УХВАЛА

19.12.2023Справа № 910/16964/23

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Компанія управління проектами Акрополь"

до Національної спілки художників України

третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, на стороні відповідача - Львівська обласна організація національної спілки художників України

про визнання недійсним одностороннього правочину та визнання діючим договору

Суддя Картавцева Ю.В.

Представники: згідно з протоколом судового засідання,

ВСТАНОВИВ:

Товариство з обмеженою відповідальністю «Компанія управління проектами Акрополь» звернулось до Господарського суду міста Києва з позовом до Національної спілки художників України про визнання недійсним одностороннього правочину та визнання діючим Договору.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що односторонній правочин відповідача від 20.04.2022 №01-99-12 про відмову від вигоди за Договором довірчого управління від 02.04.2008 не відповідає положенням законодавства та умовам Договору від 02.04.2008, з огляду на що позивач просить суд визнати недійсним односторонній правочин відповідача - лист повідомлення від 20.04.2022 №01-99-12 про відмову від вигоди за Договором довірчого управління від 02.04.2008 та визнати діючим Договір довірчого управління від 02.04.2008.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 06.11.2023 позовну заяву залишено без руху.

17.11.2023 через відділ діловодства суду від позивача надійшла заява про усунення недоліків.

За змістом ст. 176 ГПК України, за відсутності підстав для залишення позовної заяви без руху, повернення позовної заяви чи відмови у відкритті провадження суд відкриває провадження у справі протягом п`яти днів з дня надходження позовної заяви або заяви про усунення недоліків, поданої в порядку, передбаченому статтею 174 цього Кодексу.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 22.11.2023 суд ухвалив: прийняти позовну заяву до розгляду та відкрити провадження у справі; справу розглядати за правилами загального позовного провадження; підготовче засідання призначити на 19.12.2023; залучити до участі у справі третю особу, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, на стороні відповідача - Львівську обласну організацію національної спілки художників України.

11.12.2023 через відділ діловодства суду від відповідача надійшов відзив на позовну заяву, у якому міститься клопотання про передачу справи за підсудністю.

15.12.2023 та 18.12.2023 через відділ діловодства суду від відповідача надійшли заяви про прийняття участі в судовому засіданні у режимі відеоконференції з використанням технічних засобів

За наслідками розгляду заяв відповідача, головуючим суддею Картавцевою Ю.В. прийнято рішення про можливість проведення засідання 19.12.2023 в режимі відеоконференції, про що повідомлено заявника.

15.12.2023 через відділ діловодства суду від позивача надійшла заява про відкладення розгляду справи.

У підготовчому засіданні 19.12.2023 представник відповідача взяв участь у в режимі відеоконференції, представники інших учасників судової справи у підготовче засідання не прибули.

Представник відповідача заперечив проти задоволення заяви позивача про відкладення розгляду справи та підтримав клопотання про передачу справи за підсудністю.

За наслідками розгляду клопотання позивача про відкладення розгляду справи, судом відмовлено у його задоволенні, оскільки, позивачем не наведено тих обставин та не надано відповідних доказів, наявність яких в силу приписів чинного законодавства є підставою для відкладення розгляду справи.

Розглянувши клопотання відповідача про передачу справи за підсудністю, суд зазначає наступне.

Клопотання обґрунтовано тим, що предметом позовних вимог є визнання недійсним одностороннього правочину та визнання діючим Договору довірчого управління нерухомим майном - цілісного майнового комплексу за адресою м. Львів вул. Мучна, 32, тому за правилами виключної підсудності, справа підлягає розгляду Господарським судом Львівської області.

У параграфі 3 глави 2 розділу І ГПК України сформульовані правила територіальної юрисдикції (підсудності). У вказаному параграфі ГПК України встановлені вимоги щодо визначення загальної підсудності (стаття 27), особливості визначення підсудності справи, у якій однією зі сторін є суд або суддя (стаття 28), правила альтернативної підсудності (стаття 29) та правила виключної підсудності (стаття 30).

Відповідно до частин першої, другої статті 27 ГПК України позов пред`являється до господарського суду за місцезнаходженням чи місцем проживання відповідача, якщо інше не встановлено цим Кодексом. Для цілей визначення підсудності відповідно до цього Кодексу місцезнаходження юридичної особи та фізичної особи - підприємця визначається згідно з Єдиним державним реєстром юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань.

Правила ж виключної територіальної підсудності передбачені у статті 30 ГПК України, перелік категорій справ у якій розширеному тлумаченню не підлягає.

Виключна підсудність є особливим видом територіальної підсудності, правила якої забороняють застосування при пред`явленні позову інших норм, що регулюють інші види територіальної підсудності, передбачені у статтях 27 - 29 ГПК України.

Відповідно до частини першої статті 181 ЦК України до нерухомих речей (нерухоме майно, нерухомість) належать земельні ділянки, а також об`єкти, розташовані на земельній ділянці, переміщення яких є неможливим без їх знецінення та зміни їх призначення.

Приписами цивільного судочинства (частина перша статті 114 Цивільного процесуального кодексу України (далі - ЦПК України; в редакції, чинній до 14 грудня 2017 року, частина перша статті 30 ЦПК України в чинній редакції) передбачено виключну підсудність позовів, що виникають із приводу нерухомого майна, пред`являються за місцем знаходження майна або його основної частини.

Забезпечуючи єдність у застосуванні процесуального законодавства, суди цивільної юрисдикції стало застосовували це положення таким чином, що у цьому випадку виключну підсудність встановлено для позовів, що виникають із приводу нерухомого майна (частина перша статті 114 ЦПК). Враховуючи положення статті 181 ЦК України, зазначали, що такими є, наприклад, позови про право власності на таке майно; про право володіння і користування ним (стаття 358 ЦК); про поділ нерухомого майна, що є у спільній частковій власності та виділ частки із цього майна (статті 364, 367 ЦК); про поділ нерухомого майна, що є у спільній сумісній власності та виділ частки із цього майна (статті 370, 372 ЦК); про право користування нерухомим майном (визначення порядку користування ним); про право, яке виникло із договору найму жилого приміщення, оренди тощо; про визнання правочину з нерухомістю недійсним; про звернення стягнення на нерухоме майно - предмет іпотеки чи застави; розірвання договору оренди землі; стягнення орендної плати, якщо спір виник з приводу нерухомого майна; про усунення від права на спадкування та визначення додаткового строку для прийняття спадщини (така позиція викладена, наприклад, у пункті 42 постанови пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 1 березня 2013 року № 3 «Про деякі питання юрисдикції загальних судів та визначення підсудності цивільних справ», а також в подальшому Касаційним цивільним судом у складі Верховного Суду в постанові від 25 лютого 2018 року у справі № 201/12876/17 та від 11 липня 2019 року у справі № 426/7217/18).

На відміну від регулювання, наведеного у ЦПК України, у положеннях частини третьої статті 16 ГПК України в редакції, чинній до 14 грудня 2017 року, йшлося про виключну підсудність господарським судам справ у спорах про право власності на майно або про витребування майна з чужого незаконного володіння чи про усунення перешкод у користуванні майном.

Щодо інших спорів, які виникали в межах зобов`язальних відносин стосовно нерухомого майна, діяли такі ж правила визначення територіальної підсудності справ господарському суду як і у спорах, що виникають при укладанні, зміні, розірванні господарських договорів чи визнання їх недійсними, або у спорах, що виникають при виконанні господарських договорів, наведені в частині першій та другій статті 15 ГПК України в редакції, чинній до 14 грудня 2017 року.

В подальшому Законом України «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України щодо визначення підсудності справ з питань земельних відносин від 18 лютого 2010 року» № 1914-VI вносились зміни до статей 12 та 16 ГПК України, визначивши виключну підсудність справ у спорах, що виникають із земельних відносин, у яких беруть участь суб`єкти господарської діяльності, за винятком тих, що віднесено до компетенції адміністративних судів, господарським судам за місцезнаходженням об`єктів земельних відносин або основної їх частини, за винятком справ, передбачених частиною четвертою цієї статті.

У чинній редакції ГПК України частина третя статті 30 цього Кодексу вказує на виключну підсудність справ у спорах, що виникають з приводу нерухомого майна, господарським судам за місцезнаходженням майна або основної його частини, що відповідає змісту частини першої статті 30 ЦПК України.

За визначенням, що дає Академічний тлумачний словник української мови, словосполука «з приводу» означає «у зв`язку з чим-небудь», тому словосполучення «з приводу нерухомого майна» треба розуміти як будь-який спір у зв`язку з нерухомим майно або певними діями, пов`язаними з цим майном.

Аналізуючи логічну послідовність зміни формулювання положень процесуального законодавства щодо правил розгляду позовів за виключною підсудністю, убачається її спрямованість на визначення виключної підсудності в цілому для всіх спорів, які виникають у межах відповідних правовідносин у зв`язку з нерухомим майном, безвідносно до предмета конкретного спору.

Отже, слід дійти висновку, що за правилами чинного ГПК України виключна підсудність застосовується до тих спорів, вимоги за якими стосуються нерухомого майна як безпосередньо, так і опосередковано, а спір може стосуватися як правового режиму нерухомого майна, так і інших прав та обов`язків, що пов`язані з нерухомим майном.

Відповідна правова позиція у подібних правовідносинах викладена у постанові Верховного Суду від 9 вересня 2020 року у справі № 910/6644/18 та у постанові Великої Палати Верховного Суду від 7 липня 2020 року у справі № 910/10647/18.

Велика Палата Верховного Суду у постанові від 16.02.2021 у справі № 911/2390/18 зазначила, що словосполучення «з приводу нерухомого майна» у частині третій статті 30 ГПК України необхідно розуміти таким чином, що правила виключної підсудності поширюються на будь-які спори, які стосуються прав та обов`язків, що пов`язані з нерухомим майном. У таких спорах нерухоме майно не обов`язково виступає як безпосередньо об`єкт спірного матеріального правовідношення.

Тому до спорів, предметом яких є, зокрема, визнання недійсним одностороннього правочину та визнання діючим договору управління нерухомим майном, поширюються норми частини третьої статті 30 ГПК України.

Відповідно до п.1 ч. 1 та ч. 3 статті 31 Господарського процесуального кодексу України, суд передає справу на розгляд іншому суду, якщо: справа належить до територіальної юрисдикції (підсудності) іншого суду. Передача справи на розгляд іншого суду за встановленою цим Кодексом підсудністю з підстави, передбаченої пунктом 1 частини першої цієї статті, здійснюється на підставі ухвали суду не пізніше п`яти днів після закінчення строку на її оскарження, а в разі подання скарги - не пізніше п`яти днів після залишення її без задоволення.

Так, предметом спору у справі 910/16964/23 є визнання недійсним одностороннього правочину відповідача - листа повідомлення від 20.04.2022 №01-99-12 про відмову від вигоди за Договором довірчого управління від 02.04.2008 та визнання діючим Договору довірчого управління від 02.04.2008.

При цьому, відповідно до змісту преамбули Договору довірчого управління від 02.04.2008 Національна спілка художників України передає, а Товариство з обмеженою відповідальністю "Компанія управління проектами Акрополь" приймає в довірче управління нижчезазначену власність Національної спілки художників України: будівлі та споруди цілісного майнового комплексу ЛЕКСФ по АДРЕСА_1 .

За таких обставин, суд дійшов висновку, що матеріали позовної заяви Товариства з обмеженою відповідальністю "Компанія управління проектами Акрополь" до Національної спілки художників України, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, на стороні відповідача - Львівська обласна організація національної спілки художників України про визнання недійсним одностороннього правочину та визнання діючим договору підлягають переданню на розгляд Господарського суду Львівської області, відтак, клопотання відповідача підлягає задоволенню.

На підставі викладеного та керуючись ст. 31, ч. 2 ст. 232, ст.ст. 233, 234, 235 Господарського процесуального кодексу України, суд

УХВАЛИВ:

1. Матеріали справи № 910/16964/23 за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Компанія управління проектами Акрополь" до Національної спілки художників України, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, на стороні відповідача - Львівська обласна організація національної спілки художників України про визнання недійсним одностороннього правочину та визнання діючим договору передати на розгляд Господарського суду Львівської області.

2. Ухвала набирає законної сили негайно після її оголошення та може бути оскаржена у порядку, встановленому статтею 256 Господарського процесуального кодексу України.

Суддя Ю.В. Картавцева