ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД КІРОВОГРАДСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 грудня 2023 рокуСправа № 912/1941/23

Господарський суд Кіровоградської області у складі судді Глушкова М.С., розглянувши у відкритому судовому засіданні за правилами загального позовного провадження справу

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "АЙСБЕРГ" (вул. Червоного Козацтва, 41, м. Олександрія, Кіровоградська область, 28000)

до Олександрійської міської ради (пр. Соборний, 59, м. Олександрія, Кіровоградська область, 28000)

про визнання права власності,

секретар судового засідання - Безчасна Н.Г.

представники сторін:

від позивача - Курпіль А.М., адвокат, ордер серія АЕ №1233869 від 16.10.2023;

від відповідача - Скляр Ю.А., самопредставництво;

у судовому засіданні оголошено вступну та резолютивну частини рішення,

УСТАНОВИВ:

До Господарського суду Кіровоградської області надійшла позовна заява Товариства з обмеженою відповідальністю "Айсберг" до Олександрійської міська рада Кіровоградської області про визнання права власності на автостоянку на 72 автомобілі, що складається з бетонної огорожі довжиною 200 м, висотою 2 м, 1999 року побудови загальною площею 0,25 га та будинку охорони 1999 року побудови, загальною площею 8 кв.м, розташовану на земельній ділянці за кадастровим номером :10:437:0026, площею 2 500,00 кв.м, яка знаходиться по вул. Козацькій в м. Олександрії Кіровоградської області з покладенням на відповідача судових витрат.

В обґрунтування позовних вимог Товариство з обмеженою відповідальністю "АЙСБЕРГ" зазначило, що у зв`язку із невизнанням відповідачем права власності позивача на спірний об`єкт, вказане право власності підлягає визнанню в судовому порядку.

Разом з позовною заявою позивач подав суду заяву про забезпечення позову.

Ухвалою від 18.10.2023 господарський суд відмовив у задоволенні заяви про забезпечення позову.

20.10.2023 позивач подав суду заяву про забезпечення позову від 19.10.2023.

Ухвалою від 23.10.2023 господарський суд прийняв позовну заяву до розгляду та відкрив провадження у справі за правилами загального позовного провадження, підготовче засідання призначив на 21.11.2023.

Ухвалою від 23.10.2023 господарський суд відмовив у задоволенні заяви від 19.10.2023 Товариства з обмеженою відповідальністю "АЙСБЕРГ" про забезпечення позову.

24.10.2023 у системі "Електронний суд" відповідачем сформовано відзив на позовну заяву з вимогою відмовити у задоволенні позову.

20.11.2023 до суду надійшло клопотання про розгляд справи, яка призначена в підготовчому засіданні 21.11.2023, без участі представника відповідача та закриття підготовчого провадження і призначення справи до розгляду по суті.

21.11.2023 до суду від позивача надійшло клопотання про долучення доказів.

Ухвалою від 21.11.2023 господарський суд закрив підготовче провадження та призначив справу до розгляду по суті на 12.12.2023.

12.12.2023 до суду від позивача надійшло клопотання про відкладення розгляду справи.

12.12.2023 у судовому засіданні оголошено перерву до 19.12.2023.

19.12.2023 у судовому засіданні оголошено перерву до 21.12.2023.

У судовому засіданні 21.12.2023 учасники справи підтримали подані заяви та заперечення.

У засіданні суду 21.12.2023 досліджено докази у справі.

Розглянувши подані документи і матеріали, заслухавши пояснення представників сторін, з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, господарський суд встановив такі обставини.

У 1999 році Товариством з обмеженою відповідальністю "АЙСБЕРГ" збудовано автостоянку на 72 автомобілі, що складається з бетонної огорожі довжиною 200 м, висотою 2 м, 1999 року побудови загальною площею 0,25 га та будинку охорони 1999 року побудови, загальною площею 8 кв.м, що відображено у звіті про оцінку нерухомого майна від 01.10.2023 (а.с. 46-63).

Відповідно до акта Державної технічної комісії про готовність закінченого будівництвом об`єкта до експлуатації від 04.11.1999 автостоянка на 72 автомобіля готова до введення в експлуатацію (а.с. 66-67).

За твердженням позивача, з 04.11.1999 Товариство з обмеженою відповідальністю "АЙСБЕРГ" є власником вищевказаної автостоянки як майна, набутого в результаті його господарської діяльності відповідно до абз. 4 ст. 12 Закону України "Про господарські товариства" в редакції від 27.05.1999.

Вказана автостоянка знаходиться на земельній ділянці площею 2500,00 кв.м з кадастровим номером :10:437:0026, що розташована по вулиці Козацькій (Червоного Козацтва) у місті Олександрія Кіровоградської області, та передана Товариству з обмеженою відповідальністю "АЙСБЕРГ" в оренду на підставі рішення Господарського суду Кіровоградської області від 11.03.2013 у справі №912/76/13-г для обслуговування автостоянки (а.с. 73-86).

Відповідно до вказаного судового рішення договір оренди земельної ділянки площею 2500,00 кв.м з кадастровим номером :10:437:0026 укладено, зокрема, на таких умовах.

Згідно з п. 1. зазначеного договору Орендодавець надає, на підставі рішення від 10.09.2010 року № 1573, а Орендар приймає в строкове платне користування земельну ділянку із земель житлової та громадської забудови (землі комерційного використання), для обслуговування автостоянки по вулиці Червоного Козацтва у місті Олександрія Кіровоградської області.

У п. 3-4, 15, 17, 26 договору зазначено, що земельна ділянка вільна від забудови. Земельна ділянка передається в оренду разом - без будівель і споруд. 3емельна ділянка передається в оренду для обслуговування автостоянки. Умови збереження стану об`єкта оренди - забороняється самовільне будівництво на орендованій земельній ділянці. На орендовану земельну ділянку встановлено обмеження: використання земельної ділянки виключно за цільовим призначенням відповідно до мети оренди.

Таким чином, вказана земельна ділянка передана в оренду без будівель і споруд для обслуговування автостоянки під умовою заборони самовільного будівництва на ній.

Право оренди вказаною земельною ділянкою зареєстровано за Товариством з обмеженою відповідальністю "АЙСБЕРГ" 24.04.2013 (номер запису про інше речове право 784979), що підтверджується витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно №2883924 від 24.04.2013 (а.с. 44-45).

Разом з тим, рішенням Господарського суду Кіровоградської області від 20.08.2020 у справі №912/538/20 зобов`язано Товариство з обмеженою відповідальністю "Айсберг" повернути Олександрійській міській раді земельну ділянку загальною площею 2500,00 кв.м, яка знаходиться по вул. Козацька в м. Олександрії (кадастровий номер :10:437:0026), за актом приймання - передачі земельної ділянки. Крім того, вказаним судовим рішенням зобов`язано Товариство з обмеженою відповідальністю "Айсберг" привести земельну ділянку, загальною площею 2500,00 кв.м, яка знаходиться по вул. Козацька у м. Олександрії (кадастровий номер :10:437:0026), у придатний для використання стан, шляхом демонтажу бетонних плит, паркану з металевих секцій, будівлі та трьох тимчасових спору в місячний строк з дня набрання рішенням законної сили.

При розгляді справи №912/538/20 господарським судом встановлено такі обставини.

24.04.2018 закінчився строк дії договору оренди земельної ділянки від 11.03.2013 площею 2 500,00 м.кв, яка знаходиться по вул. Червоного Козацтва в м. Олександрії (кадастровий номер :10:437:0026), укладений між Олександрійською міською радою та ТОВ "Айсберг".

За умовами договору оренди від 11.03.2013 земельна ділянка вільна від забудови, передається в оренду без будівель і споруд (п. 3,4 договору).

Згідно з п. 31 договору оренди орендар зобов`язався після закінчення терміну дії договору привести земельну ділянку у стан придатний для подальшого використання.

Частиною 1 ст. 785 Цивільного кодексу України встановлено, що у разі припинення договору найму наймач зобов`язаний негайно повернути наймодавцеві річ у стані, в якому вона була одержана, з урахуванням нормального зносу, або у стані, який було обумовлено в договорі.

Разом з тим, згідно з актом обстеження дотримання вимог законодавства України при здійсненні фізичними особами-підприємцями та юридичними особами господарської діяльності на території м. Олександрія від 04.09.2019 та акта обстеження земельної ділянки №1 від 22.01.2020 встановлено, що на земельній ділянці за кадастровим номером :10:437:0026 знаходиться автомобільна стоянка огороджена бетонними плитами, металевим парканом, розміщено тимчасові споруди та будівлі.

Тому, вимога про зобов`язання привести земельну ділянку, загальною площею 2500,00 кв.м, яка знаходиться по вул. Козацька в м. Олександрії (кадастровий номер :10:437:0026), у придатний для використання стан, шляхом демонтажу бетонних плит, паркану з металевих секцій, будівлі та трьох тимчасових спору, позивачем заявлена обґрунтовано.

Вказане судове рішення у справі №912/538/20 набрало законної сили 10.09.2020.

15.09.2020 на виконання наведеного рішення видано відповідні накази.

Відповідно до ч. 4 ст. 75 Господарського процесуального кодексу України обставини, встановлені рішенням суду в господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, стосовно якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

Частиною 2 ст. 13 Закону України "Про судоустрій і статус суддів" передбачено, що обов`язковість урахування (преюдиційність) судових рішень для інших судів визначається законом.

Тобто факти, установлені у прийнятих раніше судових рішеннях, мають для суду преюдиціальний характер. Преюдиціальність означає обов`язковість фактів, установлених судовим рішенням, що набрало законної сили, в одній справі, для суду при розгляді інших справ (постанова Верховного Суду від 26.11.2019 у справі №922/643/19).

Суть преюдиції полягає в неприпустимості ставлення під сумнів судового рішення, яке набрало законної сили, а також повторного розгляду судом одного й того самого питання між тими самими сторонами (постанова Верховного Суду від 06.09.2022 у справі №640/10625/21).

При цьому не має значення, в якому саме процесуальному статусі виступали відповідні особи у таких інших справах - позивачів, відповідачів, третіх осіб тощо. Преюдиціальне значення процесуальним законом надається саме обставинам, встановленим судовими рішеннями (в тому числі в їх мотивувальних частинах), а не правовій оцінці таких обставин, здійсненій іншим судом (постанова Верховного Суду від 19.12.2019 у справі №916/1041/17).

Суд зазначає, що одним з основних елементів верховенства права є принцип правової визначеності, який серед іншого передбачає, що рішення суду з будь-якої справи, яке набрало законної сили, не може бути поставлено під сумнів.

Виходячи з вищевикладеного, судове рішення по справі №912/538/20, яке набрало законної сили, має преюдиціальне значення, а встановлені ним обставини повторного доведення не потребують.

Частиною 1 ст. 15 Цивільного кодексу України передбачено право особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Згідно із ч. 1 ст. 16 Цивільного кодексу України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Частиною 2 ст. 16 Цивільного кодексу України, у свою чергу, встановлені способи захисту цивільних прав та інтересів, серед яких, зокрема, визнання права (п. 1 ч. 2 ст. 16 Цивільного кодексу України).

Відповідно до ч. 1 ст. 317 Цивільного кодексу України власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном.

За приписами ч. 1 ст. 319 Цивільного кодексу України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд.

Відповідно до ст. 392 Цивільного кодексу України власник майна може пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності.

Звертаючись до суду з даним позовом, позивач просить визнати за ним право власності на автостоянку, що складається з бетонної огорожі, будинку охорони, посилаючись на приписи 392 Цивільного кодексу України, зазначаючи про правомірність підстав набуття права власності на автостоянку та не визнання такого права відповідачем.

При цьому, Олександрійська міська рада не заперечує та не оспорює право власності позивача на бетонну огорожу довжиною 200 м, висотою 2 м, 1999 року побудови, загальною площею 0,25 га та будинку охорони 1999 року побудови, що розміщені на земельній ділянці комунальної власності, яка була надана Товариству з обмеженою відповідальністю "Айсберг" на підставі договору оренди земельної ділянки від 11.03.2013.

Водночас, у справі №912/538/20 господарський суд констатував закінчення строку дії договору оренди земельної ділянки від 11.03.2013, зобов`язав Товариство з обмеженою відповідальністю "Айсберг" повернути Олександрійській міській раді вказану земельну ділянку та привести її в придатний для використання стан, шляхом демонтажу бетонних плит, паркану з металевих секцій, будівлі та трьох тимчасових спору в місячний строк з дня набрання рішенням законної сили.

Згідно з приписами ст. 129-1 Конституції України суд ухвалює рішення іменем України. Судове рішення є обов`язковим до виконання.

Згідно зі ст. 13 Закону України "Про судоустрій і статус суддів" судові рішення, що набрали законної сили, є обов`язковими до виконання всіма органами державної влади, органами місцевого самоврядування, їх посадовими та службовими особами, фізичними і юридичними особами та їх об`єднаннями на всій території України. Невиконання судових рішень має наслідком юридичну відповідальність, установлену законом.

Судові рішення, що набрали законної сили, є обов`язковими до виконання всіма органами державної влади, органами місцевого самоврядування, їх посадовими та службовими особами, фізичними і юридичними особами та їх об`єднаннями на всій території України (ч. 1 ст. 18 Господарського процесуального кодексу України).

Частиною 1 ст. 326 Господарського процесуального кодексу України встановлено, що судові рішення, які набрали законної сили, є обов`язковими на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, - і за її межами.

Конституційний Суд України неодноразово зазначав у своїх рішеннях, що виконання судового рішення є невід`ємною складовою права кожного на судовий захист і охоплює, зокрема, законодавчо визначений комплекс дій, спрямованих на захист і відновлення порушених прав, свобод, законних інтересів фізичних та юридичних осіб, суспільства, держави (пункт 2 мотивувальної частини рішення від 13 грудня 2012 року №18-рп/2012); невиконання судового рішення загрожує сутності права на справедливий розгляд судом (пункт 3 мотивувальної частини рішення від 25 квітня 2012 року №11-рп/2012).

На цій підставі суд дійшов висновку, що невиконання судового рішення, яке набрало законної сили, або надання йому переоцінки суперечить принципу верховенства права, складовою якого є принцип правової визначеності. Аналогічний висновок сформульований Верховним Судом, зокрема, у постанові від 18.02.2022 у справі №520/3601/19.

Отже, визнання права власності на автостоянку, що складається з бетонної огорожі, будинку охорони, демонтаж яких зобов`язано Товариство з обмеженою відповідальністю "Айсберг" здійснити на підставі рішення Господарського суду Кіровоградської області від 20.08.2020 у справі №912/538/20 суперечитиме цьому судовому рішенню, фактично призведе до його невиконання, що в свою чергу не відповідає положенням Конституції України (в частині обов`язковості судових рішень) та ст. 18 Господарського процесуального кодексу України.

Крім того, Верховний Суд у постанові від 13.11.2019 у справі № 686/22924/16 дійшов висновку, що виходячи з аналізу положень ст. 179, 181, 188 Цивільного кодексу України, ДБН В.2.3-15:2007 та Правил зберігання транспортних засобів на автостоянках, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 22 січня 1996 року № 115, автостоянка не є об`єктом нерухомого майна, оскільки утворюється за рахунок інших речей (огорожі, твердого покриття, освітлення, приміщень для обслуговування персоналу), які не є об`єктами нерухомого майна у розумінні ст. 181 Цивільного кодексу України, оскільки вони безпосередньо не пов`язані з земельною ділянкою.

Таким чином, відсутні правові підстави для визнання права власності на автостоянку, що розташована на земельній ділянці, яка була надана в оренду позивачу, оскільки вказане спірне майно не є об`єктами нерухомого майна у розумінні ст. 181 Цивільного кодексу України.

З урахуванням вищевикладеного в сукупності, суд дійшов висновку про відсутність підстав для задоволення позовних вимог.

Разом з тим, суд відзначає, що у викладі підстав для прийняття рішення суду необхідно дати відповідь на доречні аргументи та доводи сторін, здатні вплинути на вирішення спору; виклад підстав для прийняття рішення не повинен неодмінно бути довгим, оскільки необхідно знайти належний баланс між стислістю та правильним розумінням ухваленого рішення; обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент заявника на підтримку кожної підстави; обсяг цього обов`язку суду може змінюватися залежно від характеру рішення. Згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах. Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 28.05.2020 у справі №909/636/16.

Стосовно інших доводів позивача, суд зазначає, що вони були досліджені у судовому засіданні та не наводяться у рішенні, позаяк не покладаються судом в його основу. Згідно з усталеною практикою Європейського суду з прав людини, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (справа "Серявін проти України", §58, рішення від 10.02.2010).

З огляду на встановлені обставини, всі інші доводи та міркування сторін не мають вирішального впливу на результат вирішення спору, тому з урахуванням принципу процесуальної економії не потребують детальної відповіді суду.

Відповідно до ст. 129 Господарського процесуального кодексу України судові витрати Товариства з обмеженою відповідальністю "АЙСБЕРГ" залишаються за позивачем.

Керуючись ст. 74, 76, 77, 129, 233, 236-241, 326, 327 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд

ВИРІШИВ:

У задоволенні позову відмовити.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом двадцяти днів з дня його проголошення в порядку передбаченому Господарським процесуальним кодексом України. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Суд звертає увагу учасників справи про обов`язок зареєструвати свій електронний кабінет та про можливість ознайомлення з матеріалами справи через Єдину судову інформаційно-телекомунікаційну систему або її окрему підсистему (модуль), що забезпечує обмін документами відповідно до ч. 6 ст. 6 Господарським процесуальним кодексом України.

Копії рішення надіслати позивачу (вул. Червоного Козацтва, 41, м. Олександрія, Кіровоградська область, 28000) та відповідачу через систему "Електронний суд".

Повне рішення складено 28.12.2023.

Суддя М.С. Глушков