ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ЛЬВІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26.12.2023 Справа № 914/3107/23

Господарський суд Львівської області у складі судді Король М.Р., розглянувши справу

за позовом: Товариства з обмеженою відповідальністю «ЛЬВІВГАЗ ЗБУТ»

до відповідача: Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1

про: стягнення 39 069,84 грн.,без виклику учасників,

ВСТАНОВИВ:

18.10.2023р. на розгляд Господарського суду Львівської області надійшла позовна заява Товариства з обмеженою відповідальністю «ЛЬВІВГАЗ ЗБУТ» до відповідача: Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 про стягнення 39 069,84 грн.

Ухвалою суду від 23.10.2023р. прийнято позовну заяву до розгляду і відкрито провадження у справі. Постановлено здійснювати розгляд справи за правилами спрощеного позовного провадження, без судового засідання та без виклику сторін.

Ухвала суду надіслана учасникам справи на адреси місцезнаходження, які зазначено в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань.

Крім того, процесуальний документ щодо розгляду спору у даній справі офіційно оприлюднений у Єдиному державному реєстрі судових рішень - www.reyestr.court.gov.ua, та знаходиться у вільному доступі.

Таким чином, судом було вчинено всіх можливих за даних обставин дій щодо належного повідомлення учасників справи про спір, що розглядається. Зважаючи на зазначене, учасники справи належним чином були повідомлені про відкриття судового провадження у даній справі.

17.11.2023р. на адресу суду відповідачем подано відзив на позовну заяву (вх.№28035/23).

21.11.2023р. на електронну адресу суду позивачем подано відповідь відзив (вх.№28392/23).

Суть спору та правова позиція учасників справи.

Спір виник внаслідок того, що відповідач в порушення умов договору не оплатив позивачу наданих послуг з постачання природного газу. Відтак, позивачем подано позов до Господарського суду Львівської області про стягнення з відповідача 20 000,00 грн. основного боргу.

Крім того, керуючись положеннями ч.2 ст.625 ЦК України, позивач нарахував 16 658,07 грн. інфляційних втрат та 2 411,77 грн.-3% річних.

Відповідач у відзиві стверджує, що надані послуги оплачено, просить суд закрити провадження у справі.

Одночасно, відповідачем до відзиву долучено акт звірки взаємних розрахунків між сторонами у даній справі за період з 01.01.2022р. по 14.11.2023р., який підписано і скріплено печаткою позивача.

Позивач у відповіді на відзив вказує, що основна заборгованість відповідача в частині боргу відсутня відповідно до поданого акту звіряння взаємних розрахунків, однак сума основного боргу повністю оплачена лише 07.11.2023р., тобто після подання позову, тому позовні вимоги щодо стягнення інфляційних втрат та 3% річних вважає правомірними та просить суд позовні вимоги в цій частині задоволити в повному обсязі.

За результатами дослідження наданих сторонами доказів та матеріалів справи, суд встановив наступне:

Між Товариством з обмеженою відповідальністю «ЛЬВІВГАЗ ЗБУТ» (позивач) та Фізичною особою-підприємцем ОСОБА_1 (відповідач) укладено Договір на постачання природного газу для потреб непобутових споживачів (суб`єктів господарювання) №114190FA9MAP026 від 02.01.2016р. (Договір), відповідно до умов якого Постачальник зобов`язується передати у власність Споживачу природний газ (далі - газ), а Споживач зобов`язується прийняти та оплатити вартість газу у розмірах, строки та порядку, що визначені Договором.

Додатковими угодами від 29.12.2021р., від 31.01.2022р., від 28.02.2022р., від 31.03.2022р. до Договору, сторони домовились про узгодження ціни на газ за період з січня 2022р. по квітень 2022р.

Відповідно до п.4.2 Договору, оплата газу здійснюється Споживачем шляхом перерахування грошових коштів на банківський рахунок Постачальника в наступному порядку:

« 4.2.1 у разі збільшення в установленому порядку підтвердженого обсягу газу протягом розрахункового періоду Споживач здійснює оплату вартості додатково заявлених обсягів газу в п`ятиденний строк після збільшення цього обсягу.

4.4.2 Остаточний розрахунок по оплаті місячної вартості газу (п.3.6 Договору) здійснюється до 10 числа місяця, наступного за місяцем постачання газу.».

ТзОВ «ЛЬВІВГАЗ ЗБУТ» свої зобов`язання згідно умов Договору виконало, що підтверджується актами приймання - передачі природного газу за період з січня 2022р. по квітень 2022р. (копії актів долучено до матеріалів позовної заяви).

Відповідач взяті на себе зобов`язання своєчасно не виконав, внаслідок чого, станом на дату подання позовної заяви заборгованість відповідача перед позивачем за поставлений природний газ становила 20 000,00 грн.

Крім того, керуючись положеннями ч.2 ст.625 ЦК України, позивач нарахував 16 658,07 грн. інфляційних втрат та 2 411,77 грн.-3% річних.

Оцінюючи подані сторонами докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному розгляді всіх обставин справи в їх сукупності, та, враховуючи, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог і заперечень, суд вважає, що вимоги позивача підлягають задоволенню частково з наступних підстав.

Підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини (ст.11 Цивільного кодексу України).

Статтею 509 ЦК України визначено, що зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від вчинення певної дії (негативне зобов`язання), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу. Зобов`язання має ґрунтуватися на засадах добросовісності, розумності та справедливості.

Господарські зобов`язання між сторонами виникли на підставі укладеного між ними договору постачання природного газу для потреб не побутових споживачів.

Відповідно до статті 626 ЦК України, договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Статтею 712 ЦК України визначено, що за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов`язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов`язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов`язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму. До договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін. Законом можуть бути передбачені особливості регулювання укладення та виконання договорів поставки, у тому числі договору поставки товару для державних потреб.

За договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов`язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов`язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму (ст. 655 ЦК України).

Належне виконання позивачем своїх зобов`язань за договором щодо поставки позивачу природного газу підтверджується долученими до матеріалів справи актами приймання-передачі природного газу №ЗЛВ82004512, №ЗЛВ82010065, №ЗЛВ82015109, №ЗЛВ82020101, які підписані зі сторони обох сторін без зауважень. Акти приймання-передачі є первинними документами в розумінні Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні», містять відомості про господарську операцію та є підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій.

Згідно з ч. 1 ст. 692 ЦК України, покупець зобов`язаний оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлений інший строк оплати товару.

У свою чергу, відповідач всупереч взятим на себе зобов`язанням за договором щодо своєчасної оплати вартості поставленого природного газу не виконав, внаслідок чого у нього виникла заборгованість перед позивачем у розмірі 20 000,00 грн.

Відповідно до ч. 1 ст. 530 ЦК України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання) (стаття 610 Цивільного кодексу України).

За приписами ст. 612 ЦК України, боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання свого зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Судом встановлено, що після відкриття провадження у справі, відповідачем сплачено на користь позивача основний борг в розмірі 20 000,00 грн, що підтверджується долученим актом звіряння взаємних розрахунків, проти чого позивач не заперечив.

За таких обставин, провадження у справі в цій частині вимог з огляду на відсутність предмету спору, слід закрити на підставі п. 2 ч. 1 ст. 231 ГПК України.

Відповідно до положень ч.1 ст. 611 ЦК України, у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема сплата неустойки.

Щодо заявлених позивачем інфляційних втрат та 3% річних, суд зазначає наступне.

Згідно з ч. 1 ст. 625 ЦК України, боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання.

Частиною 2 ст. 625 ЦК України встановлено, що боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Перевіривши правильність, підставність та обгрунтованість розрахунку позивачем інфляційних втрат та 3% річних, суд зазначає, що такий проведено без врахування часткових проплат, які відповідач почав здійснювати, починаючи з 02.05.2022 року., що слідує із долученого акту взаємного звіряння розрахунків між сторонами.

Позивачем не здійснювалось нового перерахунку позовних вимог в зазначеній частині, тобто уточненого розрахунку на адресу суду після долученого акту звіряння взаємних розрахунків позивачем не подано.

Відтак, здійснивши власний перерахунок в межах заявлених періодів, суд дійшов висновку, що позивачем правомірно заявлено до стягнення з відповідача 1 148,36 грн 3% річних та інфляційних втрат у розмірі 11 073,46 грн.

Таким чином, в задоволенні решти позовних вимог належить відмовити з підстав необгрунтованості.

Статтею 74 ГПК України встановлено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог і заперечень.

Згідно ст.76 ГПК України належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування.

Відповідно до ст.77 ГПК України, обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Відповідно до ст.78 Господарського процесуального кодексу України, достовірними є докази, створені (отримані) за відсутності впливу, спрямованого на формування хибного уявлення про обставини справи, які мають значення для справи.

Відповідно ст.79 Господарського процесуального кодексу України, наявність обставини, на яку сторона посилається, як на підставу своїх вимог або заперечень, вважається доведеною, якщо докази, надані на підтвердження такої обставини, є більш вірогідними, ніж докази, надані на її спростування. Питання про вірогідність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. (ст. 86 ГПК України).

Враховуючи наведене, суд зазначає, що наявними у справі достатньо об`єктивними та належними доказами підтверджується обставина порушення відповідачем прав позивача щодо отримання своєчасної плати за надані послуги. Позовні вимоги підлягають задоволенню частково у встановленому вище розмірі.

Щодо розподілу судових витрат, суд зазначає наступне:

Відповідно до ч.1 ст.123 ГПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Приписами частини другої вказаної статті встановлено, що розмір судового збору, порядок його сплати, повернення і звільнення від сплати встановлюються законом.

Сплачена позивачем сума судового збору за подання до суду позовної заяви підтверджується платіжною інструкцією №39366 від 13.10.2023р. на суму 2 684,00 грн.

Враховуючи, що у частині позовних вимог про стягнення основного боргу у розмірі 20 000,00 грн. провадження у справі №914/3107/23 підлягає закриттю, позивач вправі звернутися про повернення з державного бюджету судового збору у сумі 1374,00 грн. на підставі ч. 1 п. 5 ст. 7 Закону України «Про судовий збір».

Частиною 4 статті 231 ГПК України зазначено, що про закриття провадження у справі суд постановляє ухвалу, а також вирішує питання про розподіл між сторонами судових витрат, повернення судового збору з бюджету.

Згідно п.2 ч.1 ст.129 ГПК України, судовий збір у справі покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Оскільки позовні вимоги підлягають задоволенню частково у сумі 12 221,82 грн., тому витрати зі сплати судового збору покладаються на відповідача пропорційно задоволеним вимогам, а саме у сумі 839,6 грн.

Керуючись ст.ст.13, 73-74, 76-79, 86, 129, 236, 238, 240-241, 252 Господарського процесуального кодексу України, суд

ВИРІШИВ:

1.Позов задовольнити частково.

2.Провадження у справі в частині стягнення з відповідача основної суми боргу в розмірі 20 000,00 грн - закрити.

3.Стягнути з Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 (місцезнаходження: АДРЕСА_1 ; ідентифікаційний код НОМЕР_1 ) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «ЛЬВІВГАЗ ЗБУТ» (місцезнаходження: Україна, 79039, Львівська обл., місто Львів, вул.Шевченка Т., будинок 111А; ідентифікаційний код 39594527) 11 073,46 грн. інфляційних втрат, 1 148,36 грн.-3% річних та 839,6 грн. судового збору.

4.В задоволенні решти позовних вимог відмовити.

5.Наказ видати після набрання рішенням законної сили.

Рішення набирає законної сили в порядку та строк, передбачені ст.241 Господарського процесуального кодексу України.

Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку в порядку та строки, визначені главою 1 розділу IV Господарського процесуального кодексу України.

Інформацію по справі можна отримати за наступною веб-адресою: http://lv.arbitr.gov.ua/sud5015.

Суддя Король М.Р.