УХВАЛА

21 грудня 2023 року

м. Київ

cправа № 910/216/23

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного господарського суду:

Кондратова І.Д. - головуючий, судді - Вронська Г.О., Губенко Н.М.,

розглянувши касаційну скаргу ОСОБА_1

на рішення Господарського суду міста Києва

(суддя - Смирнова Ю.М.)

від 04.05.2023

та постанову Північного апеляційного господарського суду

(головуючий - Сітайло Л.Г., судді - Шапран В.В., Буравльов С.І.)

від 22.11.2023

у справі за позовом ОСОБА_1

до Акціонерного товариства "Українська залізниця"

про стягнення 551 230,50 грн середнього заробітку за час вимушеного прогулу,

ВСТАНОВИВ:

1. У січні 2023 року ОСОБА_1 (далі - позивач) звернувся до Господарського суду міста Києва з позовом до Акціонерного товариства "Українська залізниця" (далі - відповідач) про стягнення 360 301,50 грн середнього заробітку за час вимушеного прогулу. Також, позивач просив суд стягнути з відповідача витрати на професійну правничу допомогу.

2. Позов обґрунтовано тим, що рішенням Господарського суду міста Києва від 06.01.2021 у справі № 760/9300/17-ц визнано незаконними та скасовано рішення правління відповідача від 18.01.2017 (протокол №Ц-57/4 Ком.т.) та наказ від 19.01.2017 №72/ос, у частині звільнення позивача за пунктом 5 частини першої статті 41 Кодексу законів про працю України (далі - КЗпП України), поновлено позивача на посаді начальника філії "Відомча воєнізована охорона" АТ "Укрзалізниця" та стягнуто на користь позивача 150 375,56 грн середнього заробітку за час вимушеного прогулу за період з 11.05.2017 по 14.11.2017. Оскільки відповідачем не було виконано зазначене рішення суду в частині поновлення позивача на роботі, останній просив суд стягнути з відповідача на його користь середній заробіток за час вимушеного прогулу за період з 18.07.2022 до 30.12.2022 у розмірі 360 301,50 грн.

3. Позивач подав до Господарського суду міста Києва заяву про збільшення розміру позову, в якій просив стягнути з відповідача 551 230,50 грн середнього заробітку за час вимушеного прогулу у період з 18.07.2022 по 29.03.2023, а також витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 138 246,10 грн. Вказана заява прийнята Господарським судом міста Києва до розгляду як така, що відповідає приписам статті 46 Господарського процесуального кодексу України (далі - ГПК України).

4. Рішенням Господарського суду міста Києва від 04.05.2023, залишеним без змін постановою Північного апеляційного господарського суду від 22.11.2023, позов задоволено частково, стягнуто з відповідача на користь позивача 143 176,73 грн середнього заробітку за час вимушеного прогулу та 7 272,73 грн витрат на професійну правничу допомогу. В іншій частині позову відмовив.

5. Суд першої інстанції дійшов висновку, з яким погодився суд апеляційної інстанції, що невиконання відповідачем протягом тривалого часу рішення Господарського суду міста Києва від 06.01.2021 у справі №760/9300/17-ц про поновлення позивача на роботі має наслідком застосування приписів статті 236 КЗпП України про стягнення з відповідача на користь позивача середнього заробітку за час затримки виконання рішення про поновлення на роботі. Виходячи з суми, яка визначена у цьому рішенні, суд здійснив нарахування середнього заробітку позивача у період з 18.07.2022 по 29.03.2023, як середньоденний заробіток позивача на момент звільнення, в сумі 799,87 грн * на 179 робочих днів, тому дійшов висновку про часткове задоволення позовних вимог у розмірі 143 176,73 грн. З цим висновком суд апеляційної інстанції погодився, оскільки у спірний період пункт 10 Порядку №100 не діяв, так як був виключений Постановою Кабінету Міністрів України від 09.12.2020 №1213 "Про внесення змін до постанови Кабінету Міністрів України від 08.02.1995 №100", яка набула чинності 12.12.2020.

6. Також місцевий господарський суд дійшов висновку, з яким погодився суд апеляційної інстанції, що в частині стягнення гонорару успіху в розмірі 110 246,10 грн слід відмовити, оскільки такі витрати не відповідають критерію розумності, не мають характеру необхідних, без понесення яких у позивача буде відсутня можливість захистити свої права та законні інтереси, не містять обґрунтування обсягу фактичних дій представника позивача, які достатньою мірою можуть бути співвіднесені із досягненням успішного результату, у зв`язку з чим їх відшкодування з огляду на обставини даної справи матиме надмірний характер.

7. Додатковим рішенням Господарського суду міста Києва 05.06.2023, стягнуто з відповідача в дохід Державного бюджету України судовий збір у розмірі 2 147,65 грн, а також стягнуто з позивача в дохід Державного бюджету України судовий збір у розмірі 6 120,81 грн.

8. Місцевий господарський суд встановив, що оскільки стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу є спеціальним видом відповідальності роботодавця за порушення трудових прав працівника, тому оплата, яку просить стягнути позивач, не підпадає під категорію пільг при сплаті судового збору згідно з пунктом 1 частини першої статті 5 Закону України "Про судовий збір", у зв`язку з чим положення цієї норми Закону в даному випадку не підлягають застосуванню, та дійшов висновку, що судовий збір стягується з обох сторін в дохід бюджету пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

9. Північний апеляційний господарський суд у постанові від 22.11.2023 з таким висновком суду першої інстанції не погодився. Суд врахував правову позицію Великої Палати Верховного Суду, викладену у постанові від 08.02.2022 у справі № 755/12623/19 (середній заробіток за час вимушеного прогулу за своїм змістом є заробітною платою, право на отримання якої виникло у працівника, який був незаконно позбавлений можливості виконувати свою трудову функцію з незалежних від нього причин, стаття 235 КЗпП України), у постанові Верховного Суду від 04.08.2022 у справі № 380/6129/20 (до вимушеного прогулу прирівнюється затримка роботодавцем виконання рішення про поновлення на роботі, стаття 236 КЗпП України) та дійшов висновку, що позивач звільнений від сплати судового збору у такій категорії справ, тому додаткове рішення Господарського суду міста Києва від 05.06.2023 в частині стягнення з позивача в дохід Державного бюджету України судового збору в розмірі 6 120,81 грн скасував.

10. 19.12.2023 до Верховного Суду від позивача надійшла касаційна скарга, в якій просить судові рішення попередніх інстанцій змінити в незадоволеній частині та стягнути з відповідача на користь позивача середній заробіток за час затримки роботодавцем виконання рішення про поновлення на роботі у розмірі - 551 230,50 грн та витрат на професійну правничу допомогу в розмірі 28 000,00 грн і гонорар 20% від суми стягнутого середнього заробітку, пропорційно до розміру задоволених позовних вимог.

11. Верховний Суд перевірив форму і зміст касаційної скарги та дійшов висновку про відмову у відкритті касаційного провадження з таких мотивів.

12. Стаття 129 Конституції України серед основних засад судочинства визначає забезпечення права на апеляційний перегляд справи та у визначених законом випадках - на касаційне оскарження судового рішення.

13. Відповідно до пункту 9 частини третьої статті 2 ГПК України, одним з основних засад (принципів) господарського судочинства є забезпечення права на касаційне оскарження у визначених законом випадках.

14. Так, відповідно до пункту 2 частини третьої статті 287 цього Кодексу, не підлягають касаційному оскарженню судові рішення у малозначних справах та у справах з ціною позову, що не перевищує п`ятиста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім випадків, якщо:

а) касаційна скарга стосується питання права, яке має фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовчої практики;

б) особа, яка подає касаційну скаргу, відповідно до цього Кодексу позбавлена можливості спростувати обставини, встановлені оскарженим судовим рішенням, при розгляді іншої справи;

в) справа становить значний суспільний інтерес або має виняткове значення для учасника справи, який подає касаційну скаргу;

г) суд першої інстанції відніс справу до категорії малозначних помилково.

15. Частина сьома статті 12 ГПК України визначає, що для цілей цього Кодексу розмір прожиткового мінімуму для працездатних осіб вираховується станом на 1 січня календарного року, в якому подається відповідна заява або скарга, вчиняється процесуальна дія чи ухвалюється судове рішення.

16. Позов у зазначеній справі подано у 2023 році. При цьому, статтею 7 Закону України "Про Державний бюджет України на 2023 рік" прожитковий мінімум для працездатних осіб з 01.01.2023 встановлено у розмірі 2 684, 00 грн.

17. Відповідно до пункту 1 частини першої статті 163 ГПК України у позовах про стягнення грошових коштів ціна позову визначається сумою, яка стягується, або сумою, оспорюваною за виконавчим чи іншим документом, за якими стягнення провадиться у безспірному (безакцептному) порядку.

18. Предметом позову у цій справі є стягнення 551 230,50 грн, що не перевищує п`ятиста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб (500 х 2 684,00 грн = 1 342 000, 00 грн) станом на час звернення з позовною заявою.

19. Позивач у касаційній скарзі не погоджується з висновками судів попередніх інстанцій щодо часткового задоволення позову, вважає, що суди неправильно застосували норми матеріального права та порушили норми процесуального права і не врахували висновки щодо застосування норм права у подібних правовідносинах, викладених у постановах Верховного Суду, що є підставою касаційного оскарження судових рішень відповідно до пункту 1 частини другої статті 287 ГПК України.

20. Натомість, норма пункту 2 частини третьої статті 287 цього Кодексу визначає виключні випадки для касаційного оскарження судових рішень у справах з ціною позову, що не перевищує п`ятиста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

21. Скаржник не зазначає жодних обґрунтувань, які могли б бути визнані такими, що підпадають під дію підпунктів "а" - "г" пункту 2 частини третьої статті 287 ГПК України.

22. Таким чином, Верховний Суд вважає, що скаржник не дотримав умову допуску справи до касаційного оскарження, у якій предметом позову є стягнення 551 230,50 грн, що не перевищує п`ятиста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

23. При цьому, Верховний Суд звертає увагу, що учасники судового процесу повинні розуміти, що визначені пунктом 2 частини третьої статті 287 ГПК України випадки є винятком із загального правила і необхідність відкриття касаційного провадження у справі на підставі будь-якого з них потребує належних, фундаментальних обґрунтувань, як від заінтересованих осіб, так і від суду, оскільки в іншому випадку принцип "правової визначеності" буде порушено.

24. Згідно з пунктом 1 частини першої статті 293 ГПК України суд касаційної інстанції відмовляє у відкритті касаційного провадження у справі, якщо касаційну скаргу подано на судове рішення, що не підлягає касаційному оскарженню.

25. Зважаючи на те, що скаржник не зазначив підстави касаційного оскарження, передбачені пунктом 2 частини третьої статті 287 ГПК України, Верховний Суд дійшов висновку про відмову у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою позивача згідно з пунктом 1 частини першої статті 293 ГПК України, оскільки касаційну скаргу подано на судове рішення, що не підлягає касаційному оскарженню.

Керуючись нормами статті 234, пункту 2 частини третьої статті 287, пункту 1 частини другої статті 293 ГПК України, Верховний Суд

У Х В А Л И В:

1. Відмовити у відкритті касаційного провадження у справі № 910/216/23 за касаційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Господарського суду міста Києва від 04.05.2023 та постанову Північного апеляційного господарського суду від 22.11.2023.

2. Касаційну скаргу разом з доданими до неї матеріалами направити скаржнику.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання та не підлягає оскарженню.

Головуючий І. Кондратова

Судді Г. Вронська

Н. Губенко