інформація щодо їх скасування відсутня та перевізником не надавалося жодних листів органів виконавчої влади щодо їх скасування чи закінчення. Таким чином, відповідно до пункту 11 договору №04/19 від 05.02.2019 він є діючим та продовженим на термін дії даних дозволів до моменту їх скасування чи закінчення. Щодо тверджень відповідача про ненадання позивачем розкладів руху, таблиць вартості, договору доручення, то на думку апелянта у позивача відсутній такий обов`язок, ані умовами договору, ані умовами чинного законодавства не передбачено затвердження копії документів на кожен рік, до того ж до витягу з дозволу на перевезення додаються розклади руху автобусів на маршруті або інтервали руху протягом доби, які були додані до матеріалів справи.

Згідно з частиною 13 статті 8 Господарського процесуального кодексу України, розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

За приписами частини 10 статті 270 Господарського процесуального кодексу України, апеляційні скарги на рішення господарського суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи. З урахуванням конкретних обставин справи суд апеляційної інстанції за клопотанням учасника справи або з власної ініціативи може розглянути такі апеляційні скарги у судовому засіданні з повідомленням (викликом) учасників справи.

Клопотань від учасників справи про розгляд справи у судовому засіданні з повідомленням не надійшло.

За таких обставин, не вбачаючи підстав для розгляду апеляційної скарги в даній справі у судовому засіданні з повідомленням (викликом) учасників справи з власної ініціативи, колегія суддів дійшла висновку про розгляд апеляційної скарги в порядку спрощеного письмового провадження, в межах встановленого чинним процесуальним законодавством строку, без проведення судового засідання.

В ході апеляційного розгляду даної справи Східним апеляційним господарським судом, у відповідності до приписів пункту 4 частини 5 статті 13 Господарського процесуального кодексу України, було створено учасникам справи умови для реалізації ними прав, передбачених цим Кодексом у межах строку, встановленого частиною 1 статті 273 Господарського процесуального кодексу України.

Статтею 269 Господарського процесуального кодексу України встановлено, що суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Заслухавши в судовому засіданні доповідь судді-доповідача, розглянувши матеріали справи, доводи в обґрунтування апеляційної скарги, в межах вимог, передбачених ст.269 ГПК України, перевіривши повноту встановлення судом першої інстанції обставин справи та доказів на їх підтвердження, а також правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, колегія суддів встановила наступне.

05.02.2019 між Акціонерним товариством «Харківське підприємство автобусних станцій» (ХПАС, позивач по справі) та Фізичною особою-підприємцем Яцурою Сергієм Вікторовичем (перевізник, відповідач по справі) укладено договір №04/19 про продаж квитків і надання послуг на автостанціях, за змістом п.п.1.1 та 1.2 якого предметом цього договору є надання послуг і виконання робіт, пов`язаних з відправленням і прибуттям автобусів та пасажирів автобусних маршрутів згідно з затвердженими розкладами руху на автостанціях м.Харкова та Харківської області, які входять до складу Акціонерного товариства «Харківське підприємство автобусних станцій». АТ «Харківське підприємство автобусних станцій» надає перевізникові послуги, пов`язані з відправленням і прибуттям автобусів та пасажирів тих маршрутів, які згідно з дозволами органу державного управління на автомобільному транспорті закріплені за перевізником.

Іншими умовами договору встановлено:

- обов`язок перевізника здійснювати відправлення свого транспорту виключно з автостанцій передбачених розкладом руху за певним маршрутом організатором перевезень (п.2.2.4 договору);

- перевізник зобов`язаний у разі неможливості виконати рейс негайно сповістити про це ХПАС усно та письмово (п.2.2.11 договору);

- виручка від реалізації квитків згідно з касовими відомостями без урахування страхового збору розподіляється у співвідношенні: винагорода Акціонерного товариства «Харківське підприємство автобусних станцій» - 10% (в тому числі ПДВ), перевізнику - 90% (п.4.1 договору).

- виручка від реалізації багажних квитків касами автостанцій розподіляється у співвідношенні: ХПАС - 50% (в тому числі ПДВ), перевізнику - 50%. Розрахунки Акціонерним товариством «Харківське підприємство автобусних станцій» з перевізником проводяться плановими платежами на поточний рахунок перевізника, зазначений у розділі 12, кожні 5 діб, а кінцевий розрахунок не пізніше 10 числа місяця наступного за звітним по реєстру відомостей реалізації квитків за вирахуванням винагороди Акціонерного товариства «Харківське підприємство автобусних станцій» зазначеної у п.4.1 та 4.2 (п.п.4.2 4.3 договору);

- виконання робіт оформлюється актом виконаних робіт, який підписується сторонами до 10 числа місяця наступного за звітним, і є підставою для розрахунків (п.4.5 договору).

- ХПАС і перевізник за невиконання зобов`язань, передбачених цим договором, несуть матеріальну відповідальність у вигляді штрафів (п.5.1);

- перевізник сплачує ХПАС штраф за неподачу автобуса в начальний пункт маршруту (зрив рейсу), початок руху автобуса за маршрутом не з автостанції та за незаїзд транзитного автобуса згідно з затвердженим розкладом руху на автостанцію без поважних причин - у розмірі 50 гривень за кожний випадок (п. 5.1.2.1 договору);

- підставою для матеріальної відповідальності ХПАС і перевізника є претензії, до яких додаються акти, що оформлюються згідно з матеріалами перевірок посадових осіб, відомостями касового продажу квитків, даними диспетчерських журналів, записами у дорожній документації, завіреними підписами відповідальних осіб. Суми штрафів визначаються на підставі цього договору згідно з претензіями, виставленими не пізніше 15 числа місяця, наступного за звітним (п.5.2 договору).

- у разі незгоди з виставленим ХПАС або перевізником штрафом винна сторона у 10-тиденний термін після надходження претензії в письмовій формі повинна повідомити іншу сторону з обґрунтованістю причин незгоди. При відсутності обґрунтованої письмової відповіді ХПАС стягує з перевізника штрафи або відшкодовує перевізнику штрафи згідно з виставленою претензією (п.5.3 договору);

- на суму виставлених стороною штрафних санкцій зменшуються або збільшуються платежі, передбачені пунктом 4.1 укладеного договору. У разі, якщо суми штрафів перевищують суму платежу, перевізник сплачує суму штрафів на розрахунковий рахунок або в касу ХПАС (п.5.4 договору);

- Згідно п. 10 до цього Договору додаються:

копії дозволів органу державного управління на автомобільному транспорті на

перевезення пасажирів;

копії належним чином оформлених діючих розкладів руху автобусів на маршрутах,

завірених печаткою перевізника із зазначенням дати їх введення в дію;

копії належним чином оформлених діючих таблиць вартості проїзду пасажирів і перевезення багажу на маршрутах, завірених печаткою перевізника із зазначенням дати їх введення в дію.

- термін дії договору встановлюється з 18.02.2019 по 04.04.2023. При отриманні перевізником дозволу, термін дії якого перевищує термін дії договору, останній автоматично подовжується на передбачений дозволом строк (абз.1, 2 розділу 11 договору).

Вказаний договір підписаний представниками сторін і скріплений печатками без зауважень та заперечень.

Для здійснення діяльності пов`язаної з перевезенням пасажирів ФОП Яцура С.В. отримував відповідні дозволи компетентних органів, а саме:

- 10.09.2019 Державною службою України з безпеки на транспорті видано дозвіл серії ВМ №000498 ФОП Яцурі С.В. на перевезення пасажирів на міжобласному автобусному маршруті загального користування Слов`янськ Харків на рейсах №109/110 з терміном дії з 05.07.2019 по 04.07.2024.

- 05.08.2011 Міністерством транспорту та зв`язку України видано дозвіл серії АС №000339 ФОП Яцурі С.В. на перевезення пасажирів на міжобласному автобусному маршруті загального користування Краматорськ Суми на рейсах №189/190 з терміном дії з 30.03.2011 по 29.03.2016;

- 02.08.2017 Державна служба України з безпеки на транспорті своїм Листом №1821/02/14-17 строк дозволу на вищезазначеному рейсі продовжено з 21.07.2017 по 20.07.2022;

- 07.09.2017 Державною службою України з безпеки на транспорті видано дозвіл серії НМ №000305 ФОП Яцурі С.В. на перевезення пасажирів на міжобласному автобусному маршруті загального користування Слов`янськ Харків на рейсах №319/320 з терміном дії з 21.07.2017 по 20.07.2022.

За твердженням позивача, за змістом п. 41Порядку проведення конкурсу з перевезення пасажирів на автобусному маршруті загального користування, затвердженого постановою №1081 від 03.12.2008 Кабінету Міністрів України зі змінами та доповненнями, договір або дозвіл, строк дії якого закінчується у період дії воєнного стану в Україні, вважається таким, дію якого продовжено на період дії воєнного стану в Україні і протягом одного року з дня його припинення чи скасування. Таким чином, строк дії дозволів серії АС №000339 та серії НМ №000305 вважається продовженим та таким, що є чинним на момент виникнення спірних правовідносин.

АТ «Харківське підприємство автобусних станцій» згідно складених актів щодо невиконання рейсів та виставлених претензій ФОП Яцурі С.В. утримувало штрафи за невиконання умов договору №04/19 від 05.02.2019, а саме неподачу автобуса в начальний пункт маршруту на маршрути.

Як вбачається з матеріалів справи, позивачем були складені наступні акти про невиконання рейсів по датам та часу відправлення:

б/н від 14.03.2023 на суму 15.400,00 грн за період з 01.02.2023 по 28.02.2023,

б/н від 06.04.2023 на суму 34.100,00 грн за період з 01.03.2023 по 31.03.2023,

б/н від 11.05.2023 на суму 33.000,00 грн за період з 01.04.2023 по 30.04.2023,

б/н від 01.06.2023 на суму 34.100,00 грн за період з 01.05.2023 по 31.05.2023,

б/н від 04.07.2023 на суму 33.000,00 грн за період з 01.06.2023 по 30.06.2023.

У відповідності до умов договору, до вищезазначених актів були складені претензії: №11/27 від 15.03.2023, №11/34 від 06.04.2023, №11/48 від 11.05.2023, №11/64 від 01.06.2023, №11/78 від 04.07.2023.

Таким чином, як вказує позивач, станом на 04.07.2023, за розрахунком позивача, заборгованість відповідача за період з 01.02.2023 по 30.06.2023 становить 149.600,00 грн. Поряд з цим, як було зазначено позивачем, станом на березень 2023 року у останнього був борг перед відповідачем в розмірі 28.149,66 грн, відтак, з ФОП Яцури С.В. підлягає стягненню 121.450,34 грн заборгованості за штрафи.

Наведені обставини стали підставою для звернення позивача АТ «Харківське підприємство автобусних станцій» з відповідним позовом до Господарського суду Донецької області про стягнення з ФОП Яцури С.В. суми штрафів в розмірі 121.450,34 грн за порушення умов договору №04/19 від 05.02.2019.

Господарський суд, частково задовольняючи позовні вимоги, зазначив, що з відповідача на користь позивача підлягає стягненню штраф за наступними актами та претензіями: акти б/н від 14.03.2023р. на суму 15400 грн за період з 01.02.2023 по 28.02.2023, б/н від 06.04.2023 на суму 34.100 грн за період з 01.03.2023 по 31.03.2023; претензії: №11/27 від 15.03.2023, №11/34 від 06.04.2023, оскільки такі підтверджуються матеріалами справи, а доказів письмової, мотивованої незгоди відповідача з наведеними претензіями до матеріалів справи не представлено. В той же час, з урахуванням того, що строк дії договору №04/19 від 05.02.2019 не може вважатись автоматично продовженим, з огляду на те, що в матеріалах справи відсутнє будь-яке підтвердження перевізника щодо спроможності виконувати зобов`язання за наведеним правочином, та враховуючи, що строк дії договору №04/19 від 05.02.2019 закінчився 04.04.2023, штраф за актом б/н від 11.05.2023 на суму 33.000 грн та претензією №11/48 від 11.05.2023 підлягає частковому стягненню за відповідний період (до 04.04.2023 включно). При цьому, суд не взяв до уваги посилання відповідача на форс-мажорні обставини, з огляду на те, що в матеріалах справи немає ані доказів письмового повідомлення відповідачем позивача про форс-мажорні обставини, ані доказів засвідчення Торгово-промисловою палатою України для нього форс-мажорної обставини, що об`єктивно унеможливила виконання зобов`язань за договором. Також судом першої інстанції було вирішено питання з урахуванням частково задоволення позовних вимог. З огляду на розумну необхідність судових витрат для конкретної справи, виходячи з критерію реальності, співмірності та розумності розміру витрат на професійну правничу допомогу, суд дійшов висновку, що обґрунтований розмір судових витрат на правову допомогу адвоката позивача становить 2700,00 грн, а відповідача 5000,00 грн.

Надаючи правову кваліфікацію спірним правовідносинам, суд апеляційної інстанції виходить з такого.

Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 269 ГПК України, суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній та додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Відповідно до вимог статей 11, 509 Цивільного кодексу України договір є підставою виникнення цивільних прав і обов`язків (зобов`язань), які мають виконуватися належним чином і в установлений строк відповідно до вказівок закону, договору.

Згідно із статтею 526 Цивільного кодексу України та статтею 193 Господарського кодексу України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до закону, інших правових актів, умов договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов`язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться. Кожна сторона повинна вжити усіх заходів, необхідних для належного виконання нею зобов`язання, враховуючи інтереси другої сторони та забезпечення загальногосподарського інтересу.

Відповідно до статті 525 Цивільного кодексу України одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Згідно із статтями 628, 629 Цивільного кодексу України зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Договір є обов`язковим для виконання сторонами.

Відповідно до статті 6 Цивільного кодексу України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості (стаття 627 Цивільного кодексу України). За змістом статті 626 Цивільного кодексу України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Згідно з частиною першою статті 530 Цивільного кодексу України якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

У відповідності до пунктів 5.1 5.4 Договору, позивачем були складені відповідні акти про невиконання рейсів по датам та часу відправлення: б/н від 14.03.2023 на суму 15400 грн за період з 01.02.2023 по 28.02.2023, б/н від 06.04.2023 на суму 34100 грн за період з 01.03.2023 по 31.03.2023, б/н від 11.05.2023 на суму 33000 грн за період з 01.04.2023 по 30.04.2023, б/н від 01.06.2023 на суму 34100 грн за період з 01.05.2023 по 31.05.2023, б/н від 04.07.2023 на суму 33000 грн за період з 01.06.2023 по 30.06.2023.

Разом з тим, до вищезазначених актів були складені відповідні претензії: №11/27 від 15.03.2023, №11/34 від 06.04.2023, №11/48 від 11.05.2023, №11/64 від 01.06.2023, №11/78 від 04.07.2023, які були направлені на поштову адресу відповідача, що підтверджується відповідними доказами наявними в матеріалах справи.

В свою чергу відповідач доказів письмової, мотивованої незгоди з наведеними претензіями до матеріалів справи ані в суді першої інстанції, ані в суді апеляційної інстанції не надав.

Термін дії договору встановлюється з 18.02.2019 по 04.04.2023. При отриманні перевізником дозволу, термін дії якого перевищує термін дії договору, останній автоматично подовжується на передбачений дозволом строк, як то визначено абз. 1, 2 розділу 11 договору №04/19 від 05.02.2019.

Однак, господарський суд виносячи оскаржуване рішення, дійшов хибного висновку, що строк дії договору №04/19 від 05.02.2019 не може вважатись автоматично продовженим, з огляду на те, що в матеріалах справи відсутнє будь-яке підтвердження перевізника щодо спроможності виконувати зобов`язання за наведеним правочином. При цьому, господарським судом були застосовані приписи абз.2 п. 41 Порядку проведення конкурсу з перевезення пасажирів на автобусному маршруті загального користування, яким визначено, що продовження строку дії договору можливе за згодою сторін та за умови підтвердження автомобільним перевізником спроможності виконувати зобов`язання відповідно до укладеного з ним договору.

Колегія суддів не може погодитись з таким висновком суду першої інстанції з огляду на таке.

За змістом ст.31 Закону України «Про автомобільний транспорт» відносини автомобільного перевізника, що здійснює перевезення пасажирів на автобусних маршрутах загального користування міських, приміських та міжміських, які не виходять за межі території області (внутрішньообласні маршрути), із органами виконавчої влади та органами місцевого самоврядування визначаються договором про організацію перевезень пасажирів на автобусному маршруті загального користування, у якому встановлюються: перелік маршрутів загального користування, які буде обслуговувати автомобільний перевізник, умови організації перевезень, показники якості транспортного обслуговування населення, термін роботи автомобільного перевізника, зобов`язання органів виконавчої влади та органів місцевого самоврядування щодо облаштування маршруту, підтримки проїзної частини автомобільної дороги та під`їзних шляхів у належному стані (тільки для міських автобусних маршрутів), розмір компенсації витрат автомобільного перевізника внаслідок перевезення пільгових пасажирів та регулювання тарифів, механізм їх виплати.

Відносини автомобільного перевізника, що здійснює перевезення пасажирів на автобусних маршрутах загального користування приміських та міжміських, які виходять за межі території області (міжобласні маршрути), із органами виконавчої влади та органами місцевого самоврядування визначаються дозволом органів виконавчої влади та органів місцевого самоврядування на обслуговування автобусних маршрутів, у якому встановлюються: перелік маршрутів загального користування (рейсів), які буде обслуговувати автомобільний перевізник, умови організації перевезень, показники якості транспортного обслуговування населення, термін роботи автомобільного перевізника.

Згідно п. 41 Порядку проведення конкурсу з перевезення пасажирів на автобусному маршруті загального користування, затвердженого постановою КМУ від 03.12.2008 №1081 договір або дозвіл, строк дії якого закінчується у період дії воєнного стану в Україні, вважається таким, дію якого продовжено на період дії воєнного стану в Україні і протягом одного року з дня його припинення чи скасування.

Даний пункт Порядку доповнено постановою КМУ 29.04.2022 №512.

Отже, дозволами для укладення договору № 04/19 від 05.02.2019 про продаж квитків і надання послуг на автостанціях є дозвіл Державної служби України з безпеки на транспорті від 10.09.2019 на перевезення пасажирів на міжобласному автобусному маршруті загального користування Слов`янськ-Харків на рейсах 109/110; дозвіл Міністерства транспорту та зв`язку України від 05.08.2011 на перевезення пасажирів на міжобласному автобусному маршруті загального користування Краматорськ-Суми на рейсах 189/190 та дозвіл Державної служби України з безпеки на транспорті від 07.09.2017 на перевезення пасажирів на міжобласному автобусному маршруті загального користування Слов`янськ-Харків на рейсах 319/320.

Згідно діючого законодавства України, дані дозволи є діючими, інформація щодо їх скасування відсутня та перевізником не надавалося жодних листів органів виконавчої влади щодо їх скасування чи закінчення.

Згідно абз.2 п. 41 Порядку проведення конкурсу з перевезення пасажирів на автобусному маршруті загального користування, затвердженого постановою КМУ від 03.12.2008 №1081 продовження строку дії договору можливе за згодою сторін та за умови підтвердження автомобільним перевізником спроможності виконувати зобов`язання відповідно до укладеного з ним договору.

Отже, в даному випадку норма абз, 2 п.41 Порядку не підлягає застосуванню до даного перевізника (відповідача), оскільки не відноситься до перевізників, що виконують рейси за межами області (міжобласні маршрути).

Дана норма абз.2 п. 41 Порядку проведення конкурсу з перевезення пасажирів на автобусному маршруті загального користування повинна застосовуватися до договорів на автобусних маршрутах загального користування міських, приміських та міжміських, які не виходять за межі території області (внутрішньообласні маршрути).

Тож до даного перевізника - ФО-П Яцура С.В. повинна застосовуватися норма абз. 1 п. 41 Порядку проведення конкурсу з перевезення пасажирів на автобусному маршруті загального користування, затвердженого постановою КМУ від 03.12.2008 №1081, згідно якої не потрібно підтвердження автомобільного перевізника спроможності виконувати зобов`язання відповідно до укладеного з ним договору.

Таким чином, відповідно до п.11 Договору №04/19 від 05.02.2019 він є діючим та продовженим на термін дії даних дозволів (згідно абз. 1 п. 41 Порядку проведення конкурсу з перевезення пасажирів на автобусному маршруті загального користування, затвердженого постановою КМУ від 03.12.2008 №1081) до моменту їх скасування чи закінчення.

Враховуючи що строк дії договору №04/19 від 05.02.2019 не закінчився 04.04.2023, штраф за актом б/н від 11.05.2023 на суму 33.000 грн та претензією №11/48 від 11.05.2023 підлягає стягненню за відповідний період.

Стосовно тверджень відповідача про ненадання позивачем до матеріалів справи доказів, визначених пунктом 10 спірного договору, колегія суддів зазначає, що це не відповідає дійсності, адже розклад руху автобусів на маршрутах, завірених печаткою перевізника із зазначенням дати їх введення в дію разом з дозволом в якості додатків до позовної заяви було надано суду першої інстанції.

Щодо наявності копій належним чином оформлених діючих таблиць вартості проїзду пасажирів і перевезення багажу на маршрутах, завірених печаткою перевізника із зазначенням дати їх введення в дію та договору доручення, укладений між Страховою компанією, Перевізником та ХПАС, то в даному випадку предметом спору є стягнення штрафу за невиконання умов договору, тож необхідності у поданні означених доказів, не вбачається, оскільки не впливає на суть даного спору.

Стосовно посилання відповідача на форс-мажорні обставини як на підставу, що унеможливлювала здійснення господарської діяльності та виконання договірних зобов`язань, колегія суддів зазначає таке.

За змістом ст.617 Цивільного кодексу України особа, яка порушила зобов`язання, звільняється від відповідальності за порушення зобов`язання, якщо вона доведе, що це порушення сталося внаслідок випадку або непереборної сили.

Згідно п. 6.1 Договору сторони звільняються від відповідальності за повне або часткове невиконання зобов`язань за цим Договором, якщо воно стало наслідком непереборної сили, а саме: стихійного лиха (злива, град, гроза, землетрус, ожеледь, туман), страйку, війни, актів органів державної влади - якщо ці обставини безпосередньо вплинули на виконання цього Договору.

Суд зазначає про те, що за змістом частини першої статті 263 ЦК України непереборною силою є надзвичайна і невідворотна подія, що повністю звільняє від відповідальності особу, яка порушила зобов`язання, за умови, що остання не могла її передбачити або передбачила, але не могла її відвернути.

Також, за змістом частини другої статті 218 ГК України підставою для звільнення від відповідальності є тільки непереборна сила, що одночасно має ознаки надзвичайності та невідворотності.

Частиною 2 статті 14-1 Закону України "Про торгово-промислові палати в Україні" визначено, що форс-мажорними обставинами (обставинами непереборної сили) є надзвичайні та невідворотні обставини, що об`єктивно унеможливлюють виконання зобов`язань, передбачених умовами договору, зокрема, загальна військова мобілізація, військові дії, оголошена та неоголошена війна, тощо.

Указом Президента України №64/2022 від 24.02.2022 "Про введення воєнного стану в Україні" введено в Україні воєнний стан із 05:30 24.02.2022 строком на 30 діб, який в подальшому продовжувався, і діє на даний час.

Торгово-промисловою палатою України було оприлюднено лист №2024/02.0-7.1 від 28.02.2022, яким повідомлено, що військова агресія російської федерації проти України є форс-мажорною обставиною (обставиною непереборної сили).

Зазначена обставина визнається судом загальновідомою та не потребує доказування.

Це означає, що введення воєнного стану на території України є форс-мажором та є підставою для звільнення від відповідальності за порушення договору. Але тільки в тому випадку, якщо саме ця обставина стала підставою для невиконання договірних зобов`язань.

Тобто, відповідач, посилаючись на форс-мажорні обставини, має довести зв`язок між невиконанням зобов`язань та воєнними діями в Україні. Отже, ключовою ознакою форс-мажору є причинно-наслідковий зв`язок між форс-мажорними обставинами та неможливістю виконати конкретне зобов`язання.

13.05.2022 Торгова Промислова Палата України опублікувала на сайті пояснення, що сторона, яка порушила свої зобов`язання в період дії форс-мажорних обставин, має право звертатися до ТПП України та уповноважених нею регіональних ТПП за отриманням відповідного сертифіката про форс-мажорні обставини (обставини непереборної сили), дотримуючись порядку, встановленого Регламентом ТПП України від 18.12.2014, за кожним зобов`язанням окремо.

Порядок засвідчення форс-мажорних обставин (обставин непереборної сили) визначено в Законі України «Про торгово-промислові палати в Україні» та деталізовано в розділі б Регламенту засвідчення ТПП України та регіональними ТПП форс-мажорних обставин (обставин непереборної сили), затвердженого рішенням президії ТПП України від 18.12.2014.

Відповідно до частини 2 статті 14-1 Закону України «Про торгово-промислові палати в Україні» форс-мажорними обставинами (обставинами непереборної сили) є надзвичайні та невідворотні обставини, що об`єктивно унеможливлюють виконання зобов`язань, передбачених умовами договору (контракту, угоди тощо), обов`язків згідно із законодавчими та іншими нормативними актами, зокрема, викликані винятковими погодними умовами і стихійним лихом, а саме: епідемія, сильний шторм, циклон, ураган, торнадо, буревій, повінь, нагромадження снігу, ожеледь, град, заморозки, замерзання моря, проток, портів, перевалів, землетрус, блискавка, пожежа, посуха, просідання і зсув грунту, інші стихійні лиха тощо.

Водночас, частиною 1 статті 14-1 Закону України «Про торгово-промислові палати в Україні» встановлено, що Торгово-промислова палата України та уповноважені нею регіональні торгово-промислові палати засвідчують форс-мажорні обставини (обставини непереборної сили) та видають сертифікат про такі обставини протягом семи днів з дня звернення суб`єкта господарської діяльності за собівартістю. Сертифікат про форс-мажорні обставини (обставини непереборної сили) для суб`єктів малого підприємництва видається безкоштовно.

Відповідно до абзацу 3 частини 3 статті 14 вказаного Закону ТПП засвідчує форс-мажорні обставини (обставини непереборної сили), а також торговельні та портові звичаї, прийняті в Україні, за зверненнями суб`єктів господарської діяльності та фізичних осіб.

На законодавчому рівні не змінено порядок засвідчення форс-мажорних обставин (обставин непереборної сили). Тобто, норми Закону України «Про торгово-промислові палати в Україні» є діючими, а видача відповідних сертифікатів особам, які звернулись до ТТП за їх видачею здійснюється ТПП безупинно.

Так, у постанові Касаційного господарського суду від 01.06.2021 у справі №910/9258/20 суд послався на раніше сформульований у цілій низці своїх постанов висновок, відповідно до якого: засвідчення дії непереборної сили шляхом видачі сертифікату про форс-мажорні обставини покладено на ТПП України та уповноважені нею регіональні ТПП; форс-мажорні обставини не мають преюдиційного характеру, і при їх виникненні сторона, яка посилається на них як на підставу неможливості виконання зобов`язання, повинна довести наявність таких обставин не тільки самих по собі, але й те, що ці обставини були форс-мажорними саме для конкретного випадку виконання зобов`язання; доведення наявності непереборної сили покладається на особу, яка порушила зобов`язання саме вона має подавати відповідні докази в разі виникнення спору.

Керуючись наведеними правовими висновками суду касаційної інстанції, при розгляді форс-мажорних спорів наразі (як і раніше) суди виходять з того, що підтвердженням існування форс-мажорних обставин є відповідний сертифікат ТПП України чи уповноваженої нею регіональної ТПП.

Таким чином, лист ТПП не є сертифікатом у розумінні наведеного положення закону, та разом з тим, не є документом, який був виданий за зверненням відповідного суб`єкта, для якого настали певні форс-мажорні обставини. Вказаний лист має загальний характер та безпосередньо не доводить обставини, які можуть слугувати підставою для звільнення відповідача від відповідальності. Тож, відповідач мав змогу звернутися до ТПП України або відповідної регіональної ТПП для засвідчення форс-мажорних обставин (обставин непереборної сили) відповідно до Регламенту, проте цього не зробив.

Навіть у разі наявності сертифікату ТПП України про форс-мажорні обставини, суд має оцінювати цей доказ у сукупності з іншими.

Колегія суддів зазначає, що форс-мажорні обставини не мають преюдиційного характеру і при їх виникненні сторона, яка посилається на них, як на підставу неможливості виконання зобов`язання, повинна довести наявність таких обставин не тільки самих по собі, але й те, що ці обставини були форс-мажорними саме для цього конкретного випадку виконання господарського зобов`язання.

В будь-якому разі сторона зобов`язання, яка його не виконує, повинна довести, що в кожному окремому випадку саме ці конкретні обставини мали непереборний характер, саме для цієї конкретної особи при виконання нею конкретних договірних зобов`язань. І кожен такий випадок має оцінюватись судом незалежно від наявності засвідчених компетентним органом обставин непереборної сили.

Отже, як вбачається з вищенаведених норм чинного законодавства та практики суду касаційної інстанції щодо їх застосування, підтвердженням існування форс-мажорних обставин є відповідний сертифікат ТПП України чи уповноваженої нею регіональної ТПП, при цьому встановлюється на наявність чи відсутність обставин форс-мажору саме для конкретного випадку виконання господарського зобов`язання. Сам лише факт проведення бойових дій чи запровадження обмежень воєнного часу не звільняє сторону від відповідальності, якщо такі обставини прямо не перешкоджають фізично чи юридично виконати конкретний обов`язок за договором. Відповідну правову позицію викладено, зокрема, у постановах Верховного Суду від 10.03.2023 у справі №922/1093/22, від 23.03.2023 у справі №920/505/22 тощо.

Суд зазначає, що розв`язання повномасштабної збройної агресії та введення воєнного стану є виключними важкими обставинами, які у рівній мірі впливають на обидві сторони.

Колегією суддів також враховано, що під час розгляду справи до підприємства позивача не надходило від відповідача будь-яких повідомлень про неможливість виконання зобов`язань за вказаним вище договором.

Таким чином, колегія суддів зазначає, що в даному випадку рішення суду першої інстанції ухвалено при неповному з`ясуванні обставин, що мають значення для справи, а тому рішення підлягає частковому скасуванню з прийняттям нового рішення про задоволення позовних вимог, а саме в частині стягнення штрафу в розмірі 93700 грн.

Доводи апеляційної скарги частково знайшли своє підтвердження в матеріалах справи, за висновком апеляційного господарського суду вимоги скарги законні та обґрунтовані, тому вона підлягає частковому задоволенню.

З огляду на вищевикладене, колегія суддів дійшла висновку про те, що рішення місцевого господарського суду в частині відмови в задоволенні позову підлягає скасуванню. У даній справі належить прийняти нове рішення про задоволення позову повністю та стягнення з відповідача на користь позивача суму штрафу в розмірі 93.700,00 грн.

Щодо розподілу судових витрат, колегія суддів зазначає наступне.

При зверненні до суду першої інстанції, сторони просили про стягнення судових витрат по справі, з яких позивач очікував понести у зв`язку з розглядом справи витрати на професійну правничу допомогу в сумі 40.000,00 грн (документально підтверджено 37.000,00 грн), в той час як відповідач просив стягнути 40.000,00 грн.

Господарський суд, приймаючи оскаржуване рішення, лише частково задовольнив позовні вимоги, в зв`язку з чим здійснив перерозподіл судових витрат, при цьому зменшив судові витрати з огляду на те, що заявлені сторонами до стягнення суми судових витрат не є співмірними із складністю справи та ціною позову, а також не відповідають критерію «розумності їх розміру» і їх відшкодування матиме надмірний характер, в зв`язку з чим суд дійшов висновку, що обґрунтований розмір судових витрат на правову допомогу адвоката позивача становить 2700 грн, а відповідача 5000 грн.

Колегія суддів в цілому погоджується з висновком суду першої інстанції, щодо неспівмірності заявлених судових витрат на професійну правничу допомогу з урахуванням ціни позову, проте зважаючи на часткове скасування оскаржуваного рішення з прийняттям нового про задоволення позовних вимог в повному обсязі, вважає за необхідне здійснити відповідний розподіл.

Положеннями ст. 123 ГПК України унормовано, що судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати: 1) на професійну правничу допомогу; 2) пов`язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів, експертів та проведенням експертизи; 3) пов`язані з витребуванням доказів, проведенням огляду доказів за їх місцезнаходженням, забезпеченням доказів; 4) пов`язані з вчиненням інших процесуальних дій, необхідних для розгляду справи або підготовки до її розгляду.

Витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на професійну правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу професійну правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката, визначається згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Для визначення розміру витрат на професійну правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи (ч.ч. 1-4 ст. 126 ГПК України).

Відповідно до ст. 30 Закону України "Про адвокатуру та адвокатську діяльність" гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час.

У визначенні розумно необхідного розміру сум, які підлягають сплаті за послуги адвоката, можуть братися до уваги, зокрема, але не виключно: встановлені нормативно-правовими актами норми видатків на службові відрядження (якщо їх установлено); вартість економних транспортних послуг; час, який міг би витратити на підготовку матеріалів кваліфікований фахівець; вартість оплати відповідних послуг адвокатів, яка склалася в країні або в регіоні; наявні відомості органів статистики або інших органів про ціни на ринку юридичних послуг; тривалість розгляду і складність справи тощо.

Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами (частина шоста статті 126).

Суд зобов`язаний оцінити рівень адвокатських витрат (у даному випадку, за наявності заперечень учасника справи), що мають бути присуджені з урахуванням того, чи були такі витрати понесені фактично та чи була їх сума обґрунтованою.

Суд не зобов`язаний присуджувати стороні, на користь якої відбулося рішення, всі його витрати на адвоката, якщо, керуючись принципами справедливості та верховенством права, встановить, що розмір гонорару, визначений стороною та його адвокатом, є завищеним щодо іншої сторони спору, зважаючи на складність справи, витрачений адвокатом час, та неспіврозмірним у порівнянні з ринковими цінами адвокатських послуг.

При визначенні суми відшкодування, суд виходить з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін. Ті самі критерії застосовує Європейський суд з прав людини, присуджуючи судові витрати на підставі статті 41 Конвенції. Зокрема, згідно з його практикою заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим (рішення у справі East/West Alliance Limited проти України, заява N 19336/04). У рішенні Європейського суду з прав людини у справі Лавентс проти Латвії зазначено, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір.

Колегія суддів зазначає, що під час вирішення питання про розподіл витрат на професійну правничу допомогу, суд:

1) має право зменшити розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, які підлягають розподілу між сторонами, керуючись критеріями, які визначені у ч. 4 ст. 126 ГПК України (а саме співмірність розміру витрат на оплату послуг адвоката зі складністю справи, часом, обсягом наданих адвокатом послуг, ціною позову та (або) значенням справи для сторони), але лише за клопотанням іншої сторони;

2) з власної ініціативи, не розподіляти такі витрати повністю або частково та покласти їх на сторону, на користь якої ухвалено рішення, керуючись критеріями, що визначені ч.ч. 5 7, 9 ст. 129 ГПК України (а саме пов`язаність витрат з розглядом справи; обґрунтованість та пропорційність розміру витрат до предмета спору, з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, у тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; поведінка сторони під час розгляду справи щодо затягування розгляду справ; дії сторін щодо досудового вирішення спору та щодо врегулювання спору мирним шляхом; істотне перевищення або заявлення неспівмірно нижчої суми судових витрат, порівняно із попереднім (орієнтовним) розрахунком; зловживання процесуальними правами).

Тобто критерії, визначені ч.4 ст.126 ГПК України, враховуються за клопотанням заінтересованої сторони для визначення розміру витрат на професійну правничу допомогу з метою наступного розподілу між сторонами за правилами ч. 4 ст. 129 цього Кодексу. Водночас критерії, визначені ч.5 ст.129 ГПК України, враховуються для здійснення безпосередньо розподілу всіх судових витрат, пов`язаних з розглядом справи.

Судом встановлено, що дана справа має незначну складність, з цих підстав справа була визнана судом малозначною та розглядалася за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін.

Таким чином, підготовка адвокатським бюро цієї справи до розгляду в суді першої інстанції не вимагала значного обсягу юридичної і технічної роботи, нормативно-правове регулювання спірних правовідносин не змінювалось; судових засідань у справі (на який могла бути необхідним присутність представника позивача) не проводилося.

Щодо тверджень апелянта про те, що зазначений розподіл судом першої інстанції відповідають «рівню середньо діючих» колегія суддів зазначає, що співмірність витрат це доволі суб`єктивна категорія, яка залежить від кількох чинників, та може тлумачитися судом відповідно до його дискреційних повноважень. Як вже зазначалось, відповідно до кодексів, розмір витрат має бути співмірним зі складністю справи та виконаних адвокатом робіт; часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт; обсягом наданих адвокатом послуг; ціною позову та значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи та репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

З огляду на наведені обставини господарський суд дійшов обґрунтованого висновку про те, що вся заявлена позивачем до стягнення з відповідача сума витрат на професійну правничу допомогу в розмірі 40.000 грн не відповідає принципам розумності та пропорційності до предмета спору у розумінні приписів ч.5 ст.129 ГПК України, а їх стягнення з відповідача в повному обсязі становитиме надмірний тягар для останнього, що не узгоджується із принципами розумності та справедливості, а тому зазначена сума підлягає зменшенню.

Ураховуючи вищенаведене в сукупності колегія суддів зазначає, що виходячи з принципу співмірності та розумності судових витрат, відповідачем на користь позивача мають бути відшкодовані витрати на оплату професійної правничої допомоги в сумі 12.000,00 грн.

Аналізуючи питання обсягу дослідження доводів сторін та їх відображення у судових рішеннях, питання вичерпності висновків суду, суд апеляційної інстанції ґрунтується на висновках, що їх зробив Європейський суд з прав людини у справі Проніна проти України (Рішення ЄСПЛ від 18.07.2006). Зокрема, ЄСПЛ у своєму рішенні зазначив, що п. 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент.

Відповідно до частини 1 статті 86 Господарського процесуального кодексу України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Згідно з ч.1 ст. 269 Господарського процесуального кодексу України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Відповідно до ст. 275 Господарського процесуального кодексу України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право: залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення; скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити нове рішення у відповідній частині або змінити рішення; визнати нечинним судове рішення суду першої інстанції повністю або частково у передбачених цим Кодексом випадках і закрити провадження у справі у відповідній частині; скасувати судове рішення повністю або частково і у відповідній частині закрити провадження у справі повністю або частково або залишити позовну заяву без розгляду повністю або частково; скасувати судове рішення і направити справу для розгляду до іншого суду першої інстанції за встановленою підсудністю; скасувати ухвалу, що перешкоджає подальшому провадженню у справі, і направити справу для продовження розгляду до суду першої інстанції; у передбачених цим Кодексом випадках скасувати свою постанову (повністю або частково) і прийняти одне з рішень, зазначених у пунктах 1-6 частини першої цієї статті.

Стосовно заявленої вимоги відповідача про стягнення правничої допомоги з позивача в сумі 40.000,00 грн, колегія суддів відмовляє в її задоволенні з огляду на повне задоволення позовних вимог АТ Харківське підприємство автобусних станцій.

На підставі пункту 2 частини четвертої, частини 14 статті 129 Господарського процесуального кодексу України, у зв`язку із частковим задоволенням апеляційної скарги позивача, скасуванням рішення суду першої інстанції в цій частині і ухваленням у справі нового рішення про задоволення позовних вимог, колегія суддів апеляційної інстанції здійснює новий розподіл судових витрат таким чином: судовий збір за подачу позову в розмірі 2684,00 грн та подачу апеляційної скарги в розмірі 4026,00 грн підлягає стягненню з ФОП Яцура С.В. на користь позивача.

Керуючись ст.ст. 269, 270, 273, 275-277, 282, 284 Господарського процесуального кодексу України, Східний апеляційний господарський суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Акціонерного товариства Харківське підприємство автобусних станцій задовольнити частково.

Рішення Господарського суду Донецької області від 29.09.2023 у справі №905/746/23 скасувати в частині відмови в задоволенні позову Акціонерному товариству Харківське підприємство автобусних станцій та прийняти в цій частині нове рішення, яким позов Акціонерного товариства Харківське підприємство автобусних станцій задовольнити.

Стягнути з Фізичної особи-підприємця Яцури Сергія Вікторовича ( АДРЕСА_1 , код НОМЕР_1 ) на користь Акціонерного товариства Харківське підприємство автобусних станцій (61001, м.Харків, пр-т Гагаріна, 22, ) штраф в розмірі 93.700,00 грн, витрати на професійну правничу допомогу в розмірі 12.000,00 грн.

Стягнути з Фізичної особи-підприємця Яцури Сергія Вікторовича ( АДРЕСА_1 , код НОМЕР_1 ) на користь Акціонерного товариства Харківське підприємство автобусних станцій (61001, м.Харків, пр-т Гагаріна, 22, ) судовий збір за подання позовної заяви в сумі 2684,00 грн та за подання апеляційної скарги в сумі 4026,00 грн.

Доручити Господарському суду Донецької області видати відповідні накази.

В іншій частині рішення залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття.

Порядок і строки оскарження передбачені статтями 286-289 Господарського процесуального кодексу України.

Повний текст постанови складено 28.12.2023

Головуючий суддя О.А. Істоміна

Суддя Д.О. Попков

Суддя О.В. Стойка