ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
________________________________________________________________________________________________________________________________________________________________
РІШЕННЯ

"20" грудня 2023 р.м. Одеса Справа № 916/4037/23
Господарський суд Одеської області у складі судді Погребна К.Ф. при секретарі судового засідання Фатєєвої Г.В. розглянувши справу №916/4037/23

за позовом: Фізичної особи -підприємця Ширшкова Дмитра Олександровича ( АДРЕСА_1 , код НОМЕР_1 )

до відповідача: Управління капітального будівництва Одеської міської ради (65091, м. Одеса, вул. Комітетська, буд. 10-А, )

про зобов`язання укласти договір

Представник:

Від позивача: Племениченко Г.В. ордер;

Від відповідача: Дементьєва О.В. самопредставництво;

ВСТАНОВИВ:

Фізична особа -підприємець Ширшков Дмитро Олександрович звернувся до господарського суду із позовною заявою до Управління капітального будівництва Одеської міської ради про зобов`язання укласти договір.

Ухвалою від 18.09.2023р. судом, у порядку ст. 174 Господарського процесуального кодексу України, позовну заяву Фізичної особи -підприємця Ширшкова Дмитра Олександровича було залишено без руху.

26.09.2023р. до господарського суду надійшла заява (вх. №33519/23) від Фізичної особи -підприємця Ширшкова Дмитра Олександровича про усунення недоліків позовної заяви.

Ухвалою Господарського суду Одеської області від 02.10.2023р. за даним позовом було відкрито провадження у справі №916/4037/23 в порядку загального позовного провадження.

Ухвалою господарського суду Одеської області від 02.11.2023р. підготовче провадження було закрито, розгляд справи призначено по суті в судовому засіданні.

Відповідач в судове засідання з`явився, відзив на позов не надав. Проте надав усні пояснення згідно яких позовні вимоги не визнає вважає їх необґрунтованим, безпідставними в зв`язку з чим в задоволені позову просить суд відмовити.

Судом після повернення з нарадчої кімнати, в порядку ст. 240 ГПК України, було проголошено вступну та резолютивну частину рішення.

Розглянувши матеріали справи та заслухавши пояснення представників сторін, суд встановив наступне.

Звертаючись з відповідним позовом до суду позивач вказує, що він є власником нежитлових будівель, які знаходяться за адресою: Одеська область, місто Одеса, вулиця Боровського Миколи, будинок 28-Г, загальною площею 13 604 кв. м. Зазначене право власності виникло у нього на підставі Договору про поділ нерухомого майна, серії 361 від 14.04.2017 року, який посвідчений приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Гарської В.В.

Крім того, відповідні обставини підтверджується витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності за № 281126931 від 25.10.2021 року.

21.03.2022 року ФОП Ширшков Д.О. звернувся до Одеської міської ради з заявою в якій просив передати в оренду на 15 років земельну ділянку площею біля 1,16 га за адресою: м. Одеса, вул. Миколи Боровського, 28-Г за цільовим призначенням 11.02 для експлуатації та обслуговування виробничих будівель з адміністративно-побутовими приміщенням для використання під виробництво сонцезахисних виробів.

Позивач зазначає, що Постійною комісією Одеської міської ради з питань просторового розвитку, землеустрою та регулювання земельних правовідносин був підготовлений проект рішення ОМР про надання дозволу ФОП Ширшков Д.О. на розробку проекту землеустрою.

Разом з тим, 05.07.2023 року листом № 106 Юридичним департаментом Одеської міської ради були надані зауваження до проекту рішення «Про надання дозволу Фізичній особі-підприємцю Ширшкову Дмитру Олександровичу на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельних ділянок, загальною орієнтовною площею 1,1600 га, за адресою: м. Одеса, вул. Миколи Боровського, 28-Г, для розміщення та експлуатації основних, підсобних і допоміжних будівель та споруд підприємств переробної, машинобудівної та іншої промисловості».

Так, відповідно до зауважень Юридичним департаментом Одеської міської ради було зазначене наступне: «На підставі договору купівлі-продажу від 03 листопада 2016 року Ширшков Д.О. набув право власності на 362/1000 часток у праві спільної часткової власності щодо нежитлових будівель, розташованих за адресою: м. Одеса. вул. Миколи Боровського, 28.

Відповідно до інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно 14.04.2017р. за Ширшковим Дмитром Олександровичем зареєстроване право власності на нежитлові будівлі загальною площею 9597,8 кв.м за адерсою: м. Одеса, вул. Миколи Боровського, 28-Г на підставі договору про поділ нерухомого майна від 14.04.2017р., зареєстрованого в реєстрі за №361, за яким у власність Ширшкова Д.О. залишися нежитлові будівлі загальною площею 9597,8 кв.м, та в цілому складаються з приміщень будівлі промислового корпусу літ «З», будівлі центрального розпридільного пункту літ. «Л» та навісу, промплощадки літ. «И».

В подальшому площу вищезазначеного об`єкта нерухомого майна було збільшено з 9597,8 кв.м. до 13604 кв.м. Підставою збільшення площі зазначено витяг з Реєстру будівельної діяльності ЄДЕССБ від 07.09.2021 серії ОД №67 та технічний паспорт від 17.08.2021 №ТІ01:2193-7751-5731-5004.

Відповідно до декларації про початок виконання будівельних робіт від 09.06.2017 №ОД 73 та вищевказаного висновку збільшення площі відбулося у зв`язку з реконструкцією виробничих приміщень без зміни геометричних розмірів будівлі та фундаментів у плані за рахунок улаштування антресолі.

Згідно зі статтею 40 Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності», яка діяла на момент реєстрації права власності на нерухоме майно, та декларації про початок виконання будівельних робіт, передбачається, що замовник, який має намір щодо забудови земельної ділянки у відповідному населеному пункті, зобов`язаний взяти участь у створенні і розвитку інженерно-транспортної та соціальної інфраструктури населеного пункту.

До пайової участі у розвитку інфраструктури населеного пункту не залучались у разі будівництва індивідуальних (садибних) житлових будинків, садових, дачних будинків загальною площею на 300 квадратних ментів, господарських споруд, розташованих на відповідних земельних ділянках.

Однак незважаючи на те, що будівництво розпочалось у період дії наведеної вище норми законодавства, довідка з Управління капітального будівництва Одеської міської ради щодо укладення договору про пайову участь замовника у створенні і розвитку інженерно-транспортної та соціальної інфраструктури міста Одеси та/або про підтвердження виконання зобов`язань за відповідним договором в повному обсязі у разі, якщо договір не укладається, відсутня.»

Як вказує позивач 11.07.2023р. він звернувся до Управління капітального будівництва Одеської міської ради з заявою відносно укладання договору пайової участі замовника у створенні і розвитку інженерно-транспортної та соціальної інфраструктури м. Одеси, згідно якої просив укласти з ним договір пайової участі замовника у створенні і розвитку інженерно-транспортної та соціальної інфраструктури м. Одеси відповідно до ст. 40 Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності», яка діяла на момент реєстрації права власності на нерухоме майно.

До зазначеної заяви було додано копії договору купівлі-продажу від 03.11.2016р., витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності від 19.04.2017р. за №85372317 та декларації про початок виконання будівельних робіт.

18.07.2023р. листом №02-07/36гр Управлінням капітального будівництва Одеської міської ради було надано відповідь в якій зазначено наступне: «…. Проте, в порушення вимог вищезазначеного Закону Ви не звернулись до органу місцевого самоврядування з питання визначення розміру пайової участі при реконструкції нежитлових будівель за адресою: м. Одеса, вул. Миколи Боровського, 28-Г, пайова участь не сплачувалася та договір про пайову участь у створенні і розвитку інженерно-транспортної та соціальної інфраструктури м. Одеси не укладався. Таким чином, відповідно до ст. 40 Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності» та Методики визначення пайової участі замовників у створенні і розвитку інженерно-транспортної та соціальної інфраструктури м. Одеси, яка була затверджена рішенням Виконавчого комітету Одеської міської ради від 27.11.2014 р. № 339 (діяла на момент реєстрації права власності на нерухоме майно та декларації про початок виконання будівельних робіт), розмір пайової участі при реконструкції вищевказаного об`єкта складав би: 12 866,05 КВ.м. - 9 597,8 КВ.м. = 3 268,25 кв.м., де: 12866,05 КВ.м. - загальна площа виробничих приміщень; 9 597,8 КВ.м - загальна площа нежитлових приміщень, які є власністю замовника. 3 268,25 КВ.м. х 10% х 9 954 грн. х 1,0 = 3253216,05 грн., де: 3 268,25 КВ.м. - різниця площ, яка приймається для розрахунку; 10% - граничний розмір залучення коштів для об`єктів житлового призначення згідно з ЗУ «Про регулювання містобудівної діяльності»; 9 954 грн. - опосередкована вартість 1 кв.м. (наказ Міністерства регіонального розвитку, будівництва та житлово-комунального господарства України від 03.05.2017 р. №102); 1,0 - коефіцієнт функціонального використання об`єкта….»

Разом з тим позивач наголошує, що з метою можливості в подальшому отримати земельну ділянку в оренду, у нього існує необхідність укласти з Управлінням капітального будівництва Одеської міської ради договір про пайову участь у створенні і розвитку інженерно-транспортної та соціальної інфраструктури м. Одеси.

Отже, посилаючись на вищенаведені обставини, Фізична особа -підприємець Ширшков Дмитро Олександрович звернувся до господарського суду Одеської області з відповідним позовом за захистом порушеного права.

Дослідивши матеріали справи, проаналізувавши наявні у справі докази у сукупності та давши їм відповідну правову оцінку, суд дійшов наступних висновків:

Відповідно до ст. 2 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» суд, здійснюючи правосуддя на засадах верховенства права, забезпечує кожному право на справедливий суд та повагу до інших прав і свобод, гарантованих Конституцією і законами України, а також міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України.

Правосуддя за своєю суттю визнається таким лише за умови, що воно відповідає вимогам справедливості і забезпечує ефективне поновлення в правах (рішення Конституційного Суду України від 30.01.2003).

В Україні основоположним принципом судочинства згідно Конституції України та Закону України «Про судоустрій і статус суддів» є принцип верховенства права.

Як вказано у рішенні Конституційного Суду України від 02.11.2004 №15-рп/2004, верховенство права - це панування права в суспільстві. Одним з проявів верховенства права є те, що право не обмежується лише законодавством як однією з його форм, а включає й інші соціальні регулятори, зокрема норми моралі, традиції, звичаї тощо, які легітимовані суспільством і зумовлені історично досягнутим культурним рівнем суспільства. Всі ці елементи права об`єднуються якістю, що відповідає ідеології справедливості, ідеї права, яка значною мірою дістала відображення в Конституції України.

Розпорядження своїм правом на захист є диспозитивною нормою цивільного законодавства, яке полягає у наданні особі, яка вважає свої права порушеними, невизнаними або оспорюваними, можливості застосувати способи захисту, визначені законом або договором.

Відповідно до ст. 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства.

Згідно з ч.ч. 1,2 ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути: 1) визнання права; 2) визнання правочину недійсним; 3) припинення дії, яка порушує право; 4) відновлення становища, яке існувало до порушення; 5) примусове виконання обов`язку в натурі; 6) зміна правовідношення; 7) припинення правовідношення; 8) відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди; 9) відшкодування моральної (немайнової) шкоди; 10) визнання незаконними рішення, дій чи бездіяльності органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб.

Відповідно до ст. 14 ГПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Збирання доказів у господарських справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Таке право мають також особи, в інтересах яких заявлено вимоги, за винятком тих осіб, які не мають процесуальної дієздатності.

Реалізовуючи передбачене ст. 55 Конституції України право на судовий захист, звертаючись до суду, особа вказує в позові власне суб`єктивне уявлення про порушене право чи охоронюваний інтерес та спосіб його захисту.

Так, як вбачається з матеріалів справи, позовні вимоги, Фізичної особи -підприємця Ширшков Дмитра Олександровича направлені на укладання договору про пайову участь у створенні і розвитку інженерно-транспортної та соціальної інфраструктури м. Одеси для можливості в подальшому отримати земельну ділянку в оренду.

Так, правові та організаційні основи містобудівної діяльності в Україні визначені Законом України «Про регулювання містобудівної діяльності».

Відповідно до статті 1 Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності» замовником будівництва визначається фізична або юридична особа, яка має намір забудови території (однієї чи декількох земельних ділянок) і подала в установленому законодавством порядку відповідну заяву.

Згідно з частиною першою статті 2 Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності» плануванням і забудовою територій є діяльність державних органів, органів місцевого самоврядування, юридичних та фізичних осіб, яка передбачає, зокрема, розроблення містобудівної та проектної документації, будівництво об`єктів; реконструкцію існуючої забудови та територій; створення та розвиток інженерно-транспортної інфраструктури.

Станом на час виникнення спірних правовідносин була чинною стаття 40 Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності».

Відповідно до частини другої статті 40 Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності» замовник будівництва, який має намір щодо забудови земельної ділянки у відповідному населеному пункті, зобов`язаний взяти участь у створенні і розвитку інженерно-транспортної та соціальної інфраструктури населеного пункту, крім випадків, передбачених частиною четвертою цієї статті.

Пайова участь у розвитку інфраструктури населеного пункту, відповідно до частини третьої статті 40 цього ж Закону, полягає у перерахуванні замовником до прийняття об`єкта будівництва в експлуатацію до відповідного місцевого бюджету коштів для створення і розвитку зазначеної інфраструктури.

Величина пайової участі у розвитку інфраструктури населеного пункту визначається у договорі, укладеному з органом місцевого самоврядування (відповідно до встановленого органом місцевого самоврядування розміру пайової участі у розвитку інфраструктури), з урахуванням загальної кошторисної вартості будівництва об`єкта, визначеної згідно з будівельними нормами, державними стандартами і правилами.

Договір про пайову участь у розвитку інфраструктури населеного пункту укладається не пізніше ніж через 15 робочих днів з дня реєстрації звернення замовника про його укладення, але до прийняття об`єкта будівництва в експлуатацію (частини п`ята та дев`ята статті 40 Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності»).

Зі змісту статті 40 Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності» випливає, що у наведених у цьому Законі випадках перерахування замовником об`єкта будівництва до відповідного місцевого бюджету коштів для створення і розвитку інфраструктури населеного пункту є обов`язком, а не правом забудовника, який виникає на підставі положень закону, а положення договору лише визначають суму, що належить до перерахування. Тому укладення в таких випадках договору про пайову участь у розвитку інфраструктури населеного пункту, який опосередковує відповідний платіж, було обов`язковим на підставі закону.

Аналогічні за змістом висновки викладено у постановах Великої Палати Верховного Суду від 08 жовтня 2019 року у справі № 911/594/18 (провадження № 12-81гс19), від 22 серпня 2018 року у справі № 339/388/16-ц (провадження № 14-261цс18), від 22 вересня 2021 року у справі № 904/2258/20 (провадження № 12-34гс21).

За змістом зазначених норм, відсутність укладеного договору про пайову участь у розвитку інфраструктури населеного пункту не усуває зобов`язання забудовника сплатити визначені суми, таке зобов`язання повинне бути виконане до прийняття новозбудованого об`єкта в експлуатацію і спір у правовідносинах щодо сплати таких сум може виникнути лише щодо їх розміру.

Разом з тим, суд зазначає, що 01 січня 2020 набули чинності норми Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо стимулювання інвестиційної діяльності в Україні» від 20 вересня 2019 року № 132-IX, якими статтю 40 Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності» виключено.

Згідно з пунктом 2 розділу ІІ «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо стимулювання інвестиційної діяльності в Україні» договори про сплату пайової участі, укладені до 01 січня 2020 року, є дійсними та продовжують свою дію до моменту їх повного виконання.

За змістом цього Закону та Прикінцевих та перехідних положень до нього, з 01 січня 2020 року у замовників будівництва відсутній обов`язок укладати з органом місцевого самоврядування відповідний договір про пайову участь у розвитку інфраструктури населеного пункту. Дійсними та такими, що продовжують свою дію до моменту їх виконання, є лише договори про пайову участь, укладені до 01 січня 2020 року. Саме у цьому випадку правовідносини з оплати участі в інфраструктурі населеного пункту є триваючими та до них можуть застосовуватись положення норми права, що втратила чинність. Якщо ж договори під час дії цієї норми укладено не було, то немає підстав вважати, що такі правовідносини виникли та тривають.

Відповідно до частини другої статті 631 ЦК України договір набирає чинності з моменту його укладення.

Згідно з частиною першою статті 649 ЦК України розбіжності, що виникли між сторонами при укладенні договору на підставі правового акта органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим, органу місцевого самоврядування та в інших випадках, встановлених законом, вирішуються судом.

Зі змісту зазначених норм слідує, що суд розглядає спори, що виникають при укладанні договорів, укладення яких є обов`язковим на підставі закону. При цьому день набрання чинності рішенням суду, яким вирішено питання щодо переддоговірного спору, вважається днем укладення відповідного договору, якщо рішенням суду не визначено інше.

Вирішивши такий спір, суд вказує в резолютивній частині рішення умови, на яких сторони зобов`язані укласти договір, з посиланням на поданий позивачем проект договору.

Тобто, з моментом набрання чинності рішенням суду (укладенням договору) пов`язується початок дії договору, відбувається набуття сторонами договору цивільних прав та обов`язків, встановлюється відповідальність сторін і правовідносини фактично регулюються на майбутнє.

У зв`язку з тим, що з 01 січня 2020 року скасовано дію статті 40 Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності», яка передбачала обов`язкове укладення договору, тому визнання судом договору про пайову участь у розвитку інфраструктури населеного пункту укладеним та встановлення цивільних прав та обов`язків сторін договору на майбутнє на підставі нормативно-правового акта, який було скасовано, суперечитиме принципу правової визначеності та не дозволить суду захистити право сторони належним способом.

Відтак, якщо на час здачі новозбудованого об`єкта до експлуатації або ухвалення судового рішення було скасовано норму статті закону, яка зобов`язувала укласти договір про участь у розвитку інфраструктури населеного пункту, то суд не має підстав для задоволення позову обраним позивачем способом, а саме зобов`язати укласти договір або визнати договір укладеним.

Таким чином догорів про пайову участь у створенні і розвитку інженерно-транспортної та соціальної інфраструктури м. Одеси між Фізичною особою-підприємцем Ширшковим Дмитром Олександровичем та органом місцевого самоврядування не має укладатись, та з урахуванням вищевикладеного сплата пайового внеску також неможлива.

Аналогічні висновки містяться у постановах Верховного Суду від 27 січня 2023 року у справі №344/16890/19, від 09 березня 2023 року у справі №352/2033/19.

Відповідно до ч. 4 ст. 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Отже, виходячи з принципу верховенства права, оскільки на час розгляду справи ст. 40 Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності», яка зобов`язувала взяти участь у створенні і розвитку інженерно-транспортної та соціальної інфраструктури населеного пункту, вже виключена, суд не наділений повноваженнями визнати укладеним такий договір, обов`язковість якого для відповідача законом не передбачена, позовні вимоги Фізичної особи-підприємця Ширшкова Дмитра Олександровича щодо зобов`язання Управління капітального будівництва Одеської міської ради укласти з ним відповідний догорів про пайову участь у створенні і розвитку інженерно-транспортної та соціальної інфраструктури м. Одеси задоволенню не підлягають.

При цьому суд зазначає, що позивач звертаючись з відповідним позовом до суду відповідачем визначив Управління капітального будівництва Одеської міської ради. Проте з урахування наданих відповідачем в судовому засіданні пояснень та долучених до матеріалів справи доказів, повноваженням на укладення відповідних договорів був наділений Виконавчий комітет Одеської міської ради.

У відповідності до частини першої статті 73 ГПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Згідно вимог ст. 74 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. У разі посилання учасника справи на невчинення іншим учасником справи певних дій або відсутність певної події, суд може зобов`язати такого іншого учасника справи надати відповідні докази вчинення цих дій або наявності певної події. У разі ненадання таких доказів суд може визнати обставину невчинення відповідних дій або відсутності події встановленою.

Частинами ч.ч.1, 2, 3 ст.13 ГПК України встановлено, що судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених цим Кодексом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом.

Принцип рівності сторін у процесі вимагає, щоб кожній стороні надавалася розумна можливість представляти справу в таких умовах, які не ставлять цю сторону у суттєво невигідне становище відносно другої сторони (п.87 Рішення Європейського суду з прав людини у справі "Салов проти України" від 06.09.2005р.).

У Рішенні Європейського суду з прав людини у справі "Надточий проти України" від 15.05.2008р. зазначено, що принцип рівності сторін передбачає, що кожна сторона повинна мати розумну можливість представляти свою сторону в умовах, які не ставлять її в суттєво менш сприятливе становище в порівнянні з опонентом.

Змагальність означає таку побудову судового процесу, яка дозволяє всім особам - учасникам певної справи відстоювати свої права та законні інтереси, свою позицію у справі.

Принцип змагальності є процесуальною гарантією всебічного, повного та об`єктивного з`ясування судом обставин справи, ухвалення законного, обґрунтованого і справедливого рішення у справі.

Разом з тим, ст. 86 ГПК України передбачено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Таким чином, враховуючи вищезазначені обставини, аналізуючи норми законодавства та наявні в матеріалах справи докази, господарський суд дійшов висновку про відмову у задоволенні позовних вимог Фізичної особи-підприємця Ширшкова Дмитра Олександровича в повному обсязі.

Судові витрати зі сплати судового збору за подання позовної заяви покладаються на позивача відповідно до приписів ст. 129 ГПК України.

Керуючись ст.ст. 129, 232, 233, 236-238, 240, 241 Господарського процесуального кодексу України,

В И Р І Ш И В:

1. В задоволенні позову Фізичної особи -підприємця Ширшкова Дмитра Олександровича ( АДРЕСА_1 , код НОМЕР_1 ) до Управління капітального будівництва Одеської міської ради (65091, м. Одеса, вул. Комітетська, буд. 10-А, ) відмовити повністю.

2. Судові витрати по сплаті судового збору покласти на Фізичну особу-підприємця Ширшкова Дмитра Олександровича ( АДРЕСА_1 , код НОМЕР_1 ).

Рішення набирає законної сили в порядку, передбаченому ст. 241 ГПК України.

Відповідно до ст. ст. 254, 256 ГПК України учасники справи, особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, інтереси та (або) обов`язки, мають право подати апеляційну скаргу на рішення суду першої інстанції. Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом двадцяти днів. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повний текст рішення складено 25 грудня 2023 р.

Суддя К.Ф. Погребна