РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

м. Київ

25.12.2023Справа № 910/16008/23

Господарський суд міста Києва у складі судді Сівакової В.В. розглянувши у порядку спрощеного позовного провадження матеріали справи

за позовом Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «Юнівес»

до Приватного акціонерного товариства «Страхова група «ТАС»

про стягнення 122.548,65 грн

Представники сторін: не викликались

СУТЬ СПОРУ:

16.10.2023 до Господарського суду міста Києва надійшла позовна заява Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «Юнівес» до Приватного акціонерного товариства «Страхова група «ТАС» про стягнення 122.548,65 грн.

Свої вимоги позивач обґрунтовує тим, що позивачем на підставі договору обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів № АР/423518 внаслідок настання страхової події - дорожньо-транспортної пригоди (надалі - ДТП) виплачено страхове відшкодування автомобіля марки BMW 7451, державний номер НОМЕР_1 , керування якого здійснював ОСОБА_1 . Відповідальність власника транспортного засобу - автомобіля марки Toyota Auris, державний номер НОМЕР_2 під керуванням ОСОБА_2 , застрахована відповідачем на підставі договору обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів (поліс № АР/008623840). Вироком Жовтневого районного суду міста Дніпропетровська від 16.01.2023 встановлено факт обопільності вини обох учасників ДТП. 10.07.2023 позивач звернувся до відповідача з претензією № 23/07/10-01 щодо компенсації частини виплаченого страхового відшкодування в розмірі 111.244.39 грн, яку відповідачем не виконано та надіслано лист № 10457/7123 від 24.07.2023 про відмову у виплаті компенсації частини страхового відшкодування. У зв`язку з викладеним та враховуючи положення ст. 1188 Цивільного кодексу України, позивач звернувся до суду з вимогою стягнути з відповідача 122.548,65 грн, з яких 111.244,39 грн компенсації частини страхового відшкодування, 10.563,65 грн пені за період з 25.07.2023 по 13.10.2023, 740,61 грн 3% річних за період з 25.07.2023 по 13.10.2023.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 23.10.2023 відкрито провадження у справі № 910/16008/23 та прийнято позовну заяву до розгляду; розгляд справи вирішено здійснювати в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) учасників справи.

Даною ухвалою встановлено відповідачу строк у п`ятнадцять днів з дня вручення даної ухвали для подачі відзиву на позов з урахуванням вимог ст. 165 Господарського процесуального кодексу України з доданням доказів, що підтверджують обставини викладені в ньому, та докази направлення цих документів позивачу.

Електронна копія ухвали про відкриття провадження у справі № 910/16008/23 від 23.10.2023 була надіслана відповідачу в його Електронний кабінет.

Згідно ч. 4 ст. 6 Господарського процесуального кодексу України Єдина судова інформаційно-телекомунікаційна система відповідно до закону забезпечує обмін документами (надсилання та отримання документів) в електронній формі між судами, між судом та учасниками судового процесу, між учасниками судового процесу, а також фіксування судового процесу і участь учасників судового процесу у судовому засіданні в режимі відеоконференції.

Частино 5 статті 6 Господарського процесуального кодексу України встановлено, що суд направляє судові рішення та інші процесуальні документи учасникам судового процесу до їхніх електронних кабінетів, вчиняє інші процесуальні дії в електронній формі із застосуванням Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи або її окремої підсистеми (модуля), що забезпечує обмін документами, в порядку, визначеному цим Кодексом, Положенням про Єдину судову інформаційно-телекомунікаційну систему та/або положеннями, що визначають порядок функціонування її окремих підсистем (модулів).

Відповідно до п. 2 ч. 6 ст. 242 Господарського процесуального кодексу України днем вручення судового рішення є день отримання судом повідомлення про доставлення копії судового рішення до електронного кабінету особи.

Якщо судове рішення надіслано на офіційну електронну адресу пізніше 17 години, судове рішення вважається врученим у робочий день, наступний за днем його відправлення, незалежно від надходження до суду повідомлення про його доставлення.

Ухвалу про відкриття провадження у справі № 910/16008/23 від 23.10.2023 доставлено до Електронного кабінету відповідача 23.10.2023 о 15:53 год, що підтверджується повідомленням Господарського суду міста Києва про доставку електронного листа.

14.11.2023 від відповідача до суду надійшов відзив на позовну заяву (поданий до поштового відділення зв`язку 08.11.2023), відповідно до якого відповідач проти задоволення позовних вимог заперечує в повному обсязі, посилаючись на наступне: вироком Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська встановлено, що саме позивач зобов`язаний в повному обсязі відшкодувати шкоду завдану внаслідок ДТП, у зв`язку з чим, посилання відповідача на п. 36.3 ст. 36 ЗУ «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» є безпідставним та необґрунтованим; позивачем не надано висновку експерта чи будь-яких інших належних доказів в підтвердження вини ОСОБА_2 ; поданий позивачем позов, який на думку відповідача є регресним позовом, є безпідставним та необґрунтованим, оскільки не відповідає вимогам п. 38.1 ст. 38 вищезгаданого Закону України; жодним договором чи нормативно-правовим актом не передбачено відшкодування страховику 50% виплаченого страхового відшкодування, 3% річних та пені; позивач здійснив виплату страхового відшкодування за договором страхування, а не за договором майнового страхування, а також у відповідності до згаданого Закону не є потерпілою особою чи іншою особою, яка має право на отримання страхового відшкодування.

Відповідно до ст. 248 Господарського процесуального кодексу України суд розглядає справи у порядку спрощеного позовного провадження протягом розумного строку, але не більше шістдесяти днів з дня відкриття провадження у справі.

Згідно з ч. 4 ст. 240 Господарського процесуального кодексу України у разі розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи суд підписує рішення без його проголошення.

Розглянувши подані документи і матеріали, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, Господарський суд міста Києва, -

ВСТАНОВИВ:

Автомобіль марки «BMW 745І», реєстраційний номер НОМЕР_1 , станом на 03.07.2021 був застрахований у Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «Юнівес» (далі - позивач) на підставі полісу обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів № АР/423518.

З вироку Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 16.01.2023 у справі № 201/9486/21 вбачається, що 03.07.2021 приблизно о 03 годині 07 хвилин, водій ОСОБА_1 , керуючи технічно справним автомобілем «BMW 745І», реєстраційний номер НОМЕР_1 , який на підставі свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу НОМЕР_3 від 07.04.2021 належить ОСОБА_3 , рухався в темний час доби при міському електроосвітленні по сухому асфальтованому покриттю в крайній лівій смузі проїзної частини дороги вул. Набережної Перемоги в Соборному районі м. Дніпра, що має по чотири смуги руху у кожному напрямку, з боку вул. 6-ої Стрілецької Дивізії у напрямку пл. Перемоги, зі швидкістю близько 175,5 км/год, яка значно перевищувала допустиму швидкість на даній ділянці дороги, обмежену дорожнім знаком 3.29 ПДР України до 70 км/год.

В цей же час ОСОБА_2 , керуючи технічно справним автомобілем «Toyota Auris», реєстраційний номер НОМЕР_2 , який відповідно до свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу НОМЕР_4 належить останній, здійснювала рух у зустрічному вказаному автомобілю напрямку, по своїй крайній лівій смузі руху та у салоні її автомобіля на передньому пасажирському місці перебував ОСОБА_4 .

Під час руху, водій ОСОБА_1 не діяв таким чином, щоб не наражати на небезпеку життя і здоров`я громадян, будучи неуважним до дорожньої обстановки та її змінам, проявляючи кримінальну протиправну самовпевненість, проте легковажно розраховуючи на відвернення суспільно небезпечних наслідків, здійснюючи рух зі швидкістю 175,5 км/год, що значно перевищує дозволену швидкість на даній ділянці дороги, обмежену дорожнім знаком 3.29 ПДР України до 70 км/год, чим позбавив себе технічної можливості своєчасно реагувати на зміну дорожньої обстановки при виникненні небезпеки для руху у вигляді автомобіля «Toyota Auris», реєстраційний номер НОМЕР_2 , під керуванням ОСОБА_2 , яка почала повертати ліворуч на вул. Мандриківську в м. Дніпро, рухаючись зліва направо відносно напрямку руху автомобіля «BMW 745І», заходів для зменшення швидкості руху керованого ним автомобілю, аж до зупинки транспортного засобу не прийняв, в результаті чого на перехресті вул. Набережної Перемоги і вул. Мандриківській в м. Дніпро сталося зіткнення передньою частиною вказаного автомобіля «BMW 745І» з правою боковою частиною вказаного автомобіля «Toyota Auris».

Спричинені ОСОБА_2 та ОСОБА_4 , внаслідок скоєного ДТП травми, які відносяться до тяжких тілесних ушкоджень, призвели до настання смерті ОСОБА_2 (смерть настала на місці події 03.07.2021) та ОСОБА_4 (смерть настала ІНФОРМАЦІЯ_1 о 10:45 год.).

Даним вироком суду ОСОБА_1 визнано винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 286 КК України та призначено йому покарання у виді восьми років позбавлення волі, з позбавленням права керування транспортними засобами строком на три роки.

Також даним вироком суду, за наслідком розгляду цивільних позовів ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 та ОСОБА_7 судом ухвалено наступне:

Стягнути з ПАТ «Страхова компанія «Юнівес» на користь ОСОБА_5 в рахунок відшкодування матеріальної шкоди 33.242,78 грн; в рахунок відшкодування моральної шкоди 72.000,00 грн., в задоволенні решти позовних вимог відмовити;

Стягнути з ПАТ «Страхова компанія «Юнівес» на користь ОСОБА_7 в рахунок відшкодування моральної шкоди 72.000,00 грн.

Стягнути з ПАТ «Страхова компанія «Юнівес» на користь ОСОБА_7 в рахунок відшкодування матеріальної шкоди 45.246,00 грн., в задоволенні решти позовних вимог відмовити.

Ухвалою Дніпровського апеляційного суду № 201/9486/21 від 04.04.2023 вирок Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 16.01.2023 щодо ОСОБА_1 за ч. 3 ст. 286 КК України залишено без змін.

Відповідно до п. 22.1 ст. 22 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» у разі настання страхового випадку страховик у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров`ю, майну третьої особи.

Пунктом 23.1 статті 23 згаданого Закону визначено, що шкодою, заподіяною життю та здоров`ю потерпілого внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, є в тому числі шкода, пов`язана із смертю потерпілого.

Згідно п. п.п. 27.1 та 27.3 ст. 27 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» страхове відшкодування (регламентна виплата) виплачується, якщо смерть потерпілого внаслідок дорожньо-транспортної пригоди настала протягом одного року після дорожньо-транспортної пригоди та є прямим наслідком цієї дорожньо-транспортної пригоди.

Страховик (у випадках, передбачених підпунктами «г» і «ґ» пункту 41.1 та підпунктом «в» пункту 41.2 статті 41 цього Закону, - МТСБУ) відшкодовує моральну шкоду, заподіяну смертю фізичної особи, її чоловіку (дружині), батькам (усиновлювачам) та дітям (усиновленим). Загальний розмір такого страхового відшкодування (регламентної виплати) цим особам стосовно одного померлого становить 12 мінімальних заробітних плат у місячному розмірі, встановлених законодавством на день настання страхового випадку, і виплачується рівними частинами.

Відповідно до п. 36.1 ст. 36 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» страховик (у випадках, передбачених статтею 41 цього Закону, - МТСБУ), керуючись нормами цього Закону, приймає вмотивоване рішення про здійснення страхового відшкодування (регламентної виплати) або про відмову у здійсненні страхового відшкодування (регламентної виплати). Рішення про здійснення страхового відшкодування (регламентної виплати) приймається у зв`язку з визнанням майнових вимог заявника або на підставі рішення суду, у разі якщо спір про здійснення страхового відшкодування (регламентної виплати) розглядався в судовому порядку. Якщо розмір заподіяної шкоди перевищує страхову суму, розмір страхової виплати (регламентної виплати) за таку шкоду обмежується зазначеною страховою сумою.

На викання вироку Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 16.01.2023 у справі № 201/9486/21 позивачем було здійснено наступні виплати на загальну суму 222.488,78 грн:

- платіжним дорученням № 216 від 12.04.2023 сплачено ОСОБА_5 72.000,00 грн відшкодування моральної шкоди;

- платіжним дорученням № 215 від 12.04.2023 сплачено ОСОБА_5 33.242,78 грн відшкодування витрат на лікування та поховання;

- платіжним дорученням № 217 від 12.04.2023 сплачено ОСОБА_7 45.246,00 грн відшкодування витрат на лікування та поховання;

- платіжним дорученням № 218 від 12.04.2023 сплачено ОСОБА_7 72.000,00 грн відшкодування моральної шкоди.

Автомобіль марки «Toyota Auris», реєстраційний номер НОМЕР_2 застрахований у Приватного акціонерного товариства «Страхова група «ТАС» (далі - відповідач) на підставі полісу № АР/008623840.

У зв`язку з тим, що вироком Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 16.01.2023 у справі № 201/9486/21 встановлено, що у діях водія «Toyota Auris» ОСОБА_2 вбачаються невідповідність вимогам п.п. 10.1 та 16.13 Правил дорожнього руху, які з технічної точки зору перебували у причинному зв`язку з виникненням події даної ДТП, відповідно до ч. 36.3 ст. 36 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» позивач звернувся до Приватного акціонерного товариства «Страхова група «ТАС» з претензією № ГО-14633/УРР на суму 111.244,39 грн (вих. № 23/07/10-01 від 10.07.2023) щодо компенсації частини страхового відшкодування по події ДТП, в якій відповідальними за заподіяння неподільної шкоди взаємопов`язаними та сукупними діями є декілька осіб.

Листом № 10457/7123 від 24.07.2023 відповідачем повідомлено позивачу про відмову у виплаті компенсації частини страхового відшкодування у розмірі 111.244,39 грн.

У зв`язку з вищевикладеним, позивач звернувся до суду з позовною вимогою стягнути з відповідача 122.548,65 грн, з яких 111.244,39 грн компенсації частини страхового відшкодування, 10.563,65 грн пені за період з 25.07.2023 по 13.10.2023, 740,61 грн 3% річних за період з 25.07.2023 по 13.10.2023.

Оцінюючи подані сторонами докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному розгляді всіх обставин справи в їх сукупності, суд вважає, що вимоги позивача підлягають частковому задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до п. 2.1 ст. 2 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» відносини у сфері обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів регулюються Конституцією України, Цивільним кодексом України, Законом України «Про страхування», цим та іншими законами України і нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до них. Якщо норми цього Закону передбачають інше, ніж положення інших актів цивільного законодавства України, то застосовуються норми цього Закону.

Згідно з ч. 1 статті 16 Закону України «Про страхування» договір страхування - це письмова угода між страхувальником і страховиком, згідно з якою страховик бере на себе зобов`язання у разі настання страхового випадку здійснити страхову виплату страхувальнику або іншій особі, визначеній у договорі страхування страхувальником, на користь якої укладено договір страхування (подати допомогу, виконати послугу тощо), а страхувальник зобов`язується сплачувати страхові платежі у визначені строки та виконувати інші умови договору.

Дана норма кореспондується із статтею 979 Цивільного кодексу України, якою визначено, що за договором страхування страховик зобов`язується у разі настання певної події (страхового випадку) виплатити страхувальникові або іншій особі, визначеній у договорі, грошову суму (страхову виплату), а страхувальник зобов`язується сплачувати страхові платежі та виконувати інші умови договору.

Статтею 6 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» визначено, що страховим випадком є дорожньо-транспортна пригода, що сталася за участю забезпеченого транспортного засобу, внаслідок якої настає цивільно-правова відповідальність особи, відповідальність якої застрахована, за шкоду, заподіяну життю, здоров`ю та/або майну потерпілого.

Законом України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» встановлено, що рішення про здійснення страхового відшкодування (регламентної виплати) приймається у зв`язку з визнанням майнових вимог заявника або на підставі рішення суду, у разі якщо спір про здійснення страхового відшкодування (регламентної виплати) розглядався в судовому порядку.

Матеріали справи свідчать про те, що позивачем на виконання вироку Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 16.01.2023 у справі № 201/9486/21 здійснено страхові виплати у загальному розмірі 222.488,78 грн.

Частинами першою та другою статті 1187 Цивільного кодексу України встановлено, що джерелом підвищеної небезпеки є діяльність, пов`язана з використанням, зберіганням або утриманням транспортних засобів, механізмів та обладнання, використанням, зберіганням хімічних, радіоактивних, вибухо- і вогненебезпечних та інших речовин, утриманням диких звірів, службових собак та собак бійцівських порід тощо, що створює підвищену небезпеку для особи, яка цю діяльність здійснює, та інших осіб. Шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.

Відповідно до пункту 1 частини 1 статті 1188 Цивільного кодексу України шкода, завдана внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки, відшкодовується на загальних підставах, а саме шкода, завдана одній особі з вини іншої особи, відшкодовується винною особою.

В той же час частиною 2 статті 1188 Цивільного кодексу України встановлено, якщо внаслідок взаємодії джерел підвищеної небезпеки було завдано шкоди іншим особам, особи, які спільно завдали шкоди, зобов`язані її відшкодувати незалежно від їхньої вини.

Згідно з п. 36.3 ст. 36 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» у разі якщо відповідальними за заподіяння неподільної шкоди взаємопов`язаними, сукупними діями є декілька осіб, розмір страхового відшкодування (регламентної виплати) за кожну з таких осіб визначається шляхом поділу розміру заподіяної шкоди на кількість таких осіб.

Внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки шкода може бути завдана як власникам (володільцям), наприклад, транспортних засобів, так і третім особам, зокрема пасажирам, пішоходам. Особливості відшкодування шкоди, завданої внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки, визначені у частині першій статті 1188 ЦК України, а особливості відшкодування шкоди, завданої внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки третім особам, - частиною другою цієї статті. Приписи останньої та пункту 36.3 статті 36 Закону № 1961-IV застосовні у тому разі, якщо декілька осіб є саме відповідальними за завдану шкоду, тобто якщо вони спільними неправомірними діями чи бездіяльністю її завдали. За таких умов не має значення вина кожного з них у завданні шкоди. Останню вони зобов`язані відшкодувати у відповідній пропорції незалежно від вини.

Аналогічний висновок викладений у постанові Великої Палати Верховного Суду № 477/874/19 від 29.06.2022.

Вироком Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 16.01.2023 у справі № 201/9486/21 встановлено наступне:

«У даній дорожній обстановці водій автомобіля «Toyota Auris» ОСОБА_2 , повинна була діяти відповідно до вимог п.п. 10.1 та 16.13 Правил дорожнього руху.» (абзац 5 сторінки 9 вироку суду).

«У даній дорожній обстановці водій автомобіля «Toyota Auris» ОСОБА_2 мала технічну можливість запобігти виконанню події даної ДТП шляхом виконання вимог п.п. 10.1 та 16.13 Правил дорожнього руху.» (абзац 6 сторінки 9 вироку суду).

«У діях водія автомобіля «Toyota Auris» ОСОБА_2 , вбачаються невідповідність вимог п.п. 10.1 та 16.13 Правил дорожнього руху, які з технічної точки зору, перебували у причинному зв`язку з виникненням події даної ДТП» (абзац 7 сторінки 9 вироку суду).

«У даній дорожній обстановці водій автомобіля «Toyota Auris» реєстраційний номер НОМЕР_2 ОСОБА_2 повинна була діяти відповідно до вимог п.п. 10.1 та 16.13 Правил дорожнього руху України.» (абзац 7 сторінки 11 вироку суду).

«Технічна можливість уникнути розглядаємої дорожньо-транспортної пригоди для водія автомобіля «Toyota Auris» реєстраційний номер НОМЕР_2 ОСОБА_2 встановлювалася виконанням нею вимог п.п. 10.1 та 16.13 Правил дорожнього руху, для чого не було будь-яких перешкод технічного характеру, які не дозволяли би їй виконати їх.» (абзац 8 сторінки 11 вироку суду).

«При заданому механізмові події, дії водія автомобіля «Toyota Auris» реєстраційний номер НОМЕР_2 ОСОБА_2 не відповідали вимогам п.п. 10.1 та 16.13 Правил дорожнього руху України, що з технічної точки зору, знаходиться в причинному зв`язку з настанням даної події.» (абзац 9 сторінки 11 вироку суду).

«Так, судом було встановлено невідповідність дій водія автомобіля «Toyota Auris» під керуванням загиблої ОСОБА_2 вимог п.п. 10.1 та 16.13 Правил дорожнього руху…» (перше речення 4мабзацу 12 сторінки вироку суду).

В силу положень ч. 4 ст. 75 Господарського процесуального кодексу України обставини, встановлені рішенням суду в господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, стосовно якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

Таким чином, Жовтневим районним судом м. Дніпропетровська встановлено факт вчинення неправомірних дій автомобіля «Toyota Auris» під керуванням ОСОБА_2 , які знаходяться в причинному зв`язку з настанням даної події, тобто ДТП, яке сталося 03.07.2021.

За змістом частини першої статті 614 Цивільного кодексу України вина як підстава відповідальності за порушення зобов`язання - це невжиття особою всіх залежних від неї заходів для належного виконання зобов`язання, зокрема для запобігання заподіянню шкоди. З огляду на це припис частини другої статті 1188 Цивільного кодексу України застосовний не тоді, коли встановлена вина кожного з власників (володільців), наприклад, транспортних засобів, внаслідок взаємодії джерел підвищеної небезпеки яких завдана шкода третій особі (тобто не тоді, коли встановлено невжиття залежних від цих власників (володільців) заходів для запобігання заподіянню такої шкоди), а тоді, коли поведінка кожного із власників (володільців) була неправомірною (зокрема, якщо кожен із них порушував правила безпеки дорожнього руху або експлуатації транспорту, у зв`язку з чим відбулася вказана взаємодія та була завдана шкода третій особі). Встановлення неправомірності діяння кожного з власників (володільців), які спільно завдали шкоди третій особі внаслідок взаємодії джерел підвищеної небезпеки, достатньо для покладення на цих власників (володільців) солідарного обов`язку з відшкодування шкоди.

У разі, якщо потерпілий від взаємодії джерел підвищеної небезпеки, що стала наслідком неправомірних дій або бездіяльності власників (володільців), наприклад, транспортних засобів, заявить вимогу про відшкодування неподільної шкоди (як-от шкоди, завданої здоров`ю, моральної шкоди) одним із таких власників (володільців), і той відшкодує цю шкоду у повному обсязі, він отримає право зворотної вимоги до інших власників (володільців) у відповідній частці. За змістом припису пункту 36.3 статті 36 Закону № 1961-IV частки відповідальних за завдання неподільної шкоди страхувальників (їхніх страховиків або Моторного (транспортного) страхового бюро України) є рівними (постанова Великої Палати Верховного Суду № 477/874/19 від 29.06.2022).

Припис частини другої статті 1188 Цивільного кодексу України застосовний за таких умов: 1) відбулася взаємодія джерел підвищеної небезпеки; 2) потерпілим від неї є інша особа, ніж власники (володільці), наприклад, транспортних засобів; 3) ці власники (володільці) завдали шкоди потерпілому спільно, тобто поведінка кожного із них була неправомірною (зокрема, у разі порушення кожним певних Правил дорожнього руху, що призвело до взаємодії джерел підвищеної небезпеки та завдання внаслідок цього шкоди третій особі). Тоді їхня вина у завданій потерпілому шкоді не має значення, і вони зобов`язані відшкодувати цю шкоду незалежно від такої вини.

Припис пункту 36.3 статті 36 Закону № 1961-IV розрахований на випадки, якщо: 1) шкода завдана взаємопов`язаними, сукупними діяннями декількох осіб, які за це відповідальні, тобто поведінка яких обов`язково є неправомірною, внаслідок чого вони разом спричинили завдання шкоди; 2) остання є неподільною (як-от у випадках із завданням шкоди здоров`ю чи моральної шкоди). Тільки за таких умов розмір страхового відшкодування (регламентної виплати) за кожну особу з тих, які завдали шкоди, треба визначати шляхом поділу її розміру на кількість осіб, які цю шкоду завдали.

Відповідно до ч. 1 ст. 1190 Цивільного кодексу України особи, спільними діями або бездіяльністю яких було завдано шкоди, несуть солідарну відповідальність перед потерпілим.

Статтею 541 Цивільного кодексу України встановлено, що солідарний обов`язок або солідарна вимога виникають у випадках, встановлених договором або законом, зокрема у разі неподільності предмета зобов`язання.

Згідно з ч. 1 ст. 543 Цивільного кодексу України у разі солідарного обов`язку боржників (солідарних боржників) кредитор має право вимагати виконання обов`язку частково або в повному обсязі як від усіх боржників разом, так і від будь-кого з них окремо.

Відповідно до ч. 1 ст. 544 Цивільного кодексу України боржник, який виконав солідарний обов`язок, має право на зворотну вимогу (регрес) до кожного з решти солідарних боржників у рівній частці, якщо інше не встановлено договором або законом, за вирахуванням частки, яка припадає на нього.

Враховуючи вищевикладене, приймаючи до уваги встановлення вироком Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська № 201/9486/21 від 16.01.2023 невідповідності дій водія автомобіля «Toyota Auris» ОСОБА_2 , реєстраційний номер НОМЕР_2 , вимогам п.п. 10.1 та 16.13 Правил дорожнього руху України, та наявність в матеріалах справи доказів в підтвердження сплати позивачем на рахунок потерпілим особам виплат визначних згаданим вироком, загальна сума яких складає 222.488,78 грн, суд приходить до висновку, що у відповідача, як страховика автомобіля ОСОБА_2 марки «Toyota Auris» реєстраційний номер НОМЕР_2 , виникло зобов`язання по частковій компенсації позивачу сплаченого ним страхового відшкодування по ДТП, а саме в його рівній частці, тобто 111.244,39 грн.

Згідно ст. 12.1 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» розмір франшизи при відшкодуванні шкоди, заподіяної майну потерпілих, встановлюється при укладанні договору обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності і не може перевищувати 2 відсотки від ліміту відповідальності страховика, в межах якого відшкодовується збиток, заподіяний майну потерпілих.

Абзацом другим пункту 12.1 статті 12 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» передбачено, що страхове відшкодування завжди зменшується на суму франшизи, розрахованої за правилами цього пункту.

Відповідно до умов договору (полісу) № АР/008623840 ліміт відповідальності за шкоду заподіяну майну визначено в розмірі 130.000,00 грн, ліміт за шкоду життю та здоров`ю - 260.000,00 грн та розмір франшизи в розмірі 1.500,00 грн.

Відповідно до ст. 9 Закону України «Про страхування» франшиза це частина збитків, що не відшкодовується страховиком згідно з договором страхування.

Оскільки умовами полісу № АР/008623840 розмір франшизи встановлено у розмірі 1.500,00 грн, тому страхове відшкодування має бути зменшено на суму франшизи.

Як вже було встановлено судом, позивачем було направлено відповідачу претензію № ГО-14633/УРР на суму 111.244,39 грн (вих. № 23/07/10-01 від 10.07.2023) щодо компенсації частини страхового відшкодування по події ДТП, в якій відповідальними за заподіяння неподільної шкоди взаємопов`язаними, сукупними діями є декілька осіб.

Згідно з пунктом 36.2 статті 36 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» страховик (МТСБУ) протягом 15 днів з дня узгодження ним розміру страхового відшкодування з особою, яка має право на отримання відшкодування, за наявності документів, зазначених у статті 35 цього Закону, повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду, але не пізніш як через 90 днів з дня отримання заяви про страхове відшкодування зобов`язаний у разі визнання ним вимог заявника обґрунтованими - прийняти рішення про здійснення страхового відшкодування (регламентної виплати) та виплатити його…; разі невизнання майнових вимог заявника або з підстав, визначених статтями 32 та/або 37 цього Закону, - прийняти вмотивоване рішення про відмову у здійсненні страхового відшкодування (регламентної виплати).

Листом № 10457/7123 від 24.07.2023 відповідач повідомив позивачу про відмову у виплаті компенсації частини страхового відшкодування у розмірі 111.244,39 грн.

З огляду на вищевикладене та приймаючи до уваги встановлений Жовтневим районним судом м. Дніпропетровська в тому числі факт невідповідності дій водія «Toyota Auris» ОСОБА_2 , реєстраційний номер НОМЕР_2 вимогам ПДР, підтвердження сплати позивачем виплат потерпілим особам відповідно до вироку суду та наявність отриманої та розглянутої відповідачем претензії позивача, та беручи до уваги те, що розмір збитків розраховується виходячи із вартості виплаченого відшкодування за вирахуванням суми франшизи, тому вимоги позивача щодо стягнення з відповідача страхового відшкодування підлягають задоволенню частково в розмірі 109.744,39 грн (111.244,39 грн - 1.500,00 грн).

Суд не приймає до уваги заперечення відповідача, оскільки враховуючи всі встановлені та дослідженні судом обставини справи та докази, суд приходить до висновку, що позивачем належним чином обґрунтовано наявність у останнього правових підстав для звернення до суду з регесною вимогою про часткову компенсацію страхового відшкодування по ДТП, в якій відповідальними за заподіяння неподільної шкоди взаємопов`язаними та скупними діями є декілька осіб.

Стосовно заявлених позивачем вимог про стягнення з відповідача пені у 10.563,65 грн (нарахованої на суму 111.244,39 грн за період з 25.07.2023 по 13.10.2023) суд вважає за необхідне зазначити наступне.

Пункт 1 статті 612 Цивільного кодексу України визначає, що боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Матеріалами справи підтверджується те, що відповідач, в порушення вимог чинного законодавства, у визначений строк виплату страхового відшкодування не здійснив, а отже є таким, що прострочив виконання грошового зобов`язання з 25.07.2023 (після повідомлення про прийняття рішення останнього про відмову у здійсненні страхового відшкодування).

Відповідно до п. 1 ст. 230 Господарського кодексу України штрафними санкціями у цьому Кодексі визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов`язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов`язання.

Згідно з положеннями ст. 546 Цивільного кодексу України виконання зобов`язання може забезпечуватися неустойкою, порукою, гарантією, заставою, притриманням, завдатком.

Відповідно до ст. 549 Цивільного кодексу України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання.

Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання.

Статтею 36.5 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» визначено, що за кожен день прострочення виплати страхового відшкодування (регламентної виплати) з вини страховика (МТСБУ) особі, яка має право на отримання такого відшкодування, сплачується пеня з розрахунку подвійної облікової ставки Національного банку України, яка діє протягом періоду, за який нараховується пеня.

В той же час, відповідно до ч. 6 ст. 232 Господарського кодексу України, нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання зобов`язання, якщо інше не встановлено законом або договором, припиняється через шість місяців від дня, коли зобов`язання мало бути виконано.

В зв`язку з тим, що взяті на себе зобов`язання по своєчасній виплаті страхового відшкодування відповідач не виконав, він повинен сплатити позивачу пеню, розмір якої становить 10.421,21 грн, на суму боргу 109.744,39 грн за період з 25.07.2023 по 13.10.2023 (розрахунок суду міститься в матеріалах справи).

Отже, вимоги позивача в частині стягнення з відповідача пені в сумі 10.421,21 грн є обґрунтованими та підлягають задоволенні, а в іншій частині в позові слід відмовити, оскільки позивачем здійснено нарахування пені на суму з урахуванням франшизи (111.244,39 грн), тоді як франшиза у розмірі 1.500,00 грн стягненню не підлягає.

В зв`язку з тим, що відповідач припустився прострочення по сплаті страхового відшкодування, позивач на підставі ст. 625 Цивільного кодексу України просить суд стягнути з відповідача 740,61 грн 3% річних на рахованих на суму 111.244,39 грн за період з 25.07.2023 по 13.10.2023.

Відповідно до ст. 625 Цивільного кодексу України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання грошового зобов`язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Виходячи із положень зазначеної норми, наслідки прострочення боржником грошового зобов`язання у вигляді інфляційного нарахування на суму боргу та 3% річних, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом, не є санкціями, а виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів внаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові, а тому ці кошти нараховуються незалежно від вини боржника.

Умовами договору не визначено інший розмір процентів.

Суд приходить до висновку про задоволення вимог позивача щодо стягнення з відповідача 730,63 грн 3% річних нарахованих на суму боргу 109.744,39 грн за період з 25.07.2023 по 13.10.2023 (розрахунок суду знаходиться в матеріалах справи), а в іншій частині в позові слід відмовити, оскільки позивачем здійснено нарахування 3% на суму з урахуванням франшизи (111.244,39 грн), тоді як франшиза у розмірі 1.500,00 грн стягненню не підлягає.

Частинами 3, 4 статті 13 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом.

Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних з вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

Згідно з ст. 74 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Відповідачем не спростовано належними засобами доказування обставин, на які посилається позивач в обґрунтування своїх позовних вимог.

З огляду на вищевикладене, позовні вимоги Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «Юнівес» обґрунтовані та підлягають задоволенню частково.

У рішенні Європейського суду з прав людини «Серявін та інші проти України» вказано, що усталеною практикою Європейського суду з прав людини, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (див. рішення у справі «Руїс Торіха проти Іспанії» (Ruiz Torija v. Spain) від 9 грудня 1994 року, серія A, № 303-A, п. 29).

З огляду на вищевикладене, всі інші доводи та міркування учасників судового процесу не досліджуються судом, так як з огляду на встановлені фактичні обставини справи, суд дав вичерпну відповідь на всі питання, що входять до предмету доказування у даній справі та виникають при кваліфікації спірних відносин як матеріально-правовому, так і у процесуальному сенсах.

Витрати по сплаті судового збору, відповідно до ст. 129 Господарського процесуального кодексу України, підлягають стягненню з відповідача пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Керуючись ст. 129, ст.ст. 237, 238, 240 ГПК України, суд -

В И Р І Ш И В:

1. Позов задовольнити частково.

2. Стягнути з Приватного акціонерного товариства «Страхова група «ТАС» (03062, м. Київ, просп. Перемоги, 65, ) на користь Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «Юнівес» (03150, м. Київ, вул. Велика Васильківська, 72, ) суму страхового відшкодування в розмірі 109.744 (сто дев`ять тисяч сімсот сорок чотири) грн 39 коп., 10.421 (десять тисяч чотириста двадцять одна) грн 21 коп. пені, 730 (сімсот тридцять) грн 63 коп. 3% річних та 2.118 (дві тисячі сто вісімнадцять) грн 24 коп. витрат по сплаті судового збору.

3. В іншій частині в позові відмовити повністю.

Відповідно до частини 1 статті 241 Господарського процесуального кодексу України рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом двадцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення (частина 1 статті 256 Господарського процесуального кодексу України).

Суддя В.В.Сівакова