РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26.12.2023Справа № 910/15067/23

за позовом Державного агентства України з питань кіно

до Державного підприємства "Національний центр Олександра Довженка"

про стягнення 3 072,62 грн.

Суддя Картавцева Ю.В.

Без повідомлення (виклику) учасників справи.

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

Державне агентство України з питань кіно звернулось до Господарського суду міста Києва з позовом до Державного підприємства «Національний центр Олександра Довженка» про стягнення 3 072,62 грн.

Позовні вимоги обґрунтовані неналежним виконанням відповідачем умов Ліцензійного Договору №21-ЛД від 03.07.2018, з огляду на що позивач просить суд стягнути 3 072,62 грн, з яких: 830,43 грн основного боргу та 2 242,19 грн пені.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 02.10.2023 позовну заяву залишено без руху.

04.10.2023 через відділ діловодства суду від позивача надійшла заява про усунення недоліків.

За змістом ст. 176 Господарського процесуального кодексу України, за відсутності підстав для залишення позовної заяви без руху, повернення позовної заяви чи відмови у відкритті провадження суд відкриває провадження у справі протягом п`яти днів з дня надходження позовної заяви або заяви про усунення недоліків, поданої в порядку, передбаченому статтею 174 цього Кодексу.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 09.10.2023 суд ухввлив: прийняти позовну заяву до розгляду та відкрити провадження у справі; справу розглядати за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін; запропонувати відповідачу подати відзив на позовну заяву протягом 15 днів з дня вручення даної ухвали; встановити позивачу строк для подання відповіді на відзив - протягом п`яти днів з дня отримання відзиву; встановити відповідачу строк для подання заперечень - протягом п`яти днів з дня отримання відповіді на відзив; подати суду докази надіслання (надання) їх іншим учасникам справи.

02.11.2023 через відділ діловодства суду від відповідача надійшли відзив та заява про застосування строків позовної давності.

09.11.2023 через відділ діловодства суду від позивача надійшла відповідь на відзив.

У частині 8 статті 22 ГПК України передбачено, що при розгляді справи у порядку спрощеного провадження суд досліджує докази і письмові пояснення, викладені у заявах по суті справи, а у випадку розгляду справи з повідомленням (викликом) учасників справи - також заслуховує їх усні пояснення. Судові дебати не проводяться.

Згідно з частиною 4 статті 240 ГПК України у разі розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи суд підписує рішення без його проголошення.

Дослідивши наявні в матеріалах справи докази та письмові пояснення, викладені позивачем у позовній заяві та відповіді на відзив і відповідачем у відзиві та заяві про застосування строків позовної давності, суд

ВСТАНОВИВ:

03.07.2018 між Державним агентством України з питань кіно (позивач, ліцензіар-1), Товариством з обмеженою відповідальністю "Топконтент" (ліцензіар-2) та Державним підприємством "Українська кіностудія анімаційних фільмів", правонаступником якого є Державне підприємство "Національний центр Олександра Довженка" (відповідач, дистриб`ютор) укладено Ліцензійний договір № 21-ЛД (далі - Договір), відповідно до п. 2.1 якого ліцензіари надають дистриб`ютору дозвіл (ліцензію) на використання виключних майнових авторських прав на Фільми, а саме право використовувати Фільми та/або дозволяти використання Фільмів третім особам способами (видавати субліцензії), зазначеними у статті 3 цього Договору (Права на Фільми), на Строк і Територію, зазначені у цьому Договорі.

У розділі І Договору "Терміни та визначення" зазначено, що Фільми - Цикл анімаційних фільмів "ІНФОРМАЦІЯ_1", "ІНФОРМАЦІЯ_2", "ІНФОРМАЦІЯ_3", автори сценаріїв - ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ; режисер - ОСОБА_5 ; хронометраж - 3 серії по 13 хвилин кожна; рік випуску - 2017.

Строк - період часу, на який дистриб`ютору надається дозвіл (ліцензія) на використання виключних майнових авторських прав на Фільми способами, зазначеними у статті 3 цього договору (Права на Фільми), і який починається з дати підписання договору та спливає "31" грудня 2023 року включно.

Територія - територія, на яку дистриб`ютору надається дозвіл на використання Прав на Фільми, зазначені у статті 3 цього договору - територія всього світу без обмежень.

Звітний період - квартал, протягом якого дистриб`ютором використовуються Права на Фільми.

Пунктом 2.2 Договору визначено, що дистриб`ютор зобов`язується виплачувати ліцензіарам дохід від комерційного використання всіх прав на Фільми у розмірах та на умовах, зазначених у цьому договорі.

Відповідно до п. 3.1 Договору ліцензіари передають дистриб`ютору дозвіл (виключну ліцензію) на використання виключних майнових авторських прав на Фільми, а саме право використовувати Фільми або дозволяти використання Фільмів третім особам.

Згідно з п. 4.1 Договору розподіл доходу між ліцензіарами від комерційного використання всіх прав на Фільми відбувається відповідно до фактичних внесків сторін у виробництво Фільму наступним чином: дистриб`ютор сплачує ліцензіару-1 частку доходу від комерційного використання всіх прав на Фільми у розмірі частки ліцензіара-1 в майнових правах на Фільми, визначеної у відповідних актах розподілу майнових прав на Фільми, як зазначено в Таблиці 1 нижче; дистриб`ютор сплачує ліцензіару-2 частку доходу від комерційного використання всіх прав на Фільми у розмірі частки ліцензіара-2 в майнових правах на Фільми, визначеної у відповідних актах розподілу майнових прав на Фільми, як зазначено в Таблиці 1 нижче.

У Таблиці 1 зазначено наступне: назва твору - "ІНФОРМАЦІЯ_1", "ІНФОРМАЦІЯ_2", "ІНФОРМАЦІЯ_3", частка ліцензіара-1 55,49%, частка ліцензіара-2 44,51%.

Відповідно до п. 4.4 Договору сплата часток доходу ліцензіарів від комерційного використання всіх прав на Фільми здійснюється дистриб`ютором щоквартально, не пізніше 15 числа місяця, наступного після закінчення кварталу. Дистриб`ютор складає звіти з реалізації прав та перераховує кошти на розрахунковий рахунок ліцензіарів після відшкодування витрат на тиражування копій Фільмів та на просування Фільмів протягом 15 календарних днів після закінчення кожного кварталу. У разі відсутності доходу від використання прав за розрахунковий період дистриб`ютор інформує про такий факт ліцензіарів.

Договір набуває чинності від дати підписання його сторонами і діє до "31" грудня 2023 року, але у будь-якому разі до повного виконання дистриб`ютором своїх зобов`язань. Термін дії цього договору може бути продовжений за згодою сторін.

Дослідивши зміст Договору, суд прийшов до висновку про укладання сторонами ліцензійного договору.

Відповідно до статті 1109 Цивільного кодексу України за ліцензійним договором одна сторона (ліцензіар) надає другій стороні (ліцензіату) дозвіл на використання об`єкта права інтелектуальної власності визначеним способом (способами) протягом певного строку на певній території, а ліцензіат зобов`язується вносити плату за використання об`єкта, якщо інше не встановлено договором. У випадках, передбачених ліцензійним договором, може бути укладений субліцензійний договір, за яким ліцензіат надає іншій особі (субліцензіату) субліцензію на використання об`єкта права інтелектуальної власності. У цьому разі відповідальність перед ліцензіаром за дії субліцензіата несе ліцензіат, якщо інше не встановлено ліцензійним договором. У ліцензійному договорі визначаються вид ліцензії, сфера використання об`єкта права інтелектуальної власності (конкретні права, що надаються за договором, способи використання зазначеного об`єкта, територія та строк, на які надаються права, тощо), розмір, порядок і строки виплати плати за використання об`єкта права інтелектуальної власності, а також інші умови, які сторони вважають за доцільне включити у договір. Вважається, що за ліцензійним договором надається невиключна ліцензія, якщо інше не встановлено ліцензійним договором. Предметом ліцензійного договору не можуть бути права на використання об`єкта права інтелектуальної власності, які на момент укладення договору не були чинними. Права на використання об`єкта права інтелектуальної власності та способи його використання, які не визначені у ліцензійному договорі, вважаються такими, що не надані ліцензіату. У разі відсутності в ліцензійному договорі умови про територію, на яку поширюються надані права на використання об`єкта права інтелектуальної власності, дія ліцензії поширюється на територію України. Якщо в ліцензійному видавничому договорі або інше відтворення твору винагорода визначається у вигляді фіксованої грошової суми, то в договорі має бути встановлений максимальний тираж твору. Умови ліцензійного договору, які суперечать положенням цього Кодексу, є нікчемними.

Звертаючись до суду з позовом у справі № 910/15067/23, позивач зазначає, що протягом 2020-2021 років відповідачем надавалися звіти, але розрахунки з позивачем не здійснювалися.

З огляду на викладене, позивач просить суд стягнути з відповідача 3 072,62 грн, з яких: 830,43 грн основного боргу та 2 242,19 грн пені.

Відповідач проти задоволення позовних вимог заперечує та, зокрема, зазначає що позивач не мав права приймати надані відповідачем звіти без підтвердження належним аудитором достовірності наданих звітів; невиконання відповідачем зобов`язань пов`язане з тяжким фінансовим становищем останнього, яке спричинено карантинними обмеженнями та невиконанням позивачем зобов`язань щодо обов`язкової державної підтримки; позивачем пропущено строк позовної давності на звернення до суду з даним позовом.

Оцінюючи подані докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів, та враховуючи, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог і заперечень, суд вважає, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню з наступних підстав.

Як встановлено судом, 03.07.2018 між Державним агентством України з питань кіно, Товариством з обмеженою відповідальністю "Топконтент" та Державним підприємством "Українська кіностудія анімаційних фільмів", правонаступником якого є Державне підприємство "Національний центр Олександра Довженка" (відповідно до Додаткової угоди № 1 від 14.11.2019 до Договору) укладено Ліцензійний договір № 21-ЛД, відповідно до п. 2.1 якого ліцензіари надають дистриб`ютору дозвіл (ліцензію) на використання виключних майнових авторських прав на Фільми, а саме право використовувати Фільми та/або дозволяти використання Фільмів третім особам способами (видавати субліцензії), зазначеними у статті 3 цього Договору (Права на Фільми), на Строк і Територію, зазначені у цьому Договорі.

За змістом п. 4.1 Договору розподіл доходу між ліцензіарами від комерційного використання всіх прав на Фільми відбувається відповідно до фактичних внесків сторін у виробництво Фільму, зокрема, дистриб`ютор сплачує ліцензіару-1 частку доходу від комерційного використання всіх прав на Фільми у розмірі частки ліцензіара-1 в майнових правах на Фільми, так, частка ліцензіара-1 становить 55,49%.

Відповідно до п. 4.4 Договору сплата часток доходу ліцензіарів від комерційного використання всіх прав на Фільми здійснюється дистриб`ютором щоквартально, не пізніше 15 числа місяця, наступного після закінчення кварталу. Дистриб`ютор складає звіти з реалізації прав та перераховує кошти на розрахунковий рахунок ліцензіарів після відшкодування витрат на тиражування копій Фільмів та на просування Фільмів протягом 15 календарних днів після закінчення кожного кварталу. У разі відсутності доходу від використання прав за розрахунковий період дистриб`ютор інформує про такий факт ліцензіарів.

Підпунктом 5.3.3 Договору визначено, що дистриб`ютор зобов`язаний своєчасно здійснювати розрахунки із ліцензіарами та надавати до 15-го числа першого місяця кожного кварталу звіти про перебіг виконання реалізації Фільмів. Подавати ліцензіарам до 20 січня наступного за звітним року, підтвердження незалежним аудитором достовірності наданих звітів про використання Прав, зазначених у ст. 3 цього договору, у попередньому році.

За змістом ст. 530 Цивільного кодексу України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Зобов`язання, строк (термін) виконання якого визначений вказівкою на подію, яка неминуче має настати, підлягає виконанню з настанням цієї події. Якщо строк (термін) виконання боржником обов`язку не встановлений або визначений моментом пред`явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання у будь-який час. Боржник повинен виконати такий обов`язок у семиденний строк від дня пред`явлення вимоги, якщо обов`язок негайного виконання не випливає із договору або актів цивільного законодавства.

Так, у матеріалах справи наявні копії звітів за період з 1-го кварталу 2020 року по 4-й квартал 2021 року, з яких вбачається, що загальна сума пропорційної частки винагороди позивача (55,49%) відповідно до Договору складає 830,43 грн.

Відповідно до статті 193 Господарського кодексу України суб`єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов`язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов`язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться.

Зазначене також кореспондується з нормами ст. ст. 525, 526 ЦК України.

Стаття 629 Цивільного кодексу України передбачає, що договір є обов`язковим для виконання сторонами.

Відповідно до статті 610 Цивільного кодексу України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Відтак, суд, враховуючи умови п. 4.4 Договору дійшов висновку, що строк сплати часток доходу від комерційного використання прав на Фільми за період з 1-го кварталу 2020 року по 4-й квартал 2021 року є таким, що настав.

Суд зазначає, що відповідачем не надано доказів сплати позивачу грошових коштів у розмірі 830,43 грн, не надано будь-яких інших доказів у підтвердження відсутності його обов`язку зі сплати заявленої в позові заборгованості, у зв`язку з чим суд доходить висновку про наявність підстав для стягнення заборгованості у розмірі 830,43 грн.

При цьому, наведені у відзиві доводи не спростовують наявності у відповідача обов`язку зі сплати заборгованості у розмірі 830,43 грн, так, зокрема, п.п. 5.3.3 Договору, на який посилається відповідач, покладає обов`язок з надання аудиторського звіту саме на відповідача, а не на позивача. Щодо карантинних обмежень, на які вказує відповідач, то суд зазначає, що відповідачем не надано доказів та не доведено причинно-наслідкового зв`язку між впровадженням на території України карантину та неможливістю виконання зобов`язань за Договором. У свою чергу, суд звертає увагу, що відсутність у боржника грошових коштів не звільняє останнього від виконання грошових зобов`язань.

Також, позивачем заявлено до стягнення з відповідача 2 242,19 грн пені.

Згідно з нормами статті 549 Цивільного кодексу України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання.

Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання.

Штрафними санкціями у Господарському кодексі України визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов`язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов`язання (частина 1 статті 230 Господарському кодексі України).

Положеннями п. 3 ч. 1 ст. 611 ЦК України встановлено, що у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки встановлені договором або законом, зокрема, сплата неустойки.

Відповідно до частини 6 статті 232 Господарського кодексу України, нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання зобов`язання, якщо інше не встановлено законом або договором, припиняється через шість місяців від дня, коли зобов`язання мало бути виконано.

Разом з тим, відповідно до п. 7 Прикінцевих положень Господарського кодексу України під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19), строки, визначені статтями 232, 269, 322, 324 цього Кодексу, продовжуються на строк дії такого карантину.

Згідно зі ст. 3 Закону України "Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов`язань" розмір пені, передбачений статтею 1 цього Закону, обчислюється від суми простроченого платежу та не може перевищувати подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період, за який сплачується пеня.

Відповідно до п. 7.2 Договору у випадку порушення дистриб`ютором умов статті 4 цього договору щодо терміну виплати будь-якої частини доходу від комерційного використання всіх прав на Фільми, які належать ліцензіарам за цим договором, дистриб`ютор сплачує ліцензіарам неустойку в розмірі 0,3% від неоплаченої суми за кожен день прострочення.

Так, з наданого позивачем розрахунку вбачається, що ним не було враховано приписів ст. 3 Закону України "Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов`язань".

Відтак, зробивши перерахунок, суд зазначає, що обґрунтованою сумою пені за несвоєчасне виконання зобов`язань зі сплати коштів станом на 15.12.2022 (як зазначено у розрахунку позивачем) за 1-й квартал 2020 року є 193,13 грн, за 2-й квартал 2020 року є 39,25 грн, 3-й квартал 2020 року є 17,56 грн, 1-й квартал 2021 року є 125,67 грн, 3-й квартал 2021 року є 51,23 грн.

З огляду на викладене, вимоги позивача про стягнення 2 242,19 грн пені підлягають частковому задоволенню, а саме в сумі 426,84 грн.

Щодо заяви відповідача про пропуск позивачем строку позовної давності на звернення до суду з даним позовом, суд зазначає наступне.

Відповідно до статті 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Згідно ст. 257 Цивільного кодексу України загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки.

Відповідно до п. 1 ч. 2 ст. 258 ЦК України позовна давність в один рік застосовується, зокрема, до вимог про стягнення неустойки (штрафу, пені).

Поряд з цим, відповідно до п. 12 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19), строки, визначені статтями 257, 258, 362, 559, 681, 728, 786, 1293 цього Кодексу, продовжуються на строк дії такого карантину.

Постановою Кабінету Міністрів України від 11.03.2020 р. № 211 «Про запобігання поширенню на території України коронавірусу COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2», прийнятої відповідно до ст.29 Закону України «Про захист населення від інфекційних хвороб», на усій території України встановлений карантин з 12 березня 2020 року, який у свою чергу постановами Кабінету Міністрів України від 25.03.2020 №239, від 20.05.2020 №392, від 22.07.2020 №641, від 26.08.2020 №760, від 13.10.2020 №956, від 09.12.2020 №1236, від 21.04.2021 №405, від 16.06.2021 №611 неодноразово продовжувався та тривав до липня 2023 року.

Разом з тим, відповідно до п. 19 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України у період дії в Україні воєнного, надзвичайного стану строки, визначені статтями 257-259, 362, 559, 681, 728, 786, 1293 цього Кодексу, продовжуються на строк його дії.

Так, указом Президента України №64/2022 "Про введення воєнного стану в Україні", затвердженого відповідним Законом України від 24.02.2022, у зв`язку з військовою агресією Російської Федерації проти України, в Україні із 24.02.2022 було введено воєнний стан, який триває і наразі.

Таким чином, з огляду на вищезазначені приписи законодавства та встановлені судом обставини, а саме, дату звернення позивача із даним позовом до суду - 25.09.2023 та заявлені позивачем періоди нарахування боргу та штрафних санкцій (починаючи з 16.04.2020), суд дійшов висновку, що строк позовної давності на звернення до суду з даним позовом, позивачем не пропущено.

Відповідно до ст. 74 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

За приписами ст. 76, 77, 78, 79 Господарського процесуального кодексу України належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Докази, одержані з порушенням закону, судом не приймаються. Достовірними є докази, створені (отримані) за відсутності впливу, спрямованого на формування хибного уявлення про обставини справи, які мають значення для справи. Наявність обставини, на яку сторона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, вважається доведеною, якщо докази, надані на підтвердження такої обставини, є більш вірогідними, ніж докази, надані на її спростування. Питання про вірогідність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Відповідно до вимог ст. 129 ГПК України судові витрати позивача по сплаті судового збору покладаються на сторін пропорційно задоволених позовних вимог.

Керуючись ст.ст. 74, 76-80, 129, 236, 237, 238, 240-242 Господарського процесуального кодексу України, суд

ВИРІШИВ:

1. Позов задовольнити частково.

2. Стягнути з Державного підприємства "Національний центр Олександра Довженка" (03040, місто Київ, вулиця Васильківська, 1; ідентифікаційний код: 22928085) на користь Державного агентства України з питань кіно (02156, місто Київ, вулиця Кіото, 27; ідентифікаційний код: 37508051) 830 (вісімсот тридцять) грн 43 коп. основного боргу, 426 (чотириста двадцять шість) грн 84 коп. пені та 1 098 (одна тисяча дев`яносто вісім) грн 25 коп. судового збору.

3. В іншій частині позову відмовити.

4. Після набрання рішенням законної сили видати наказ.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом двадцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Суддя Ю.В. Картавцева