ЗАХІДНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
_________________________________________________________________________________________________________
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"15" грудня 2023 р. Справа №909/340/23

Західний апеляційний господарський суд у складі колегії:

Головуючого судді Бонк Т.Б.

Суддів Бойко С.М.,

Якімець Г.Г.,

розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу Обслуговуючого кооперативу житлово-будівельний кооператив "Радислав" від 05.07.2023 (вх. суду від 07.07.2023 №01-05/2182/23)

на рішення Господарського суду Івано-Франківської області від 12.06.2023,

у справі № 909/340/23 (суддя Горпинюк І.Є., м. Івано-Франківськ)

за позовом: Товариства з обмеженою відповідальністю "Прикарпатенерготрейд"

до відповідача: Обслуговуючого кооперативу житлово-будівельний кооператив "Радислав"

про стягнення 35 380,80 грн.

ВСТАНОВИВ:

Короткий зміст вимог позовної заяви і рішення суду першої інстанції:

У квітні 2023 року ТзОВ "Прикарпатенерготрейд" звернулось до Господарського суду Івано-Франківської області з позовом до Обслуговуючого кооперативу житлово-будівельний кооператив "Радислав" про стягнення 35 380,80 грн. за спожиту електричну енергію за договором №2901350 за розрахунковий період листопад 2022 року.

Позовні вимоги обгрунтовані тим, що в порушення договірних зобов`язань відповідачем не здійснено оплату за спожиту електричну енергію у листопаді 2022 року, в зв`язку з чим у споживача - Обслуговуючого кооперативу житлово-будівельний кооператив "Радислав", утворилася заборгованість в сумі 35 380,80 грн.

Рішенням Господарського суду Івано-Франківської області від 12.06.2023 у справі №909/340/23 позов задоволено. Присуджено до стягнення з відповідача на користь позивача 35 380,80 грн заборгованості за спожиту електричну енергію, 2684,00 грн судового збору та 8000,00 грн витрат на професійну правничу допомогу.

Рішення суду першої інстанції мотивоване тим, що в листопаді 2022 року споживач (відповідач) використав 21060 кВт/год. електричної енергії на суму 35 380, 80 грн, що підтверджується рахунком №221119 від 07.12.2022 за листопад 2022 року, однак в порушення договірних зобов`язань перед позивачем зазначеної суми заборгованості за спожиту електричну енергію не оплатив.

Що стосується задоволення вимог, щодо стягнення витрат на професійну правничу допомогу, суд дійшов висновку, що враховуючи підготовку адвокатом документів для подання до суду, підтвердження розміру витрат на оплату професійної правничої допомоги відповідними документами та на відсутність клопотання відповідача про зменшення розміру цих витрат, адвокатські послуги у розмірі 8 000,00 грн. є співмірними та обгрунтованими.

Короткий зміст вимог та узагальнених доводів учасників справи:

Відповідач (Обслуговуючий кооператив житлово-будівельний кооператив "Радислав") не погодився з рішенням суду першої інстанції, подав апеляційну скаргу, в якій просить поновити пропущений строк на подання апеляційної скарги, скасувати та прийняти нове рішення , яким у задоволенні позову відмовити.

Апеляційна скарга обгрунтована тим, що в провадженні Господарського суду перебуває справа №909/544/21 за позовом ТОВ Прикарпатенерготрейд до ЖБК Радислав, ОК ЖК Родина про солідарне стягнення 185 589,87 грн. заборгованості за спожиту електроенергію та за зустрічним позовом ОК ЖБК Радислав до ТзОВ Прикарпатенерготрейд та ОК ЖК Родина про визнання договору поруки удаваним та визнання договору постачання електричної енергії недійсним. Однак, позивач не чекаючи набрання законної сили у справі №909/544/21, в якій може бути встановлений дійсний розмір заборгованості за спожиту електроенергію згідно договору №2901350 звернувся до суду з даним позовом.

Щодо підсудності даної справи скаржник зазначає, що вона не підсудна Господарському суду Івано-Франківської області з огляду на те, що відповідач зареєстрований за адресою с. Солонка, Львівської області, а умовами укладеного між сторонами договору №2901350 в частині оплат за спожиту електроенергію, не визначено місце його виконання. Відтак, підсудність справи з огляду на положення ст. 27 та ч.5 ст. 29 ГПК України повинна визначатися за загальними правилами підсудності.

При цьому, судом не враховано ухвалу Господарського суду Івано-Франківської області, у справі №909/171/23 від 27.02.2023, якою матеріали заяви стягувача ТОВ Прикарпатенерготрейд до боржника ОК ЖБК Радислав про видачу судового наказу за вимогою про стягнення боргу за спожиту електричну енергію в наслідок неналежного виконання умов договору №2901350 передано за підсудністю до Господарського суду Львівської області.

Крім того, апелянт вказує, на те, що представник позивача навмисно приховав факт того, що за договором про постачання електричної енергії споживачу постачальником універсальних послуг №2901350 за період грудень 2022 січень 2023 року було проведено платежі в сумі 36 247, 75 грн, які повністю покривали витрати за електроенергію в листопаді 2022 року. Вказані платежі здійснювались через персональний кабінет споживача на офіційному сайті ТзОВ "Прикарпатенерготрейд", як і передбачено п. 6 комерційної пропозиції договору №2901350.

Щодо правових витрат, зазначає про те, що їх розмір є абсолютно надмірним і таким, що не відповідає витраченому адвокатом часу на представлення інтересів позивача з огляду на те, що позивачем подано до Господарського суду Івано-Франківської області абсолютно однакові позови у справах №909/340/23 та 909/342/23, які різняться виключно номером рахунку на оплату, розрахунковим періодом та обсягом спожитої електроенергії. Участі в розгляді даної справи, яка розглядалась за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін, представник позивача не приймав. Також вказує на те, що йому не надсилались докази витрат на професійну правничу допомогу в справі, відтак він був позбавлений можливості заперечити проти заявленої суми витрат.

18.07.2023 від представника позивача надійшла заява, в якій адвокат Іванишин В.І. просить суд залучити його в якості представника позивача та надати доступ до електронної справи № 909/340/23 в підсистемі Електронний суд.

27.07.2023 від представника позивача надійшов відзив на апеляційну скаргу, в якому він просить залишити рішення Господарського суду Івано-Франківської без змін, а апеляційну скаргу без задоволення.

Щодо підсудності даної справи позивач зазначає, що згідно ч.1 ст. 29 ГПК України передбачено, що право вибору господарськими судами, яким відповідно до цієї статті підсудна справа, належить позивачу, за винятком виключної підсудності, встановленої статтею 30 цього кодексу.

Враховуючи те, що постачання електричної енергії здійснюється до житлового комплексу за адресою: ур. Чобіт, с. Угринів, Тисменицького району, Івано-Франківської область, яке є місцем виконання зобов`язання за даним договором, а тому є можливим застосування положень ст. 29 ГПК України та відповідно, подання позовної заяви за місцем виконання договору до Господарського суду Івано-Франківської області.

Звертає увагу суду , що відповідно до ч.2 ст. 279 ГПК України справа не підлягає направленню на новий розгляд у зв`язку з порушенням правил територіальної юрисдикції (підсудності), якщо учасник справи, який подав апеляційну скаргу, при розгляді справи судом першої інстанції, що мало місце у даній справі без поважних причин не заявив про непідсудність справи.

Щодо доводів апелянта про оплату за спожиту електроенергію вказує, що відповідач посилається на інформацію, яку відображено в персональному кабінеті споживача на офіційному сайті постачальника. Проте, як видно з цієї інформації, жоден з платежів не здійснено ОК ЖБК Радислав, як платником. Платежі вносились невідомими фізичними особами, без підтвердження повноважень діяти від імені ОК ЖБК Радислав та не містять у призначенні платежу посилань на період листопад 2022 року.

Щодо витрат на професійну правничу допомогу, позивач зазначає, що безпідставними є посилання апелянта на те, що йому не надсилалися докази витрат на правову допомогу у даній справі, оскільки 31.05.2023 позивачем направлено на адресу відповідача, цінним листом з описом вкладення.

Протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 07.07.2023 справу розподілено до розгляду головуючому судді Бонк Т.Б., введено до складу судової колегії суддів Бойко С.М. та Якімець Г.Г.

Ухвалою Західного апеляційного господарського суду від 12.07.2023 апеляційну скаргу залишено без руху .

Ухвалою Західного апеляційного господарського суду від 14.08.2023 поновлено строк на апеляційне оскарження та відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою відповідача та призначено справу до розгляду в порядку письмового провадження без повідомлення (виклику) учасників справи.

Відповідно до статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожній фізичній або юридичній особі гарантується право на розгляд судом упродовж розумного строку цивільної, кримінальної, адміністративної або господарської справи.

Розумність строків є одним із основоположних засад (принципів) господарського судочинства відповідно до пункту 10 частини 3 статті 2 Господарського процесуального кодексу України.

Поняття розумного строку не має чіткого визначення, проте розумним вважається строк, який необхідний для вирішення справи у відповідності до вимог матеріального та процесуального законів.

При цьому, Європейський Суд з прав людини зазначає, що розумність тривалості провадження повинна визначатися з огляду на обставини справи та з урахуванням таких критеріїв: складність справи, поведінка заявника та відповідних органів влади, а також ступінь важливості предмета спору для заявника (див. рішення Європейського Суду з прав людини у справах Савенкова проти України, no. 4469/07, від 02.05.2013, Папазова та інші проти України, no. 32849/05, 20796/06, 14347/07 та 40760/07, від 15.03.2012).

Таким чином, суд, враховуючи обставини справи, застосовує принцип розумного строку тривалості провадження відповідно до зазначеної вище практики Європейського суду з прав людини.

Розглянувши наявні у справі матеріали, давши належну правову оцінку доводам, які містяться в апеляційній скарзі, колегія суддів апеляційного господарського суду дійшла висновку, що апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, а оскаржуване рішення суду першої інстанції залишити без змін.

Згідно з встановленими судами першої та апеляційної інстанцій обставин, і визначених відповідно до них правовідносин, вбачається, що:

З матеріалів даної справи вбачається, що між Товариством з обмеженою відповідальністю "Прикарпатенерготрейд" (позивач, постачальник) та Обслуговуючим кооперативом житлово-будівельний кооператив "Радислав" (відповідач, споживач), на підставі заяви-приєднання від 14.12.2018 (а.с. 8), укладено договір №2901350 про постачання електричної енергії постачальником універсальних послуг.

Відповідно до заяви-приєднання до договору про постачання електричної енергії споживачу постачальником універсальних послуг від 14.12.2018 (додаток 1 до Договору про постачання електричної енергії №2901350; а.с. 8):

початок постачання з 01 січня 2019 р.;

найменування споживача - Обслуговуючий кооператив житлово-будівельний кооператив "Радислав";

найменування ОСР споживача: АТ "Прикарпаттяобленерго";

назва об`єкту: малоповерховий житловий комплекс;

адреса об`єкту: ур. Чобіт, с. Угринів, Тисменицький район, Івано-Франківська область, 77423.

Погодившись з цією заявою-приєднанням (акцептувавши її), споживач засвідчив вільне волевиявлення щодо приєднання до умов договору в повному обсязі.

Пунктом 1.1 договору передбачено, що цей договір про постачання електричної енергії постачальником універсальних послуг є публічним договором приєднання, який встановлює порядок та умови постачання електричної енергії виключно побутовим та малим непобутовим споживачам постачальником універсальних послуг та укладається сторонами, з урахуванням статей 633, 634, 641, 642 Цивільного кодексу України, згідно із заявою приєднання яка є додатком 1 до цього договору.

Умови цього договору розроблені відповідно до Закону України "Про ринок електричної енергії" та Правил роздрібного ринку електричної енергії, затверджених постановою Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг, від 14 березня 2018 №312 (п. 1.2 договору).

Відповідно до п. 2.1 договору, постачальник продає електричну енергію споживачу для забезпечення потреб електроустановок споживача, а споживач оплачує постачальнику вартість спожитої (купленої) електричної енергії та здійснює інші платежі згідно з умовами цього договору.

Ціна, порядок обліку і оплати електричної енергії визначені у розділі 5 договору.

Згідно з п. 5.1 договору, споживач розраховується з постачальником за спожиту електричну енергію за цінами (тарифами), що визначаються відповідно до методики (порядку), затвердженої регулятором, згідно з обраною споживачем комерційною пропозицією, яка є додатком 3 до цього договору.

Відповідно до п.5.10 Договору оплата рахунка постачальника за цим Договором має бути здійснена Споживачем у строки, визначені в рахунку, але не менше 5 робочих днів від дати отримання Споживачем цього рахунка, або протягом 5 робочих днів від строку оплати, зазначеного в комерційній пропозиції, прийнятої Споживачем.

Згідно умов комерційної пропозиції, яка є додатком 3 до Договору №2901350 (а.с.14-16):

п.3.1. Розрахунковий період - календарний місяць (розрахунковим періодом вважається період, який починається з 01 числа поточного місяця та триває до 31 числа (включно));

п.5.1. Оплата за фактично спожиту електроенергію визначається відповідно до даних комерційного обліку;

п.5.3. Термін оплати рахунків - 5 робочих днів від дати отримання рахунка;

п.6.1. Здійснення розрахунків за електричну енергію - система онлайн розрахунків «Персональний кабінет» на web - сайті Постачальника (далі - Персональний кабінет);

п.6.3 Онлайн - розрахунки Сторони проводять в електронному вигляді, а саме: акти, рахунки, повідомлення про припинення постачання електроенергії, акти звірки та інші до кументи (далі-Документи), якими Сторони здійснюють обмін у процесі виконання цього Договору надаються сторонами в електронному вигляді через Персональний кабінет. Такі електронні документи визнаються Сторонами, як офіційні;

п.6.4. Споживач самостійно отримує рахунок на оплату електричної енергії не пізніше 10 (десятого) календарного дня наступного за розрахунковим періодом у Персональному кабінеті. Якщо рахунок за електроенергію не був отриманий Споживачем через Персональний кабінет на 10 (десятий) календарний день наступний за розрахунковим - він вважається таким, що вручений Постачальником Споживачу 10 (десятого) календарного дня наступного за розрахунковим місяцем та Споживач вважається з ним ознайомлений. Строк оплати такого рахунку обчислюється з наступного робочого дня після його вручення;

п. 8.1. Договір набирає чинності з дати постачання електричної енергії, вказаної у заяві-приєднання споживача до умов публічного договору про постачання електричної енергії споживачу, якщо протягом трьох робочих днів, споживачу не буде повідомлено про його невідповідність критеріям обраної комерційної пропозиції;

п. 8.2. Договір діє з моменту набрання чинності до 30.04.2022 року;

п.8.6. Договір може бути пролонгований на аналогічний період (на такий ж самий строк) за умови відсутності письмового повідомлення від однієї із сторін про розірвання договору.

В матеріалах справи відсутнє письмове повідомлення від сторін про розірвання договору про постачання електричної енергії №2901350.

В листопаді 2022 року споживач використав 21060 кВт/год. електричної енергії на суму 35 380,80 грн, що підтверджується рахунком №221119 від 07.12.2022 за листопад 2022.

В порушення договірних зобов`язань відповідач вказану в рахунку суму не оплатив, внаслідок чого утворилась заборгованість в сумі 35 380,80 грн.

Позивачем (Товариством з обмеженою відповідальністю "Прикарпатенерготрейд"), 15.02.2022, на адресу споживача електричної енергії було направлено рахунок за електроенергію цінним листом з описом вкладення, докази чого наявні в матеріалах справи (а.с. 17-19).

24 лютого 2023 року позивач звертався до Господарського суду Івано-Франківської області з заявою про видачу судового наказу про стягнення з Обслуговуючого кооперативу житлово-будівельний кооператив "Радислав" на користь ТОВ "Прикарпатенерготрейд" 35 380,80 грн заборгованості за спожиту електричну енергію за листопад 2022 згідно рахунку від 07.12.2022 за договором про постачання електричної енергії постачальником універсальних послуг № 2901350 від 14.12.2018.

Господарським судом Івано-Франківської області, за заявою Товариства з обмеженою відповідальністю "Прикарпатенерготрейд", 01.03.2023 видано судовий наказ про стягнення з Обслуговуючого кооперативу житлово-будівельного кооперативу "Радислав" на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Прикарпатенерготрейд" 35 380,80 грн - за спожиту електричну енергію, 268,40 грн - судового збору, 1500,00 грн - витрат на професійну правничу допомогу (справа №909/174/23).

22.03.2023 від боржника - Обслуговуючого кооперативу житлово-будівельний кооператив "Радислав" надійшла заява вх. №3427/23 про скасування судового наказу. Ухвалою Господарського суду від 23.03.2022 у справі №909/174/23 вищезазначений судовий наказ скасовано, з тих підстав що заява ТзОВ "Прикарпатенерготрейд" мотивована необґрунтованістю вимог стягувача, не зазначення періоду нарахування суми заявленої до стягнення, не врахування проведених оплат та розміру завданих боржнику збитків.

Заборгованість за використану електроенергію не оплачена, що стало підставою для звернення позивача до суду.

При перегляді рішення місцевого господарського суду судова колегія Західного апеляційного господарського суду керувалась наступним:

Відповідно до ч. 1 ст. 67 ГК України відносини підприємства з іншими підприємствами, організаціями, громадянами в усіх сферах господарської діяльності здійснюються на основі договорів. Підприємства вільні у виборі предмета договору, визначенні зобов`язань, інших умов господарських взаємовідносин, що не суперечать законодавству України (ч. 2 ст. 67 ГК України).

Згідно з частинами 1, 2 ст. 714 ЦК України, за договором постачання енергетичними та іншими ресурсами через приєднану мережу одна сторона (постачальник) зобов`язується надавати другій стороні (споживачеві, абонентові) енергетичні та інші ресурси, передбачені договором, а споживач (абонент) зобов`язується оплачувати вартість прийнятих ресурсів та дотримуватись передбаченого договором режиму її використання, а також забезпечити безпечну експлуатацію енергетичного та іншого обладнання.

До договору постачання енергетичними та іншими ресурсами через приєднану мережу застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, положення про договір поставки, якщо інше не встановлено законом або не випливає із суті відносин сторін.

За змістом ч. 1 ст. 275 ГК України, за договором енергопостачання енергопостачальне підприємство (енергопостачальник) відпускає електричну енергію, пару, гарячу і перегріту воду (далі - енергію) споживачеві (абоненту), який зобов`язаний оплатити прийняту енергію та дотримуватися передбаченого договором режиму її використання, а також забезпечити безпечну експлуатацію енергетичного обладнання, що ним використовується.

На підставі господарського договору між суб`єктами господарювання виникають господарські зобов`язання, в силу яких один суб`єкт (зобов`язана сторона, у тому числі боржник) зобов`язаний вчинити певну дію господарського чи управлінсько-господарського характеру на користь іншого суб`єкта (виконати роботу, передати майно, сплатити гроші, надати інформацію тощо), або утриматися від певних дій, а інший суб`єкт (управнена сторона, у тому числі кредитор) має право вимагати від зобов`язаної сторони виконання її обов`язку (ст.173, 174 ГК України).

Частиною 1 ст. 193 ГК України передбачено, що суб`єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов`язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору.

Згідно з ст. 525, 526, 530 ЦК України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання) - ч. 1 ст. 610 ЦК України. Боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом (ч. 1 ст. 612 ЦК України).

Статтею 629 ЦК України передбачено, що договір є обов`язковим для виконання сторонами.

Відносини, пов`язані з виробництвом, передачею, розподілом, постачанням і використанням енергії, забезпеченням енергетичної безпеки України врегульовані Законом України Про ринок електричної енергії.

Сторони у цій справі належать до учасників ринку електричної енергії (п. 96 ч. 1 ст. 1 Закону України Про ринок електричної енергії).

Відповідно до положень статті 4 Закону України Про ринок електричної енергії учасники ринку електричної енергії провадять свою діяльність на ринку електричної енергії на договірних засадах.

У відповідності до вимог Правил роздрібного ринку електричної енергії затверджених Постановою НКРЕКП № 312 від 14.03.2018 для договорів, які укладаються шляхом приєднання до умов договору, укладення договору можливе шляхом підписання заяв-приєднань, оплати виставленого рахунку, споживання будь-якого обсягу електричної енергії (за умови відсутності направлених заперечень щодо договірних умов в цілому чи частково) через особистий кабінет в електронній формі (в установленому законодавством порядку).

Матеріалами справи встановлено, що з 14.12.2018 відповідач приєднався до умов публічного договору про постачання електричної енергії споживачу.

Згідно частин 6, 7 статті 276 Господарського кодексу України розрахунки за договорами енергопостачання здійснюються на підставі цін (тарифів), встановлених/визначених відповідно до вимог закону. Оплата енергії, що відпускається, здійснюється відповідно до умов договору. Договір може передбачати попередню оплату, планові платежі з наступним перерахунком або оплату, що проводиться за вартість прийнятих ресурсів.

Відповідно до ч. 3 ст. 58 Закону України Про ринок електричної енергії споживач зобов`язаний, зокрема, сплачувати за електричну енергію та надані йому послуги відповідно до укладених договорів.

Пунктом 1 частини 1 статті 530 Цивільного кодексу України визначено, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Згідно зі ст. 610 Цивільного кодексу України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Відповідно до ч. 1 ст. 612 Цивільного кодексу України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Як вбачається з матеріалів справи, відповідач не оплатив 35 380,80 грн за спожиту електричну енергію за договором №2901350 за розрахунковий період листопад 2022 року.

Щодо тверджень скаржника про здійснення розрахунків за поставлену електричну енергію на підтвердження чого ним надано роздруківку з персонального кабінету споживача на офіційному сайті ТОВ Прикарпатенерготрейд за означеним договором №2901350 колегія суддів зазначає наступне.

Згідно положень п. 4.24. Правил роздрібного ринку електричної енергії , затверджених постановою НКРЕЕКП від 14.03.2018 № 312( зі змінами) у разі виникнення у споживача заборгованості з оплати за спожиту електричну енергію сторони за взаємною згодою укладають договір щодо реструктуризації заборгованості та оформлюють графік погашення заборгованості, який є додатком до договору.

У разі відсутності графіка погашення заборгованості та при відсутності у платіжному документі у реквізиті призначення платежу посилань на період, за який здійснюється оплата або перевищення суми платежу, необхідної для цього періоду, ці кошти, перераховані споживачем за електричну енергію, електропостачальник має право зарахувати як погашення існуючої заборгованості цього споживача з найдавнішим терміном її виникнення.

Укладення сторонами та дотримання споживачем узгодженого графіка погашення заборгованості не звільняє споживача від оплати поточного споживання електричної енергії.

Матеріали справи не містять укладеного між сторонами договору щодо реструктуризації заборгованості та оформленого графіку погашення заборгованості, сторони протилежного не стверджували.

Натомість з долучених скаржником до матеріалів справи роздруківок з персонального кабінету споживача не вбачається здійснення оплати згідно договору №2901350 від 14.12.2018 за листопад 2022, а відтак такі не є доказом сплати заборгованості за заявлений період, в тому числі з врахуванням наявної заборгованості за попередні періоди в розмірі 436 479,15 грн.

Відповідно до статей 73, 74 Господарського процесуального кодексу України доказами у справі є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність чи відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи.

Згідно з положеннями статті 13 ГПК України судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом.

Відповідно до статті 86 ГПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також вірогідність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Матеріалами справи підтверджується факт порушення відповідачем свого зобов`язання щодо оплати спожитої електричної енергії в строк, встановлений договором. В свою чергу, відповідачем не доведено факт сплати заборгованості за спірний період належними та допустимими доказами.

З урахуванням наведеного колегія суддів доходить до висновку, що суд першої інстанції зробив правильний висновок, що вимога позивача про стягнення з відповідача 35 380,80 грн. заборгованості обґрунтована та підлягає задоволенню. В спростування доводів скаржника щодо непідсудності даної справи Господарському суду Івано-Франківської області колегія суддів зазначає наступне.

Частиною 1 статті 27 ГПК визначено що позов пред`являється до господарського суду за місцезнаходженням чи місцем проживання відповідача, якщо інше не встановлено цим Кодексом.

Відповідно до ч.5 ст. 29 ГПК України, позови у спорах, що виникають з договорів, в яких визначено місце виконання або виконувати які через їх особливість можна тільки в певному місці, можуть пред`являтися також за місцем виконання цих договорів .

Згідно ч.1 ст. 29 ГПК України право вибору між господарськими судами, яким відповідно до цієї статті підсудна справа, належить позивачу, за винятком виключної підсудності, встановленої статтею 30 цього Кодексу.

Господарське зобов`язання підлягає виконанню за місцем, визначеним законом, господарським договором, або місцем, яке визначено змістом зобов`язання (ч. 1 ст. 197 ГК України).

Як встановлено судом, предметом договору про постачання електричної енергії споживачу постачальником універсальних послуг №2901350 є постачання електричної енергії до житлового комплексу за адресою: ур. Чобіт, с. Угринів, Тисменицький р-н, Івано-Франківська обл., 77423, що в даному випадку є місцем виконання зобов`язань за даним договором.

Враховуючи зазначене, колегія суддів приходить до висновку про можливість застосування положень ст. 29 ГПК України, та подання позовної заяви за вибором позивача до Господарського суду Івано-Франківської області, а відтак судом не порушено правил визначення юрисдикції (підсудності) при вирішенні даної справи.

Окрім того, колегія суддів погоджуючись із запереченнями поданими на апеляційну скаргу позивачем, що відповідачем під час розгляду справи в суді першої інстанції не заявлено про непідсудність справи Господарському суду Івано-Франківської області та не наведено в апеляційній скарзі обставин, які б унеможливлювали подання такої заяви до суду першої інстанції.

Щодо витрат на професійну правничу допомогу стягнену за розгляд справи в суді першої інстанції колегія суддів зазначає наступне.

Склад та порядок розподілу судових витрат визначено Главою 8 Розділу I ГПК України.

Згідно з ч. 1 ст. 123 ГПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.

До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу (п. 1 ч. 3 ст. 123 ГПК України). Згідно з частиною першою статті 124 Господарського процесуального кодексу України разом з першою заявою по суті спору кожна сторона подає до суду попередній (орієнтовний) розрахунок суми судових витрат, які вона понесла і які очікує понести у зв`язку із розглядом справи.

При поданні позовної заяви позивач вказав, що очікує понести витрати на професійну правничу допомогу в розмірі 23 000,00 грн. Однак, згідно клопотання вх. № 8219/23 від 31.05.2023 зазначив, що фактичні витрати на професійну правничу допомогу становлять 8000,00 грн. На підтвердження яких надав: договір про надання професійної правничої допомоги №2023/19 від 03.01.2023, укладений між ТОВ "Прикарпатенерготрейд", як клієнтом та адвокатом Іванишиним Василем Івановичем, який діє на підставі свідоцтва про право на зайняття адвокатською діяльністю Серія ІФ №001197 від 14.06.2017 та Акт приймання-передачі послуг від 03.01.2023.

Як вбачається з договору про надання професійної правничої допомоги № 2023/19 від 03.01.2023, адвокат зобов`язується надавати клієнту необхідну професійну правничу допомогу під час цивільного, господарського, адміністративного та кримінального провадження, пов`язаного з діяльністю клієнта та його посадових осіб (п. 1.1.).

Пунктом 4.2. договору визначено, що остаточна сума даного договору визначається сторонами на підставі погоджених та підписаних актів приймання - передачі наданих послуг, враховуючи складність справи, фактично витрачений час, винагороду за досягнення бажаного результату та інші істотні обставини.

Згідно з актом приймання-передачі послуг від 25.05.2023, підписаного сторонами та скріпленими їхніми печатками, вартість наданих послуг складає 8 000,00 грн., а саме: опрацювання документів та підготовка позовної заяви до суду - 8 000,00 грн.

При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін (додаткова ухвала Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного господарського суду від 03.12.2021 у справі №927/237/20).

Такі самі критерії, як зазначено вище, застосовує Європейський суд з прав людини, присуджуючи судові витрат на підставі статті 41 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року.

Зокрема, згідно з практикою Європейського суду з прав людини заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим (рішення у справі "East/WestAllianceLimited" проти України", заява № 19336/04). У рішенні Європейського суду з прав людини у справі "Лавентс проти Латвії" зазначено, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір.

Загальне правило розподілу судових витрат визначене в ч. 4 ст. 129 ГПК України, відповідно до якої інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: 1) у разі задоволення позову - на відповідача; 2) у разі відмови в позові - на позивача; 3) у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Згідно ч. 4 ст. 126 ГПК України розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, які підлягають розподілу між сторонами. Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами (ч.5,6 ст. 126 ГПК України).

Тобто саме зацікавлена сторона має вчиняти певні дії, спрямовані на відшкодування з іншої сторони витрат на професійну правничу допомогу, а інша сторона має право на відповідні заперечення проти таких вимог, що виключає ініціативу суду у питанні відшкодування витрат на професійну правничу допомогу одній із сторін без відповідних дій з боку такої сторони.

Принцип змагальності сторін має свої втілення, зокрема, у наведених положеннях частин п`ятої, шостої статті 126 ГПК України, виходячи з яких зменшення внаслідок неспівмірності суми судових витрат на професійну правничу допомогу, що підлягають розподілу, можливе виключно на підставі клопотання іншої сторони у разі, на її думку, недотримання вимог стосовно співмірності витрат зі складністю відповідної роботи, її обсягом та часом, витраченим на виконання робіт. Суд, ураховуючи принципи диспозитивності та змагальності, не має права вирішувати питання про зменшення з підстав неспівмірності суми судових витрат на професійну правничу допомогу, що підлягають розподілу, з власної ініціативи.

Аналогічна правова позиція викладена у постанові Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 05.07.2022 у справі №922/2913/21.

Однак, відповідачем не подано до суду першої інстанції клопотання про зменшення розміру судових витрат на професійну правничу допомогу.

Щодо тверджень представника відповідача про не надіслання відповідачу заяви про стягнення витрат на професійну правничу допомогу та доказів на підтвердження надання таких послуг, суд зазначає про те, що позивачем заявлено про стягнення судових витрат на професійну правничу допомогу разом з поданням позовної заяви, також, згодом ним було направлено на адресу відповідача цінним листом з описом вкладення клопотання про долучення доказів, копії договору про надання професійної правничої допомоги №2023/19 від 03.01.2023 та копії акту приймання-передачі послуг від 25.05.2023.

Враховуючи фактичні обставини справи, та норми права що підлягають застосуванню при вирішенні цього спору, колегія суддів погоджуючись із висновками суду першої інстанції вважає, що розмір витрат на професійну правову допомогу у сумі 8 000,00 грн., є обґрунтованим, відповідає критеріям реальності адвокатських витрат та розумності їхнього розміру та підлягає стягненню з відповідача за результатами розгляду даної справи. Згідно зі статтею 86 ГПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

У постанові Верховного Суду від 29.01.2021 у справі № 922/51/20 зазначено, що Верховний Суд неодноразово наголошував щодо необхідності застосування категорій стандартів доказування та відзначав, що принцип змагальності забезпечує повноту дослідження обставин справи. Зокрема, цей принцип передбачає покладання тягаря доказування на сторони.

Одночасно цей принцип не передбачає обов`язку суду вважати доведеною та встановленою обставину, про яку сторона стверджує. Така обставина підлягає доказуванню таким чином, аби задовольнити, як правило, стандарт переваги більш вагомих доказів, тобто коли висновок про існування стверджуваної обставини з урахуванням поданих доказів видається більш вірогідним, ніж протилежний (постанови Верховного Суду від 02.10.2018 у справі № 910/18036/17, від 23.10.2019 у справі № 917/1307/18, від 18.11.2019 у справі № 902/761/18, від 04.12.2019 у справі № 917/2101/17). Аналогічний стандарт доказування застосовано Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 18.03.2020 у справі № 129/1033/13-ц (провадження № 14-400цс19).

Дослідивши матеріали справи, колегія суддів апеляційної інстанції вважає доводи апелянта такими, що не підтверджуються наявними у справі доказами та встановленими обставинами.

Зважаючи на те, що доводи апеляційної скарги не знайшли свого підтвердження та спростовуються матеріалами справи, беручи до уваги межі перегляду оскаржуваного рішення, суд апеляційної інстанції дійшов висновку про те, що рішення суду першої інстанції про задоволення позовних вимог є законним та обґрунтованим.

Висновок апеляційного суду за результатами розгляду апеляційної скарги.

Відповідно до ч.1 ст. 236 ГПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

За приписами ч. 1 ст. 269 ГПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права (ч. 1 ст. 276 ГПК України).

На підставі викладеного колегія суддів Західного апеляційного господарського суду вважає, що рішення Господарського суду Івано-Франківської області від 12.06.2023 у справі №909/340/23 ґрунтується на матеріалах справи та чинному законодавстві і підстав для його скасування немає, а зазначені в апеляційній скарзі доводи скаржника не обґрунтовані і не визнаються такими, що можуть бути підставою для скасування чи зміни оскаржуваного судового рішення.

Судові витрати в суді апеляційної інстанції.

Згідно з ст. 123 ГПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать, зокрема витрати на професійну правничу допомогу.

Відповідно до ст. 126 ГПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.

За результатами розгляду справи витрати на професійну правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами.

Для визначення розміру витрат на професійну правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

Верховний Суд неодноразово вказував на те, що при визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін (пункт 21 додаткової постанови Великої Палати Верховного Суду від 19.02.2020 у справі № 755/9215/15-ц).

Оскільки з ч. 1, п. 1 ч. 3 ст. 123 ГПК України вбачається, що витрати на професійну правничу допомогу належать до судових витрат, то відповідно до ч. 8 ст. 129 ГПК України розмір судових витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду, за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву.

Відповідно до ч. 1 ст. 221 ГПК України якщо сторона з поважних причин не може до закінчення судових дебатів у справі подати докази, що підтверджують розмір понесених нею судових витрат, суд за заявою такої сторони, поданою до закінчення судових дебатів у справі, може вирішити питання про судові витрати після ухвалення рішення по суті позовних вимог.

Заяви, клопотання і заперечення подаються в письмовій або усній формі (ч. 2 ст. 169 ГПК України).

У відзиві на апеляційну скаргу ТзОВ "Прикарпатенерготрейд" від 31.08.2023 надано орієнтовний розрахунок судових витрат, які складаються з витрат на професійну правничу допомогу у розмірі 11 000,00 грн.

24.09.2023 позивачем подано клопотання про долучення письмових доказів, які підтверджують понесені позивачем витрати на професійну правничу допомогу у даній справі та просить стягнути з ОК ЖБК Радислав судові витрати, які складаються з витрат на професійну правничу допомогу у розмірі 8 000,00 грн., а тому суд доходить до висновку про наявність підстав для розгляду вказаного клопотання.

Відповідачем не подано клопотання про зменшення розміру витрат на професійну правничу допомогу.

Відповідно до статті 26 Закону України Про адвокатуру та адвокатську діяльність адвокатська діяльність здійснюється на підставі договору про надання правової допомоги.

Так, договір про надання правової допомоги - це домовленість, за якою одна сторона (адвокат, адвокатське бюро, адвокатське об`єднання) зобов`язується здійснити захист, представництво або надати інші види правової допомоги другій стороні (клієнту) на умовах і в порядку, що визначені договором, а клієнт зобов`язується оплатити надання правової допомоги та фактичні витрати, необхідні для виконання договору (стаття 1 Закону № 5076-VI).

Закон України Про адвокатуру та адвокатську діяльність формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту визначає гонорар.

Суд зауважує, що неврахування судом умов договору про надання правової допомоги щодо порядку обчислення гонорару не відповідає принципу свободи договору, закріпленому у статті 627 ЦК України.

Частинами першою та другою статті 30 Закону України Про адвокатуру та адвокатську діяльність встановлено, що порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час.

З аналізу зазначеної норми слідує, що гонорар може встановлюватися у формі:

- фіксованого розміру,

- погодинної оплати.

Вказані форми відрізняються порядком обчислення - при зазначенні фіксованого розміру для виплати адвокатського гонорару не обчислюється фактична кількість часу, витраченого адвокатом при наданні послуг клієнту, і навпаки - підставою для виплати гонорару, який визначений у формі погодинної оплати, є кількість витрачених на надання послуги годин помножена на вартість такої (однієї) години того чи іншого адвоката в залежності від його кваліфікації, досвіду, складності справи та інших критеріїв.

Оскільки до договору про надання правової допомоги застосовують загальні вимоги договірного права, то гонорар адвоката, хоч і визначається частиною першою статті 30 Закону України Про адвокатуру та адвокатську діяльність як "форма винагороди адвоката", але в розумінні ЦК України становить ціну такого договору.

Фіксований розмір гонорару у цьому контексті означає, що у разі настання визначених таким договором умов платежу - конкретний склад дій адвоката, що були вчинені на виконання цього договору й призвели до настання цих умов, не має жодного значення для визначення розміру адвокатського гонорару в конкретному випадку.

Таким чином, визначаючи розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації гонорару адвоката іншою стороною, суди мають виходити зі встановленого у самому договорі розміру та/або порядку обчислення таких витрат, що узгоджується з приписами статті 30 Закону України Про адвокатуру та адвокатську діяльність, враховуючи при цьому положення законодавства щодо критеріїв визначення розміру витрат на правничу допомогу.

Таким чином не є обов`язковими для суду зобов`язання, які склалися між адвокатом та клієнтом у контексті вирішення питання про розподіл судових витрат. Вирішуючи останнє, суд повинен оцінювати витрати, що мають бути компенсовані за рахунок іншої сторони, ураховуючи як те, чи були вони фактично понесені, так і оцінювати їх необхідність. Подібний висновок викладений у пункті 5.44 постанови Великої Палати Верховного Суду від 12.05.2020 у справі № 904/4507/18, у постанові Великої Палати Верховного Суду від 16.11.2022 у справі № 922/1964/21 та у постанові Верховного Суду від 24.01.2023 в cправі № 921/628/19.

При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності) та критерію розумності розміру, з урахуванням конкретних обставин справи та доводів сторін. Ті самі критерії застосовує Європейський суд з прав людини, присуджуючи судові витрати на підставі статті 41 Конвенції. Зокрема, у рішеннях від 12.10.2006 у справі "Двойних проти України" (пункт 80), від 10.12.2009 у справі "Гімайдуліна і інших проти України" (пункти 34-36), від 23.01.2014 у справі "East/West Alliance Limited" проти України", від 26.02.2015 у справі "Баришевський проти України" (пункт 95) зазначається, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими (необхідними), а їхній розмір - обґрунтованим.

У рішенні Європейського суду з прав людини у справі "Лавентс проти Латвії" від 28.11.2002 зазначено, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір (аналогічна правова позиція викладена Касаційним господарським судом у складі Верховного Суду у додаткових постановах від 20.05.2019 у справі № 916/2102/17, від 25.06.2019 у справі № 909/371/18, у постановах від 05.06.2019 у справі № 922/928/18, від 30.07.2019 у справі № 911/739/15 та від 01.08.2019 у справі № 915/237/18).

Розглядаючи заяву про компенсацію понесених витрат на професійну правничу допомогу суд досліджує та оцінює додані заявником до заяви документи на предмет належності, допустимості та достовірності відображеної у них інформації. Зокрема, чи відповідають зазначені у документах дані щодо характеру та обсягу правничої допомоги, наданої адвокатом, документам, наявним у судовій справі, чи не вчиняв адвокат під час розгляду справи дій, які призвели до затягування розгляду справи, зокрема, але не виключно, чи не подавав явно необґрунтованих заяв і клопотань, чи не включено у документи інформацію щодо витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, які не підтверджені належними доказами та навпаки, якими доказами підтверджується заявлена до відшкодування сума, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги (аналогічна правова позиція викладена у постанові Касаційного господарського суду в складі Верховного Суду від 22.04.2021 у справі №905/716/20).

Такі докази, відповідно до частини першої статті 86 ГПК України, суд оцінює за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

При цьому згідно з статтею 74 ГПК України сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Подані на підтвердження таких витрат докази мають окремо та у сукупності відповідати вимогам статей 75 - 79 ГПК України.

Судом встановлено, що актом приймання-передачі послуг також визначено назви складових наданих послуг, та зазначено, що вони включають: опрацювання апеляційної скарги та складення відзиву на апеляційну скаргу. Сторони підтверджують, що зобов`язання за договором про надання професійної правничої допомоги №2023/19 від 03.01.2023 у справі № 909/340/23 виконані належним чином та своєчасно.

Загальна сума до оплати за актом від 20.09.2023 становить 8 000,00 грн.

Відповідно до статті 19 Закону України "Про адвокатуру та адвокатську діяльність" видами адвокатської діяльності, в тому числі є:

1) надання правової інформації, консультацій і роз`яснень з правових питань, правовий супровід діяльності юридичних і фізичних осіб, органів державної влади, органів місцевого самоврядування, держави;

2) складення заяв, скарг, процесуальних та інших документів правового характеру;

6) представництво інтересів фізичних і юридичних осіб у судах під час здійснення цивільного, господарського, адміністративного та конституційного судочинства, а також в інших державних органах, перед фізичними та юридичними особами;

У частині першій статті 1 Закону України "Про адвокатуру та адвокатську діяльність" визначено, що іншими видами правової допомоги - є види адвокатської діяльності з надання правової інформації, консультацій і роз`яснень з правових питань, правового супроводу діяльності клієнта, складення заяв, скарг, процесуальних та інших документів правового характеру, спрямованих на забезпечення реалізації прав, свобод і законних інтересів клієнта, недопущення їх порушень, а також на сприяння їх відновленню в разі порушення:

Таким чином, беручи на себе обов`язок щодо здійснення представництва інтересів клієнта в суді, адвокат бере на себе відповідальність не лише за якусь одну дію, зокрема, підготовку процесуального документа, виступ в суді, а бере на себе обов`язок по вчиненню комплексу дій, метою яких є забезпечення реалізації та захисту прав і обов`язків клієнта.

Аналогічна правова позиція викладена у постановах Верховного Суду від 25.05.2021 у справі №910/7586/19, від 20.07.2021 у справі №922/2604/20, від 01.12.2021 у справі №641/7612/16-ц, які враховані апеляційним господарським судом.

Таким чином, надані адвокатом послуги перелічені в акті приймання-передачі послуг від 20.09.2023 опрацювання апеляційної скарги та складання відзиву на апеляційну скаргу розцінюються судом як одна дія із складення відзиву на апеляційну скаргу (вх. № 01-04/5849/23 від 01.09.2023) та відповідно дає суду прийти до висновку про завищений об`єм послуг адвоката.

Крім цього, судом враховано, що відзив на апеляційну скаргу здебільшого містить цитування норм права та посилання на висновки викладені в рішенні Господарського суду Івано-Франківської області від 12.06.2023 в цій справі.

Апеляційний господарський суд, при визначенні суми відшкодування виходив із критерію реальності понесення адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходив з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін (пункт 21 додаткової постанови Великої Палати Верховного Суду від 19.02.2020 у справі №755/9215/15-ц, додаткова ухвала об`єднаної палати Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 03.12.2021 у справі № 927/237/20).

За практикою Верховного Суду (пункти 4.12 - 4.14 постанови від 30.11.2020 у справі № 922/2869/19) під час вирішення питання про розподіл витрат на професійну правничу допомогу суд:

- має право зменшити розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, які підлягають розподілу між сторонами, керуючись критеріями, які визначені у ч. 4 ст. 126 ГПК України (а саме: співмірність розміру витрат на оплату послуг адвоката зі складністю справи, часом, обсягом наданих адвокатом послуг, ціною позову та (або) значенням справи для сторони), але лише за клопотанням іншої сторони;

- з власної ініціативи або за наявності заперечення сторони може відмовити стороні, на користь якої ухвалено рішення, у відшкодуванні понесених нею витрат на правову допомогу повністю або частково, керуючись критеріями, що визначені частинами 5-7, 9 ст. 129 ГПК України (а саме: пов`язаність витрат з розглядом справи; обґрунтованість та пропорційність розміру витрат до предмета спору, з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, у тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; поведінка сторони під час розгляду справи щодо затягування розгляду справ; дії сторін щодо досудового вирішення спору та щодо врегулювання спору мирним шляхом; істотне перевищення або чи заявлення неспівмірно нижчою суми судових витрат, порівняно з попереднім (орієнтовним) розрахунком; зловживання процесуальними правами).

Апеляційний суд зазначає, що загальне правило щодо розподілу судових витрат визначене в частині 4 статті 129 ГПК України.

У постановах Верховного Суду від 07.11.2019 у справі № 905/1795/18 та від 08.04.2020 у справі № 922/2685/19 висловлено правову позицію, за якою суд не зобов`язаний присуджувати стороні, на користь якої відбулося рішення, всі його витрати на адвоката, якщо, керуючись принципами справедливості, пропорційності та верховенством права, встановить, що розмір витрат на професійну правничу допомогу, визначений стороною та його адвокатом, є завищеним щодо іншої сторони спору, зважаючи на складність справи, витрачений адвокатом час, та неспіврозмірним у порівнянні з ринковими цінами адвокатських послуг.

З огляду на викладене, апеляційний суд, дійшов висновку про наявність підстав для зменшення стягнення судових витрат на 50 % від попередньо заявленої суми у розмірі 8 000,00 грн. до 4 000,00 грн.

Керуючись ст. ст. 126,129, 236, 269, 270, 275, 276, 281-284 ГПК України, Західний апеляційний господарський суд, -

ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційну скаргу Обслуговуючого кооперативу житлово-будівельний кооператив "Радислав" від 05.07.2023 (вх. суду від 07.07.2023 №01-05/2182/23) залишити без задоволення.

2. Рішення Господарського суду Івано-Франківської області від 12.06.2023 у справі № 909/340/23 залишити без змін.

3. Клопотання Товариства з обмеженою відповідальністю "Прикарпатенерготрейд" (вх. суду від 25.09.2023 №01-04/6428/23) про відшкодування витрат на професійну правничу допомогу у справі №909/340/23 задоволити частково.

4. Стягнути з Обслуговуючого кооперативу Житлово - будівельний кооператив "Радислав" (81131, вул. Стуса, буд. 13, с. Солонка, Пустомитівський район, Львівська область, ) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Прикарпатенерготрейд" (76019, вул. Надрічна, буд. 4 "Б", м. Івано-Франківськ, ) судові витрати на професійну правничу допомогу в розмірі 4 000,00 грн. У решті в задоволенні клопотання відмовити.

5. Судовий збір за перегляд справи у суді апеляційної інстанції - покласти на скаржника.

6. Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом двадцяти днів з дня її проголошення згідно зі ст.ст. 286-289 ГПК України.

7. Матеріали справи повернути до суду першої інстанції.

Головуючий суддя Т.Б. Бонк

суддя С.М. Бойко

суддя Г.Г. Якімець