ПІВНІЧНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"19" грудня 2023 р. Справа №910/14983/22

Північний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Владимиренко С.В.

суддів: Євсікова О.О.

Ходаківської І.П.

за участі секретаря судового засідання Невмержицької О.В.

за участю представників учасників справи згідно протоколу судового засідання від 19.12.2023

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Сервіс Ойл"

на рішення Господарського суду міста Києва від 03.07.2023

у справі №910/14983/22 (суддя Літвінова М.Є.)

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Сервіс Ойл"

до Приватного акціонерного товариства "Нафтогазвидобування"

про стягнення 50 634 662,07 грн,

ВСТАНОВИВ:

Товариство з обмеженою відповідальністю "Сервіс Ойл" (далі - ТОВ "Сервіс Ойл") звернулося до Господарського суду міста Києва з позовом про стягнення з Приватного акціонерного товариства "Нафтогазвидобування" (далі - ПАТ "Нафтогазвидобування") заборгованості у розмірі 32 717 896,38 грн, з яких: 21 039 455,99 грн - основний борг, 3 929 708,79 грн - переоцінка вартості виконаних робіт, 4 496 102,93 грн - пеня, 2 815 123,28 грн - інфляційні втрати, 437 505,40 грн - три проценти річних.

Обґрунтовуючи позовні вимоги позивач посилається на порушення відповідачем умов договору про виконання робіт з буріння свердловини від 17.11.2021 №6589-НГД в частині оплати виконаних робіт, внаслідок чого за ним утворилась заборгованість у розмірі 21 039 455,99 грн. Крім того, за порушення умов договору позивач нарахував відповідачу 4 496 102,93 грн пені згідно з пунктом 8 додатку І до договору, а також 2 815 123,93 грн інфляційних втрат та 437 505,40 трьох процентів річних, нарахованих відповідно до частини 2 статті 625 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України).

На стадії підготовчого засідання ТОВ "Сервіс Ойл" була подана до Господарського суду міста Києва заява від 29.03.2023 про збільшення розміру позовних вимог, в якій позивач просить стягнути з відповідача 41 246 466,42 грн основного боргу, 3 929 708,78 грн переоцінки вартості виконаних робіт, 4 496 102,93 грн пені, 341 575,88 грн інфляційних втрат та 620 808,06 грн трьох процентів річних, що разом складає 50 634 662,07 грн. Вказана заява прийнята Господарським судом міста Києва до розгляду як така, що відповідає приписам статті 46 Господарського процесуального кодексу України (далі - ГПК України).

Рішенням Господарського суду міста Києва від 03.07.2023 у справі №910/14983/22 позов задоволено частково. Стягнуто з ПАТ "Нафтогазвидобування" на користь ТОВ "Сервіс Ойл" 41 246 466,42 грн основного боргу, 3 929 708,78 грн вартості переоцінки робіт, 1 590 928,79 грн пені та судовий збір в сумі 745 084,16 грн. В іншій частині позовних вимог відмовлено. Відстрочено виконання рішення Господарського суду міста Києва від 03.07.2023 у справі №910/14983/22 на шість місяців, а саме - до 03.01.2024.

Ухвалюючи вказане рішення суд першої інстанції, встановивши, що строк оплати виконаних робіт за договором настав, а доказів оплати їх в повному обсязі відповідачем не надано, дійшов висновку про обґрунтованість позовних вимог про стягнення заборгованості у розмірі 41 246 466,42 грн, а також заборгованості з переоцінки вартості виконаних робіт за актом від 16.03.2022 №5 в сумі 3 929 708,78 грн. Також місцевий господарський суд, перевіривши розрахунок пені позивача, дійшов висновку, що він є арифметично вірним та обґрунтованим. При цьому, суд першої інстанції дійшов висновку про часткове задоволення клопотання відповідача про зменшення штрафних санкцій та зменшив пеню на 60%, у зв`язку з чим до стягнення з відповідача на користь позивача підлягає пеня в сумі 1 590 928,79 грн. Водночас, суд відмовив у задоволенні позовних вимог в частині стягнення компенсаційних виплат, оскільки грошове зобов`язання за договором від 17.11.2021 №6589-НГД виражене у гривнях з визначенням еквіваленту в іноземній валюті, а тому нарахування позивачем інфляційних втрат та трьох процентів річних є безпідставним. Крім того, суд першої інстанції дійшов висновку про наявність підстав для розстрочення виконання рішення суду у справі №910/14983/22 згідно зі статтею 331 ГПК України на 6 місяців.

Не погоджуючись з ухваленим рішенням, ТОВ "Сервіс Ойл" звернулось до апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати рішення Господарського суду міста Києва від 03.07.2023 у справі №910/14983/22 в частині відмови у стягненні інфляційних витрат у сумі 341 575,88 грн з переоцінки вартості виконаних робіт до акта від 16.03.2022 №5 та трьох процентів річних в сумі 620 808,06 грн за прострочення виконання грошового зобов`язання по акту виконаних робіт №5 від 16.03.2022. Прийняти нове рішення, яким стягнути з ПАТ "Нафтогазвидобування" на користь ТОВ "Сервіс Ойл" інфляційні витрати у сумі 341 575,88 грн з переоцінки вартості виконаних робіт до акта від 16.03.2022 №5 та три проценти річних у сумі 620 808,06 грн за прострочення виконання грошового зобов`язання по акту виконаних робіт від 16.03.2022 №5, за період з 19.04.2022 по 12.04.2023.

Так, в апеляційні скарзі ТОВ "Сервіс Ойл" не погоджується з рішенням суду першої інстанції в частині відмовлених позовних вимог, а саме не стягненні з ПАТ "Нафтогазвидобування" на користь ТОВ "Сервіс Ойл" 341 575,88 грн інфляційних втрат та 620 808,06 грн трьох процентів річних, вважає його таким, що ухвалене при неповному з`ясуванні обставин, що мають значення для справи та неправильному застосуванні норм матеріального права.

Відповідно до витягу з протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 11.08.2023, апеляційну скаргу ТОВ "Сервіс Ойл" на рішення Господарського суду міста Києва від 03.07.2023 у справі №910/14983/22 передано на розгляд колегії суддів у складі: головуючий суддя - Владимиренко С.В., судді: Демидова А.М., Ходаківська І.П.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 15.08.2023 витребувано з Господарського суду міста Києва матеріали справи №910/14983/22. Відкладено розгляд питання про відкриття, повернення, залишення без руху або відмову у відкритті апеляційного провадження за апеляційною скаргою ТОВ "Сервіс Ойл" на рішення Господарського суду міста Києва від 03.07.2023 у справі №910/14983/22.

Матеріали справи №910/14983/22 надійшли на адресу Північного апеляційного господарського суду 11.09.2023.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 18.09.2023 відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою ТОВ "Сервіс Ойл" на рішення Господарського суду міста Києва від 03.07.2023 у справі №910/14983/22. Учасникам справи надано право подати відзив на апеляційну скаргу, заяви, клопотання, пояснення до 10.10.2023. Розгляд апеляційної скарги призначено на 31.10.2023 о 12 год 00 хв.

13.10.2023 на адресу Північного апеляційного господарського суду від відповідача надійшов письмовий відзив на апеляційну скаргу, у якому останній просить суд апеляційної інстанції відмовити у задоволенні скарги ТОВ "Сервіс Ойл" та залишити рішення Господарського суду міста Києва від 03.07.2023 у справі №910/14983/22 без змін, а апеляційну скаргу без задоволення.

Так, у відзиві на апеляційну скаргу відповідач зазначає, що рішення суду першої інстанції в частині відмови у задоволенні позовних вимог в частині стягнення інфляційних втрат у сумі 341 575,88 грн з переоцінки вартості виконаних робіт до акта від 16.03.2022 №5 та трьох процентів річних у сумі 620 808,06 грн за прострочення виконання грошового зобов`язання по акту виконаних робіт від 16.03.2022 №5 є законним та обґрунтованим, а доводи викладені в апеляційній скарзі безпідставними та такими, що не можуть бути задоволені.

Також у відзиві відповідач вважає, що стягнення з нього інфляційних втрат та трьох процентів річних, у даному випадку, є неприпустимим, оскільки призведе до подвійного стягнення, позаяк позивач отримає як відшкодування втрат від інфляції та три проценти річних, так і право вимагати від відповідача сплати курсової різниці внаслідок подальшого ймовірного коливання валюти до долара США станом на дату фактичної оплати.

У судовому засіданні 31.10.2023 оголошено перерву до 07.11.2023 о 12 год 30 хв.

Розпорядженням Північного апеляційного господарського суду від 03.11.2023 у зв`язку з перебуванням судді Демидової А.М. з 06.11.2023 по 10.11.2023 та судді Ходаківської І.П. з 06.11.2023 по 10.11.2023, які входять до складу колегії суддів і не є суддями-доповідачами у відпустці, призначено повторний автоматизований розподіл судової справи між суддями.

Протоколом повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 03.11.2023 справу №910/14983/22 передано на розгляд колегії суддів у складі: головуючий суддя - Владимиренко С.В., судді: Євсіков О.О., Руденко М.А.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 06.11.2023 прийнято до свого провадження апеляційну скаргу ТОВ "Сервіс Ойл" на рішення Господарського суду міста Києва від 03.07.2023 у справі №910/14983/22 у складі колегії суддів: головуючий суддя - Владимиренко С.В., судді: Євсіков О.О., Руденко М.А.

06.11.2023, через систему "Електронний суд", представником позивача подано заяву про розгляд справи без його участі.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 07.11.2023 розгляд справи №910/14983/22 відкладено на 28.11.2023 о 12 год. 30 хв.

24.11.2023, через систему "Електронний суд", представником позивача подано заяву про розгляд справи без його участі.

Розпорядженням Північного апеляційного господарського суду від 27.11.2023 у зв`язку з перебуванням судді Руденко М.А. з 26.11.2023 по 02.12.2023, яка входить до складу колегії суддів і не є суддею-доповідачем у відрядженні, призначено повторний автоматизований розподіл судової справи між суддями.

Протоколом повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 27.11.2023 справу №910/14983/22 передано на розгляд колегії суддів у складі: головуючий суддя - Владимиренко С.В., судді: Ходаківська І.П., Євсіков О.О.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 27.11.2023 прийнято до свого провадження апеляційну скаргу ТОВ "Сервіс Ойл" на рішення Господарського суду міста Києва від 03.07.2023 у справі №910/14983/22 у складі колегії суддів: головуючий суддя - Владимиренко С.В., судді: Ходаківська І.П., Євсіков О.О.

У судовому засіданні 28.11.2023 представник відповідача заявив усне клопотання про зменшення суми трьох процентів річних до 1,00 грн, у разі задоволення апеляційної скарги.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 28.11.2023 розгляд справи №910/14983/22 відкладено на 05.12.2023 о 12 год 20 хв.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 04.12.2023 клопотання представника ТОВ "Сервіс Ойл" про участь у судовому засіданні в режимі відеоконференції залишено без розгляду.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 05.12.2023 розгляд справи №910/14983/22 відкладено на 19.12.2023 на 12 год 30 хв.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 11.12.2023 заяву представника ТОВ "Сервіс Ойл" - Остапенка Олександра Петровича про участь у судовому засіданні в режимі відеоконференції поза межами приміщення суду задоволено. Судове засідання у справі №910/14983/22 в режимі відеоконференції призначено на 19.12.2023 о 12 год 30 хв.

Представник позивача у судовому засіданні 19.12.2023 підтримав вимоги та доводи своєї апеляційної скарги, просив суд апеляційної інстанції її задовольнити.

Представник відповідача у судовому засіданні 19.12.2023 заперечив проти задоволення апеляційної скарги відповідача, просив суд апеляційної інстанції відмовити у її задоволенні, а рішення Господарського суду міста Києва від 03.07.2023 у справі №910/14983/22 залишити без змін.

Суд апеляційної інстанції зазначає, що рішення Господарського суду міста Києва від 03.07.2023 у справі №910/14983/22 оскаржується позивачем в частині відмови у задоволенні позовних вимог про стягнення трьох процентів річних та інфляційних втрат, а тому враховуючи вимоги частини 1 статті 269 ГПК України суд апеляційної інстанції перевіряє законність і обґрунтованість рішення місцевого господарського суду в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Розглянувши доводи та вимоги апеляційної скарги, відзиву на апеляційну скаргу, перевіривши матеріали справи, заслухавши пояснення представників сторін, дослідивши докази, проаналізувавши на підставі встановлених фактичних обставин справи правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, колегія суддів встановила наступне.

Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судом першої інстанції, 17.11.2021 між ПАТ "Нафтогазвидобування" (компанія) та ТОВ "Сервіс Ойл" (підрядник) укладено договір про виконання робіт з буріння свердловини №6589-НГД, за умовами якого компанія доручає підряднику, а підрядник приймає на себе зобов`язання виконати роботи з буріння свердловини до встановленої компанією глибини, спуск колон/хвостовика та їх кріплення, випробування на герметичність, випробування закінченої бурінням свердловини на ліцензійній ділянці та виконання усіх допоміжних робіт та надання послуг, відповідно до умов цього договору та індивідуального проекту на буріння, а компанія зобов`язується провести оплату виконаних робіт згідно умов договору.

Згідно з вимогами компанії, підрядник має пробурити свердловину №74 Семиренківського родовища в межах відповідної ліцензійної ділянки (пункт 2.3.1 договору).

Пунктом 2.3.3 договору визначено, що датою початку буріння свердловини №74 Семиренківського родовища є 12.11.2021.

Роботи виконані позивачем з 12.11.2021 по 31.01.2022 відповідачем прийняті та оплачені, претензій у сторін щодо виконання робіт та оплати по них не має.

Також, 07.08.2022 на свердловині №74 Семиренківського родовища позивачем, за погодженням з відповідачем, було відновлено роботи, відповідно до умов договору, що підтверджується актами від 07.08.2022 та від 13.08.2022.

13.08.2022 між позивачем та супервайзером відповідача підписано акт залишку дизельного палива на початок відновлювальних робіт, який склав 34573 л.

25.10.2022 позивач та супервайзер відповідача підписали акт про закінчення буріння свердловини.

Початок освоєння свердловини розпочато 25.10.2022, що підтверджується підписаним актом, наявним в матеріалах справи.

У підпункті Н) пункту 1.1 статті 1 договору визначено, що "добовий рапорт" означає звіт, що містить інформацію про фактично виконану підрядником роботу за добу, який оформлюється відповідно до форми, наведеної у додатку К "Форма добового рапорту".

За умовами пункту 16.1 договору підрядник готує і надає компанії щодоби, не пізніше 07-30, добові рапорти, підписані супервайзером і буровим майстром/начальником бурової бригади підрядника, щодо виконаних робіт за минулу добу, з зазначенням стану справ на 06-00 поточного дня за формою, встановленою в додатку J "Форма добового рапорту", на електронну пошту: ; , а супервайзеру на паперовому носії у добовому рапорті підрядник вказує повні та точні записи про хід виконання бурових робіт, з характеристикою всіх робіт, які виконуються за цим договором на будь-якій свердловині.

У лютому 2022 року ТОВ "Сервіс Ойл" на виконання умов договору на свердловині №74 Семиренківського родовища виконувало роботи, що підтверджується добовими рапортами з 01.02.2022 по 28.02.2022, копії яких наявні в матеріалах справи.

Також, у зв`язку з відновленням робіт на свердловині №74 Семиренківського родовища починаючи з 07.08.2022 по 14.11.2022 позивач на виконання умов договору виконував роботи, що підтверджується добовими рапортами з 07.08.2022 по 14.11.2022, копії яких наявні в матеріалах справи.

Відповідно до пункту 10.1 договору стосовно робіт, оплачуваних за сервісними ставками (додаток F), протягом 5 календарних днів після останнього календарного дня кожного звітного місяця підрядник надає компанії підписаний підрядником акт виконаних робіт (додаток О в 2-х примірниках разом з необхідними підтверджуючими добовими рапортами, копіями первинних документів по фактично понесених витратах, які відшкодовуються компанією на всі добові суми, включені підрядником за виконану роботу, і витрати, фактично понесені ним протягом звітного календарного місяця і не включені в сервісні ставки, коли виконувалися роботи відповідно до умов цього договору.

Усі документи, які надаються разом з актом виконаних робіт, оплачуваних за сервісними ставками надаються підрядником за адресою: 36000, м. Полтава, вул. Стрітенська, 36. Для прискорення документообігу сторони допускають обмін документами з застосуванням засобів електронного зв`язку (факс, електронна пошта) на адреси сторін, зазначені в цьому договорі. Сторони визнають юридичну силу документів, відправлених (отриманих) за допомогою засобів електронного зв`язку на адреси сторін, зазначені в договорі, за умови подальшого направлення їх оригіналів протягом 3-х робочих днів від дати їх передачі засобами електронного зв`язку.

З матеріалів справи вбачається, що на виконання умов договору, позивачем на електронну адресу відповідача направлено на погодження акт виконаних робіт №5 від 16.03.2022. Після усунення зауважень до акта виконаних робіт №5 оригінали підписаного зі сторони позивача акта виконаних робіт від 16.03.2022 №5 та розрахунку до нього, на суму 21 039 455,99 грн, передано відповідачу, але останній його не підписав та відповідно оплати по ньому не здійснив.

В подальшому, неодноразово, на електронну, юридичну та поштову адреси відповідача позивачем надсилалися листи, в т.ч. і з актом виконаних робіт від 16.03.2022 №5 та розрахунком до нього, які відповідачем не підписувалися, а на листи надавалися формальні відповіді.

Таким чином, станом на дату складання позовної заяви заборгованість відповідача по акту виконаних робіт від 16.03.2022 №5 становить 21 039 455,99 грн.

Крім цього, на виконання умов договору відповідачу надіслано акт виконаних робіт від 21.09.2022 №6 на суму 14 962 751,02 грн та розрахунок до нього, акт виконаних робіт від 21.10.2022 №7 на суму 24 119 980,46 грн та розрахунок до нього, акт виконаних робіт від 18.11.2022 №8 на суму 24 384 200,65 грн та розрахунок до нього, акт виконаних робіт від 02.12.2022 №9 на суму 10 146 543,17 грн та розрахунок до нього. Загальна сума по актах №№6-9 склала 73 613 475,30 грн.

Листом від 30.12.2022 №253/6 відповідач надіслав позивачу зауваження/заперечення, в т.ч. і до актів виконаних робіт №№6-9, де зазначив, що самостійно поніс витрати по спірному договору в сумі 53 561 420,76 грн, надав в електронному вигляді перелік таких витрат та запропонував ознайомитися з первинними документами в офісі відповідача.

27.01.2023 листом №26/18 відповідач підтвердив готовність змінити загальну вартість виконаних робіт на розмір половини вартості зі спорудження укриття, якщо всі інші витрати замовника будуть прийняті у повному об`ємі (копія листа додається).

Листом від 10.03.2023 №12/39 позивач надіслав відповідачу листа, в якому повідомив, що погоджується з сумою понесених самостійно відповідачем витрат по договору у розмірі 53 406 465,24 грн, крім робіт влаштування тимчасового укриття на випадок надзвичайних ситуацій у сумі 238 393,10 грн, яка відповідно до листа відповідача від 27.01.2023 №26/18 має бути поділена навпіл.

У зв`язку з відсутністю зауважень та заперечень по виконанню робіт (з 07.08.2022 по 14.11.2022) по договору позивач направив відповідачу акт виконаних робіт №6 від 10.03.2023 та розрахунок до нього.

Загальна сума переданих та прийнятих робіт сторонами, відповідно до акта виконаних робіт від 10.03.2023 №6 (за період з 07.08.2022 по 14.11.2022) склала 20 207 010,43 грн.

Разом з тим, акт виконаних робіт від 10.03.2023 №6 та розрахунок до нього відповідачем не підписано. Узгоджена сторонами сума - 20 207 010,43 грн (за період робіт з 07.08.2022 по 14.11.2022) відповідачем не сплачена.

У пункті 10.2 договору сторони погодили, що всі платежі повинні бути сплачені підрядником виключно в українських гривнях з урахуванням офіційного курсу гривні до долара США, встановленого Національним банком України на дату здійснення платежу.

Датою здійснення платежу є дата списання коштів з розрахункового рахунку компанії.

В пунктах 4.1-4.4 додатку F до договору сторони визначили розмір ставок, тарифів і цін в гривнях, вказавши еквівалент в доларах США. Грошовий еквівалент ставок, тарифів і цін в доларах США визначений відповідно до офіційного курсу валют (долар/гривня), встановленого Національним банком України на 17.11.2021 (26,4133 грн за один долар США) та опублікованого на офіційному сайті Національного банку України.

Підпунктом В) пункту 10.2 договору встановлено, що вартість виконаних підрядником робіт в звітному місяці по операційному тарифу визначається в такий спосіб: P1=Or1/A2*А0*Н1, де:

P1 - вартість виконаних робіт з операційного тарифу;

Or1 - операційний тариф (грн. на добу Додаток F);

A2 - офіційний курс гривні до дол. США, встановлений Національним банком України на дату укладення цього договору;

A0 - офіційний курс гривні до дол. США встановлений Національним банком України на дату закінчення робіт у звітному періоді, вказаному в акті виконаних робіт;

H1 - фактична кількість годин роботи за операційним тарифом (годин)/2 (години).

На підставі викладених положень договору позивачем розраховано та заявлено до стягнення переоцінку вартості виконаних робіт за актом від 16.03.2022 №5 в сумі 3 929 708,78 грн.

Відповідно до пункту 23.1 договору, у випадку будь-якого спору, який виникає з цього договору або у зв`язку з ним, сторона, що ініціює врегулювання спору, повинна спочатку надіслати письмове повідомлення про спір іншій стороні. У повідомленні про спір наводиться стислий виклад змісту спору та запропоноване вирішення спору. Сторони спору, в першу чергу, добросовісно докладаючи всіх обґрунтовано необхідних зусиль, намагатимуться врегулювати спір шляхом переговорів між уповноваженими представниками сторін. Протягом 30 робочих днів після вручення повідомлення про спір стороною, що ініціює спір, іншій стороні спору, уповноважені представники сторін спору повинні зустрітися у взаємно прийнятному місці та у погоджений час для добросовісної спроби вирішити спір. Всі переговори, що проводяться відповідно до пункту 23.1, розглядаються суто як переговори без втрати сторонами будь-яких прав з метою позасудового врегулювання спору, та всі документи, або заяви, або усні повідомлення, що будуть зроблені у зв`язку з переговорами та для цілей переговорів, що проводяться відповідно до пункту 23.1, є конфіденційними та не допускаються у якості доказу у будь-якому подальшому провадженні. Якщо протягом 30 днів з моменту вручення повідомлення про спір стороною, що ініціює спір, іншій стороні спору, не буде проведено зустріч уповноважених представників сторін спору, або спір не буде вирішено, будь-яка сторона спору може передати спір для остаточного вирішення відповідно до пункту 23.2 договору.

21.12.2022 позивачем в чергове надіслано відповідачу претензію №09/787, до якої повторно додано на підписання акт виконаних робіт від 16.03.2022 №5 та розрахунок до нього, довідку щодо методики розрахунку переоцінки вартості виконаних робіт по акту №5, та у якій відповідачу запропоновано протягом 3 робочих днів, з дати отримання претензії, погасити заборгованість по акту виконаних робіт №5 в сумі 24 969 164,77 грн, а у разі непогашення заборгованості у встановлений строк позивач буде змушений звертатися до суду з позовною заявою у якій проситиме суду додатково стягнути з відповідача пеню, інфляційні витрати та три проценти річних.

Вказана претензія залишена відповідачем без задоволення, що і стало підставою для звернення позивача до суду з даним позовом про стягнення з відповідача, з урахуванням заяви про збільшення розміру позовних вимог, 41 246 466,42 грн основного боргу, 3 929 708,78 грн переоцінки вартості виконаних робіт по акту №5, 4 496 102,93 грн пені, 341 575,88 грн інфляційних втрат та 620 808,06 грн трьох процентів річних.

Відповідач у відзиві на позову заяву погоджується з твердженням позивача про виконання ним робіт за спірним договором згідно з актом виконаних робіт від 16.03.2022 №5 на суму 21 039 455,99 грн та визнає борг в цій частині. Вважає обґрунтованим розрахунок переоцінки вартості виконаних робіт за актом від 16.03.2022 №5 в сумі 3 929 708,78 грн та також визнає борг в цій частині. У той же час, заперечує проти задоволення позовних вимог в частині стягнення інфляційних втрат та трьох процентів річних, оскільки зобов`язання за договором виражене у гривнях з визначенням еквівалента в іноземній валюті.

Згідно з пунктом 1 частини 2 статті 11 ЦК України підставами виникнення цивільних прав та обов`язків є, зокрема, договори та інші правочини.

Частиною 1 статті 509 ЦК України визначено, що зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

За приписами статті 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства.

Одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом (стаття 525 ЦК України).

Частинами 1, 3, 5 статті 626 ЦК України встановлено, що договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Договір є двостороннім, якщо правами та обов`язками наділені обидві сторони договору. Договір є відплатним, якщо інше не встановлено договором, законом, або не випливає із суті договору.

Згідно зі статтями 6, 627 ЦК України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Статтею 628 ЦК України визначено, що зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є не обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Укладений між сторонами договір за своєю правовою природою є договором підряду.

Відповідно до статті 837 ЦК України за договором підряду одна сторона (підрядник) зобов`язується на свій ризик виконати певну роботу за завданням другої сторони (замовника), а замовник зобов`язується прийняти та оплатити виконану роботу. Договір підряду може укладатися на виготовлення, обробку, переробку, ремонт речі або на виконання іншої роботи з переданням її результату замовникові.

За змістом статті 837 ЦК України за договором підряду одна сторона (підрядник) зобов`язується на свій ризик виконати певну роботу за завданням другої сторони (замовника), а замовник зобов`язується прийняти та оплатити виконану роботу. Договір підряду може укладатися на виготовлення, обробку, переробку, ремонт речі або на виконання іншої роботи з переданням її результату замовникові.

Згідно зі статтею 843 ЦК України у договорі підряду визначається ціна роботи або способи її визначення. Ціна роботи у договорі підряду включає відшкодування витрат підрядника та плату за виконану ним роботу.

Статтею 853 ЦК України встановлено обов`язок замовника прийняти роботу, виконану підрядником відповідно до договору підряду, оглянути її і в разі виявлення допущених у роботі відступів від умов договору або інших недоліків негайно заявити про них підрядникові, в іншому випадку він втрачає право у подальшому посилатися на ці відступи від умов договору або недоліки у виконаній роботі.

Відповідно до частини 4 статті 882 ЦК України передання робіт підрядником і прийняття їх замовником оформляється актом, підписаним обома сторонами. У разі відмови однієї із сторін від підписання акту про це вказується в акті і він підписується другою стороною. Акт, підписаний однією стороною, може бути визнаний судом недійсним лише у разі, якщо мотиви відмови другої сторони від підписання акту визнані судом обґрунтованими.

За приписами статті 193 Господарського кодексу України суб`єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов`язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов`язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться. Кожна сторона повинна вжити усіх заходів, необхідних для належного виконання нею зобов`язання, враховуючи інтереси другої сторони та забезпечення загальногосподарського інтересу.

Так, слід зазначити, що суд першої інстанції дійшов висновку про наявність правових підстав для задоволення позову в частині стягнення 41 246 466,42 грн основного боргу, 3 929 708,78 грн вартості переоцінки робіт та 1 590 928,79 грн пені. В цій частині рішення суду першої інстанції скаржником не оскаржується і відповідно до частини 1 статті 269 ГПК України не переглядається судом апеляційної інстанції.

У той же час, суд першої інстанції відмовив у задоволенні позовних вимог в частині стягнення з відповідача інфляційних втрат та трьох процентів річних, оскільки грошове зобов`язання за договором виражене у гривнях з визначенням еквіваленту в іноземній валюті, нарахування позивачем вищенаведених компенсаційних виплат є безпідставним.

Розглянувши вимоги позивача в частині стягнення з відповідача інфляційних втрат та трьох процентів річних, суд за наслідками апеляційного розгляду, дійшов наступних висновків.

Відповідно до статті 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання грошового зобов`язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Умови укладеного сторонами договору передбачають можливість зміни ціни договору, що є правом сторін та узгоджується з принципом свободи договору та положеннями статті 632 ЦК України.

Скаржник, посилаючись на правові висновки Верховного Суду, що викладені в постанові від 29.04.2021 у справі № 910/11077/20, нарахував втрати від інфляції не з основної заборгованості, а з переоцінки вартості виконаних робіт.

Водночас колегія суддів вважає, що позивач при застосуванні правових висновків Верховного Суду, що викладені в постанові від 29.04.2021 у справі №910/11077/20, не врахував відмінностей обставин цієї справи та справи №910/11077/20 і дійшов помилкового висновку про наявність підстав для стягнення з відповідача інфляційних втрат.

Так, у вищевказаній постанові Верховний Суд зазначив, що якщо за умовами договору сума платежу, визначена в іноземній валюті, перераховується у гривню і в подальшому на день фактичної сплати коштів згідно з таким перерахунком не змінюється, тобто залишається гривневою, то з моменту перерахунку у разі прострочення виконання зобов`язання зі сплати перерахованої (остаточної) суми договору боржник відповідно до частини 2 статті 625 ЦК України зобов`язаний на вимогу кредитора сплатити борг з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення виконання цього зобов`язання (зі сплати перерахованої (остаточної) суми договору), оскільки у такому разі матеріальні втрати кредитора від знецінення грошових коштів за сумою донарахування (курсової різниці), що визначається лише у гривні та у подальшому не коригується, не покриваються за рахунок донарахування вартості товару з урахуванням курсової різниці.

У цьому висновку Верховний Суд звертався до раніше сформованої позиції, викладеної у постанові від 29.01.2019 у справі №910/11249/17, а відтак для уникнення різночитання та правильного розуміння змісту цього висновку слід звернутися саме до першоджерела, де зазначено, що якщо за умовами договору сума платежу, що визначена в іноземній валюті, на день виникнення у відповідача грошового зобов`язання перераховується у гривню і в подальшому на день фактичної сплати коштів згідно з таким перерахунком не змінюється, тобто залишається гривневим, то з моменту перерахунку відповідно до частини 2 статті 625 ЦК України боржник зобов`язаний на вимогу кредитора сплатити борг з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення виконання даного зобов`язання.

У цьому контексті варто звернутися до висновку, викладеного у постанові Великої Палати Верховного Суду від 04.06.2019 у справі №916/190/18, про те, що чинне законодавство не пов`язує припинення зобов`язання з наявністю судового рішення чи відкриттям виконавчого провадження з його примусового виконання, а наявність судових актів про стягнення заборгованості не припиняє грошових зобов`язань боржника та не позбавляє кредитора права на отримання передбачених частиною 2 статті 625 ЦК України сум. Вирішення судом спору про стягнення грошових коштів за договором не змінює природи зобов`язання та підстав виникнення відповідного боргу.

Виходячи з умов договору та обставин справи, суд зазначає, що остаточна вартість робіт у гривні визначається станом на дату оплати з урахуванням курсу долара США до гривні.

В даному випадку сума грошового зобов`язання в гривні визначається саме на дату оплати, а до того визначається гривневим еквівалентом до валюти, тому до моменту оплати матеріальні втрати позивача від знецінення грошових коштів покриваються за рахунок донарахування вартості робіт з урахуванням курсової різниці.

Зобов`язання з оплати переоцінки вартості виконаних робіт не є новим зобов`язанням, а є невід`ємною частиною основного зобов`язання з оплати робіт (доплатою), обов`язок виконання якого встановлено договором. У протилежному випадку (коливання курсу гривні по відношенню до долара США на момент оплати у бік її зміцнення) відповідач не матиме обов`язку зі сплати курсової різниці.

Ухвалення судового рішення про стягнення заборгованості і визначення її розміру не припиняє зобов`язань сторін, заснованих на договорі, і не скасовує обов`язку відповідача, передбаченого пунктом В статті 10.2 договору.

З огляду на вищенаведене, стягнення з відповідача інфляційних втрат у даному випадку є неприпустимим, оскільки призведе до подвійного стягнення, поза-як позивач отримає як відшкодування втрат від інфляції, так і право вимагати від відповідача сплати курсової різниці внаслідок подальшого ймовірного коливання курсу національної валюти до долара США станом на дату фактичної оплати.

Втім, хоча сплата інфляційних втрат та трьох процентів річних передбачена однією нормою закону - статтею 625 ЦК України, вони мають різну правову природу.

Оскільки компенсація (плата) від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові, не відновлюється еквівалентом іноземної валюти, вимоги позивача про стягнення з відповідача трьох процентів річних визнаються судом обґрунтованими.

Передбачене частиною 2 статті 625 ЦК України нарахування трьох процентів річних має компенсаційний, а не штрафний характер, оскільки є способом захисту майнового права та інтересу, який полягає в отриманні компенсації від боржника. Такі висновки містяться, зокрема, у постанові Верховного Суду України від 06.06.2012 №6-49цс12.

У частині 2 статті 625 ЦК України прямо зазначено, що три проценти річних визначаються від простроченої суми за весь час прострочення.

Розмір трьох процентів річних за неналежне виконання зобов`язання з оплати робіт за актом виконаних робіт від 16.03.2022 №5 позивач розрахував вірно.

Щодо усного клопотання відповідача про зменшення трьох процентів річних до 1,00 грн колегія суддів зазначає таке.

Стаття 625 ЦК України розміщена в розділі І "Загальні положення про зобов`язання" книги 5 ЦК України, тому в ній визначені загальні правила відповідальності за порушення грошового зобов`язання і дія цієї статті поширюється на всі види грошових зобов`язань, якщо інше не передбачено спеціальними нормами, що регулюють суспільні відносини з приводу виникнення, зміни чи припинення окремих видів зобов`язань.

Зазначена норма передбачає, що проценти та індекс інфляції, що стягуються у разі порушення стороною грошового зобов`язання, має компенсаційний, а не штрафний характер.

За змістом частини 2 статті 625 ЦК України нарахування трьох процентів річних входять до складу грошового зобов`язання і є особливою мірою відповідальності боржника (спеціальний вид цивільно-правової відповідальності) за прострочення грошового зобов`язання, оскільки виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат (збитків) кредитора та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредитору.

Три проценти річних, передбачені статтею 625 ЦК України, за своєю природою є відшкодуванням кредитору понесених втрат за несвоєчасне повернення грошових коштів. Тобто вони є гарантією для кредитора у вигляді настання певних правових наслідків для боржника через неналежне виконання ним взятих за договором зобов`язань. Отже, наслідки прострочення боржником грошового зобов`язання у вигляді трьох процентів річних не є санкціями, а виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає в отриманні компенсації від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові, ці кошти нараховуються незалежно від вини боржника та незалежно від сплати ним неустойки (пені) за порушення виконання зобов`язання.

За таких обставини, враховуючи, що проценти, що стягуються у разі порушення стороною грошового зобов`язання, мають компенсаційний, а не штрафний характер, тоді як статтями 551 ЦК України та 233 ГК України передбачена можливість зменшення виключно штрафних санкцій, суд вважає необґрунтованими доводи відповідача щодо можливості їх зменшення.

Інші доводи апеляційної скарги, взяті судом до уваги, однак не спростовують вищенаведених висновків суду.

Відповідно до частини 4 статті 11 ГПК України суд застосовує при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року і протоколи до неї, згоду на обов`язковість яких надано Верховною Радою України, та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.

Статтею 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" визначено, що суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Суду як джерело права.

Європейський суд з прав людини у рішенні від 10.02.2010 у справі "Серявін та інші проти України" зауважив, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях, зокрема, судів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожний аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною, залежно від характеру рішення.

У справі "Трофимчук проти України" Європейський суд з прав людини також зазначив, хоча пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, це не може розумітись як вимога детально відповідати на кожен довод.

В пункті 53 рішення Європейського суду з прав людини у справі "Федорченко та Лозенко проти України" від 20.09.2012 зазначено, що при оцінці доказів суд керується критерієм доведення "поза розумним сумнівом". Тобто, аргументи сторони мають бути достатньо вагомими, чіткими та узгодженими.

При винесені даної постанови судом апеляційної інстанції надані вичерпні відповіді на доводи та вимоги сторін, із застосуванням норм права, які регулюють спірні правовідносини.

Згідно зі статтею 275 ГПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право: 1) залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення; 2) скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити нове рішення у відповідній частині або змінити рішення; 3) визнати нечинним судове рішення суду першої інстанції повністю або частково у передбачених цим Кодексом випадках і закрити провадження у справі у відповідній частині; 4) скасувати судове рішення повністю або частково і у відповідній частині закрити провадження у справі повністю або частково або залишити позовну заяву без розгляду повністю або частково; 5) скасувати судове рішення і направити справу для розгляду до іншого суду першої інстанції за встановленою підсудністю; 6) скасувати ухвалу, що перешкоджає подальшому провадженню у справі, і направити справу для продовження розгляду до суду першої інстанції; 7) у передбачених цим Кодексом випадках скасувати свою постанову (повністю або частково) і прийняти одне з рішень, зазначених у пунктах 1-6 частини 1 цієї статті.

Відповідно до частини 1 статті 277 ГПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є: 1) нез`ясування обставин, що мають значення для справи; 2) недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; 3) невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, встановленим обставинам справи; 4) порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Враховуючи вищевикладене, колегія суддів Північного апеляційного господарського суду дійшла висновку про часткове задоволення апеляційної скарги ТОВ "Сервіс Ойл", скасування рішення Господарського суду міста Києва від 03.07.2023 у справі №910/14983/22 в частині відмови у стягненні 620 808,06 грн трьох процентів річних, з ухваленням нового рішення в цій частині про задоволення позову.

Судові витрати за подання позовної заяви та апеляційної скарги покладаються на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог відповідно до приписів статті 129 ГПК України.

Керуючись статтями 129, 269, 270, 275, 277, 281-284 Господарського процесуального кодексу України, Північний апеляційний господарський суд, -

ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Сервіс Ойл" на рішення Господарського суду міста Києва від 03.07.2023 у справі №910/14983/22 задовольнити частково.

2. Рішення Господарського суду міста Києва від 03.07.2023 у справі №910/14983/22 скасувати в частині відмови у стягненні 620 808,06 грн 3% річних та ухвалити в цій частині нове рішення про задоволення позову.

3. Пункт 2 резолютивної частини рішення Господарського суду міста Києва від 03.07.2023 у справі №910/14983/22 викласти у наступній редакції: "Стягнути з Приватного акціонерного товариства "Нафтогазвидобування" (02660, м. Київ, вул. Магнітогорська, будинок 1, кімната 42, ідентифікаційний код юридичної особи в Єдиному державному реєстрі підприємств і організацій України 32377038) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Сервіс Ойл" (36000, Полтавська область, місто Полтава, вул. Небесної Сотні, будинок 9/17; ідентифікаційний код юридичної особи в Єдиному державному реєстрі підприємств і організацій України 38516938) основний борг в сумі 41 246 466,42 грн (сорок один мільйон двісті сорок шість тисяч чотириста шістдесят шість гривень 42 копійки), вартість переоцінки робіт в сумі 3 929 708,79 (три мільйони дев`ятсот двадцять дев`ять тисяч сімсот вісім гривень 79 копійки), пеню в сумі 1 590 928,79 грн (один мільйон п`ятсот дев`яносто тисяч дев`ятсот двадцять вісім гривень 79 копійок), 620 808,06 грн (шістсот двадцять тисяч вісімсот вісім гривень 06 копійок) 3% річних та судовий збір в сумі 710 818,68 (сімсот десять тисяч вісімсот вісімнадцять гривень 68 копійок).

4. В решті рішення Господарського суду міста Києва від 03.07.2023 у справі №910/14983/22 залишити без змін.

5. Стягнути з Приватного акціонерного товариства "Нафтогазвидобування" (02660, місто Київ, вул. Магнітогорська, будинок 1, кімната 42, ідентифікаційний код юридичної особи в Єдиному державному реєстрі підприємств і організацій України 32377038) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Сервіс Ойл" (36000, Полтавська область, місто Полтава, вул. Небесної Сотні, будинок 9/17, ідентифікаційний код юридичної особи в Єдиному державному реєстрі підприємств і організацій України 38516938) 13 968,18 грн (тринадцять тисяч дев`ятсот шістдесят вісім гривень 18 копійок) судового збору за подання апеляційної скарги.

6. Видачу наказів на виконання даної постанови доручити Господарському суду міста Києва.

7. Матеріали справи №910/14983/22 повернути до Господарського суду міста Києва.

8. Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена до суду касаційної інстанції у господарських справах в порядку і строки, визначені в ст.ст. 287, 288, 289 Господарського процесуального кодексу України.

Повний текст постанови складено та підписано 22.12.2023.

Головуючий суддя С.В. Владимиренко

Судді О.О. Євсіков

І.П. Ходаківська