РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

м. Київ

22.12.2023Справа № 910/16311/23

Господарський суд міста Києва у складі судді Турчина С. О., розглянувши у спрощеному позовному провадженні матеріали господарської справи

за позовом Приватного акціонерного товариства "НАЦІОНАЛЬНА ЕНЕРГЕТИЧНА КОМПАНІЯ "УКРЕНЕРГО""

до Державного підприємства "УКРВУГІЛЛЯ"

про стягнення 278939,73 грн

без повідомлення (виклику) учасників справи

РОЗГЛЯД СПРАВИ СУДОМ

Короткий зміст позовних вимог.

Приватне акціонерне товариство "НАЦІОНАЛЬНА ЕНЕРГЕТИЧНА КОМПАНІЯ "УКРЕНЕРГО"" звернулося до Господарського суду міста Києва з позовом до Державного підприємства "УКРВУГІЛЛЯ" про стягнення 278939,73 грн, з яких 263150,69 грн пеня та 15789,04 грн 3% річних.

Позовні вимоги обґрунтовані неналежним виконанням відповідачем взятих на себе зобов`язань за договором поворотної безвідсоткової фінансової допомоги № 01/0133-22 від 29.07.2022.

Процесуальні дії у справі, розгляд заяв, клопотань

Господарський суд міста Києва ухвалою від 25.10.2023 прийняв позовну заяву до розгляду, відкрив провадження у справі №910/16311/23, розгляд справи постановив здійснювати за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін (без проведення судового засідання).

22.11.2023 через систему Електронний суд від відповідача надійшов відзив на позовну заяву.

28.11.2023 від позивача через систему Електронний суд надійшла відповідь на відзив.

04.12.2023 від відповідача систему Електронний суд надійшли заперечення на відповідь на відзив.

12.12.2023 від позивача через систему Електронний суд надійшли письмові пояснення.

19.12.2023 від відповідача систему Електронний суд надійшли письмові пояснення.

Відповідно до ч. 5 ст. 252 Господарського процесуального кодексу України суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи за наявними у справі матеріалами, за відсутності клопотання будь-якої із сторін про інше.

Згідно з ч. 8 ст. 252 Господарського процесуального кодексу України при розгляді справи у порядку спрощеного провадження суд досліджує докази і письмові пояснення, викладені у заявах по суті справи.

Згідно із частиною 4 статті 240 Господарського процесуального кодексу України у разі розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи суд підписує рішення без його проголошення.

ПОЗИЦІЯ УЧАСНИКІВ СПРАВИ

Позиція позивача

В обґрунтування позовних вимог позивач посилається на те, що на виконання умов договору поворотної безвідсоткової фінансової допомоги № 01/0133-22 від 29.07.2022, перерахував відповідачу суму у розмірі 2 499 973 549,90 грн, в підтвердження чого надав суду платіжні інструкції.

Додатком № 1 до договору встановлений графік повернення поворотної безвідсоткової фінансової допомоги.

Однак відповідачем порушено графік повернення поворотної безвідсоткової фінансової допомоги, зокрема щодо платежу, який мав бути здійснений до 15.05.2023, у зв`язку з чим позивачем нараховано та заявлено до стягнення 263150,69 грн пені та 15789,4 грн 3% річних.

У відповіді на відзив позивач зазначає, що відповідачем не надано доказів відсутності його вини у прострочені виконання зобов`язань, а систематичне невиконання грошових зобов`язань контрагентів позивача призвело до того, що борги перед позивачем становлять 48,8 млрд. грн.

Також позивач зазначає, що посилання відповідача на практику Верховного Суду у справі № 910/8349/22 є безпідставним, оскільки правовідносини не є подібними.

У письмових поясненнях, позивач зазначив, що не погоджується з контр розрахунком відповідача, судова практика, наведене відповідачем, стосується спору з податковим органом, мета укладення спірного договору не знімає відповідальність за порушення умов договору

Позиція відповідача.

Відповідач повністю заперечує проти задоволення позовних вимог, посилаючись на такі обставини:

- позивачем некоректно здійснені розрахунки штрафних санкцій, оскільки позивач для обрахунку простроченого платежу взяв суму 500 000 000,00 грн (із розрахунку 1/5 від 2,5 млрд грн.). Однак, в межах спірного договору було отримано лише 2 499 973 549,90 грн фінансової допомоги. Таким чином, на початку обрахунку позивач допустив арифметичну помилку, оскільки відповідно до узгодженого Графіку платіж становив: 2 499 973 549,90 грн. / 5 = 499 994 709,98 грн, а не 500 млн. грн. До 15.02.2023 року відповідач мав повернути 1/5 суми фінансової допомоги що складало 499 994 709,98 грн і фактично повернув 501 224 496,33 грн. Тобто, відповідач перерахував суму більшу ніж 1/5 на 1 229 786,35 грн. З 16.02.2023 по 15.03.2023 відповідач повернув на рахунок позивача передбачену умовами договору та Графіка 1/5 частину суми фінансової допомоги і сума перевищення платежу склала 235 076,37 грн. З 16.03.2023 по 15.04.2023 відповідач повернув на рахунок позивача передбачену умовами договору та Графіка 1/5 частину суми фінансової допомоги і сума перевищення платежу склала 393 272,18 грн. З 16.04.2023 по 15.05.2023 (включно) відповідач перерахував 1/5 суми фінансової допомоги не в повному обсязі, у зв`язку з чим утворилась заборгованість у розмірі 136 239 437.80 грн, а не 136 638 000,00 грн як зазначає у розрахунках до позовної заяви позивач. Розмір штрафних санкцій за контрозрахунком відповідача загалом складає 277 203.52 грн, а не 278 939,73 грн як зазначено у позовних вимогах;

- оскільки порушення відповідачем зобов`язань за спірним договором відбулося в період з 16 по 18 травня 2023 року, до спірного договору мають бути застосовані положення пункту 18 розділу "Прикінцеві та перехідні положення" ЦК України та пункту 8 Розділу IX "Прикінцеві положення" ГК України, які звільняють відповідача від відповідальності визначеної статтею 625 цього Кодексу, а також від обов`язку сплати на користь кредитодавця (позикодавця) неустойки (штрафу, пені) за таке прострочення;

- в обґрунтування правової позиції про звільнення від відповідальності відповідач посилається на постанову Верховного Суду від 06.09.2023 у справі № 910/8349/22.

- відповідач наголошує на наявність правових підстав для відмови в задоволенні позовних вимог позивача, з підстав, зазначених вище, в той же час зазначає суду про право вирішити питання про зменшення штрафних санкцій та 3% річних.

У запереченнях на відповідь на відзив відповідач зазначає, що позивач у відповіді на відзив не надав жодного заперечення та не спростував контррозрахунок, доданий відповідачем до відзиву, не навів жодного аргументу, щодо неможливості застосування до відповідача норм законодавства, які повністю звільняють останнього від відповідальності за порушення строків повернення позики, а правовідносини у справі № 910/8349/22 та у даній справі є подібними, оскільки Верховний Суд у справі № 910/8349/22 06.09.2023 виніс три постанови, одна з яких є подібною до спірних правовідносин.

ОБСТАВИНИ ВСТАНОВЛЕНІ СУДОМ

29.07.2022 між Приватним акціонерним товариством "НАЦІОНАЛЬНА ЕНЕРГЕТИЧНА КОМПАНІЯ "УКРЕНЕРГО"" (далі - позикодавець) та Державним підприємством "УКРВУГІЛЛЯ" (далі - позичальник) укладено договір поворотної безвідсоткової фінансової допомоги № 01/0133-22 (далі - договір), відповідно до п. 1 якого за цим договором позикодавець передає позичальникові грошові кошти (поворотну безвідсоткову фінансову допомогу) в сумі ,00 грн, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцю таку ж суму грошових коштів.

Метою надання поворотної безвідсоткової фінансової допомоги є придбання вугілля для забезпечення підготовки та проходження опалювального сезону осінньо-зимового періоду 2022/23 року (п. 2 договору).

Згідно з п. 7 договору позичальник зобов`язаний повернути безвідсоткову фінансову допомогу, отриману за цим договором до 01 червня 2023 року в сумі ,00 грн на розрахунковий рахунок позикодавця, згідно графіку, що додається.

У пункті 17 договору сторони погодили, що у разі невиконання або неналежного виконання своїх зобов`язань за цим договором сторони несуть відповідальність згідно із законодавством.

Якщо позичальник своєчасно не повернув грошові кошти (поворотну безвідсоткову фінансову допомогу), він зобов`язаний сплатити пеню в розмірі подвійної облікової ставки Національного банку за кожен день прострочення від суми неповернутих грошових коштів, а також сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення та 3% річних від простроченої суми (п. 18 договору).

Відповідно до п. 30 договору останній набирає чинності з моменту його підписання та діє до повного виконання сторонами їх зобов`язань за цим договором.

Між сторонами погоджено та підписано Додаток № 1 до договору - Графік повернення поворотної безвідсоткової фінансової допомоги, відповідно до якого сторони погодили: до 15.02.2023 - 1/5 суми фінансової допомоги, до 15.03.2023 - 1/5 фінансової допомоги, до 15.04.2023 - 1/5 суми фінансової допомоги, до 15.05.2023 - 1/5 суми фінансової допомоги, до 01.06.2023 - 1/5 суми фінансової допомоги. Всього повертається сума фінансової допомоги, але не більше ніж ,00 грн. Сума фінансової допомоги визначається як сума грошових коштів, отриманих позичальником від позикодавця, відповідно до п. 5 договору.

Як зазначає позивач, та не заперечує відповідач, на виконання умов укладеного між сторонами договору поворотної безвідсоткової фінансової допомоги № 01/0133-22 перерахував відповідачу грошові кошти у розмірі 2 499 973 549,90 грн.

Судом встановлено, до позовної заяви позивачем долучені платіжні інструкції лише на суму 218 602 761,00 грн.

В той же час, відповідно до ч.1 ст. 75 Господарського процесуального кодексу України обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованих підстав вважати їх недостовірними або визнаними у зв`язку з примусом. Обставини, які визнаються учасниками справи, можуть бути зазначені в заявах по суті справи, поясненнях учасників справи, їх представників.

У позовній заяві позивач зазначає, що на виконання умов договору перерахував відповідачу 2 499 973 549,90 грн. У відзиві на позовну заяву відповідач визнає вказаний факт, що також підтверджується підписаним між сторонами Актом звірки взаємних розрахунків за договором.

Таким чином факт перерахування позивачем відповідачу грошових коштів у розмірі 2 499 973 549,90 грн не потребує доведення.

Як вбачається з наданої позивачем виписки по рахунку, відповідачем здійснено повернення безвідсоткової фінансової допомоги в розмірі 2 499 973 549,90 грн.

Однак, при поверненні фінансової допомоги відповідач порушив строки повернення згідно погодженого графіку, зокрема частини фінансової допомоги, яка мала бути повернута до 15.05.2023.

За твердженням позивача, станом на 15.05.2023 заборгованість становила 136638800,00 грн. Станом на 16.05.2023 заборгованість - 100024000,00 грн, у зв`язку з чим нараховано пеню в сумі 137019,18 грн та 3% річних в сумі 8221,15 грн; станом на 17.05.2023 заборгованість - 72357000,00 грн, у зв`язку з чим нараховано пеню в сумі 99119,18 грн та 3% річних; станом на 18.05.2023 заборгованість - 19719000,00 грн, у зв`язку з чим нараховано пеню в сумі 27012,33 грн та 3% річних в сумі 1620,74 грн.

Загальна сума нарахованих та заявлених до стягнення пені та 3% річних становить 278939,73 грн.

ДЖЕРЕЛА ПРАВА. ОЦІНКА АРГУМЕНТІВ УЧАСНИКІВ СПРАВИ

Відповідно до ч. 1 ст. 509 Цивільного кодексу України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

Відповідно до ч. 2 ст. 509 Цивільного кодексу України, зобов`язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу.

Згідно із п. 1 ч. 2 ст. 11 Цивільного кодексу України договори та інші правочини є підставою виникнення цивільних прав та обов`язків.

Відповідно до ч. 1 ст. 202 Цивільного кодексу України правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Частиною 1 статті 626 ЦК України визначено, що договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Згідно зі ст.628 ЦК України зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Як встановлено судом, між сторонами укладено договір поворотної безвідсоткової фінансової допомоги № 01/0133-22, згідно із яким позивач надав відповідачу грошові кошти в сумі 2 499 973 549,90 грн.

Укладений між сторонами договір за своєю правовою природою є договором позики.

Відповідно до ст. 1046 Цивільного кодексу України, за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості.

Згідно із ч.1 ст.1049 ЦК України, позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.

Частиною 3 статті 1049 Цивільного кодексу України визначено, що позика вважається повернутою в момент передання позикодавцеві речей, визначених родовими ознаками, або зарахування грошової суми, що позичалася, на його банківський рахунок.

Відповідно до ч.1 ст.530 ЦК України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Пунктом 7 договору сторони погодили, що позичальник зобов`язаний повернути безвідсоткову фінансову допомогу, отриману за цим договором до 01 червня 2023 року згідно графіку, що додається.

Як встановлено судом вище, відповідно до Графік повернення поворотної безвідсоткової фінансової допомоги, сторони погодили такий порядок повернення позики: до 15.02.2023 - 1/5 суми фінансової допомоги, до 15.03.2023 - 1/5 фінансової допомоги, до 15.04.2023 - 1/5 суми фінансової допомоги, до 15.05.2023 - 1/5 суми фінансової допомоги, до 01.06.2023 - 1/5 суми фінансової допомоги.

Суд зазначає, що твердження позивача про те, що 1/5 фінансової допомоги, яка мала повертатись відповідачем, як це зазначено в розрахунку, становить 500 000 000,00 грн, є хибним, оскільки позивачем надано допомогу в розмірі 2 499 973 549,90 грн, а не в розмірі ,00 грн. а тому 1/5 фінансової допомоги становить 499 994 709,98 грн.

Договір, відповідно до ст.629 Цивільного кодексу України, є обов`язковим для виконання сторонами.

Згідно із ст. 525 Цивільного кодексу України одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Відповідно до ст. 526 Цивільного кодексу України, зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Аналогічна правова норма передбачена частиною 1 статті 193 Господарського кодексу України.

Згідно з ч. 1 ст. 598 ЦК України зобов`язання припиняється частково або у повному обсязі на підставах, встановлених договором або законом.

Зобов`язання припиняється виконанням проведеним належним чином (стаття 599 Цивільного кодексу України).

Враховуючи погоджений сторонами графік погашення заборгованості, до 15.05.2023 мала бути погашена заборгованість у загальному розмірі 1 999 978 839,92 грн.

В той же час, як вбачається з матеріалів справи, станом на 15.05.2023 відповідачем було сплачено 1 863 739 402,12 грн.

Таким чином, станом на 15.05.2023 заборгованість відповідача відповідно до графіку становила 136 239 437,80 грн, як обґрунтовано зазначає відповідач, а не 136 638 000,00 грн, як помилково вказує позивач.

16.05.2023 відповідачем сплачено 36614000,00 грн, отже за 16.05.2023 відповідач є таким, що прострочив виконання грошового зобов`язання на суму 99 625 437,80 грн.

17.05.2023 відповідачем сплачено 27667000,00 грн, отже за 17.05.2023 відповідач є таким, що прострочив виконання грошового зобов`язання на суму 71958437,80 грн.

18.05.2023 відповідачем сплачено 52638000,00 грн, отже за 18.05.2023 відповідач є таким, що прострочив виконання грошового зобов`язання на суму 19320437,80 грн.

За приписами ч.1 ст.549 Цивільного кодексу України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання.

Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання (ч.3 ст.549 Цивільного кодексу України).

Відповідальність у вигляді пені погоджена сторонами у п. 18 договору.

Частиною 1 статті 625 ЦК України визначено, що боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання.

Згідно зі частиною 2 статті 625 Цивільного Кодексу України, за прострочення виконання грошового зобов`язання настає відповідальність у вигляді сплати суми боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також сплати трьох процентів річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Отже, у разі несвоєчасного виконання боржником грошового зобов`язання у нього в силу закону (частини другої статті 625 ЦК України) виникає обов`язок сплатити кредитору, поряд із сумою основного боргу, суму інфляційних втрат, як компенсацію знецінення грошових коштів за основним зобов`язанням внаслідок інфляційних процесів у період прострочення їх оплати, та 3 % річних від простроченої суми.

Перевіривши розрахунок пені та 3% річних, наданий позивачем, судом встановлено, що він є невірним, оскільки позивач неправильно визначив суму прострочення виконання грошового зобов`язання.

За перерахунком суду, здійсненим на зазначені вище судом суми прострочення (зокрема за період з 16.05.2023 по 16.05.2023 на суму 99 625 437,80 грн, з 17.05.2023 по 17.05.2023 на суму 71958437,80 грн, з 18.05.2023 по 18.05.2023 на суму 19320437,80 грн) судом встановлено, що розмір пені становить 261512,74 грн, а розмір 3% річних - 15690,76 грн, як обґрунтовано зазначив відповідач в контр розрахунку.

При цьому позивач, зазначивши що не погоджується з контр розрахунком, жодних обґрунтованих доводів щодо неправильності його здійснення не навів.

В той же час, досліджуючи доводи відповідача про наявність підстав для застосовування до даних правовідносин положень пункту 18 розділу "Прикінцеві та перехідні положення" ЦК України, суд зазначає таке.

Згідно пункту 18 розділу "Прикінцеві та перехідні положення" ЦК України у період дії в Україні воєнного, надзвичайного стану та у тридцятиденний строк після його припинення або скасування у разі прострочення позичальником виконання грошового зобов`язання за договором, відповідно до якого позичальнику було надано кредит (позику) банком або іншим кредитодавцем (позикодавцем), позичальник звільняється від відповідальності, визначеної статтею 625 цього Кодексу, а також від обов`язку сплати на користь кредитодавця (позикодавця) неустойки (штрафу, пені) за таке прострочення. Установити, що неустойка (штраф, пеня) та інші платежі, сплата яких передбачена відповідними договорами, нараховані включно з 24 лютого 2022 року за прострочення виконання (невиконання, часткове виконання) за такими договорами, підлягають списанню кредитодавцем (позикодавцем).

З аналізу положень пункту 18 розділу «Прикінцеві та перехідні положення» та ст. ст. 1046, 1049 ЦК України, колегія суддів суду касаційної інстанції у справі №910/8349/22 (постанова від 06.09.2023) дійшла висновку про те, що на договір про надання поворотної фінансової допомоги розповсюджується дія пункту 18 розділу "Прикінцеві та перехідні положення" ЦК України.

З урахуванням викладеного, оскільки пеня та 3% річних нараховані позивачем за період прострочення з 16.06.2023 по 18.05.2023, тобто в період воєнного стану, з урахуванням того, що на спірні правовідносини між сторонами розповсюджується дія пункту 18 розділу "Прикінцеві та перехідні положення" ЦК України, суд дійшов висновку про відсутність правових підстав для стягнення з відповідача на користь позивача 261512,74 грн пені та 15690,76 грн 3% річних, оскільки вказані суми підлягали списанню позивачем.

Суд відхиляє заперечення позивача про те, що постанова Верховного Суду від 06.09.2023 у справі №910/8349/22 не підлягає застосуванню до спірних правовідносин, оскільки вони не є подібними, з огляду на таке.

Так, під судовими рішеннями в подібних правовідносинах необхідно розуміти такі рішення, де подібними є предмети спору, підстави позову, зміст позовних вимог і встановлені судом фактичні обставини, а також наявне однакове матеріально-правове регулювання спірних правовідносин (п.6.30 постанови Великої Палати Верховного Суду від 19.05.2020 у справі № 910/719/19, п.5.5 постанови Великої Палати Верховного Суду від 19.06.2018 у справі №922/2383/16; постанова Великої Палати Верховного Суду від 12.12.2018 у справі № 2-3007/11; постанова Великої Палати Верховного Суду від 16.01.2019 у справі № 757/31606/15-ц).

Суд зазначає, що обставини, що характеризують зміст спірних правовідносин і впливають на застосування норм матеріального права у справі №910/8349/22 та у цій справі є подібними, оскілки стосуються правовідносин за договором про надання поворотної фінансової допомоги та відповідальності за прострочення виконання грошового зобов`язання з повернення фінансової допомоги.

При цьому, доводи позивача про те, що постанова у справі №910/8349/22 стосується спору з податковим органом, не відповідають дійсності, оскільки 06.09.2023 у справі 910/8349/22 Верховним Судом винесено три постанови, одна з яких є подібною до правовідносин у даній справі.

Приписами ст. 76, 77 Господарського процесуального кодексу України визначено, що належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Згідно із ст. 78, 79 Господарського процесуального кодексу України, достовірними є докази, створені (отримані) за відсутності впливу, спрямованого на формування хибного уявлення про обставини справи, які мають значення для справи. Наявність обставини, на яку сторона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, вважається доведеною, якщо докази, надані на підтвердження такої обставини, є більш вірогідними, ніж докази, надані на її спростування.

Статтею 86 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також вірогідність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Європейський суд з прав людини у рішенні від 10.02.2010 у справі "Серявін та інші проти України" зауважив, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях, зокрема, судів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються.

Хоча пункт 1 статті 6 Конвенція про захист прав людини і основоположних свобод (далі - Конвенція) зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожний аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною залежно від характеру рішення.

У справі "Трофимчук проти України" (№4241/03, §54, ЄСПЛ, 28 жовтня 2010 року) Європейський суд з прав людини також зазначив, що хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, це не може розумітись як вимога детально відповідати на кожен довід.

З огляду на викладене суд зазначає, що ним надано вичерпну відповідь на всі істотні питання, що виникли під час вирішення даного спору, а інші доводи, викладені у позові , письмових пояснення, відзиві, запереченнях на відповідь на відзив, не спростовують висновків суду про відсутність правових підстав для задоволення позовних вимог.

ВИСНОВКИ СУДУ

З огляду на вище наведене, оцінивши подані докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на повному, всебічному і об`єктивному розгляді в судовому засіданні всіх обставин в їх сукупності, та враховуючи, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог і заперечень, суд дійшов висновку про відмову у задоволенні позовних вимог Приватного акціонерного товариства "НАЦІОНАЛЬНА ЕНЕРГЕТИЧНА КОМПАНІЯ "УКРЕНЕРГО"" до Державного підприємства "УКРВУГІЛЛЯ" про стягнення 278939,73 грн.

РОЗПОДІЛ СУДОВИХ ВИТРАТ

Судовий збір за розгляд справи відповідно до ст. 129 ГПК України покладається на позивача.

Керуючись ст. ст. 73-74, 76-79, 86, 129, 233, 237-238 240, 242 Господарського процесуального кодексу України, Господарський суд міста Києва

ВИРІШИВ:

У задоволенні позову відмовити повністю.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом двадцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повний текст рішення складено та підписано 22.12.2023.

Суддя С.О. Турчин