РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18.12.2023Справа № 910/12320/23
Господарський суд міста Києва у складі судді Трофименко Т.Ю., при секретарі судового засідання Запарі А.В., розглянув у відкритому судовому засіданні справу

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «ІДІДЖІ ГРУП»

до Товариства з обмеженою відповідальністю «ДІЄСА»

про стягнення 6 110 699,49 грн,

Представники сторін:

від позивача: Боднар О.В.,

від відповідача: не з`явились

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

До Господарського суду міста Києва надійшла позовна заява Товариства з обмеженою відповідальністю «ІДІДЖІ ГРУП» до Товариства з обмеженою відповідальністю «ДІЄСА» про стягнення 6 110 699,49 грн, яка обґрунтована порушенням відповідачем умов договору поставки № 1610/01 від 16.10.2015.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 08.08.2023 позовну заяву Товариства з обмеженою відповідальністю «ІДІДЖІ ГРУП» залишено без руху, надано позивачу строк для усунення недоліків.

24.08.2023 до суду від позивача надійшла заява про усунення недоліків позовної заяви.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 29.08.2023 прийнято вказаний позов до розгляду та відкрито провадження у справі № 910/12320/23, підготовче засідання призначено на 27.09.2023.

19.09.2023 до суду за допомогою системи «Електронний Суд» від відповідача надійшов відзив на позовну заяву.

В підготовче засідання 27.09.2023 з`явились представники сторін.

Суд, не виходячи до нарадчої кімнати, в підготовчому засіданні 27.09.2023 ухвалив відповідно до ст. 183 Господарського процесуального кодексу України оголосити перерву до 25.10.2023 та надати позивачу строк до 10 днів з дня отримання відзиву на позовну заяву для подання відповіді на відзив, відповідачу надати строк до 5 днів з дня отримання відповіді на відзив для надання заперечень.

04.10.2023 через відділ діловодства суду від позивача надійшла відповідь на відзив.

25.10.2023 через відділ діловодства суду від відповідача надійшло клопотання про зупинення провадження у справі до прийняття Господарським судом міста Києва ухвали про затвердження плану санації у справі № 910/15087/23.

В підготовче засідання 25.10.2023 з`явилися представники сторін.

Представник відповідача в підготовчому засіданні 25.10.2023 підтримав подане клопотання про про зупинення провадження у справі до прийняття Господарським судом міста Києва ухвали про затвердження плану санації у справі № 910/15087/23, просив суд задовольнити вказане клопотання.

Представник позивача заперечував проти задоволення клопотання відповідача про зупинення провадження у справі № 910/12320/23.

Заслухавши думки представників сторін, дослідивши матеріали справи, суд за результатами розгляду клопотання відповідача про зупинення провадження у справі до прийняття Господарським судом міста Києва ухвали про затвердження плану санації у справі № 910/15087/23, дійшов висновку про відмову у задоволенні цього клопотання, оскільки відповідачем не доведено належними та допустимими доказами об`єктивної неможливості на підставі п. 5 ч. 1 ст. 227 Господарського процесуального кодексу України розгляду даного спору до набрання законної сили ухвалою Господарського суду міста Києва про затвердження плану санації у справі № 910/15087/23, а введений судом мораторій не впливає на розгляд судових справ, стороною яких є або може бути відповідач.

Враховуючи, що судом здійснено всі необхідні та достатні дії для забезпечення правильного і своєчасного розгляду справи по суті, з огляду на відсутність підстав для відкладення підготовчого засідання та відсутність заперечень представників сторін щодо закриття підготовчого провадження у даній справі, суд дійшов висновку про закриття підготовчого провадження у справі та призначення справи до розгляду по суті на 20.11.2023, про що постановлено ухвалу від 25.10.2023, занесену до протоколу судового засідання.

20.11.2023 через відділ діловодства суду від відповідача надійшло клопотання про відкладення розгляду справи до відкриття провадження про банкрутство ТОВ «Дієса» у справі № 910/12677/23.

В судове засідання 20.11.2023 з`явилися представники сторін.

Представник відповідача у судовому засіданні 20.11.2023 просив відкласти розгляд справи до відкриття провадження про банкрутство ТОВ «Дієса» у справі № 910/12677/23; представник позивача заперечував проти відкладення розгляду справи із заявлених відповідачем підстав.

Суд, не виходячи до нарадчої кімнати, ухвалив у задоволенні клопотання відповідача про відкладення розгляду справи відмовити через необґрунтованість.

В судовому засіданні 20.11.2023 представники сторін надали суду пояснення по суті позовних вимог та оголосити письмові докази, якими обґрунтовані позовні вимоги/заперечення проти позовних вимог.

Суд, заслухавши пояснення представників сторін по суті спору, дослідивши докази, на які учасники справи посилаються як на підставу своїх вимог та заперечень, не виходячи до нарадчої кімнати, ухвалив оголосити перерву в судовому засіданні до 18.12.2023.

18.12.2023 до суду за допомогою системи «Електронний Суд» від представника відповідача надійшло клопотання про відкладення розгляду справи, обґрунтоване зайнятістю останнього в іншому судовому розгляді.

В судове засідання 18.12.2023 з`явився представник позивача, представник відповідача не з`явився.

Судом в судовому засіданні 18.12.2023 поставлено на обговорення питання щодо поданого відповідачем клопотання про відкладення розгляду справи, проти якого представник позивача заперечував, просив відмовити у задоволенні цього клопотання.

Суд, заслухавши думку представника позивача, не виходячи до нарадчої кімнати, ухвалив у задоволенні клопотання відповідача відмовити, оскільки зайнятість в іншому судовому засіданні завчасно повідомленого представника сторони про призначене судове засідання не є поважними причинами для відкладення розгляду справи, оскільки відповідач не був позбавлений можливості направити у судове засідання іншого представника. При цьому, судом враховано, що представник відповідача висловив свої заперечення проти позовних вимог у попередньому судовому засіданні та оголосив докази, якими він обґрунтовує такі заперечення.

Згідно з ч. 1 ст. 202 Господарського процесуального кодексу України неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час та місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті.

Оскільки неявка представника відповідача не перешкоджає всебічному, повному та об`єктивному розгляду всіх обставин справи, суд уважає за можливе розглянути справу по суті в цьому судовому засіданні за його відсутності.

Представник позивача в судовому засіданні 18.12.2023 підтримав позовні вимоги та просив суд задовольнити позов.

Відповідно до ст. 233 Господарського процесуального кодексу України рішення у даній справі прийнято у нарадчій кімнаті за результатами оцінки доказів, поданих сторонами.

В судовому засіданні 18.12.2023 оголошено вступну та резолютивну частини рішення на підставі ст. 240 Господарського процесуального кодексу України.

Розглянувши подані документи і матеріали, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, Господарський суд міста Києва

ВСТАНОВИВ:

16.10.2015 між Товариством з обмеженою відповідальністю «ДІЄСА» (покупець) та Товариством з обмеженою відповідальністю «ІДІДЖІ ГРУП» (постачальник) укладено договір № 1610/01 (надалі - Договір), відповідно до п. 1.1. якого постачальник зобов`язується поставити та передати у власність покупця товари народного споживання, а саме електропобутові товари (побутові холодильники, морозильники, машини та прилади для механізації побутових робіт, побутові прилади для очищення, зволоження, кондиціювання повітря, електроосвітлювальної арматури та електроламп, електронагрівальних пристроїв, провідникових виробів тощо), телерадіотовари (електропрогравальна, звукозаписна, для відеозапису та відтворення зображення та звуку, носіїв для запису звуку, платівок, телевізійних приймачів, частин, вузлів, а також деталей та приладдя до них тощо), комп`ютерну техніку (комп`ютерна техніка та її комплектуючі, носії інформації, засоби для чищення) (надалі - товар), а покупець зобов`язується прийняти цей товар і оплатити його на умовах, визначених цим Договором.

Відповідно до п. 2.1. Договору товар постачається партіями. Номенклатура партії товару, його кількість та ціна встановлюються за погодженням сторін на підставі заявки покупця на поставку відповідної партії товару та зазначаються у розрахункових документах (рахунках-фактурах) та/або у відвантажувальних документах (видаткових накладних) на товар, які є специфікацією відповідно до ст. 266 Господарського кодексу України.

Постачання товару (партії товару) здійснюється постачальником на базисі поставки DDP (доставка з оплатою мита) - рампа складу покупця (Україна, Київська область, Макарівський район, с. Калинівка, вул. Київська, 49-Ж) Incoterms 2010, або за будь-якою іншою адресою, обумовленою сторонами за погодженням заявки (п. 2.5. Договору).

Як визначено в п. 2.7. Договору датою поставки вважається дата підписання сторонами відвантажувальних документів (витратних накладних, ТТН) на товар.

Відповідно до п. 2.8. Договору право власності на товар від постачальника до покупця переходить у момент підписання відвантажувальних документів (витратних накладних, ТТН) покупцем. До моменту підписання покупцем відвантажувальних документів на товар, всі ризики пов`язані з пошкодженням або втратою товару, несе постачальник.

За умовами п. 2.9. Договору постачальник разом з товаром зобов`язується передати покупцеві наступні документи: оригінал рахунку-фактури із зазначенням товару, кількості, ціни за одиницю та вартості всієї партії товару; товарно-транспортну накладну або інший рівнозначний транспортний документ; податкову накладну (при розбіжності у фактичній кількості прийнятого товару з кількістю товару, зазначеного в супровідній документації, постачальник протягом п`яти календарних днів з моменту отримання від покупця інформації про таку розбіжність повинен передати покупцеві розрахунок коригування податкової накладної (додаток № 2 до податкової накладної); видаткову накладну (при розбіжності у фактичній кількості прийнятого товару з кількістю товару, зазначеного у супровідній документації, невід`ємною частиною видаткової накладної є акт приймання товару, складений за формою, погодженою сторонами в Додатку № 1 до Договору); копію декларації відповідності та/або сертифіката відповідності продукції вимогам технічних регламентів (за кожним найменуванням товару), а при подальших поставках таких найменувань товару допускається надання додатків до товаросупровідних первинних документів, що містять відомості про реєстрацію декларації (реєстраційний номер, дата видачі, інформація про термін дії, орган видачі), паспорт якості, санітарно-гігієнічні, екологічні висновки, якщо такі документи потрібні для певного виду товару відповідно до законодавства України; інформацію про продукцію (гарантійний талон від виробника на кожну одиницю товару, інструкцію з експлуатації українською мовою на кожну одиницю товару; документи, які підтверджують якість товару та інші документи, які вимагаються відповідно до чинного законодавства України.

Відповідно до п. 2.10. Договору загальна кількість товару, поставленого постачальником покупцеві за цим договором, визначається виходячи з фактичної кількості поставленого товару.

Умовами п. 3.2. Договору визначено, що загальна сума цього Договору визначається виходячи із вартості фактично поставленого постачальником покупцю товару та складається із сум, зазначених у видаткових накладних, підписаних обома сторонами.

Як визначено в п. 3.5. Договору (у редакції додаткової угоди від 16.10.2015), покупець оплачує кожну партію фактично прийнятого товару протягом 30 календарних днів з моменту реалізації товару роздрібному споживачу, але у будь-якому разі не раніше дати отримання повного комплекту документів на товар (партію товару), зазначеного у п. 2.9. цього Договору.

Пунктом 3 додаткової угоди від 16.10.2015 до Договору передбачено, що покупець не рідше двох разів на місяць (станом на середину місяця та станом на кінець місяця) інформує постачальника про хід реалізації товару роздрібному споживачеві шляхом надсилання відповідної інформації факсом або електронною поштою.

Договір набирає чинності з моменту підписання його уповноваженими представниками сторін та діє до 31.12.2015 (п. 9.1. Договору). У разі, якщо жодна із сторін у строк не пізніше 14 календарних днів до закінчення строку дії цього Договору не заявить у письмовій формі іншій стороні про свою відмову від пролонгації Договору, Договір автоматично продовжується на наступний календарний рік (п. 9.4. Договору).

Обґрунтовуючи позовні вимоги, позивач вказує, що ним на виконання умов Договору на підставі заявок відповідача здійснювались поставки товару, однак відповідач не у повному обсязі розрахувався за поставлений товар, у зв`язку з чим в нього утворилася заборгованість в розмірі 6 110 699,49 грн, на підтвердження чого надано видаткові накладні за період з 15.08.2022 по 31.05.2023 та акт звірки взаємних розрахунків.

Відповідач проти задоволення позовних вимог заперечував, зазначаючи про передчасність позову, оскільки позивачем не надано доказів передачі всіх документів на товар, визначених п. 2.9. Договору, а тому визначений п. 3.5. Договору строк для оплати поставленого товару не настав. Також відповідач вказує, що невиконання позивачем свого обов`язку із передачі визначених п. 2.9. Договору документів перешкоджає відповідачу здійснювати вільний обіг поставленого товару.

Водночас відповідач посилається на настання форс-мажорних обставин, за яких останній не має можливості встановити належним чином факт передачі або не передачі позивачем документів, визначених п. 2.9. Договору шляхом перевірки упаковки поставленого товару, оскільки після початку повномасштабного вторгнення російської федерації на територію України, до багатьох магазинів був втрачений доступ через окупацію територій, активні бойові дії в регіонах, де знаходяться магазини відповідача, повне або часткове знищення магазинів у містах Київ, Буча, Ірпінь, Харків, Херсон, часткове знищення та обмежений доступ до основного товарного складу у с. Квітневе Броварського району Київської області. Відтак, за твердженнями відповідача, такі обставини об`єктивно перешкоджають останньому виконати зобов`язання, передбачені п. 3.5. Договору до кінця дії форс-мажорних обставин.

Оцінюючи подані докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному розгляді в судовому засіданні всіх обставин справи в їх сукупності, та, враховуючи те, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, суд зазначає таке.

Згідно з ч.ч. 1, 2 ст. 11 Цивільного кодексу України цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки. Підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини.

Відповідно до ч. 1 ст. 509 Цивільного кодексу України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

Частина 1 ст. 626 Цивільного кодексу України передбачає, що договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Відповідно до ст. 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості (ч. 1 ст. 627 Цивільного кодексу України).

Частиною 1 ст. 628 Цивільного кодексу України визначено, що зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Судом встановлено, що укладений між сторонами Договір за своєю правовою природою є договором поставки, за яким одна сторона - постачальник зобов`язується передати (поставити) у зумовлені строки (строк) другій стороні - покупцеві товар (товари), а покупець зобов`язується прийняти вказаний товар (товари) і сплатити за нього певну грошову суму (ст. 265 Господарського кодексу України).

За приписами частин 1, 2 ст. 712 Цивільного кодексу України за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов`язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов`язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов`язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму.

До договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін.

Відповідно до ст. 655 Цивільного кодексу України за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов`язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов`язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму.

Частиною 1 ст. 664 Цивільного кодексу України визначено, що обов`язок продавця передати товар покупцеві вважається виконаним у момент: 1) вручення товару покупцеві, якщо договором встановлений обов`язок продавця доставити товар; 2) надання товару в розпорядження покупця, якщо товар має бути переданий покупцеві за місцезнаходженням товару.

Згідно зі ст. 692 Цивільного кодексу України покупець зобов`язаний оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлений інший строк оплати товару.

Відповідно до ст. 629 Цивільного кодексу України договір є обов`язковим для виконання сторонами.

Одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом (ст. 525 Цивільного кодексу України).

Згідно зі ст. 526 Цивільного кодексу України зобов`язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог Цивільного кодексу України, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Частиною 1 ст. 193 Господарського кодексу України встановлено, що суб`єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов`язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов`язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться.

Не допускаються одностороння відмова від виконання зобов`язань, крім випадків, передбачених законом, а також відмова від виконання або відстрочка виконання з мотиву, що зобов`язання другої сторони за іншим договором не було виконано належним чином (ч. 7 ст. 193 Господарського кодексу України).

Згідно зі статтями 73, 74 Господарського процесуального кодексу України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Обов`язок із доказування слід розуміти як закріплену в процесуальному та матеріальному законодавстві міру належної поведінки особи, що бере участь у судовому процесі, із збирання та надання доказів для підтвердження свого суб`єктивного права, що має за мету усунення невизначеності, яка виникає в правовідносинах у разі неможливості достовірно з`ясувати обставини, які мають значення для справи.

Як встановлено судом, в період з 15.08.2022 по 31.05.2023 позивачем здійснювались поставки обумовленого Договором товару відповідачу, підтвердженням чого є підписані сторонами та скріплені їх печатками видаткові накладні: № HAAD-149 від 15.08.2022, № HAAD-780 від 19.08.2022, № HAAD-781 від 19.08.2022, № HAAD-926 від 19.08.2022, № HAAF-502 від 29.08.2022, № HAAG-055 від 29.08.2022, № HAAG-056 від 29.08.2022, № HAAG-063 від 29.08.2022, № ІAAВ-032 від 06.09.2022, № ІAAВ-076 від 06.09.2022, № JAAA-812 від 05.10.2022, № JAAA-811 від 05.10.2022, № JAAA-704 від 05.10.2022, № КААА-031 від 01.11.2022, № КААА-030 від 01.11.2022, № КААF-799 від 23.11.2022, № КААF-801 від 23.11.2022, № КААF-802 від 23.11.2022, № КААF-798 від 23.11.2022, № LAAB-425 від 06.12.2022, № LAAB-276 від 06.12.2022, № LAAН-664 від 29.12.2022, № LAAІ-033 від 29.12.2022, № АААС-713 від 16.01.2023, № АААС-688 від 16.01.2023, № ЕААІ-185 від 31.05.2023, № ЕААІ-184 від 31.05.2023, на загальну суму 7 305 547,02 грн.

В матеріалах справи міститься підписаний без зауважень та скріплений печатками сторін акт звірки взаємних розрахунків за період з 01.07.2023 по 31.07.2023, яким зафіксовано, що станом на 01.08.2023 заборгованість відповідача перед позивачем складає 6 110 699,49 грн.

За висновками Верховного Суду, що викладені у постановах від 05.03.2019 по справі №910/1389/18, від 10.09.2019 по справі №916/2403/18, від 19.09.2019 по справі №910/14566/18, від 04.12.2019 по справі №916/1727/17, акт звірки може вважатися доказом у справі в підтвердження певних обставин, зокрема в підтвердження наявності заборгованості суб`єкта господарювання, її розміру, визнання боржником такої заборгованості тощо. Однак, за умови, що інформація, відображена в акті підтверджена первинними документами та акт містить підписи уповноважених на його підписання сторонами осіб.

Отже, акт звірки взаєморозрахунків сам по собі не є первинним документом та може бути належним доказом на підтвердження наявності заборгованості, лише за наявності первинних документів.

В матеріалах справи наявні відповідні підтверджуючі документи (видаткові накладні), за якими у відповідача утворилася заборгованість.

Так, позивач просить стягнути з відповідача за даним позовом заборгованість в розмірі 6 110 699,49 грн.

Про належне виконання позивачем своїх зобов`язань з поставки товару свідчить відсутність з боку відповідача будь-яких претензій та/або зауважень, а також повідомлень про порушення постачальником своїх зобов`язань за Договором.

При цьому, в матеріалах справи міститься видаткова накладна № ІААВ-111 від 12.09.2022, яка підписана в односторонньому порядку лише позивачем, що свідчить про непідтвердження поставки позивачем товару відповідачу на суму 8320,02 грн за цією накладною. У зв`язку з цим представник позивача просив суд не враховувати суму за вказаною накладною при розгляді справи та відняти суму у розмірі 8320,02 грн від заявленого розміру позовних вимог.

Отже, суд вважає обґрунтованою сумою заборгованості відповідача - 6 102 379,47 грн.

Суд встановив, що відповідач не заперечує факт поставки товару та розмір вказаної заборгованості, а лише вказує про ненастання строку оплати за поставлений товар, з огляду на ненадання позивачем передбачених п. 2.9 Договору поставки документів на товар.

Однак, суд не може погодитися із зазначеними доводами відповідача, з огляду на таке.

За приписами частин 1, 2 ст. 662 Цивільного кодексу України продавець зобов`язаний передати покупцеві товар, визначений договором купівлі-продажу. Продавець повинен одночасно з товаром передати покупцеві його приналежності та документи (технічний паспорт, сертифікат якості тощо), що стосуються товару та підлягають переданню разом із товаром відповідно до договору або актів цивільного законодавства.

Відповідно до ст. 666 Цивільного кодексу України якщо продавець не передає покупцеві приналежності товару та документи, що стосуються товару та підлягають переданню разом з товаром відповідно до договору купівлі-продажу або актів цивільного законодавства, покупець має право встановити розумний строк для їх передання. Якщо приналежності товару або документи, що стосуються товару, не передані продавцем у встановлений строк, покупець має право відмовитися від договору купівлі-продажу та повернути товар продавцеві.

Обумовлений Договором товар був прийнятий відповідачем без жодних зауважень, що підтверджується наявними в матеріалах справи підписаними ним видатковими накладними. При цьому, умовами Договору не вимагається будь-яке письмове оформлення факту передання покупцю документів за переліком, визначеним п. 2.9. Договору.

Доказів існування спору між сторонами з приводу якості та кількості переданого товару матеріали справи не містять, як і не містять будь-яких доказів відмови відповідача від приймання товару або ж претензій останнього до позивача стосовно відсутності будь-яких документів на товар, які за умовами п. 2.9 Договору отримуються відповідачем під час отримання товару. Враховуючи зазначене, суд критично ставиться до тверджень відповідача про неможливість здійснювати вільний обіг поставленого позивачем товару шляхом його роздрібного продажу в мережі магазинів.

Таким чином, оскільки як чинним законодавством (ч. 2 ст. 662 Цивільного кодексу України), так і умовами Договору (п. 2.9) встановлено, що саме разом з товаром у момент поставки постачальник зобов`язаний надати покупцеві документи, визначені п. 2.9 Договору поставки, з огляду на відсутність будь-яких заперечень/зауважень як у видаткових накладних, так і після отримання товару, відповідачем не доведено наявності підстав для затримання оплати.

Щодо доводів відповідача про настання форс-мажорних обставин суд зазначає таке.

Статтею 617 Цивільного кодексу України передбачено, що особа, яка порушила зобов`язання, звільняється від відповідальності за порушення зобов`язання, якщо вона доведе, що це порушення сталося внаслідок випадку або непереборної сили.

Так, форс-мажорні обставини не мають преюдиційного характеру і при їх виникненні сторона, яка посилається на них як на підставу неможливості виконання зобов`язання, повинна довести наявність таких обставин не тільки самих по собі, але й те, що ці обставини були форс-мажорними саме для цього конкретного випадку виконання господарського зобов`язання. Доведення наявності непереборної сили покладається на особу, яка порушила зобов`язання. Саме вона має подавати відповідні докази в разі виникнення спору. Аналогічний правовий висновок викладено у постановах Верховного Суду від 15.06.2018 у справі № 915/531/17, від 26.05.2020 у справі № 918/289/19, від 17.12.2020 у справі № 913/785/17, від 30.11.2021 у справі № 913/785/17.

Відповідно до п. 7.6. Договору поставки сторони не несуть відповідальності за непередбачені збитки, які можуть настати в результаті набрання законної сили актами державних та місцевих органів влади, що змінили чинне законодавство в порівнянні з тим, яке діяло на момент укладення цього договору, або форс-мажорних обставин за умови, якщо зазначені обставини безпосередньо вплинули на виконання відповідною стороною своїх договірних зобов`язань.

Так, відповідач стверджує про наявність форс-мажорних обставин, які унеможливлюють виконання ним зобов`язань за Договором із оплати товару до кінця дії таких обставин, через які відповідач не має можливості встановити належним чином факт передачі або не передачі позивачем документів, визначених п. 2.9. Договору шляхом перевірки упаковки поставленого товару, оскільки після початку повномасштабного вторгнення російської федерації на територію України, до багатьох магазинів був втрачений доступ через окупацію територій, активні бойові дії в регіонах, де знаходяться магазини відповідача, повне або часткове знищення магазинів у містах Київ, Буча, Ірпінь, Харків, Херсон, часткове знищення та обмежений доступ до основного товарного складу у с. Квітневе Броварського району Київської області.

На підтвердження своїх доводів щодо існування форс-мажорних обставин відповідач надав, зокрема, заяви про вчинення кримінального правопорушення до Національної поліції України, витяги з Єдиного державного реєстру досудових розслідувань, сертифікати про форс-мажорні обставини (обставини непереборної сили), видані Київською торгово-промисловою палатою, накази про призупинення торгівельної діяльності тощо.

Форс-мажорними обставинами (обставинами непереборної сили) є надзвичайні та невідворотні обставини, що об`єктивно унеможливлюють виконання зобов`язань, передбачених умовами договору (контракту, угоди тощо), обов`язків згідно із законодавчими та іншими нормативними актами, а саме: загроза війни, збройний конфлікт або серйозна погроза такого конфлікту, включаючи але не обмежуючись ворожими атаками, блокадами, військовим ембарго, дії іноземного ворога, загальна військова мобілізація, військові дії, оголошена та неоголошена війна, дії суспільного ворога, збурення, акти тероризму, диверсії, піратства, безлади, вторгнення, блокада, революція, заколот, повстання, масові заворушення, введення комендантської години, карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України, експропріація, примусове вилучення, захоплення підприємств, реквізиція, громадська демонстрація, блокада, страйк, аварія, протиправні дії третіх осіб, пожежа, вибух, тривалі перерви в роботі транспорту, регламентовані умовами відповідних рішень та актами державних органів влади, закриття морських проток, ембарго, заборона (обмеження) експорту/імпорту тощо, а також викликані винятковими погодними умовами і стихійним лихом, а саме: епідемія, сильний шторм, циклон, ураган, торнадо, буревій, повінь, нагромадження снігу, ожеледь, град, заморозки, замерзання моря, проток, портів, перевалів, землетрус, блискавка, пожежа, посуха, просідання і зсув ґрунту, інші стихійні лиха тощо.

Ознаками форс-мажорних обставин є наступні елементи: вони не залежать від волі учасників цивільних (господарських) відносин; мають надзвичайний характер; є невідворотними; унеможливлюють виконання зобов`язань за даних умов здійснення господарської діяльності.

Воєнний стан - це особливий правовий режим, що вводиться в Україні або в окремих її місцевостях у разі збройної агресії чи загрози нападу, небезпеки державній незалежності України, її територіальній цілісності та передбачає надання відповідним органам державної влади, військовому командуванню, військовим адміністраціям та органам місцевого самоврядування повноважень, необхідних для відвернення загрози, відсічі збройної агресії та забезпечення національної безпеки, усунення загрози небезпеки державній незалежності України, її територіальній цілісності, а також тимчасове, зумовлене загрозою, обмеження конституційних прав і свобод людини і громадянина та прав і законних інтересів юридичних осіб із зазначенням строку дії цих обмежень (ст. 1 Закону України «Про правовий режим воєнного стану»).

Згідно зі ст. 14-1 Закону України «Про торгово-промислові палати в Україні» торгово-промислова палата України та уповноважені нею регіональні торгово-промислові палати засвідчують форс-мажорні обставини (обставини непереборної сили) та видають сертифікат про такі обставини протягом семи днів з дня звернення суб`єкта господарської діяльності за собівартістю. Сертифікат про форс-мажорні обставини (обставини непереборної сили) для суб`єктів малого підприємництва видається безкоштовно.

Торгово-промислова палата України (далі - ТПП України) на своєму сайті в мережі Інтернет розмістила лист № 2024/02.0-7.1 від 28.02.2022, що адресований Всім кого це стосується, згідно якого на підставі ст.ст. 14, 14-1 Закону України «Про торгово-промислові палати в Україні», Статуту ТПП України, цим засвідчує форс-мажорні обставини (обставини непереборної сили): військову агресію російської федерації проти України, що стало підставою введення воєнного стану із 05 години 30 хвилин 24.02.2022 строком на 30 діб, відповідно до Указу Президента України від 24.02.2022 № 64/2022 «Про введення воєнного стану в Україні». Враховуючи це, ТПП України підтверджує, що зазначені обставини з 24.02.2022 до їх офіційного закінчення, є надзвичайними, невідворотними та об`єктивними обставинами для суб`єктів господарської діяльності та/або фізичних осіб по договору, окремим податковим та/чи іншим зобов`язанням/обов`язком, виконання яких/-го настало згідно з умовами договору, контракту, угоди, законодавчих чи інших нормативних актів і виконання відповідно яких/-го стало неможливим у встановлений термін внаслідок настання таких форс-мажорних обставин (обставин непереборної сили).

Водночас вказаний лист носить загальний інформаційний характер, оскільки констатує абстрактний факт без доведення причинно-наслідкового зв`язку у конкретному зобов`язанні. Неможливість виконання договірних зобов`язань особа повинна підтверджувати документально в залежності від її дійсних обставин, що унеможливлюють виконання на підставі вимог законодавства.

Натомість відповідачем не надано в матеріали справи доказів, які б підтверджували неможливість виконання зобов`язань за укладеним із позивачем договором № 1610/01 від 16.10.2015, а надані сертифікати Київської торгово-промислової палати №№ 3000-23-3433, 3000-23-3577 стосуються правовідносин відповідача з іншими контрагентами та не можуть враховуватись судом при розгляді даної справи.

Щодо долучених відповідачем доказів неможливості використання для господарської діяльності об`єктів оренди та приміщень під склади та магазини внаслідок їхнього повного або часткового руйнування чи перебування на тимчасово окупованій території (сертифікати Київської торгово-промислової палати №№ 3000-22-0654, 3000-22-0461, 3000-22-0460, 3000-22-0556, 3000-23-0062, 3000-23-0018, 3000-22-1393, 3000-22-1397, 3000-22-1394, 3000-22-0752, 3000-22-1398, 3000-22-0457) суд зазначає, що такі докази не можуть звільняти відповідача від виконання перед позивачем зобов`язань за Договором поставки, оскільки предметом спору є стягнення заборгованості за поставлений позивачем товар, а не стягнення коштів за користування приміщеннями тощо.

Суд відхиляє також і доводи відповідача про настання форс-мажорної обставини внаслідок знищення 12.03.2022 центрального складу, який знаходиться у с. Квітневе Броварського району Київської області, оскільки за умовами Договору (п. 2.5.) поставку товару передбачалось здійснювати на склад, який знаходиться у с. Калинівка Макарівського району Київської області. Водночас позивачем заявлено до стягнення заборгованість за товар, який поставлявся відповідачу з серпня 2022 року, тобто після настання вказаних відповідачем форс-мажорних обставин.

Отже, встановлені обставини приводять до переконливого висновку про необхідність застосування при розгляді даної справи доктрини venire contra factum proprium (заборони суперечливої поведінки), яка базується ще на римській максимі - «non concedit venire contra factum proprium» (ніхто не може діяти всупереч своїй попередній поведінці).

Доктрина venire contra factum proprium базується на принципі добросовісності. Наприклад, у статті I.-1:103 Принципів, визначень і модельних правил європейського приватного права вказується, що поведінкою, яка суперечить добросовісності та чесній діловій практиці, є, зокрема, поведінка, що не відповідає попереднім заявам або поведінці сторони, за умови, що інша сторона, яка діє собі на шкоду, розумно покладається на них.

Враховуючи викладене, суд доходить до висновку, що викладені відповідачем заперечення проти позовних вимог є взаємно суперечливими та жодним чином не вказують на вплив указаних форс-мажорних обставин на неможливість виконання відповідачем взятих на себе зобов`язань із оплати поставленого позивачем за Договором товару.

Разом з тим, суд зазначає, що наявність або відсутність форс-мажорних обставин може впливати на зобов`язання відповідача з поставки товару, в той час як з урахуванням предмету спору, щодо здійснення розрахунків за поставку товару, обов`язок із здійснення яких, жодним чином не пов`язаний з настанням форс-мажорних обставин, а отже надані відповідачем докази на підтвердження таких обставин жодним чином не впливають на можливість здійснити розрахунки.

Крім того, чинне законодавство України (ст. 617 ЦК України) передбачає можливість звільнення від відповідальності за порушення зобов`язання, якщо це порушення сталося внаслідок випадку або непереборної сили, однак не передбачає можливості звільнення від виконання договірних зобов`язань.

Враховуючи умови п. 2.8. Договору та приписи ст. 668 Цивільного кодексу України, після підписання відповідачем видаткових накладних на товар, ризик випадкового знищення товару перейшов до відповідача, що позбавляє права останнього посилатись на форс-мажорні обставини як на підставу ненастання обов`язку зі сплати поставленого товару.

Отже, підсумовуючи викладене, суд відхиляє заперечення відповідача проти позовних вимог у зв`язку з настанням форс-мажорних обставин як необґрунтовані та такі, що спростовуються наведеним вище.

Відповідно до ст. 530 Цивільного кодексу України якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Зобов`язання, строк (термін) виконання якого визначений вказівкою на подію, яка неминуче має настати, підлягає виконанню з настанням цієї події.

Таким чином, враховуючи умови п. 3.5. Договору, наявність в матеріалах справи підписаних сторонами видаткових накладних, які свідчать про передання позивачем документів відповідно до п. 2.9. Договору відповідачу разом із товаром, відсутність заперечень відповідача щодо розміру заборгованості, суд дійшов висновку, що обов`язок відповідача зі сплати на користь позивача 6 102 379,47 грн (за винятком видаткової накладної № ІААВ-111 від 12.09.2022 на суму 8 320,02 грн, яка не підписана відповідачем), є таким, що настав.

Матеріали справи не містять доказів сплати відповідачем вказаної вище суми боргу на користь позивача.

Відповідно до ст. 610 Цивільного кодексу України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

З урахуванням вищевикладеного, враховуючи, що факт поставки позивачем відповідачу товару та факт порушення відповідачем своїх договірних зобов`язань в частині оплати отриманого товару підтверджений матеріалами справи і не спростований відповідачем, суд дійшов висновку про обґрунтованість позовних вимог та стягнення з відповідача на користь позивача заборгованості у розмірі 6 102 379,47 грн.

Відповідно до частин 1-4 ст. 13 Господарського процесуального кодексу України судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених цим Кодексом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних з вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

Приписами статей 76, 77 Господарського процесуального кодексу України визначено, що належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Згідно із статтями 78, 79 Господарського процесуального кодексу України достовірними є докази, створені (отримані) за відсутності впливу, спрямованого на формування хибного уявлення про обставини справи, які мають значення для справи. Наявність обставини, на яку сторона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, вважається доведеною, якщо докази, надані на підтвердження такої обставини, є більш вірогідними, ніж докази, надані на її спростування.

Статтею 86 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також вірогідність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Отже, враховуючи встановлені судом обставини, позовні вимоги підлягають частковому задоволенню.

Відповідно до вимог ст. 129 Господарського процесуального кодексу України судові витрати позивача по сплаті судового збору покладаються на сторін пропорційно задоволених позовних вимог.

На підставі викладеного, керуючись статтями 74, 76-80, 129, 236-242 Господарського процесуального кодексу України, Господарський суд міста Києва

ВИРІШИВ:

1. Позовні вимоги задовольнити частково.

2. Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «ДІЄСА» (вул. Велика Васильківська, 45, м. Київ, 03150; ідентифікаційний код 36483471) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «ІДІДЖІ ГРУП» (вул. Куренівська, 27, м. Київ, 04073; ідентифікаційний код 39776389) 6 102 379 (шість мільйонів сто дві тисячі триста сімдесят дев`ять) гривень 47 коп. заборгованості та 91 535 (дев`яносто одна тисяча п`ятсот тридцять п`ять) гривень 70 коп. судового збору.

3. В іншій частині позову відмовити.

4. Після набрання рішенням законної сили видати наказ.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом двадцяти днів з дня його проголошення до Північного апеляційного господарського суду. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повний текст рішення складено та підписано: 25.12.2023.

Суддя Т.Ю. Трофименко