ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
_______________________________________________________________________
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"21" грудня 2023 р.м. ХарківСправа № 922/4385/23

Господарський суд Харківської області у складі:

судді Сальнікової Г.І.

розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження справу

за позовом Заступника керівника Лозівської окружної прокуратури Харківської області (64602, Харківська обл., м. Лозова, вул. Богданівська, буд. 17) в інтересах держави, в особі Державної служби України з безпеки на транспорті (03150, м. Київ, вул. Антоновича, буд. 51)
до Товариства з обмеженою відповідальністю "Терра" (64107, Лозівський р-н., Харківська обл., м. Первомайський, вул. Учительска, буд. 1А)
про стягнення 7476,56 грн.
без виклику учасників справи

ВСТАНОВИВ:

Заступник керівника Лозівської окружної прокуратури Харківської області в інтересах держави в особі Державної служби України з безпеки на транспорті звернувся до Господарського суду Харківської області з позовною заявою до відповідача - Товариства з обмеженою відповідальністю "Терра" про стягнення плати за проїзд автомобільними дорогами транспортних засобів та інших самохідних машин і механізмів вагові або габаритні параметри яких перевищують нормативні у розмірі 7476,56 грн. та судові витрати.

Ухвалою господарського суду Харківської області від 20.10.2023 позовну заяву прийнято судом до розгляду та відкрито провадження у справі. Приймаючи до уваги малозначність справи в розумінні частини 5 статті 12 ГПК України господарським судом вирішено розгляд справи здійснювати за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін, у зв`язку з чим встановлено сторонам строк для подання заяв по суті справи.

09.11.2023 в системі діловодства господарського суду Харківської області зареєстровано відзив на позовну заяву, в якому відповідач проти позовних вимог заперечує (вх. №30646), який досліджено та долучено судом до матеріалів справи.

17.11.2023 в системі діловодства господарського суду Харківської області зареєстровано відповідь на відзив (вх. №31561), яку досліджено та долучено судом до матеріалів справи.

21.11.2023 в системі діловодства господарського суду Харківської області зареєстровано додаткові пояснення (вх. №31915), які досліджено та долучено судом до матеріалів справи.

Отже, матеріали справи свідчать про те, що учасники справи повідомлені належним чином про розгляд даної справи. Водночас судом було створено всім учасникам справи належні умови для доведення останніми своїх правових позицій, надано учасникам справи достатньо часу для подання ними доказів, які, на їх думку, є достатніми для обґрунтування своїх вимог та заперечень.

Відтак, суд дійшов висновку про вчинення усіх необхідних дій для розгляду справи та про достатність у матеріалах справи доказів для повного та всебічного з`ясування усіх обставин справи та ухвалення законного і обґрунтованого рішення.

Положеннями частини 4 статті 240 ГПК України передбачено, що у разі розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи суд підписує рішення без його проголошення.

Дослідивши матеріали справи, всебічно та повно з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, а також заперечення проти них, об`єктивно оцінивши надані суду докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд встановив наступне.

Щодо обґрунтування підстав представництва прокурором інтересів держави.

Статтею 131-1 Конституції України встановлено, що в Україні діє прокуратура, яка здійснює представництво інтересів держави в суді у виключних випадках і в порядку, що визначені законом.

Пунктом 3 статті 131-1 Конституції передбачено, що на прокуратуру України покладається представництво інтересів держави в суді у виключних випадках та в порядку, що визначені законом.

Згідно з статтею 131-1 Конституції України організація і порядок діяльності органів прокуратури визначено законом.

Вимогами частини 3 статті 23 Закону України "Про прокуратуру" визначено, що прокурор здійснює представництво в суді законних інтересів держави у разі порушення або загрози порушення інтересів держави, якщо захист цих інтересів не здійснює або неналежним чином здійснює орган державної влади, орган місцевого самоврядування чи інший суб`єкт владних повноважень, до компетенції якого віднесені відповідні повноваження, а також у разі відсутності такого органу.

Частиною 6 статті 23 Закону України "Про прокуратуру" передбачено, що під час здійснення представництва інтересів громадянина або держави у суді прокурор має право в порядку, передбаченому процесуальним законом та законом, що регулює виконавче провадження: звернутися до суду з позовом (заявою, поданням); вступати у справу, порушену за позовом (заявою, поданням) іншої особи; брати участь у розгляді справи; подавати цивільний позов під час кримінального провадження випадках та в порядку, визначених кримінальним процесуальним законом; брати участь у виконавчому провадженні при виконанні рішень у справі, в якій прокурором здійснювалося представництво інтересів громадянина або держави в суді; з дозволу суду ознайомлюватися з матеріалами справи в суді та матеріалами виконавчого провадження, робити виписки з них, отримувати безоплатно копії документів, що знаходяться у матеріалах справи чи виконавчого провадження.

Стаття 53 ГПК України встановлює, що у визначених законом випадках прокурор звертається до суду з позовною заявою, бере участь у розгляді справ за його позовами, а також може вступити за своєю ініціативою у справу, провадження у якій відкрито за позовом іншої особи, до початку розгляду справи по суті, подає апеляційну, касаційну скаргу, заяву про перегляд судового рішення за нововиявленими або виключними обставинами. У разі відкриття провадження за позовною заявою, поданою прокурором в інтересах держави в особі органу, уповноваженого здійснювати функції держави у спірних правовідносинах, зазначений орган набуває статусу позивача. У разі відсутності такого органу або відсутності у нього повноважень щодо звернення до суду прокурор зазначає про це в позовній заяві і в такому разі набуває статусу позивача.

Аналіз наведених законодавчих положень дає підстави для висновку, що виключними випадками, за яких прокурор може здійснювати представництво інтересів держави в суді, є порушення або загроза порушення інтересів держави. Ключовим для застосування цієї конституційної норми є поняття "інтерес держави".

Рішенням Конституційного Суду України у справі №3-рп/99 від 08.04.1999 висловлено правову позицію про те, що інтереси держави відрізняються від інтересів інших учасників суспільних відносин. В основі перших завжди є потреба у здійсненні загальнодержавних (політичних, економічних, соціальних та інших) дій, програм, спрямованих на захист суверенітету, територіальної цілісності, державного кордону України, гарантування її державної, економічної інформаційної, екологічної безпеки, охорону землі як національного багатства, захист прав усіх суб`єктів права власності та господарювання тощо.

Інтереси держави можуть збігатися повністю, частково або не збігатися зовсім з інтересами державних органів, державних підприємств та організацій чи з інтересами господарських товариств з часткою державної власності у статутному фонді. Проте держава може вбачати свої інтереси не тільки в їх діяльності, але й в діяльності приватних підприємств, товариств.

З урахуванням того, що "інтереси держави" є оціночним поняттям, прокурор чи його заступник у кожному конкретному випадку самостійно визначає з посиланням на законодавство, на підставі якого подається позов, в чому саме відбулося чи може відбутися порушення матеріального або інших інтересів держави, обґрунтовує у позовній заяві необхідність їх захисту та зазначає орган, уповноважений державою здійснювати відповідні функції у спірних відносинах.

Звертаючись до суду з відповідним позовом, прокурор, як особа, яка користується процесуальними повноваженнями відповідної сторони процесу, самостійно визначає і обґрунтовує в позовній заяві, у чому саме полягає порушення інтересів держави, необхідність їх захисту, визначені законом підстави для звернення до суду прокурора, а також зазначає орган, уповноважений державою здійснювати відповідні функції у спірних правовідносинах або відсутність такого.

Системне тлумачення положень частин 3 - 5 статті 53 ГПК України і частини 3 статті 23 Закону України "Про прокуратуру" дозволяє дійти висновку, що прокурор здійснює представництво в суді законних інтересів держави у разі порушення або загрози порушення інтересів держави у двох випадках: 1) якщо захист цих інтересів не здійснює або неналежним чином здійснює орган державної влади, орган місцевого самоврядування чи інший суб`єкт владних повноважень, до компетенції якого віднесені повноваження здійснювати такий захист у спірних правовідносинах; 2) якщо немає органу державної влади, органу місцевого самоврядування чи іншого суб`єкта владних повноважень, до компетенції якого віднесені повноваження здійснювати захист законних інтересів держави у спірних правовідносинах.

"Не здійснення захисту" виявляється в усвідомленій пасивній поведінці уповноваженого суб`єкта владних повноважень - він усвідомлює порушення інтересів держави, має відповідні повноваження для їх захисту, але всупереч цим інтересам за захистом до суду не звертається.

"Здійснення захисту неналежним чином" виявляється в активній поведінці (сукупності дій та рішень), спрямованій на захист інтересів держави, але яка є неналежною.

"Неналежність" захисту може бути оцінена з огляду на встановлений порядок захисту інтересів держави, який серед іншого включає досудове з`ясування обставин порушення інтересів держави, обрання способу їх захисту та ефективне здійснення процесуальних прав позивача.

Отже, захищати інтереси держави повинні насамперед відповідні суб`єкти владних повноважень. Разом з тим, що б інтереси держави не залишилися незахищеними, прокурор виконує субсидіарну роль, замінює в судовому провадженні відповідного суб`єкта владних повноважень, який всупереч вимог закону не здійснює захисту або робить це неналежно. У кожному такому випадку прокурор повинен навести (а суд перевірити) причини, які перешкоджають захисту інтересів держави належним суб`єктом, і які є підставами для звернення прокурора до суду.

Як зазначає Лозівська окружна прокуратура Харківської області в позовній заяві, прокурором у даній справі здійснюється представництво інтересів держави в особі Державної служби України з безпеки на транспорті (Укртрансбезпеки) у зв`язку з нездійсненням зазначеним державним органом виконавчої влади, уповноваженим державою здійснювати відповідні повноваження у спірних правовідносинах, захисту інтересів держави в суді з метою надходження коштів до Державного бюджету України. Зазначає, що ненадходження коштів з боку відповідача призводить до зменшення коштів на фінансування розвитку мережі та утримання автомобільних доріг загального користування, що суттєво порушує економічні інтереси держави та свідчить про наявність підстав для звернення прокурора в інтересах держави з позовною заявою.

Відповідно до частини 2 статті 29 Закону України "Про дорожній рух" з метою збереження автомобільних доріг, вулиць та залізничних переїздів участь у дорожньому русі транспортних засобів, вагові або габаритні параметри яких перевищують нормативні, допускається за наявності дозволу на участь у дорожньому русі таких транспортних засобів. Порядок видачі дозволу на участь у дорожньому русі транспортних засобів, вагові або габаритні параметри яких перевищують нормативні, та розмір плати за його отримання встановлюються Кабінетом Міністрів України.

За приписами статті 6 Закону України "Про автомобільний транспорт", центральний орган виконавчої влади, що забезпечує реалізацію державної політики з питань безпеки на наземному транспорті, здійснює державний нагляд і контроль за дотриманням автомобільними перевізниками вимог законодавства, норм та стандартів на автомобільному транспорті; габаритно-ваговий контроль транспортних засобів на автомобільних дорогах загального користування; стягнення, у тому числі в судовому порядку, плати за проїзд автомобільними дорогами загального користування з транспортних засобів та інших самохідних машин і механізмів, вагові або габаритні параметри яких перевищують нормативні.

Таким чином, органом, уповноваженим державою здійснювати відповідні повноваження у правовідносинах щодо здійснення габаритно-вагового контролю транспортних засобів на автомобільних дорогах загального користування, а також щодо здійснення стягнення плати за проїзд автомобільними дорогами загального користування з транспортних засобів та інших самохідних машин і механізмів, вагові або габаритні параметри яких перевищують нормативні, є Державна служба України з безпеки на транспорті (Укртрансбезпека), у зв`язку з чим, вказаний державний орган був визначений прокурором в якості позивача.

Листом №64756/5.4.1/24-23 від 25.08.2023 Державна служба України з безпеки на транспорті звернулась до Харківської обласної прокуратури з доданими до листа матеріалами щодо стягнення за проїзд автомобільними дорогами загального користування з транспортних засобів та інших самохідних машин і механізмів, вагові або габаритні параметри яких перевищують нормативні, складених відносно перевізника ТОВ "Терра" та повідомила, що з урахуванням введення воєнного стану та визначення пріоритетності здійснення видатків з державного бюджету не має можливості звернутися до суду з позовом, у зв`язку із чим, просила звернутися до суду з метою представництва інтересів держави.

27.09.2023 Лозівська окружна прокуратура Харківської області листом №61.2-3634вих-23 звернулась до Державної служби України з безпеки на транспорті, в якому з викладенням правових та фактичних підстав звернення, повідомила, що у разі невжиття відповідних заходів, Лозівська окружна прокуратура Харківської області звернеться з позовною заявою в інтересах держави в особі Державної служби України з безпеки на транспорті до ТОВ "Терра" про стягнення до бюджету 224,40 євро, що еквівалентно 7476,56 грн.

У відповідь на вище вказаний лист, листом №9862/5.4.2/15-23 від 05.10.2023 Укратрансбезпека повідомила, що ТОВ "Терра" не сплатило у добровільному порядку плату за проїзд автомобільними дорогами загального користування великоваговим транспортним засобом у сумі 224,60 євро. Також, у вказаному листі зазначено, що з метою захисту інтересів держави та примусового стягнення плати за проїзд, що є відшкодуванням матеріальних збитків держави внаслідок руйнування автомобільних доріг загального користування, Державна служба України з безпеки на транспорті просить звернутися до суду з метою представництва інтересів держави.

Листом №61/2-4039-23 від 10.10.2023 Лозівською окружною прокуратурою повідомлено в порядку статті 23 Закону України "Про прокуратуру" про звернення з позовом до суду в інтересах держави в особі Укртансбезпеки до ТОВ "Терра" про стягнення до бюджету коштів у сумі 224,40 грн., що еквівалентно 7476,56 грн.

Вказане вище стало підставою для захисту порушених інтересів держави прокуратурою шляхом представництва в суді, оскільки при наявності порушень інтересів держави та бездіяльності органу, до компетенції якого віднесено відповідні повноваження, прокурором встановлена наявність визначених статтею 23 Закону України "Про прокуратуру" підстав для представництва інтересів держави шляхом звернення з даною позовною заявою до господарського суду.

На підставі вище наведеного та наявних в матеріалах справи доказів, а також аргументів прокурора, наведених ним у позові, суд дійшов висновку про наявність правових підстав для звернення прокурора з даним позовом в інтересах держави.

Щодо суті спору, суд виходить з наступного.

19.10.2020 Київським міжрегіональним управлінням Уктрансбезпеки, відповідно до графіку щоденної роботи пункту вагового та габаритного контролю на жовтень 2020 р., направлення на рейдову перевірку №000238 від 15.10.2020 було проведено перевірку із здійсненням габаритно-вагового контролю, під час якої встановлено перевищення нормативних вагових параметрів транспортного засобу перевізника - ТОВ "Терра".

За результатами проведеного зважування автомобіля перевізника марки MAN TGS 19.390, реєстраційний номер НОМЕР_1 , причіп марки Wielton, модель NS3S, реєстраційний номер НОМЕР_2 виявлено, що фактична маса автомобіля становить 36,800 т., навантаження на осі: 1) 6,540 т., 2)12,040 т., 3) 6,020 т., 4) 6,140 т., 5)6,060 т., що складає 18,22 т. (позиції 3,4,5) при нормативно допустимому 1)11 т., 2)11 т., 3)22 т.

Матеріали справи свідчать, що зважування проведено засобом вимірювальної техніки - ваги тензометричні автомобільної серії "Лахта-У" модель СВ-80000А/18, яке має свідоцтво про повірку законодавчо регульованого засобу вимірювальної техніки №П40М10105220 від 20.02.2020.

У зв`язку з викладеним, оформлено чек зважування №12235 від 19.10.2020, акт про перевищення транспортним засобом нормативних вагових параметрів №045300 від 19.10.2020, довідку про результати здійснення габаритно-вагового контролю від 19.10.2020.

Так, перевезення вантажу на автомобілі марки MAN TGS 19.390, реєстраційний номер НОМЕР_1 , здійснювалось перевізником ТОВ "Терра" за маршрутом Харківська обл., м. Первомайський-Львівська область, м. Стрій. Пройдена відстань 1122 км. Зазначеним транспортним засобом керував ОСОБА_1 , який надав свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу реєстраційний номер НОМЕР_3 , а також свідоцтво про реєстрацію напівпричіпу реєстраційний номер НОМЕР_4 .

У зв`язку з цим, відповідачу було нараховано плату за проїзд великовагових та великогабаритних засобів автомобільними дорогами загального користування №045300 від 19.10.2020 згідно ТТН №РТ8442 від 19.10.2020 у розмірі 224,40 Євро.

З метою вжиття заходів досудового врегулювання спору, позивачем у листі №85803/18/24-20 від 04.11.2020 викладено фактичне та правове обґрунтування необхідності внесення плати за проїзд великовагового транспортного засобу у зв`язку із порушенням відповідачем порядку проїзду великовагових/великогабаритних транспортних засобів автомобільними дорогами загального користування. Разом з тим, наголошено, що невнесення плати за проїзд спричинить недоотримання коштів Державним бюджетом України.

Надаючи правову кваліфікацію викладеним вище обставинам, суд керується наступним.

Положенням про Державну службу України з безпеки на транспорті, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України №103 від 11.02.2015 (надалі - Положення) Державна служба України з безпеки на транспорті є центральним органом виконавчої влади, діяльність якого спрямовується і координується Кабінетом Міністрів України через Міністра інфраструктури і який реалізує державну політику з питань безпеки на наземному транспорті.

Згідно з підпунктами 15, 27 пункту 5 Положення Укртрансбезпека відповідно до покладених на неї завдань здійснює: габаритно-ваговий контроль транспортних засобів на автомобільних дорогах загального користування; нарахування плати за проїзд автомобільними дорогами транспортних засобів та інших самохідних машин і механізмів, вагові або габаритні параметри яких перевищують нормативні, під час здійснення габаритно-вагового контролю.

З огляду на викладене, Укртрансбезпека під час здійснення своїх повноважень діє як суб`єкт владних повноважень, якому надано повноваження щодо здійснення державного нагляду та контролю за дотриманням перевізниками законодавства про автомобільний транспорт з правом прийняття відповідних рішень, обов`язкових до виконання. Відтак, положеннями чинного законодавства визначені повноваження Укртрансбезпеки щодо контролю за рухом транспортних засобів з перевищенням габаритно-вагових параметрів, а також порядок здійснення такого контролю.

Частиною 2 статті 29 Закону України "Про дорожній рух" унормовано, що з метою збереження автомобільних доріг, вулиць та залізничних переїздів участь у дорожньому русі транспортних засобів, вагові або габаритні параметри яких перевищують нормативні, допускається за наявності дозволу на участь у дорожньому русі таких транспортних засобів. Порядок видачі дозволу на участь у дорожньому русі транспортних засобів, вагові або габаритні параметри яких перевищують нормативні, та розмір плати за його отримання встановлюються Кабінетом Міністрів України.

Згідно з статтею 33 Закону України "Про автомобільні дороги" рух транспортних засобів, навантаження на вісь, загальна маса або габарити яких перевищують норми, встановлені державними стандартами та нормативно-правовими актами, дозволяється за погодженнями з відповідними органами у порядку, визначеному Кабінетом Міністрів України.

За визначеннями, наведеними в абзацах 18, 58 частини 1 статті 1 Закону України "Про автомобільний транспорт" автомобільний перевізник - фізична або юридична особа, яка здійснює на комерційній основі чи за власний кошт перевезення пасажирів чи (та) вантажів транспортними засобами; рейдова перевірка (перевірка на дорозі) - перевірка транспортних засобів суб`єкта господарювання на маршруті руху в будь-який час з урахуванням інфраструктури (автовокзали, автостанції, автобусні зупинки, місця посадки та висадки пасажирів, стоянки таксі і транспортних засобів, місця навантаження та розвантаження вантажних автомобілів, контрольно-вагові комплекси та інші об`єкти, що використовуються суб`єктами господарювання для забезпечення діяльності автомобільного транспорту).

Відповідно до статті 33 Закону України "Про автомобільний транспорт" автомобільним перевізником, що здійснює перевезення вантажів на договірних умовах, є суб`єкт господарювання, який відповідно до законодавства надає послугу згідно з договором про перевезення вантажу транспортним засобом, що використовується на законних підставах. Для виконання перевезень небезпечних вантажів автомобільний перевізник повинен одержати відповідну ліцензію.

В силу статті 34 Закону України "Про автомобільний транспорт" автомобільний перевізник повинен, зокрема, виконувати вимоги цього Закону та інших законодавчих і нормативно-правових актів України у сфері перевезення пасажирів та/чи вантажів.

Частиною 1, 2 статті 48 Закону України "Про автомобільний транспорт" унормовано, що автомобільні перевізники, водії повинні мати і пред`являти особам, які уповноважені здійснювати контроль на автомобільному транспорті та у сфері безпеки дорожнього руху, документи, на підставі яких виконують вантажні перевезення. Документами для здійснення внутрішніх перевезень вантажів є: для автомобільного перевізника - документ, що засвідчує використання транспортного засобу на законних підставах, інші документи, передбачені законодавством; для водія - посвідчення водія відповідної категорії, реєстраційні документи на транспортний засіб, товарно-транспортна накладна або інший визначений законодавством документ на вантаж, інші документи, передбачені законодавством.

Статтею 60 Закону України "Про автомобільний транспорт" передбачено, що відповідальність за порушення законодавства про автомобільний транспорт покладено на перевізників.

Отже, у разі перевищення нормативу вагового або габаритного параметру, плату за проїзд великовагового та/або великогабаритного транспортного засобу має вносити перевізник.

Частиною 4 статті 48 Закону України "Про автомобільний транспорт" передбачено, що у разі перевезення вантажів з перевищенням габаритних або вагових обмежень обов`язковим документом також є дозвіл, який дає право на рух автомобільними дорогами України, виданий компетентними уповноваженими органами або документ про внесення плати за проїзд великовагових (великогабаритних) транспортних засобів, якщо перевищення вагових або габаритних обмежень над визначеними законодавством становить менше п`яти відсотків.

Постановою Кабінету Міністрів України №879 від 27.06.2007 затверджено "Порядок здійснення габаритно - вагового контролю та справляння плати за проїзд автомобільними дорогами загального користування транспортних засобів та інших самохідних машин і механізмів, вагові та/або габаритні параметри яких перевищують нормативні" (надалі - Порядок №879)

Підпунктом 5-1 пункту 2 Порядку № 879 передбачено, що "документальний габаритно-ваговий контроль" - це визначення загальної маси транспортного засобу шляхом додавання власної маси транспортного засобу та маси вантажу.

Відповідно до пункту 3 Правил проїзду великогабаритних та великовагових транспортних засобів автомобільними дорогами, вулицями та залізничними переїздами, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України №30 від 18.01.2001, транспортний засіб з вантажем або без вантажу вважається великоваговим, якщо максимальна маса або осьова маса перевищує хоча б один з параметрів, зазначених у пункті 22.5 Правил дорожнього руху.

Разом з тим, відповідно до пункту 22.5 Правил дорожнього руху, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 10.10.2001 №1306 за спеціальними правилами здійснюється дорожнє перевезення небезпечних вантажів, рух транспортних засобів та їх составів у разі, коли хоч один з їх габаритів перевищує за шириною 2,6 м (для сільськогосподарської техніки, яка рухається за межами населених пунктів, дорогами сіл, селищ, міст районного значення, - 3,75 м), за висотою від поверхні дороги - 4 м (для контейнеровозів на встановлених Укравтодором і Національною поліцією маршрутах - 4,35 м), за довжиною - 22 м (для маршрутних транспортних засобів - 25 м), фактичну масу понад 40 т (для контейнеровозів - понад 44 т, на встановлених Укравтодором і Національною поліцією для них маршрутах - до 46 т), навантаження на одиночну вісь -11т (для автобусів, тролейбусів -11,5 т), здвоєні осі - 16 т, строєні - 22 т (для контейнеровозів навантаження на одиночну вісь -11т, здвоєні осі - 18 т, строєні - 24 т) або якщо вантаж виступає за задній габарит транспортного засобу більш як на 2 м. Осі слід вважати здвоєними або строєними, якщо відстань між ними (суміжними) не перевищує 2,5 м.

Відповідно до пункту 16 Єдиних правил ремонту і утримання автомобільних доріг, вулиць, залізничних переїздів, правил користування ними та охорони, затверджених постановою Кабінету Міністрів України №198 від 30.03.1994, перевезення небезпечних, великогабаритних і великовагових вантажів автомобільним транспортом по дорожніх об`єктах допускається за окремим дозволом в порядку і за плату, що визначаються окремими актами законодавства.

Пунктом 4 Правил проїзду великогабаритних та великовагових транспортних засобів автомобільними дорогами, вулицями та залізничними переїздами, затверджених постановою Кабінету Міністрів України №30 від 18.01.2001 передбачено, що рух великовагових та великогабаритних транспортних засобів автомобільними дорогами, вулицями та залізничними переїздами здійснюється на підставі дозволу на участь у дорожньому русі транспортних засобів, вагові або габаритні параметри яких перевищують нормативні, виданим перевізникові уповноваженим підрозділом Національної поліції, або документа про внесення плати за проїзд таких транспортних засобів.

Положеннями пункту 28 Порядку №879 передбачено, що плата за проїзд автомобільними дорогами загального користування великовагового та/або великогабаритного транспортного засобу вноситься перевізником за затвердженими ставками виходячи з вагових та/або габаритних параметрів транспортного засобу, протяжності маршруту, кількості перевезень.

Пунктом 21 Порядку № 879 врегульовано, що плата за проїзд великовагового та/або великогабаритного транспортного засобу, що рухався без відповідного дозволу, здійснюється у подвійному розмірі за пройдену частину маршруту по території України.

Поряд з цим, пунктом 31 Порядку №879 врегульовано, що при визначенні розміру плати за проїзд транспортних засобів з осьовим сполученням більше трьох береться до рахунку схема, що спричиняє більші руйнування доріг з комбінацій одно-, двох- та трьохосьових сполучень, а найбільша сума навантаження на суміжні осі припадає на максимальну колісну формулу. Для строєних осей з одиночними шинами плата за перевищення допустимих навантажень на вісь (осі) збільшується у два рази.

Пунктом 31-1 Порядку №879 передбачено, що якщо рух здійснюється без відповідного дозволу або внесення плати за проїзд великовагового та/або великогабаритного транспортного засобу, така плата визначається за пройдену частину маршруту по території України або за частину, яку перевізник має намір проїхати, у разі перевищення нормативу хоча б одного вагового або габаритного параметру: до 10 відсотків - у подвійному розмірі; на 10-40 відсотків - у потрійному розмірі; більше як на 40 відсотків - у п`ятикратному розмірі.

Наявними в матеріалах справи доказами підтверджено, що за результатами зважування автомобіля перевізника марки MAN TGS 19.390, реєстраційний номер НОМЕР_1 , причіп марки Wielton, модель NS3S, реєстраційний номер НОМЕР_2 виявлено, що фактична маса автомобіля становить 36,800 тон, навантаження на осі: 1) 6,540 т., 2)12,040 т., 3) 6,020 т., 4) 6,140 т., 5)6,060 т., що складає 18,22 т. (позиції 3,4,5) при нормативно допустимому 1)11 т., 2)11 т., 3)22 т.

Також, матеріалами справи підтверджено, що зважування проведено засобом вимірювальної техніки - ваги тензометричні автомобільної серії "Лахта-У" модель СВ-80000А/18 зав. №1217, виробник ООО "Метровес" Україна, яке має свідоцтво про повірку законодавчо регульованого засобу вимірювальної техніки №П40М10105220 від 20.02.2020. За результатами повірки встановлено, що засіб вимірювальної техніки відповідає вимогам ДСТУ EN45501:2017 та експлуатаційної документації фірми-виробника. Діапазон зважування: НТЗ = 80000 кг. НмГЗ = 400 кг.

Зазначені обставини також підтверджуються чеком зважування №12235 від 19.10.2020, актом про перевищення транспортним засобом нормативних вагових параметрів №045300 від 19.10.2020, довідкою про результати здійснення габаритно-вагового контролю від 19.10.2020.

Так, за змістом наявної в матеріалах справи належним чином засвідченої копії чеку зважування №12235 від 19.10.2020 автомобіля перевізника марки MAN TGS 19.390, реєстраційний номер НОМЕР_1 , причіп марки Wielton, модель NS3S, реєстраційний номер НОМЕР_2 вбачаються відомості зважування: 1) вісь 1 - 6.540; 2) вісь 2 - 12.040 т.; 3) вісь 3 - 6.020 т.; 4) вісь 4 - 6.140 т.; 5) вісь 5 - 6.060 т. Загальна - 36.800 т.

Разом з тим, зміст довідки про результати здійснення габаритно-вагового контролю від 19.10.2020 автомобіля перевізника марки MAN TGS 19.390, реєстраційний номер НОМЕР_1 , причіп марки Wielton, модель NS3S, реєстраційний номер НОМЕР_2 визначає у пункті 5.12. тип транспортного засобу із визначенням типу осі транспортного засобу та їх кількості, а також навантаження щодо кожної осі із поосьовим зваженням транспортного засобу: 1) вісь 1 - 6.540; 2) вісь 2 - 12.040 т.; 3) вісь 3 - 6.020 т.; 4) вісь 4 - 6.140 т.; 5) вісь 5 - 6.060 т., що вказує на наявність одиночних та строєних осей на транспортному засобі.

Отже, заперечення відповідача спростовуються наявними в матеріалах справи належними та допустимими доказами, а тому відхиляються судом з огляду на їх необґрунтованість та безпідставність.

Статтею 48 Закону України "Про автомобільний транспорт" передбачено, що автомобільні перевізники, водії повинні мати і пред`являти особам, які уповноважені здійснювати контроль на автомобільному транспорті та у сфері безпеки дорожнього руху, документи на підставі яких виконуються вантажні перевезення.

Матеріалами справи також підтверджено, що перевірка додержання вимог законодавства про автомобільний транспорт під час перевезення пасажирів і вантажів автомобільним транспортом проводилась в присутності водія ОСОБА_1 , який з метою перевірки надав свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу реєсраційний номер НОМЕР_3 та свідоцтво про реєстрацію напівпричіпу реєстраційний номер НОМЕР_4 .

Згідно з пунктом 1 Правил перевезення вантажів автомобільним транспортом в Україні, затверджених наказом Міністерства транспорту України №363 від 14.10.1997 товарно-транспортна накладна - єдиний для всіх учасників транспортного процесу юридичний документ, що призначений для списання товарно-матеріальних цінностей, обліку на шляху їх переміщення, оприбуткування, складського, оперативного та бухгалтерського обліку, а також для розрахунків за перевезення вантажу та обліку виконаної роботи.

Пунктом 11.1 Правил передбачено, що основним документом на перевезення вантажів є товарно-транспортна накладна, форму якої наведено в додатку 7 до цих Правил. Товарно-транспортна накладна може оформлюватись суб`єктом господарювання без дотримання форми, наведеної в додатку 7 до цих Правил, за умови наявності в ній інформації про назву документа, дату і місце його складання, найменування (прізвище, ім`я, по батькові) перевізника та/або експедитора, замовника, вантажовідправника, вантажоодержувача, найменування та кількість вантажу, його основні характеристики та ознаки, які надають можливість однозначно ідентифікувати цей вантаж, автомобіль (марка, модель, тип, реєстраційний номер), причіп/напівпричіп (марка, модель, тип, реєстраційний номер), пункти навантаження та розвантаження із зазначенням повної адреси, посади, прізвища та підписів відповідальних осіб вантажовідправника, вантажоодержувача, водія та/або експедитора.

Також, зазначеним водієм при зупиненні транспортного засобу марки MAN TGS 19.390, реєстраційний номер НОМЕР_1 з причіпом марки Wielton, модель NS3S, реєстраційний номер НОМЕР_2 під час проведення рейдової перевірки було пред`явлено посадовим особам Управління Укртрансбезпеки товарно-транспортну накладну №РТ8442 від 19.10.2020 з якої слідує, що вантажовідправником та автомобільним перевізником є ТОВ "Терра", що також не заперечується відповідачем. Крім того, вказано пункт завантаження: 64107, Харківська обл., м. Первомайський, вул. Учительска, 1-а. Пункт розвантаження: Львівська обл., м. Стрий, вул. Панаса Мирного, буд. №4.

Разом з тим, відповідно до наявної в матеріалах справи копії свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу реєсраційний номер НОМЕР_3 , а також свідоцтва про реєстрацію напівпричіпу реєстраційний номер НОМЕР_4 вбачається, що перевізником є відповідач - ТОВ "Терра".

Отже, факт перевищення транспортним засобом відповідача нормативних вагових параметрів навантаження підтверджується сукупністю наявних в матеріалах справи доказів, які спростовують твердження відповідача про відсутність підстав для сплати на користь Державного бюджету України плати за проїзд автомобільними дорогами транспортних засобів та інших самохідних машин і механізмів вагові або габаритні параметри яких перевищують нормативні.

Пунктом 28 Порядку №879 визначено, що плата за проїзд автомобільними дорогами загального користування великовагового та/або великогабаритного транспортного засобу вноситься перевізником за затвердженими ставками виходячи з вагових та/або габаритних параметрів транспортного засобу, протяжності маршруту, кількості перевезень.

При цьому слід враховувати, що на підставі положень пунктів 26, 37 Порядку № 879 плата за проїзд справляється в національній валюті за офіційним курсом гривні, встановленим Національним банком на день проведення розрахунку; кошти, стягнені за проїзд автомобільними дорогами загального користування великовагових та/або великогабаритних транспортних засобів, спрямовуються в установленому порядку до Державного бюджету.

Враховуючи зазначене, Управлінням Укртрансбезпеки відповідно до положень пункту 26, 37, 30 Порядку №879 здійснено розрахунок плати за проїзд великовагових та великогабаритних транспортних засобів автомобільними дорогами загального користування №045300 від 19.10.2020 та нараховано відповідачу плату за проїзд великовагових та великогабаритних транспортних засобів автомобільними дорогами загального користування відповідно до формули: П= (Рзм + Рнв + Рг) х В х К, а саме (0,10) х1122 х 2 = 224,40 євро.

Матеріалами справи підтверджено, що станом на 19.10.2020 сума 224,40 євро за офіційний курс гривні, встановленим Національним банком України, складала 7472,92 грн. (курс НБУ станом на 19.10.2020 становив за 1 євро = 33,3018 грн.), що також підтверджується отриманими судом відомостями з офіційного веб-сайту Національного банку України за веб-адресою: https://bank.gov.ua.

Відповідно до пункту 31-1 Порядку № 879 перевізник зобов`язаний протягом 30 календарних днів з моменту визначення плати внести її та повідомити про це відповідний територіальний орган Укртрансбезпеки.

Однак у даному разі суд зазначає, що матеріали справи не містять жодних доказів, що свідчать про сплату відповідачем заявленої до стягнення плати за проїзд автомобільними дорогами транспортних засобів та інших самохідних машин і механізмів, вагові або габаритні параметри яких перевищують нормативні, що свідчить про порушення вимог законодавства та недоотримання коштів Державним бюджетом України.

Крім того, пунктами 37, 41 Порядку № 879 визначено, що учасники відносин у сфері габаритно-вагового контролю несуть відповідальність згідно із законодавством, а дії або бездіяльність учасників відносин у сфері габаритно-вагового контролю можуть бути оскаржені в установленому порядку.

Натомість в матеріалах справи також відсутні докази, які свідчать про те, що дії працівників Управління Укртрансбезпеки щодо фіксування правопорушення у сфері габаритно-вагового контролю шляхом проведення габаритно-вагового контролю та складання розрахункової плати за проїзд є неправомірними та їх неправомірність відповідачем в установленому законом порядку не оскаржувалась. Поряд з цим, суд зазначає, що виявлення встановленого працівниками Укртрансбезпеки перевищення нормативного навантаження за результатами вагового контролю, є підставою для нарахування та сплати на користь Державного бюджету України відповідної плати, тобто не нівелює передбаченого законодавством обов`язку сплати та не звільняє від його виконання (правова позиція Верховного Суду у постанові від 12.02.2020 по справі №926/16/19, від 13.04.2022 по справі №914/3255/20).

Окрім того, суд зазначає, що оформлений акт про перевищення транспортним засобом нормативних вагових параметрів №045300 від 19.10.2020, розрахунок плати за проїзд великовагових та великогабаритних засобів автомобільними дорогами загального користування №045300 від 19.10.2020, довідка про результати здійснення габаритно-вагового контролю від 19.10.2020 підписано перевізником без будь-яких зауважень. Листування претензійного характеру між сторонами щодо результатів проведеного габаритно-вагового контролю, матеріали справи не містять.

Суд зауважує, що Бюджетна система України, відповідно до положень статті 7 БК України, ґрунтується на принципах повноти та ефективності, що передбачає включення до бюджету всіх надходжень за рахунок забезпечення учасниками бюджетного процесу досягнення цілей, запланованих на основі національної системи цінностей і завдань інноваційного розвитку економіки.

Відповідно до частини 2 статті 29 БК України плата за проїзд автомобільними дорогами транспортних засобів та інших самохідних машин і механізмів, вагові або габаритні параметри яких перевищують нормативні, включена до складу загального фонду Державного бюджету України.

Зважаючи на те, що визначена контролюючим органом плата за проїзд, відповідачем в добровільному порядку і у встановлені чинним законодавством строки не сплачена, така набуває статусу заборгованості перед Державним бюджетом України, а відтак підлягає стягненню в судовому порядку. При цьому суд зауважує, що несплата коштів у добровільному порядку тягне за собою ненадходження коштів до Державного бюджету України та не сприяє відновленню і розвитку автомобільних доріг загального користування державного значення для інтеграції їх до європейської транспортної системи та підвищення на них рівня безпеки руху, швидкості, комфортності та економічності перевезень, що в свою чергу, суттєво порушує економічні інтереси держави.

Окрім того, надходження плати за проїзд автомобільними дорогами являє публічний інтерес, оскільки від повноти та своєчасності її зарахування до бюджету залежить ефективність і результативність останнього, можливість запровадження і реалізації програм економічного і соціального розвитку країни, що в свою чергу надає державі можливість виконувати гарантовані Конституцією України зобов`язання перед народом.

Суд зазначає, що за своєю правовою природою плата за проїзд великоваговим транспортним засобом є не штрафною санкцією, а є сумою відшкодування матеріальних збитків державі внаслідок руйнування автомобільних доріг загального користування (правова позиція Великої Палати Верховного Суду у постановах від 06.06.2018 у справі № 820/1203/17, від 12.02.2020 у справі №926/16/19).

Відповідно до статті 224 ГК України учасник господарських відносин, який порушив господарське зобов`язання або установлені вимоги щодо здійснення господарської діяльності, повинен відшкодувати завдані цим збитки суб`єкту, права або законні інтереси якого порушено. Під збитками розуміються витрати, зроблені управненою стороною, втрата або пошкодження її майна, а також не одержані нею доходи, які управнена сторона одержала б у разі належного виконання зобов`язання або додержання правил здійснення господарської діяльності другою стороною.

Згідно зі статтею 225 ГК України встановлено, що до складу збитків, що підлягають відшкодуванню особою, яка допустила господарське правопорушення, включаються: вартість втраченого, пошкодженого або знищеного майна, визначена відповідно до вимог законодавства; додаткові витрати (штрафні санкції, сплачені іншим суб`єктам, вартість додаткових робіт, додатково витрачених матеріалів тощо), понесені стороною, яка зазнала збитків внаслідок порушення зобов`язання другою стороною; неодержаний прибуток (втрачена вигода), на який сторона, яка зазнала збитків, мала право розраховувати у разі належного виконання зобов`язання другою стороною; матеріальна компенсація моральної шкоди у випадках, передбачених законом.

Приймаючи до уваги наведене, суд констатує, що у даному випадку державі внаслідок руйнування автомобільних доріг загального користування у зв`язку з перевезенням відповідачем вантажу з порушенням вимог чинного законодавства завдано шкоду, яка підлягає відшкодуванню.

Відповідно до частин 3, 4 статті 13 ГПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом; кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних з вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Обов`язок із доказування слід розуміти як закріплену в процесуальному та матеріальному законодавстві міру належної поведінки особи, що бере участь у судовому процесі із збирання та надання доказів для підтвердження свого суб`єктивного права.

Важливим елементом змагальності процесу є стандарти доказування - спеціальні правила, яким суд керується при вирішення справи. Ці правила дозволяють оцінити, наскільки вдало сторони виконали вимоги щодо тягаря доказування і наскільки вони змогли переконати суд у своїй позиції, що робить оцінку доказів більш алгоритмізованою та обґрунтованою.

Таким чином, принцип змагальності забезпечує повноту дослідження обставин справи та покладає тягар доказування на сторони.

Відповідно до статті 73 ГПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків.

Статтею 79 ГПК України передбачено, що наявність обставини, на яку сторона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, вважається доведеною, якщо докази, надані на підтвердження такої обставини, є більш вірогідними, ніж докази, надані на її спростування. Питання про вірогідність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Відповідно до статті 86 ГПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також вірогідність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

З огляду на вказане, судом надано оцінку щодо належності, допустимості, достовірності кожного доказу окремо, а також вірогідність і взаємний зв`язок зазначених вище доказів у їх сукупності.

З урахуванням наведеного, оцінивши подані докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на повному, всебічному і об`єктивному розгляді усіх обставин справи в їх сукупності, та враховуючи, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог і заперечень, суд дійшов висновку, що позовна заява підлягає частковому задоволенню.

Здійснюючи розподіл судових витрат, суд керується положеннями статті 129 ГПК України, та враховуючи висновки суду про часткове задоволення позову, витрати зі сплати судового збору покладаються на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

На підставі викладеного, керуючись статтями 124, 129-1 Конституції України, статтями 4, 12, 20, 73, 74, 76-79, 86, 129, 231, 236-238 Господарського процесуального кодексу України, суд, -

ВИРІШИВ:

Позов задовольнити частково.

Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю "Терра" (64107, Лозівський р-н., Харківська обл., м. Первомайський, вул. Учительска, буд. 1А, ) на користь Державної служби України з безпеки на транспорті (отримувач: Головне управління казначейства у м. Києві/Шевченківський район, р/р UA11, МФО 899998, , банк одержувача: Казначейство України, призначення платежу 22160100) плату за проїзд автомобільними дорогами транспортних засобів та інших самохідних машин і механізмів вагові або габаритні параметри яких перевищують нормативні у розмірі 7472,92 грн.

Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю "Терра" (64107, Лозівський р-н., Харківська обл., м. Первомайський, вул. Учительска, буд. 1А, ) на користь Харківської обласної прокуратури (за наступними реквізитами: , банк отримувача: Державна казначейська служба України, рахунок UA0007171,код класифікації видатків бюджету (КЕКВ): 2800, призначення платежу: повернення судового збору) витрати зі сплати судового збору у розмірі 2682,69 грн.

Видати накази після набрання рішенням законної сили.

У задоволенні решти позову - відмовити.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення Господарського суду Харківської області може бути оскаржене шляхом подання апеляційної скарги в порядку, встановленому статтями 254, 256-259 Господарського процесуального кодексу України.

Повне рішення складено "21" грудня 2023 р.

Суддя Г.І. Сальнікова