ПІВНІЧНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"11" грудня 2023 р. Справа№ 910/4872/23

Північний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Шаптали Є.Ю.

суддів: Станіка С.Р.

Тищенко О.В.

при секретарі Токаревій А.Г.

за участю представників сторін відповідно до протоколу судового засідання від 11.12.2023.

розглянувши у відкритому судовому засіданні матеріали апеляційної скарги Акціонерного товариства "Українська залізниця" в особі філії Центр охорони здоров`я" Акціонерного товариства "Українська залізниця"

на рішення Господарського суду міста Києва від 03.07.2023 у справі №910/4872/23 (суддя Сівакова В.В)

за позовом Акціонерного товариства "Українська залізниця" в особі філії Центр охорони здоров`я

до Товариства з обмеженою відповідальністю "Інститут проблем терапії"

про стягнення 1 191 236,28 грн

ВСТАНОВИВ:

До Господарського суду міста Києва надійшла позовна заява Акціонерного товариства «Українська залізниця» в особі філії «Центр охорони здоров`я» до Товариства з обмеженою відповідальністю «Інститут проблем терапії» про стягнення 1 191 236,28 грн.

Позовні вимоги обґрунтовано неналежним виконанням відповідачем своїх зобов`язань за договором оренди № 4836 нерухомого майна, що належить до державної власності від 29.12.2009 та додаткового договору № 1 від 23.03.2016.

Рішенням Господарського суду міста Києва від 03.07.2023 у справі №910/4872/23 в позові відмовлено повністю.

Суд дійшов висновку про відсутність підстав для задоволення позовних вимог щодо стягнення з відповідача орендної плати у розмірі 1 023 851,51 грн, а також похідних позовних вимог щодо стягнення 149 948,44 грн інфляційних втрат та 17 436,33 грн 3% річних з огляду на те, що позивачем заявлено позовні вимоги про стягнення з відповідача нарахованої орендної плати за період з січня по травень 2022 року, тоді як судом встановлено, що дія договору припинена з 01.07.2021.

Не погодившись з прийнятим рішенням суду першої інстанції, Акціонерне товариство «Українська залізниця» в особі філії Центр охорони здоров`я» Акціонерного товариства «Українська залізниця» звернулось до Північного апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, у якій просить скасувати рішення Господарського суду міста Києва від 03.07.2023 у справі №910/4872/23 за позовом Акціонерного товариства «Українська залізниця» в особі філії Центр охорони здоров`я» Акціонерного товариства «Українська залізниця» до Товариства з обмеженою відповідальністю «Інститут проблем терапії» про стягнення 1 191 236,28 грн та ухвалити нове рішення, яким позов Акціонерного товариства «Українська залізниця» в особі філії Центр охорони здоров`я» Акціонерного товариства «Українська залізниця» задовольнити в повному обсязі. Судові витрати стягнути з відповідача

Узагальнені доводи апеляційної скарги:

- судом порушено норми процесуального права, а саме - приписи ст.ст. 2, 7, 13, 236 Господарського процесуального кодексу України;

- судом неповно з`ясовано обставини, що мають значення для справи, зокрема ті обставини, що договір оренди було продовжено до 30.06.2021, на підставі чого нараховано орендну плату за період протягом 2019-2021 р., а не з січня по травень 2022, як про це зазначає суд першої інстанції;

- у зв`язку з вказаним, а також з огляду на порушення відповідачем своїх зобов`язань, на переконання позивача наявні також підстави для задоволення вимог щодо стягнення суми інфляційних втрат та 3% річних.

31.07.2023 безпосередньо до Північного апеляційного господарського суду надійшла апеляційна скарга Акціонерного товариства «Українська залізниця» в особі філії Центр охорони здоров`я» Акціонерного товариства «Українська залізниця» на рішення Господарського суду міста Києва від 03.07.2023 у справі №910/4872/23.

Відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 31.07.2023 апеляційну скаргу передано на розгляд колегії суддів у наступному складі: головуючий суддя - Шаптала Є. Ю., судді: Тарасенко К.В., Станік С.Р.

Суддя Станік С.Р. з 07.08.2023 по 08.08.2023 перебував у щорічній відпустці.

На час надходження апеляційної скарги матеріали справи №910/4872/23 на адресу Північного апеляційного господарського суду не надходили, у зв`язку з чим ухвалою від 09.08.2023 відкладено вирішення питання щодо апеляційної скарги Акціонерного товариства «Українська залізниця» в особі філії Центр охорони здоров`я» Акціонерного товариства «Українська залізниця» на рішення Господарського суду міста Києва від 03.07.2023 у справі №910/4872/23 до надходження матеріалів справи на адресу Північного апеляційного господарського суду; доручено Господарському суду міста Києва надіслати матеріали справи №910/4872/23 на адресу Північного апеляційного господарського суду.

14.08.2023 до Північного апеляційного господарського суду надійшли матеріали справи №910/4872/23.

Розпорядженням керівника апарату Північного апеляційного господарського суду № 09.1-08/3137/23 від 21.08.2023, у зв`язку з перебуванням судді Тарасенко К.В. у відпустці, призначено повторний автоматизований розподіл справи.

Відповідно до витягу з протоколу повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями Північного апеляційного господарського суду від 21.08.2023 матеріали справи, разом з апеляційною скаргою передано на розгляд колегії суддів у складі: головуючий суддя - Шаптала Є. Ю., судді: Станік С.Р., Гончаров С.А.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 21.08.2023 прийнято до провадження справу №910/4872/23 за апеляційною скаргою Акціонерного товариства «Українська залізниця» в особі філії Центр охорони здоров`я» Акціонерного товариства «Українська залізниця» на рішення Господарського суду міста Києва від 03.07.2023 колегією суддів у складі: головуючий суддя - Шаптала Є. Ю., судді: Станік С.Р., Гончаров С.А. Поновлено Акціонерному товариству «Українська залізниця» в особі філії Центр охорони здоров`я» Акціонерного товариства «Українська залізниця» пропущений процесуальний строк на апеляційне оскарження рішення Господарського суду міста Києва від 03.07.2023 у справі №910/4872/23 та відкрито апеляційне провадження за вказаною апеляційною скаргою, розгляд якої призначено на 20.09.2023.

20.09.2023 до Північного апеляційного господарського суду від Товариства з обмеженою відповідальністю «Інститут проблем терапії» надійшло клопотання про відкладення розгляду справи.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 20.09.2023 клопотання Товариства з обмеженою відповідальністю «Інститут проблем терапії» про відкладення розгляду справи - задоволено та відкладено розгляд справи на 07.11.2023.

Розпорядженням керівника апарату Північного апеляційного господарського суду № 09.1-08/4417/23 від 01.11.2023, у зв`язку з перебуванням судді Гончарова С.А. у відпустці, призначено повторний автоматизований розподіл справи.

Відповідно до витягу з протоколу повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями Північного апеляційного господарського суду від 01.11.2023 матеріали справи, разом з апеляційною скаргою передано на розгляд колегії суддів у складі: головуючий суддя - Шаптала Є. Ю., судді: Яковлєв М.Л., Станік С.Р.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 01.11.2023 справу №910/4872/23 за апеляційною скаргою Акціонерного товариства «Українська залізниця» в особі філії Центр охорони здоров`я» Акціонерного товариства «Українська залізниця» на рішення Господарського суду міста Києва від 03.07.2023 прийнято до свого провадження колегією суддів у складі: головуючий суддя - Шаптала Є. Ю., судді: Яковлєв М.Л., Станік С.Р. Розгляд справи здійснювати за раніше визначеною датою та часом.

Розпорядженням керівника апарату Північного апеляційного господарського суду № 09.1-08/4449/23 від 06.11.2023, у зв`язку з перебуванням судді Яковлєва М.Л. у відпустці, призначено повторний автоматизований розподіл справи.

Відповідно до Витягу з протоколу повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями Північного апеляційного господарського суду від 06.11.2023 матеріали справи, разом з апеляційною скаргою передано на розгляд колегії суддів у складі: головуючий суддя - Шаптала Є. Ю., судді: Тищенко О.В. Станік С.Р.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 06.11.2023 справу №910/4872/23 за апеляційною скаргою Акціонерного товариства «Українська залізниця» в особі філії Центр охорони здоров`я» Акціонерного товариства «Українська залізниця» на рішення Господарського суду міста Києва від 03.07.2023 прийнято до свого провадження колегією суддів у складі: головуючий суддя - Шаптала Є. Ю., судді: Тищенко О.В., Станік С.Р. Розгляд справи здійснювати за раніше визначеною датою та часом.

07.11.2023 до канцелярії суду від відповідача надійшли письмові пояснення на апеляційну скаргу, у яких відповідач просить залишити рішення суду без змін, а апеляційну скаргу - без задоволення, зазначаючи наступне:

- апелянт не конкретизує порушень судом норм процесуального права;

- позивачем до позову додано розрахунок суми боргу в період з січня 2022 по травень 2022 та розрахунок сум інфляційних втрат та 3% річних в період з січня 2022 по грудень 2022, що спростовує доводи позивача про не дослідження судом обставин справи, зокрема щодо спірного періоду заборгованості;

- позивачем обрано неефективний спосіб захисту.

У судовому засіданні 07.11.2023 оголошено перерву до 11.12.2023.

У судове засідання 11.12.2023 з`явились представники позивача та відповідача.

Представник позивача підтримав подану апеляційну скаргу та просив суд її задовольнити.

Представник відповідача заперечив проти доводів апеляційної скарги та просив суд залишити її без задоволення.

Згідно з частиною першою статті 270 Господарського процесуального кодексу України у суді апеляційної інстанції справи переглядаються за правилами розгляду справ у порядку спрощеного позовного провадження з урахуванням особливостей, передбачених у цій Главі.

У відповідності до вимог ч.ч. 1, 2, 5 ст. 269 Господарського процесуального кодексу України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї. В суді апеляційної інстанції не приймаються і не розглядаються позовні вимоги та підстави позову, що не були предметом розгляду в суді першої інстанції.

Колегія суддів, беручи до уваги межі перегляду справи у апеляційній інстанції, обговоривши доводи апеляційної скарги, проаналізувавши на підставі фактичних обставин справи застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права при прийнятті оскаржуваного рішення, дійшла до висновку про те, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судом, 29.12.2009 між Регіональним відділенням Фонду державного майна України по м. Києві (орендодавець) та Товариством з обмеженою відповідальністю «Інститут проблем терапії» (орендар, відповідач) було укладено договір оренди нерухомого майна, що належить до державної власності № 4836 (далі - договір).

Відповідно до п. 1.1. договору орендодавець передає, а орендар приймає в строкове платне користування державне нерухоме майно - нежилі приміщення (далі - майно) площею 403,6 кв.м, розміщене за адресою: м. Київ, вул. Коцюбинського,8а, на другому поверсі будівлі, що перебуває на балансі Державного закладу «Дорожня клінічна лікарня № 1 ст. Київ ДТГО «Південно-Західна залізниця» (далі - Балансоутримувач), вартість якого визначена згідно зі звітом про незалежну оцінку станом на 31.05.2009 і становить 3 076 912,00 грн.

Згідно з п. 1.2 договору майно передається в оренду з метою розміщення приватного закладу охорони здоров`я за спеціалізацією кардіологія та інтервенційної кардіології з блоком інтенсивної терапії.

23.03.2016 між Публічним акціонерним товариства «Українська залізниця» в особі філії «Центр охорони здоров`я» (орендодавець, позивач) та Товариством з обмеженою відповідальністю «Інститут проблем терапії» (орендар, відповідач) укладено додатковий договір № 1 до договору № 4836 від 29.12.2009, відповідно до якого встановлено, що орендодавцем майна, визначеного за договором № 4826 від 29.12.2009 є ПАТ «Укрзалізниця», замінено Державного закладу «Дорожня клінічна лікарня № 1 ст. Київ ДТГО «Південно-Західна залізниця» (Балансоутримувач) на Структурний підрозділ «Київська клінічна лікарня на залізничному транспорті № 1» філії «Центр охорони здоров`я» ПАТ «Українська залізниця».

Також 23.03.2016 між Публічним акціонерним товариства «Українська залізниця» в особі філії «Центр охорони здоров`я» та Товариством з обмеженою відповідальністю «Інститут проблем терапії» складено акт приймання-передачі нерухомого майна, відповідно до якого орендодавець передав, а оренда прийняв в строкове платне користування нерухоме майно (далі - об`єкт оренди) - нежитлове приміщення дитячого корпусу на другому поверсі, що знаходиться за адресою: м. Київ, вул. Коцюбинського, 8а, площею 403,6 кв. м, вартість якого визначена згідно з висновком про вартість станом на 31.05.2009 і становить 3 076 912,00 грн.

Відповідно до позиції позивача, спір виник у зв`язку з тим, що відповідачем у порушення умов договору не виконано основного обов`язку орендаря внаслідок чого виникла заборгованість по сплаті орендної плати за період з січня по травень 2022 року у розмірі 1 023 851,51 грн. Також за неналежне виконання відповідачем взятих на себе грошових зобов`язань позивачем нараховані інфляційні втрати у розмірі 149 948,44 грн та 17 436,33 грн 3% річних.

Судом першої інстанції відмовлено в задоволенні позовних вимог, з чим погоджується колегія суддів, виходячи з наступного.

Статтею 11 Цивільного кодексу України визначено, що підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема є договори та інші правочини.

Частина 1 ст. 626 Цивільного кодексу України передбачає, що договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Статтею 759 Цивільного кодексу України встановлено, що за договором найму (оренди) наймодавець передає або зобов`язується передати наймачеві майно у користування за плату на певний строк.

Частинами першою та шостою статті 283 Господарського кодексу України визначено, що за договором оренди одна сторона (орендодавець) передає другій стороні (орендареві) за плату на певний строк у користування майно для здійснення господарської діяльності. До відносин оренди застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом.

У частині 1 статті 284 Господарського кодексу України законодавець як істотні умови договору оренди, визначив, зокрема, строк, на який укладається договір оренди; орендну плату з урахуванням її індексації; умови повернення орендованого майна або викупу.

Згідно ч. 1 ст. 773 Цивільного кодексу України на наймача покладений обов`язок користуватися річчю відповідно до її призначення та умов договору.

За приписами ст. 765 Цивільного кодексу України наймодавець зобов`язаний передати наймачеві майно у користування негайно або у строк встановлений договором найму.

Відповідно до ч. 1 ст. 631 Цивільного кодексу України строком договору є час, протягом якого сторони можуть здійснити свої права і виконати свої обов`язки відповідно до договору.

Відповідно до ч.1 ст. 763 Цивільного кодексу України договір найму укладається на строк, встановлений договором.

Згідно з п. 10.1 договору його укладено строком на 1 (один) рік, що діє з 29.12.2009 до 29.12.2010 включно.

Додатковим договором № 1 від 23.03.2016 внесено зміни до п. 10.1 договору та встановлено, що договір діє з 01.12.2015 по 31.03.2016 включно.

Додатковим договором № 2 від 31.10.2016 внесено зміни до п. 10.1 договору та встановлено, що договір діє до 31.10.2016 включно.

Додатковим договором № 3 від 06.12.2016 внесено зміни до п. 10.1 договору та встановлено, що договір діє до 31.03.2017 включно.

Додатковим договором № 4 (неможливо встановити дату, оскільки подана копія неналежної якості) внесено зміни до п. 10.1 договору та встановлено, що договір діє до 30.06.2017 включно.

Додатковим договором № 5 від 26.09.2017 внесено зміни до п. 10.1 договору та встановлено, що договір діє до 31.10.2017 включно.

Додатковим договором № 6 від 04.12.2017 внесено зміни до п. 10.1 договору та встановлено, що договір діє до 31.12.2017 включно.

Додатковим договором № 7 від 12.01.2018 внесено зміни до п. 10.1 договору та встановлено, що договір діє до 31.03.2018 включно.

Додатковим договором № 8 від 18.04.2018 внесено зміни до п. 10.1 договору та встановлено, що договір діє до 30.06.2018 включно.

Закінчення строку, на який було укладено договір оренди, є однією з підстав його припинення (частина четверта статті 291 Господарського кодексу України).

Пунктом 10.4 договору визначено, що у разі відсутності заяви однієї із сторін про припинення або зміну цього договору після закінчення строку його чинності протягом одного місяця, договір вважається продовженим на той самий строк і на тих самих умовах, які були передбачені цим договором, з урахуванням змін у законодавстві на дату подовження цього договору.

Статтею 764 Цивільного кодексу України регламентовано, що якщо наймач продовжує володіти та/або користуватися майном після закінчення строку договору найму, то, за відсутності заперечень наймодавця протягом одного місяця, договір вважається поновленим на строк, який був раніше встановлений договором.

Згідно з ч. 4 ст. 284 Господарського кодексу України строк договору оренди визначається за погодженням сторін. У разі відсутності заяви однієї із сторін про припинення або зміну умов договору оренди протягом одного місяця після закінчення строку дії договору він вважається продовженим на такий самий строк і на тих самих умовах, які були передбачені договором.

Отже, нормами законодавства передбачено, що договір оренди продовжується на той самий термін, на який його було укладено, у разі відсутності заяви однієї із сторін про його припинення, поданої протягом визначеного законом строку.

Як вбачається з матеріалів справи та не заперечується сторонами, протягом місяця після 30.06.2018, 30.06.2019 та 30.06.2020 жодною із сторін договору не було виявлено небажання продовжувати договірні відносини, а отже договір був сторонами неодноразово продовженим, останній раз до 30.06.2021 включно.

У матеріалах наявна претензія позивача № 612 від 02.06.2021, у якій позивач повідомляє відповідача про припинення 30.06.2021 договору № 4836 від 29.12.2009 договору строк дії закінчується 19.06.2021 та зазначено про необхідність повернення об`єкта оренди по акту приймання-передачі у строк до 03.07.2021 та сплатити заборгованість по орендні платі.

Як свідчать матеріали справи, дану претензію було надіслано відповідачу 03.06.2021 рекомендованою кореспонденцією за № 164 на адресу: 01054, м. Київ, вул. Коцюбинського, 8а та рекомендованою кореспонденцією № 156 на адресу: 03055, м. Київ, пр. Перемоги, 22, що підтверджується описами вкладення у цінний лист від 03.06.2021.

Частиною першою статті 627 Цивільного кодексу України встановлено, що відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Також ч. 1 ст. 628 Цивільного кодексу України передбачено, що зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Згідно зі статтею 629 Цивільного кодексу України договір є обов`язковим для виконання сторонами.

Відповідно до п. 10.6.1 договору він припиняється внаслідок закінчення строку, на який його було укладено.

Як правильно встановлено судом першої інстанції, сторонами не укладались інші додаткові договори про продовження дії договору № 4836 від 29.12.2009, оскільки у матеріалах справи будь-які інші договори відсутні та сторонами не подані.

За таких обставин, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку, що договір є припиненим з 01.07.2021.

Вказане також не заперечується позивачем, що вбачається зі змісту позовної заяви та апеляційної скарги.

Згідно з п. 5.10 договору у разі припинення або розірвання договору орендар зобов`язаний повернути орендодавцеві та балансоутримувачу орендоване майно в належному стані, не гіршому, ніж на момент передачі його в оренду, з урахуванням нормального фізичного зносу, та відшкодувати орендодавцеві збитки в разі погіршення стану або втрати (повної або часткової) орендованого майна з вини орендаря.

Відповідно до п. 10.9 договору у разі припинення або розірвання цього договору майно протягом трьох робочих днів повертається орендарем орендодавцю та балансоутримувачу.

Згідно з умовами п. 10.10 договору майно вважається поверненим орендодавцю та балансоутримувачу з моменту підписання сторонами акта приймання-передавання. Обов`язок щодо складання акта приймання-передавання про повернення майна покладається на орендаря.

Відповідний акт повернення приміщень з оренди орендарем орендодавцю та балансоутримувачу сторонами не поданий.

У відповідності до п. 1 ст. 762 Цивільного кодексу України з наймача справляється плата, за користування майном, розмір, якої встановлюється договором оренди.

Відповідно до п. 3.1 договору (в редакції додаткового договору № 1 від 23.03.2016) орендна плата, визначена на підставі Методики розрахунку орендної плати за державне майно та пропорції її розподілу, затвердженої постановою К;кабінету Міністрів України № 786 від 04.10.1995, за базовий місяць розрахунку - листопад 2015 року становить 107.357,96 грн без ПДВ.

Нарахування ПДВ на суму орендної плати здійснюється у порядку, визначеному законодавством.

Згідно з п. 3.3 договору орендна плата за кожний наступний місяць визначається шляхом коригування орендної плати за попередній місяць на індекс інфляції за наступний місяць.

Пункт 5 статті 762 Цивільного кодексу України визначає, що плата за користування майном вноситься щомісячно, якщо інше не встановлено договором.

Згідно з п. 3.6 договору (в редакції додаткового договору № 1 від 23.03.2016) орендна плата 100% перераховується на розрахунковий рахунок орендодавця не пізніше 10 числа місяця наступного за звітним.

У разі припинення (розірвання) договору оренди орендар сплачує орендну плату до дня повернення майна за актом приймання-передавання включно. Закінчення строку дії договору оренди не звільняє орендаря від обов`язку сплатити заборгованість за орендною платою, якщо така виникла, у повному обсязі, ураховуючи санкції (п. 3.11 договору).

Судом апеляційної інстанції перевірено, що позивачем до позовної заяви додано розрахунок суми боргу за Договором №4836 від 29.12.2009 (а.с. 182), з якого вбачається, що періодом заборгованості відповідача, за який позивачем заявлено до стягнення борг, становить з січня по травень 2022 року, тобто після припинення дії договору.

Судовою колегією враховано заперечення скаржника щодо періоду заборгованості, викладені в апеляційній скарзі, зокрема про те, що судом неповно з`ясовано обставини, що мають значення для справи - ті обставини, що договір оренди було продовжено до 30.06.2021, на підставі чого нараховано орендну плату за період протягом 2019-2021 р., а не з січня по травень 2022, як про це зазначає суд першої інстанції.

Однак, колегія суддів відхиляє вказані доводи позивача як такі, що спростовуються наявними матеріалами справи, зокрема розрахунком суми боргу, у якому позивачем самостійно визначено період розрахунку з 01.01.2022 по 30.05.2022.

Відповідно до ч. 1 ст. 286 Господарського кодексу України орендна плата - це фіксований платіж, який орендар сплачує орендодавцю незалежно від наслідків своєї господарської діяльності.

Зі змісту всіх вищенаведених норм вбачається, що договір оренди є підставою виникнення права наймача (орендаря) користуватися орендованим майном упродовж строку його дії зі сплатою наймодавцю (орендодавцю) орендної плати, погодженої умовами договору, а припинення такого договору є підставою виникнення обов`язку наймача негайно повернути наймодавцеві річ у стані, в якому вона була одержана, з урахуванням нормального зносу, або у стані, який було обумовлено в договорі.

Користування майном за договором оренди є правомірним, якщо воно відповідає його умовам та положенням чинного законодавства, які регулюють такі правовідносини з урахуванням особливостей предмета найму та суб`єктів договірних правовідносин.

Відносини найму (оренди) у разі неправомірного користування майном можуть регулюватися умовами договору, що визначають наслідки неправомірного користування майном, та нормами законодавства, які застосовуються до осіб, які порушили зобов`язання у сфері орендних відносин.

Правова природа плати за користування річчю (орендної плати) безпосередньо пов`язана із правомірним користуванням річчю протягом певного строку, і обов`язок здійснення такого платежу є істотною ознакою орендних правовідносин, що випливає зі змісту регулятивних норм статей 759, 762, 763 Цивільного кодексу України, статей 283, 284, 286 Господарського кодексу України. Із припиненням договірних (зобов`язальних) відносин за договором у наймача (орендаря) виникає новий обов`язок - негайно повернути наймодавцеві річ.

Таким чином, користування майном після припинення договору оренди є таким, що здійснюється не відповідно до його умов - неправомірне користування майном, у зв`язку з чим вимога щодо орендної плати за користування майном за умовами договору, що припинився (у разі закінчення строку, на який його було укладено тощо), суперечить змісту правовідносин за договором найму (оренди) і регулятивним нормам Цивільного кодексу України та Господарського кодексу України.

З викладеного вбачається, що обов`язок орендаря сплачувати орендну плату за користування орендованим майном зберігається до припинення договору оренди (до спливу строку його дії), оскільки орендна плата є платою орендаря за користування належним орендодавцю майном та відповідає суті орендних правовідносин, що полягають у строковому користуванні орендарем об`єктом оренди на платній основі.

Подібний правовий висновок викладений в постановах Об`єднаної палати Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 19.04.2021 у справі № 910/11131/19, Верховного Суду від 14.07.2021 у справі № 904/342/19, від 08.07.2021 у справі № 904/6063/19, від 23.06.2021 у справі № 908/3593/19, від 27.10.2021 у справі № 910/8531/20.

Правові наслідки припинення договору оренди визначаються відповідними умовами Цивільного кодексу України та Господарського кодексу України.

Частиною 1 статті 785 Цивільного кодексу України передбачено, що в разі припинення договору найму наймач зобов`язаний негайно повернути наймодавцеві річ у стані, в якому вона була одержана, з урахуванням нормального зносу, або у стані, який було обумовлено в договорі.

За змістом наведених норм із закінченням строку договору найму (оренди), на який його було укладено, за наявності заперечень наймодавця щодо подальшого користування наймачем майном, договір є припиненим, що означає припинення дії (чинності) для сторін всіх його умов, а їх невиконання (невиконання окремих його умов) протягом дії договору є невиконанням зобов`язання за цим договором, що має відповідні наслідки (настання відповідальності за невиконання чи неналежне виконання обов`язків під час дії договору тощо), однак не зумовлює продовження дії (чинність) договору в цілому або тих його умов, що не були виконані (неналежно виконані) стороною (сторонами).

Після спливу строку дії договору невиконання чи неналежне виконання обов`язку з негайного повернення речі свідчить про неправомірне користування майном, яке було передане в найм (оренду). Тому права та обов`язки наймодавця і наймача, що перебували у сфері регулятивних правовідносин, переходять у сферу охоронних правовідносин та охоплюються правовим регулюванням за ч. 2 ст. 785 Цивільного кодексу України, яка регламентує наслідки невиконання майнового обов`язку щодо негайного повернення речі наймодавцеві.

Відповідно до ч. 2 ст. 785 Цивільного кодексу України якщо наймач не виконує обов`язку щодо повернення речі, наймодавець має право вимагати від наймача сплати неустойки у розмірі подвійної плати за найм речі за час прострочення.

Неустойка згідно із наведеною нормою розглядається як законна неустойка і застосовується незалежно від погодження сторонами цієї форми відповідальності в договорі найму (оренди).

Слід зазначити, що відповідно до п. 10.11 договору якщо орендар не виконує обов`язок щодо повернення майна, орендодавець має право вимагати від орендаря сплати неустойки у розмірі 10% за користування майном за час прострочення.

Зі змісту даного пункту вбачається, що сторонами передбачено відсотковий розмір проте не визначено його відношення до якої-небудь суми, що виключає можливість нарахування неустойки, а отже фактично сторонами не встановлено розмір неустойки.

Невиконання наймачем передбаченого ч. 1 ст. 785 Цивільного кодексу України обов`язку щодо негайного повернення наймодавцеві речі (у стані, в якому вона була одержана, з урахуванням нормального зносу, або у стані, який було обумовлено в договорі) у разі припинення договору є порушенням умов договору, що породжує у наймодавця право на застосування до наймача відповідно до ч. 2 ст. 785 Цивільного кодексу України такої форми майнової відповідальності як неустойка у розмірі подвійної плати за користування річчю за час прострочення.

Водночас неустойка за ч. 2 ст. 785 Цивільного кодексу України має спеціальний правовий режим, який обумовлений тим, що зобов`язання наймача (орендаря) з повернення об`єкта оренди є майновим і виникає після закінчення дії договору. Наймодавець (орендодавець) у цьому випадку позбавлений можливості застосовувати щодо недобросовісного наймача інші ефективні засоби впливу задля виконання відповідного зобов`язання, окрім як використання права на стягнення неустойки в розмірі подвійної плати за користування орендованим майном.

Неустойка, стягнення якої передбачено ч. 2 ст. 785 Цивільного кодексу України, є самостійною формою майнової відповідальності у сфері орендних правовідносин, яка застосовується у разі (після) припинення договору - якщо наймач не виконує обов`язку щодо негайного повернення речі, і є належним способом захисту прав та інтересів орендодавця після припинення договору, коли користування майном стає неправомірним. Для притягнення орендаря, що порушив зобов`язання, до зазначеної відповідальності необхідна наявність вини (умислу або необережності) відповідно до вимог статті 614 ЦК України.

Отже, яким би способом в договорі не регламентувалися правовідносини між сторонами у разі невиконання (несвоєчасного виконання) наймачем (орендарем) обов`язку щодо повернення речі з найму (оренди) з її подальшим користуванням після припинення договору, що відбулося у спірних правовідносинах, проте ці правовідносини не можуть врегульовуватись іншим чином, ніж визначено ч. 2 ст. 785 Цивільного кодексу України (зокрема, з установленням для наймача (орендаря) будь-якого іншого (додаткового) зобов`язання, окрім того, що передбачений ч. 2 ст. 785 Цивільного кодексу України).

Аналогічна правова позиція викладена у постанові Об`єднаної палати Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 19.04.2021 у справі № 910/11131/19

За викладених обставин, оскільки позивачем заявлено позовні вимоги про стягнення з відповідача нарахованої орендної плати за період саме з 01.01.2022 по 30.05.2022, у той час судом встановлено та сторонами не заперечується, що дія договору припинена з 01.07.2021, то суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про відсутність правових підстав для задоволення позовних вимог в частині стягнення з відповідача орендної плати у розмірі 1 023 851,51 грн та про відмову в задоволенні позову в цій частині.

Окремо суд першої інстанції зазначив, що у провадженні Господарського суду міста Києва перебувала справа № 910/14635/22 за позовом Акціонерного товариства «Українська залізниця» в особі філії «Центр охорони здоров`я» до Товариства з обмеженою відповідальністю «Інститут проблем терапії» про стягнення 2 298 674,89 грн, за наслідками розгляду якої постановлено рішення від 16.03.2023 зі змісту якого вбачається, що 19.01.2022 між сторонами укладено та підписано і скріплено печатками товариств акт приймання-передачі майна, відповідно до якого орендодавець передав, а орендар прийняв відповідно до умов договору № ЦОЗ/ТН-2017 від 19.01.2022 за адресою: вул. Михайла Коцюбинського, 8а нежитлове приміщення другого поверху шестиповерхової будівлі дитячого стаціонару (літ. А1) Київської клінічної лікарні на залізничному транспорті №1, згідно з планом за поверхами. Загальна площа приміщень, прийнятих в оренду - 403,6 кв.м.

Наведене свідчить про те, що правовідносини між сторонами з приводу оплати орендної плати за користування спірними приміщеннями з січня 2022 року регулюються договором № ЦОЗ/ТН-2017 від 19.01.2022.

У зв`язку з висновками суду про відмову в задоволенні вимоги щодо стягнення основної суми боргу, то заявлені позивачем на підставі ст. 625 Цивільного кодексу України похідні вимоги про стягнення з відповідача 149 948,44 грн інфляційних втрат та 17 436,33 грн 3% річних також не підлягають задоволенню.

Відповідно до ст. 74 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Згідно зі статтею 73 ГПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Статтею 76 ГПК України визначено, що належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

За приписами ст. 86 Господарського процесуального кодексу України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Доводи апеляційної скарги про неповне дослідження судом першої інстанції доказів, наявних в матеріалах справи, а також про порушення судом першої інстанції норм процесуального права відхиляються як такі, що не знайшли свого підтвердження під час апеляційного перегляду оскаржуваного рішення.

Підсумовуючи викладене, колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції про відмову в задоволенні позовних вимог в повному обсязі.

Апеляційний господарський суд, перевіривши матеріали справи та дослідивши доводи учасників справи, дійшов висновку, що судом першої інстанції за результатами розгляду справи було прийнято законне та вмотивоване рішення на підставі належних та допустимих доказів, а скаржником в апеляційній скарзі вищенаведені висновки суду першої інстанції не спростовано.

Отже, апеляційний господарський суд не вбачає підстав для задоволення апеляційної скарги та скасування рішення Господарського суду міста Києва від 03.07.2023 у справі №910/4872/23.

Згідно з ст. 17 Закону України «Про виконання рішень і застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод та практику Європейського суду з прав людини, як джерело права.

Так, у своїх рішеннях Європейський суд з прав людини зазначає, що хоча національний суд має певну свободу розсуду щодо вибору аргументів у тій чи іншій справі та прийняття доказів на підтвердження позицій сторін, орган влади зобов`язаний виправдати свої дії, навівши обґрунтування своїх рішень (див. рішення у справі «Суомінен проти Фінляндії» (Suominen v. Finland), № 37801/97, п. 36, від 1 липня 2003 року).

Ще одне призначення обґрунтованого рішення полягає в тому, щоб продемонструвати сторонам, що вони були почуті. Крім того, вмотивоване рішення дає стороні можливість оскаржити його та отримати його перегляд вищестоящою інстанцією. Лише за умови винесення обґрунтованого рішення може забезпечуватись публічний контроль здійснення правосуддя (див. рішення у справі «Гірвісаарі проти Фінляндії» (Hirvisaari v. Finland), №49684/99, п. 30, від 27 вересня 2001 року).

Суд апеляційної інстанції зазначає, що враховуючи положення ч. 1 ст. 9 Конституції України та беручи до уваги ратифікацію Законом України від 17.07.1997 р. N 475/97-ВР Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року і Першого протоколу та протоколів N 2,4,7,11 до Конвенції та прийняття Закону України від 23.02.2006 р. N3477-IV (3477-15) «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини», суди також повинні застосовувати Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод (Рим, 4 листопада 1950 року) та рішення Європейського суду з прав людини як джерело права.

У рішенні Суду у справі Трофимчук проти України № 4241/03 від 28.10.2010 Європейським судом з прав людини зазначено, що хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, це не може розумітись як вимога детально відповідати на кожен довід сторін.

Колегія суддів зазначає про те, що при апеляційному перегляді не встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права щодо винесення судом першої інстанції рішення, а доводи апеляційної скарги не спростовують висновки суду, наведені в оскаржуваному рішенні.

За таких обставин, висновки суду першої інстанції про встановлені обставини і правові наслідки відповідають дійсним обставинам справи і підтверджуються достовірними доказами, а тому рішення Господарського суду міста Києва від 03.07.2023 у справі №910/4872/23 відповідає чинному законодавству, фактичним обставинам та матеріалам справи і підстав для його скасування не вбачається.

З огляду на викладене, судова колегія приходить до висновку про те, що апеляційна скарга Акціонерного товариства «Українська залізниця» в особі філії Центр охорони здоров`я» Акціонерного товариства «Українська залізниця» на рішення Господарського суду міста Києва від 03.07.2023 у справі №910/4872/23 є необґрунтованою та такою, що задоволенню не підлягає.

Судові витрати за розгляд апеляційної скарги у зв`язку з відмовою в її задоволенні на підставі ст. 129 Господарського процесуального кодексу України покладаються на апелянта.

Керуючись ст.ст. 129, 231, 269, 270, 275, 276, 281 - 284 ГПК України, суд,

ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційну скаргу Акціонерного товариства "Українська залізниця" в особі філії Центр охорони здоров`я" Акціонерного товариства "Українська залізниця" - залишити без задоволення.

2. Рішення Господарського суду міста Києва від 03.07.2023 у справі №910/4872/23 - залишити без змін.

3. Судові витрати зі сплати судового збору за подачу апеляційної скарги покласти на апелянта.

4. Матеріали справи № 910/4872/23 повернути до господарського суду першої інстанції.

Постанова суду набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена до Верховного Суду в порядку та строки, передбачені ГПК України.

Повний текст постанови складено та підписано суддями 20.12.2023.

Головуючий суддя Є.Ю. Шаптала

Судді С.Р. Станік

О.В. Тищенко