ПІВДЕННО-ЗАХІДНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
_____________________________________________________________________________________________
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 грудня 2023 року м. ОдесаСправа № 915/507/22
м. Одеса, проспект Шевченка, 29, зал судових засідань Південно-західного апеляційного господарського суду №1

Південно-західний апеляційний господарський суд у складі:

головуючого судді Савицького Я.Ф.,

суддів: Колоколова С.І.,

Разюк Г.П.,

секретар судового засідання Андрущенко В.В.,

за участю представників учасників судового процесу:

від позивача: не з`явився;

від відповідача: не з`явився;

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Фізичної особи-підприємця Потлової Олени Василівни

на рішення Господарського суду Миколаївської області

від 04 липня 2023 року (повний текст складено 04.07.2023)

у справі №915/507/22

за позовом: Миколаївської міської ради

до відповідача: Фізичної особи підприємця Потлової Олени Василівни

про стягнення коштів у розмірі 422 464,48 грн., -

суддя суду першої інстанції: Коваль С.М.

місце винесення рішення: м. Миколаїв, вулиця Фалєєвська, 14 Господарський суд Миколаївської області

Сторони належним чином повідомлені про час і місце засідання суду.

В судовому засіданні 20.12.2023 прийнято постанову, відповідно до ч. 4 ст. 240 Господарського процесуального кодексу України.

В С Т А Н О В И В:

У листопаді 2022 Миколаївська міська рада (далі-позивач, Міська рада) звернулась до Господарського суду Миколаївської області з позовом до Фізичної особи підприємця Потлової Олени Василівни (далі відповідач, ФОП Потлова О.В.), в якому просила стягнути з відповідача грошові кошті у розмірі 422 464,48 грн. заборгованості з орендної плати за користування земельною ділянкою комунальної власності.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що ФОП Потлова О.В. не виконувала належним чином зобов`язання по оплаті орендних платежів за період з 01.01.2017 по 26.02.2019, які виникли на підставі договору оренди землі від 21.06.2005 №3251. При цьому, вказаний договір був укладений між Миколаївською міською радою та ФОП Потловою О.В., у зв`язку з існуванням у відповідача права власності на нерухомість, розташовану за адресою вул. Корабелів, 8, м. Миколаїв, на орендованій за договором земельній ділянці загальною площею 3775 кв.м. Посилаючись на положення ст. 120 Земельного кодексу України, ст. 377 Цивільного кодексу України, ст. 7 Закону України Про оренду землі, позивач зазначає про принцип цілісності об`єкту нерухомості із земельною ділянкою, на якій цей об`єкт розташований, що свідчить про обов`язковість з боку відповідача оплати за користування відповідної земельної ділянки.

Рішенням Господарського суду Миколаївської області від 04.07.2023 у справі №915/507/22 (суддя Коваль С.М.) позовні вимоги Миколаївської міської ради задоволені повністю.

Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції дійшов висновку, що Миколаївською міською радою доведено належними доказами, що у заявлений позивачем період відповідач фактично користувався земельною ділянкою комунальної власності без здійснення оплати за таке користування, що завдало позивачу матеріальну шкоду.

Перевіривши наведений позивачем розрахунок такої шкоди, судом було встановлено його відповідність положенням законодавства, а оскільки відповідачем не було спростовано встановлені судом обставини та не було надано відповідні докази, які свідчать про сплату ним коштів в сумі 422 464,48 грн. в якості орендної плати за користування у спірний період земельною ділянкою, місцевий господарський суд зазначив про обґрунтованість позовних вимог, які відповідно, підлягають задоволенню в повному обсязі.

Не погоджуючись з рішенням суду першої інстанції, 18.09.2023 Фізична особа-підприємець Потлова Олена Василівна звернулась до Південно-західного апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати рішення Господарського суду Миколаївської області від 04.07.2023 у справі №915/507/22 та ухвалити нове рішення, яким у задоволенні позову відмовити.

Звертаючись з апеляційною скаргою, скаржник, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, не з`ясування обставин справи, з неправильною оцінкою доказів у ній, просить скасувати оскаржуване рішення суду, ухвалити нове, яким в задоволенні позову відмовити у повному обсязі.

В обґрунтування своєї скарги апелянт, зокрема, посилається на те, що:

- місцевий господарський суд, задовольняючи позовні вимоги у повному обсязі, стягнув з ФОП Потлової О.В. заявлену позивачем суму за період з 01.01.2017 по 26.02.2019, у той час, як Миколаївською міською радою відповідний розмір стягнення був заявлений за період з 01.01.2017 по 26.02.2022;

- суд розглянув справу №915/507/22 без належного повідомлення відповідача про її розгляд;

- суд першої інстанції не врахував, що позивачем, при зверненні до суду 08.11.2022, був пропущений строк позовної давності;

- позивачем не надано належних даних про нормативну грошову оцінку спірної земельної ділянки, на підставі яких розраховано заявлену до стягнення суму;

- судом не було досліджено, що строк дії договору оренди закінчився 07.08.2015, а право власності ФОП Потлової О.В. на нерухоме майно, згідно інформації з державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, припинилось 26.02.2019, що свідчить про те, що зі вказаної дати відповідач не є власником об`єкту нерухомості за адресою: м. Миколаїв, вул. Корабелів, 8.

Ухвалою Південно-західного апеляційного господарського суду від 25.10.2023 відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою Фізичної особи-підприємця Потлової Олени Василівни на рішення Господарського суду Миколаївської області від 04.07.2023 у справі №915/507/22; розгляд справи призначено на 29.11.2023 об 11:00 год.

14.11.2023 від Миколаївської міської ради до Південно-західного апеляційного господарського суду надійшов відзив на апеляційну скаргу, в якому позивач не погоджується з доводами останньої та просить відмовити у її задоволенні, а рішення суду першої інстанції залишити без змін.

Позивач вказує, що Миколаївською міською радою правомірно була визначена сума розміру нормативної грошової оцінки земельної ділянки, з урахуванням чинності витягу з технічної документації про нормативну грошову оцінку земельної ділянки від 20.02.2012 №1629-01 та коефіцієнтів індексації нормативної грошової оцінки земель, які були встановлені органом виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері земельних відносин (Держгеокадастр) у відповідні роки. При цьому, позивач звертає увагу на те, що з 2011 по 2019 рік розмір нормативної грошової оцінки не змінювався та був затверджений рішенням Миколаївської міської ради від 27.01.2011 №3/40 «Про затвердження нормативної грошової оцінки земель міста Миколаєва».

Також позивач вказує, що строк загальної позовної давності був продовжений Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України, спрямованих на забезпечення додаткових соціальних та економічних гарантій у зв`язку з поширенням коронавірусної хвороби (COVID-19)», яким було внесено зміни, зокрема, до розділу «Прикінцеві та перехідні положення» Цивільного кодексу України, який був доповнений пунктом 12 такого змісту: «Під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19), строки, визначені статтями 257, 258, 362, 559, 681, 728, 786, 1293 цього Кодексу, продовжуються на строк дії такого карантину». А тому, відповідні строки застосовуються з урахуванням дії карантину в Україні, який діяв на момент подання позову.

Ухвалою Південно-західного апеляційного господарського суду від 29.11.2023 відкладено розгляд справи №915/507/22 на 20.12.2023 о 12:00 год.

У судове засідання 20.12.2023 представники сторін не з`явились. Про дату час та місце розгляду апеляційної скарги повідомлені належним чином; про причини своєї неявки апеляційному господарському суду не повідомили, будь-яких клопотань не надали.

Відповідно до ч. 12 ст. 270 Господарського процесуального кодексу України, неявка сторін, або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.

З огляду на те, що судом апеляційної інстанції створено всі необхідні умови для встановлення фактичних обставин справи і правильного застосування законодавства, вжито заходи для належного повідомлення сторін про час та місце розгляду справи, враховуючи, що участь в засіданні суду є правом, а не обов`язком сторін, явка учасників судового процесу ухвалою суду не визнана обов`язковою, колегія суддів вважає за можливе розглянути справу за відсутності представників сторін.

В судовому засіданні 20.12.2023 прийнято постанову без її проголошення, відповідно до ч. 4 ст. 240 Господарського процесуального кодексу України.

Згідно зі ст. 269 Господарського процесуального кодексу України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї. Докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього. Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права. У суді апеляційної інстанції не приймаються і не розглядаються позовні вимоги та підстави позову, що не були предметом розгляду в суді першої інстанції.

Дослідивши матеріали справи, розглянувши доводи та вимоги апеляційної скарги, колегія суддів Південно-західного апеляційного господарського суду встановила наступне.

З огляду на матеріали справи вбачається, що 08.06.2005 року між Миколаївською міською радою (орендодавець) та приватним підприємцем Потловою Оленою Василівною (орендар) укладено договір оренди землі №3251 (далі Договір), відповідно до умов якого Миколаївська міська рада на підставі рішення від 27.10.2004 №24/14 надає, а ПП Потлова О.В. приймає в оренду із співвласниками будівель земельну ділянку для обслуговування виробничих та побутових приміщень по вул. Корабелів, 8 /Заводський район/ (п. 1.1 Договору) (а.с. 17-20).

Відповідно до п. 2.1 Договору в оренду передається земельна ділянка площею 3775 кв.м., з визначенням ідеальної частки ПП Потлової О.В. 55/100 від земельної ділянки, що складає 2076 кв.м., без права передачі її в суборенду.

Згідно п. 2.2 Договору на земельній ділянці знаходяться будівлі та споруди, які належать ПП Потловій О.В. та співвласникам.

Відповідно до п. 2.4 Договору нормативна грошова оцінка земельної ділянки, згідно з витягом з технічної документації про визначення НГО від 12.05.2005 №832 становить 869 221, 20 грн.

Пунктом 3.1 Договору визначено, що Договір діє на протязі 10 /десяти/ років з дати його реєстрації. Після закінчення строку договору Орендар має переважне право подовження його на новий строк. У цьому разі Орендар повинен не пізніше ніж за три місяці до закінчення строку дії договору повідомити письмово орендодавця про намір продовжити його дію.

У відповідності до п. 4.1 Договору за оренду земельної ділянки орендар сплачує орендну плату у грошовій формі.

Відповідно до п. 4.2 Договору річна орендна плата за земельну ділянку (2076 кв.м.) встановлюється у розмірі 1,2% (одного цілого та двох десятої) відсотка від її нормативної грошової оцінки, де:

- нормативна грошова оцінка земельної ділянки (2076 кв.м.) на час укладення цього Договору складає 869 221,20 грн.

Пунктом 4.3 Договору встановлено, що розмір нормативної грошової оцінки не є сталим і змінюється у зв`язку з проведенням її щорічної індексації та внесенням змін на підставі вимог діючого законодавства і інших нормативних документів; розмір нормативної грошової оцінки земельної ділянки змінюватиметься без внесення змін і доповнень до Договору.

Передача земельної ділянки в оренду здійснюється за актом приймання-передачі об`єкта оренди в день державної реєстрації цього Договору (п. 6.1 Договору).

У відповідності до п. 6.2 Договору право на оренду земельної ділянки виникає після державної реєстрації цього договору.

Згідно з п. 12.3 Договору дія договору припиняється у разі, зокрема, закінчення строку, на який його було укладено.

Відповідно до п. 14.1 Договору він набирає чинності після підписання сторонами та його державної реєстрації.

Договір зареєстрований у Миколаївській регіональній філії ДП Центр ДЗК, про що у Державному реєстрі земель вчинено запис від 21.06.2005 за № 89. Договір зареєстровано в Книзі записів договорів оренди землі 21.06.2005 за №3251.

Отже, строк дії Договору оренди становить до 21.06.2015.

Також матеріали справи свідчать, що Миколаївська міська рада передала, а ПП Потлова О.В. прийняла в оренду земельну ділянку по вул. Корабелів, 8, загальною площею 2076 кв.м., про що між сторонами складено та підписано Акт приймання-передачі земельної ділянки від 21.06.2005 (а.с. 23).

У матеріалах справи міститься Договір про зміни від 07.11.2008 №1609-08 до Договору оренди землі, якій зареєстровано у Миколаївській регіональній філії ДП Центр ДЗК 21.06.2005 за №89 та зареєстрований у Миколаївській міській раді 21.06.2005 за №3251 (а.с. 21-22).

Вказаним Договором визначено, що з 01.01.2008 річна оренда плата за земельну ділянку (2076 кв.м.) встановлюється у розмірі 3% від її нормативної грошової оцінки, де:

- нормативна грошова оцінка земельної ділянки (2076 кв.м.) на час укладення цього Договору складає 924 833, 97 грн. (з урахуванням коефіцієнту щорічної індексації 1, 028).

Виходячи з цього розмір орендної плати за рік за цим Договором на момент його укладення складає 27 745, 02 грн.

Відповідно до наявного у матеріалах справи Витягу з технічної документації про НГО земельної ділянки від 20.02.2012, нормативна грошова оцінка земельної ділянки площею 2076 кв.м., яка знаходиться за адресою : м. Миколаїв, вул. Корабелів, 8 та користувачем якої є ФОП Потлова О.В., дорівнює 3 435 240,24 грн. (а.с. 25).

Згідно інформаційної довідки №177325826 від 13.08.2019 з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна, об`єкт нерухомого майна за реєстраційним номером 108, а саме: 3 будівлі, господарські будівлі та споруди за адресою Миколаївська обл., м. Миколаїв, вул. Корабелів, 8, зареєстрований на праві власності за ТОВ «Медіа-Республіка» з 26.02.2019.

До 26.02.2019 він був зареєстрований за декількома співвласниками, серед яких є Потлова О.В. З 13.10.2005 за Потловою О.В. зареєстровано 464/1000 від вказаного об`єкту на праві приватної спільної часткової власності, відповідно до свідоцтва про право власності від 13.10.2005 №ЯЯЯ251823 (а.с. 26-29).

Як свідчать матеріали справи, 28.11.2019 Миколаївська міська рада направила на адресу ОСОБА_1 лист №6473/02.02.01-22/11/14/19, в якому зазначила про те, що строк дії Договору №3251 припинився 21.06.2015 і з цього часу відповідач не сплачує позивачу кошти за користування відповідною земельною ділянкою, на якій розташовано нерухоме майно, що належало ОСОБА_1 на праві власності до 26.02.2019.

Також Миколаївська міська рада у даному листі зазначила, що нормативна грошова оцінка земельної ділянки загальною площею 2076 кв.м. по роках становить: - у 2,06 грн.; - у 2,38 грн.; - у 2,46 грн.; - у 2,46 грн.; - у 2,46 грн. та визначила розмір орендної плати як 3% від НГО:

- у 2015 році 67 934,74 грн. (за період з 21.06.2015 по 01.01.2016);

- у 2016 році 184 453,54 грн.;

- у 2017 році 195 520,75 грн.;

- у 2018 році 195 520,75 грн.;

- у 2019 році 31 422,98 грн. (за період з 01.01.2019 по 26.02.2019).

Таким чином, загальна сума несплачених відповідачем коштів становить 674 852,76 грн.

Даним листом Миколаївська міська рада просила відповідача у 10-ти денний термін з дня отримання листа повідомити виконком Миколаївської міської ради про вжиті заходи щодо сплати безпідставно збережених коштів за період користування земельною ділянкою з 21.06.2015 по 26.02.2019 (а.с. 13-14).

Як вбачається з інформації, наданої листом від 12.11.2019 №250/9/14-29-50-05-16 Головним управлінням ДПС у Миколаївській області, громадянкою Потловою О.В. податкова звітність з плати податків за землю до ДПС у періоди 2016-2019 не надавалась, сплата орендних платежів за 2016-2019 не здійснювалась

Внаслідок не здійснення відповідачем плати за землю, 03.01.2020 позивачем на адресу ОСОБА_1 було направлено лист №29/02.02.01-22/11/14/20, в якому відповідача було запрошено на засідання комісії з визначення та відшкодування збитків власникам землі та землекористувачам, призначене на 29.01.2020. Факт направлення листа підтверджується копією фіскального чеку (а.с. 11).

29.01.2020 за результатами засідання комісії з визначення та відшкодування збитків власникам землі та землекористувачам був складений відповідний Акт, згідно якого ОСОБА_1 було визначено розмір збитків, нанесених Миколаївській міській раді, у вигляді неодержаної орендної плати за земельну ділянку у період з 01.01.2017 до 26.02.2019, який складає 422 464,482 грн. (а.с.6-7).

Розрахунок збитків додано до Акту (а.с. 9-10).

Позивачем 19.05.2020 направлено на адресу відповідача лист №2771/02.02.01-22/11/14/21, в якому запропоновано відповідачу сплатити збитки в розмірі 422 464,482 грн. До вказаного листа додано Акт комісії та витяг з рішення виконкому Миколаївської міської ради від 13.05.2020 №384 (а.с. 8) про затвердження Акту. Факт направлення листа підтверджується копією фіскального чеку (а.с. 12).

Зважаючи на відсутність реагування з боку ФОП Потлової О.В. на вказаний лист, Миколаївська міська рада звернулась до господарського суду із позовом про стягнення заборгованості з орендної плати у сумі 422 464,482 грн. за користування земельною ділянкою з 01.01.2017 по 01.05.2019 земельною ділянкою.

Дослідивши доводи апеляційної скарги, перевіривши правильність юридичної оцінки встановлених фактичних обставин справи, застосування господарським судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права при винесені рішення, колегія суддів Південно-західного апеляційного господарського суду дійшла наступних висновків.

Перш за все судова колегія зазначає, що доводи апелянта про те, що заявлений період стягнення позивачем був визначений як 01.01.2017 - 26.02.2022, є хибними, оскільки в прохальній частині позовної заяви Миколаївської міської ради чітко зазначено, що позивач просить «Стягнути з ФОП Потлової О.В. на користь Миколаївської міської ради кошти в сумі 422 464,48 грн. за безоплатне користування з 01.01.2017 до 26.02.2019 земельною ділянкою…» (а.с. 4).

Стосовно твердження відповідача про відсутність належного повідомлення останнього про розгляд справи №915/507/22 судова колегія наголошує, що ухвалу про відкриття провадження у даній справі від 14.11.2022 Господарським судом Миколаївської області було направлено на офіційну адресу відповідача, а саме: вул. Кримська, буд. 84, кв. 354, м. Одеса, 65025, що підтверджується рекомендованим повідомленням про вручення поштового відправлення за штрих-кодовим ідентифікатором 322, (а.с.49).

Апеляційною колегією встановлено, що вказана адреса не є зміненою станом як на дату розгляду справи №915/507/22 судом першої інстанції, так і на дату апеляційного перегляду даної справи, що вбачається з інформації з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань.

Однак, поштове відправлення, яким на адресу апелянта була направлена копія ухвали суду першої інстанції від 14.11.2022 про відкриття провадження у справі №915/507/22 повернулось до відправника з довідкою пошти від 05.12.2022, відповідно до якої вказане поштове відправлення не було вручено апелянту, у зв`язку з відсутністю адресата за вказаною адресою.

В контексті наведеного судова колегія зазначає, що відповідно до вимог ч. 1 та ч. 4 ст. 10 Закону України "Про державну реєстрацію юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань", якщо відомості, які підлягають внесенню до Єдиного держаного реєстру, були внесені до нього, то такі відомості вважаються достовірними і можуть бути використані в спорі з третьою особою, доки до них не внесено відповідних змін.

За змістом пунктів 116 Правил надання послуг поштового зв`язку, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 05.03.2009 №270, у разі невручення рекомендованого листа з позначкою Судова повістка з поважних причин рекомендований лист разом з бланком повідомлення про вручення повертається за зворотною адресою не пізніше ніж через п`ять календарних днів з дня надходження листа до об`єкта поштового зв`язку місця призначення із зазначенням причин невручення.

Відповідно до п. 4 ч. 6 ст. 242 Господарського процесуального кодексу України днем вручення судового рішення є день проставлення у поштовому відділенні відмітки про відмову отримати копію судового рішення чи відмітки про відсутність особи за адресою місцезнаходження, місця проживання чи перебування особи, повідомленою цією особою суду.

Згідно з п.5 ч. 6 ст. 242 Господарського процесуального кодексу України днем вручення судового рішення є день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про відмову отримати копію судового рішення чи відмітки про відсутність особи за адресою місцезнаходження, місця проживання чи перебування особи, яка зареєстрована у встановленому законом порядку, якщо ця особа не повідомила суду іншої адреси.

Таким чином, день належного вручення копії судового рішення може бути встановлений виключно з відповідної відмітки на поштовому повідомленні, або розписки про отримання копії судового рішення (зазначене узгоджується з правовою позицією, викладеною у постанові Верховного Суду від 14.04.2021 у справі № 205/1129/19).

При цьому, колегія суддів зазначає, що у разі, якщо ухвалу про вчинення відповідної процесуальної дії направлено судом за належною адресою і повернуто до суду, зокрема, у зв`язку із посиланням на відсутність (вибуття) адресата, то вважається, що адресат повідомлений про вчинення відповідної процесуальної дії, оскільки факт неотримання ухвали суду зумовлений не об`єктивними причинами, а суб`єктивною поведінкою сторони щодо отримання кореспонденції, яка надходила на його адресу (наведена позиція підтримана Верховним Судом у постановах: від 25.06.2018 у справі №904/9904/17, від 16.09.2019 у справі №904/5452/18, від 14.08.2020 у справі №904/2584/19).

Водночас, апеляційний суд наголошує, що до повноважень господарських судів не віднесено установлення фактичного місцезнаходження юридичних осіб або місця проживання фізичних осіб - учасників судового процесу на час вчинення тих чи інших процесуальних дій. Тому відповідні процесуальні документи надсилаються господарським судом згідно з поштовими реквізитами учасників судового процесу, наявними в матеріалах справи.

Фізичною особою - підприємцем Потловою О.В. не внесено змін щодо відомостей про її реєстрацію (місцезнаходження).

Таким чином, колегія суддів звертає увагу на те, що у разі, коли фактичне місцезнаходження юридичної особи - учасника судового процесу з якихось причин не відповідає її місцезнаходженню, визначеному згідно з законом, і дана особа своєчасно не довела про це до відома господарського суду, інших учасників процесу, то всі процесуальні наслідки такої невідповідності покладаються на цю юридичну особу.

Також, апеляційний суд зауважує, що направлення листа рекомендованою кореспонденцією на дійсну адресу є достатнім для того, щоб вважати повідомлення належним, оскільки отримання зазначеного листа адресатом перебуває поза межами контролю відправника, у даному випадку, - суду (близька за змістом правова позиція викладена у постанові Великої Палати Верховного Суду від 25.04.2018 у справі №800/547/17 (П/9901/87/18) (провадження №11-268заі18), постановах Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 27.11.2019 у справі №913/879/17, від 21.05.2020 у справі №10/249-10/19, від 15.06.2020 у справі № 24/260-23/52-б).

З огляду на викладене, враховуючи, що копія ухвали про відкриття судового провадження, яка була направлена на адресу відповідача з повідомленням про розгляд справи в спрощеному провадженні та про встановлення ФОП Потловій строку на подання відзиву на позовну заяву, була повернута суду першої інстанції із відміткою поштового відділення адресат відсутній за вказаною адресою, колегія суддів зазначає, що відповідно до п. 4 ч. 6 ст. 242 Господарського процесуального кодексу України ухвала місцевого господарського суду від 14.11.2022 вважається врученою відповідачу 05.12.2022.

Враховуючи вказане, судова колегія відхиляє твердження апелянта про відсутність належного повідомлення відповідача про розгляд справи №915/507/22.

Щодо пропуску строку позовної давності Миколаївською міською радою, то колегія суддів критично оцінює таки твердження скаржника, у якості підстави для скасування оскаржуваного рішення, оскільки якщо строк позовної давності припадає на час дії карантину, цей строк є продовженим на період дії карантину в Україні, незалежно від того чи визначений строк в загальному порядку ст.ст. 257, 258 Цивільного кодексу України чи збільшено його тривалість за домовленості сторін.

Так, позовна давність це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу (ст. 256 Цивільного кодексу України).

Загальна позовна давність встановлюється тривалістю в три роки (ст. 257 Цивільного кодексу України).

При цьому, Кабінету Міністрів України від 11.03.2020 №211 "Про запобігання поширенню на території України коронавірусу COVID-19" установлено з 12.03.2020 на всій території України карантин, строк якого неодноразово продовжувався.

Так, Кабінет Міністрів України постановою від 19.08.2022 №928 вніс зміни, зокрема, до Постанови Кабінету Міністрів України від 09.12.2020 №1236 «Про встановлення карантину та запровадження обмежувальних протиепідемічних заходів з метою запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2». Вони передбачають, що продовжено термін дії карантину та обмежувальних протиепідемічних заходів в Україні для запобігання розповсюдженню COVID-19 до 31.12.2022. В подальшому дію карантину продовжено до 30.04.2023.

Згідно з законом від 30.03.2020 №540-IX «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України, спрямованих на забезпечення додаткових соціальних та економічних гарантій у зв`язку з поширенням коронавірусної хвороби (COVID-19)» розділ «Прикінцеві та перехідні положення» Цивільного Кодексу України доповнено пунктом 12, за змістом якого установлено, що під час карантину строки, визначені, зокрема, ст.ст. 257, 258 Кодексу, продовжуються на строк дії такого карантину.

Таким чином, станом на дату подачі Миколаївською міською радою позовної заяви у справі №915/507/22 08.11.2022 дію карантину було продовжено, а тому, строки позовної давності, визначені ст.ст. 257, 258 Цивільного кодексу України були також продовжені, з огляду на що строк позовної давності позивачем не пропущений.

Посилання апелянта на не дослідження судом першої інстанції строку спливу дії Договору оренди 07.08.2015 та припинення права власності ФОП Потлової О.В. на нерухоме майно 26.02.2019, судова колегія не бере до уваги, оскільки позовні вимоги охоплюють період з 01.01.2017 та саме по 26.02.2019. При цьому, позивач вказую про те, що Договір припинив свою дію 21.06.2015, тобто, ще раніше, ніж наводить апелянт. Однак, виходячи з положень Податкового законодавства, та враховуючи, що відповідач не є власником земельної ділянки або її постійним користувачем, Миколаївська міська рада обґрунтувала свої вимоги приписами ст. 1212 Цивільного кодексу України, що є цілком правильним.

Щодо суті спору та аргументів апелянта про відсутність належних даних про нормативну грошову оцінку спірної земельної ділянки, на підставі яких розраховано заявлену до стягнення суму.

Судом апеляційної інстанції встановлено, що у спірний період, визначений позивачем у позовій заяві, а саме: з 01.01.2017 по 26.02.2019 відповідач був власником нерухомого майна, розміщеного на земельній ділянці площею 3775 кв.м., з визначенням ідеальної частки, що складає 2076 кв.м., по вул. Корабелів, 8 у м. Миколаєві.

Відповідно до ст. 120 Земельного кодексу України, у разі набуття права власності на жилий будинок, будівлю або споруду, що перебувають у власності, користуванні іншої особи, припиняється право власності, право користування земельною ділянкою, на якій розташовані ці об`єкти. До особи, яка набула право власності на жилий будинок, будівлю або споруду, розміщені на земельній ділянці, що перебуває у власності іншої особи, переходить право власності на земельну ділянку або її частину, на якій вони розміщені, без зміни її цільового призначення (ч. 1).

Якщо жилий будинок, будівля або споруда розміщені на земельній ділянці, що перебуває у користуванні, то в разі набуття права власності на ці об`єкти до набувача переходить право користування земельною ділянкою, на якій вони розміщені, на тих самих умовах і в тому ж обсязі, що були у попереднього землекористувача (ч. 2).

Спірна земельна ділянка є землею комунальної власності, а за змістом глави 15 Земельного кодексу України у редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин, право користування земельною ділянкою комунальної власності реалізується, зокрема, через право оренди.

Так, відповідно до статей 122, 123, 124 Земельного кодексу України міські ради передають земельні ділянки у власність або у користування із земель комунальної власності відповідних територіальних громад для всіх потреб. Надання земельних ділянок державної або комунальної власності у користування здійснюється на підставі рішень органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування. Передача в оренду земельних ділянок, що перебувають у державній або комунальній власності, здійснюється на підставі рішення відповідного органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування згідно з їх повноваженнями, визначеними ст. 122 цього Кодексу шляхом укладення договору оренди земельної ділянки чи договору купівлі-продажу права оренди земельної ділянки.

Як зазначалось вище, у 2005 році між ФОП Потловою О.В. та Миколаївською міською радою на підставі Рішення останньої від 27.10.2004 №24/14, яким зокрема, було передано відповідачу із співвласниками у користування спірну земельну ділянку для обслуговування відповідного нерухомого майна, було укладено Договір оренди земельної ділянки загальною площею 3775 кв.м., з визначенням ідеальної частки відповідача, що складає 2076 кв.м., по вул. Корабелів, 8 у м. Миколаєві.

Особи, які отримують земельну ділянку комунальної власності в користування за договором оренди (договором купівлі-продажу права оренди), зобов`язані сплачувати за неї орендну плату.

У даному випадку орендна плата за Договором №3251 дорівнювала 3% від нормативної грошової оцінки земельної ділянки.

Згідно ч. 1 ст. 21 Закону України "Про оренду землі" орендна плата за землю - це платіж, який орендар вносить орендодавцеві за користування земельною ділянкою. Розмір, форма і строки внесення орендної плати за землю встановлюються за згодою сторін у договорі оренди (крім строків внесення орендної плати за земельні ділянки державної та комунальної власності, які встановлюються відповідно до Податкового кодексу України).

Відповідно до ч. 2 ст. 152 Земельного кодексу України власник земельної ділянки може вимагати усунення будь-яких порушень його прав на землю, навіть якщо порушення не пов`язані з позбавленням права володіння земельною ділянкою, відшкодування завданих збитків.

21.06.2015 строк дії Договору оренди земельної ділянки припинився.

При цьому, матеріали справи не містять доказів належного оформлення ФОП Потловою О.В. права користування відповідною земельною ділянкою, зокрема, укладення відповідного договору оренди з позивачем та державної реєстрації такого права після 21.06.2015.

Визначаючи суть і характер правовідносин, які виникли між сторонами, колегія суддів виходить з того, що згідно чинного законодавства України, зобов`язання за підставами виникнення поділяються на договірні та позадоговірні. Позадоговірні зобов`язання можуть бути деліктними або безделіктними.

Припинення строку дії Договору оренди №3251 та відсутність укладеного між Миколаївською міською радою та ФОП Потловою О.В. договору оренди земельної ділянки площею 2076 кв.м., розташованої за адресою: м. Миколаїв, вул. Корабелів, 8 у заявлений позивачем період - з 01.01.2017 по 26.02.2019, виключає договірні зобов`язання.

Також у даному випадку відсутні деліктні зобов`язання з огляду на те, що незважаючи на те, що право оренди земельної ділянки виникає на підставі відповідного договору з моменту державної реєстрації цього права, з огляду на приписи ч. 2 ст. 120 Земельного кодексу України, не вважається правопорушенням відсутність у власника будинку, будівлі, споруди зареєстрованого права оренди на земельну ділянку, яка має іншого власника і на якій розташоване це нерухоме майно.

З огляду на матеріали справи, вступ відповідачем у володіння і користування спірною земельною ділянкою стався в результаті дій, котрі є правомірними, а саме: придбання нерухомого майна та прийняття в подальшому Рішення Миколаївською міською радою від 27.10.2004 №24/14, яким зокрема, було передано відповідачу із співвласниками у користування спірну земельну ділянку для обслуговування відповідного нерухомого майна.

Отже, спірні правовідносини, які виникли між сторонами, кваліфікуються як бездоговірні та безделіктні.

Статтею 1212 Цивільного кодексу України визначено, що особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов`язана повернути потерпілому це майно. Особа зобов`язана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала. Положення глави 83 Цивільного кодексу України застосовуються незалежно від того, чи безпідставне набуття або збереження майна було результатом поведінки набувача майна, потерпілого, інших осіб чи наслідків події.

Отже, у випадку використання землекористувачем земельної ділянки комунальної власності без оформлення договору оренди власник такої земельної ділянки (орган місцевого самоврядування, який представляє інтереси територіальної громади) може захистити своє право на компенсацію йому вартості неотриманої орендної плати в порядку ст. 1212 Цивільного кодексу України.

Апеляційна колегія наголошує, що згідно зі ст. 206 Земельного кодексу України використання землі в Україні є платним. Об`єктом плати за землю є земельна ділянка. Плата за землю справляється відповідно до закону.

Плата за землю - це загальнодержавний податок, який справляється у формі земельного податку або орендної плати за земельні ділянки державної та комунальної власності (підпункт 14.1.147 п. 14.1 ст. 14 Податкового кодексу України).

Земельним податком є обов`язковий платіж, що справляється з власників земельних ділянок та земельних часток (паїв), а також постійних землекористувачів, а орендною платою за земельні ділянки державної і комунальної власності - обов`язковий платіж, який орендар вносить орендодавцеві за користування земельною ділянкою (підпункти 14.1.72, 14.1.136 п. 14.1 ст. 14 Податкового кодексу України в редакції, чинній на час звернення прокурора з позовом). Отже, законодавець розмежовує поняття "земельний податок" та "орендна плата за земельні ділянки державної та комунальної власності" в залежності від правових підстав передання прав землекористування такими ділянками.

Відповідно до положень ч. 5 ст. 5, ч. 1 ст. 13 Закону України "Про оренду земель", які унормовуються з п. 289.1 ст. 289 Податкового кодексу України, для визначення розміру податку та орендної плати використовується нормативна грошова оцінка земельних ділянок.

Статтею 12 Закону України Про оцінку земель регламентовано, що нормативно-правові акти з проведення оцінки земель затверджуються Кабінетом Міністрів України. Для визначення розміру орендної плати за земельні ділянки державної та комунальної власності нормативна грошова оцінка земель проводиться обов`язково (ст. 13 цього Закону); нормативно-грошова оцінка земельних ділянок у межах населених пунктів проводиться не рідше ніж на 5 - 7 років (ст. 18 Закону України Про оцінку земель).

Положеннями ст. 288 Податкового кодексу України, визначено, зокрема, що підставою для нарахування орендної плати за земельну ділянку є договір оренди такої земельної ділянки. Розмір та умови внесення орендної плати встановлюються у договорі оренди між орендодавцем (власником) і орендарем. Розмір орендної плати встановлюється у договорі оренди, але річна сума платежу не може бути меншою розміру земельного податку, встановленого для відповідної категорії земельних ділянок на відповідній території; не може перевищувати 12% нормативної грошової оцінки, але може перевищувати 12% нормативної грошової оцінки, у разі визначення орендаря на конкурентних засадах.

Також слід зазначити, що базою оподаткування відповідно до ст. 271 Податкового кодексу є нормативна грошова оцінка земельних ділянок з урахуванням коефіцієнта індексації, визначеного відповідно до порядку, встановленого розділом ХІІІ Податкового кодексу.

При цьому, приписами п. 289.2 ст. 289 Податкового кодексу України визначено, що центральний орган виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері земельних відносин за індексом споживчих цін за попередній рік щороку розраховує величину коефіцієнта індексації нормативної грошової оцінки земель, на який індексується нормативна грошова оцінка сільськогосподарських угідь, земель населених пунктів та інших земель несільськогосподарського призначення станом на 1 січня поточного року, за певною формулою

Кi = І:100,

де І - індекс споживчих цін за попередній рік.

У разі якщо індекс споживчих цін перевищує 115 відсотків, такий індекс застосовується із значенням 115.

Коефіцієнт індексації нормативної грошової оцінки земель застосовується кумулятивно залежно від дати проведення нормативної грошової оцінки земель, зазначеної в технічній документації з нормативної грошової оцінки земель та земельних ділянок.

Відповідно до пункту 9 підрозділу 6 розділу ХХ «Перехідні положення» Податкового кодексу України індекс споживчих цін за 20172023 роки, що використовується для визначення коефіцієнта індексації нормативної грошової оцінки сільськогосподарських угідь, земель населених пунктів та інших земель несільськогосподарського призначення, застосовується із значенням 100%.

Судом встановлено, що на виконання вказаної норми Податкового кодексу України, Державна служба України з питань геодезії, картографії та кадастру (яка, в свою чергу, є центральним органом виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері земельних відносин) листом від 06.01.2021 №22-28-0.222-171/2-21 повідомила, що коефіцієнти індексації нормативної грошової оцінки земель становлять, зокрема:

- 2016 для сільськогосподарських угідь (рілля, багаторічні насадження, сіножаті, пасовища та перелоги) 1,0; для земель несільськогосподарського призначення 1,06;

- 2017 1,0;

- 2018 1,0;

- 2019 1,0.

Відомості зазначені у цьому листі є загальнодоступними для всіх платників, організацій, підприємств та відповідачем не спростовані.

А тому, зазначена вище інформація, надана Державною службою України з питань геодезії, картографії та кадастру, необхідна для обчислення і справляння плати за землю.

Протилежного відповідачем не доведено.

Отже, за змістом вказаних норм, для визначення суми податкових зобов`язань з земельного податку та орендної плати за земельні ділянки державної та комунальної власності використовується нормативна грошова оцінка земель. Відповідно до законодавства, вона проводиться раз у 5-7 років, а для визначення поточних зобов`язань необхідно проіндексувати її на коефіцієнт індексації, який щороку розраховує центральний орган виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері земельних відносин за індексом споживчих цін за попередній рік. При цьому, коефіцієнт індексації нормативної грошової оцінки земель застосовується кумулятивно (тобто накопичувально) залежно від дати проведення нормативної грошової оцінки земель, а не від дати набрання чинності рішенням ради про затвердження нормативної грошової оцінки.

Таким чином, з аналізу норм Податкового кодексу України, Закону України "Про оренду землі" вбачається, що нормативна грошова оцінка земель є основою для визначення розміру орендної плати для земель державної і комунальної власності, а зміна нормативної грошової оцінки земельної ділянки є підставою для перегляду розміру орендної плати. При цьому зміна нормативної грошової оцінки земельної ділянки є підставою для перегляду розміру орендної плати, який в будь-якому разі не може бути меншим, ніж встановлено положеннями статті 288 Податкового кодексу України, незалежно від домовленості сторін у договорі оренди землі про можливість такої зміни.

Подібна правова позиція викладена в постанові Великої Палати Верховного Суду від 09.11.2021 у справі № 635/4233/19.

Водночас, апеляційний суд звертає увагу на те, що пунктами 34, 35 частини першої статті 26 Закону України «Про місцеве самоврядування в України» до виключної компетенції селищної ради належить вирішення на пленарних засіданнях питань регулювання земельних відносин; затвердження ставок земельного податку відповідно до Податкового кодексу України.

Статтею 144 Конституції України та статтею 73 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» закріплено, що органи місцевого самоврядування в межах повноважень, визначених законом, приймають рішення, які є обов`язковими до виконання на відповідній території.

Вичерпний перелік документації з оцінки земель визначений ст. 20 Закону України "Про оцінку землі".

Так, частинами 1, 2 ст. 20 Закону України "Про оцінку земель" встановлено, що за результатами бонітування ґрунтів, економічної оцінки земель та нормативної грошової оцінки земельних ділянок складається технічна документація, а за результатами проведення експертної грошової оцінки земельних ділянок складається звіт. Дані про нормативну грошову оцінку окремої земельної ділянки оформляються як витяг з технічної документації з нормативної грошової оцінки земель.

Витяг з технічної документації про нормативну грошову оцінку окремої земельної ділянки видається центральним органом виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері земельних відносин (ч.3 ст. 23 Закону України "Про оцінку земель").

Технічна документація з нормативної грошової оцінки земельних ділянок у межах населених пунктів затверджується відповідною сільською, селищною, міською радою (ч.1 ст.23 Закону України «Про оцінку земель»).

При цьому, як положення Податкового кодексу України, так і законодавство про оцінку земель визнають належними доказами на обґрунтування оцінки землі довідку, витяг з Державного земельного кадастру щодо земельної ділянки, яка є об`єктом плати за землю, та технічну документацію на земельну ділянку, виготовлену компетентним органом (Аналогічна правова позиція викладена Верховним Судом у постановах: від 09.02.2022 у справі №910/8770/19, від 22.02.2022 у справі №905/20/21, від 13.07.2022 у справі №922/246/21 та від 14.09.2022 у справі №904/4933/15.

Також вказане зазначено у постанові Великої Палати Верховного Суду від 09.11.2021 у справі №905/1680/20, яка зазначила, що з огляду на те, що земельним законодавством та Податковим кодексом України не обмежується можливість подання доказів щодо нормативної грошової оцінки земельної ділянки державної (комунальної) власності для цілей сплати орендної плати виключно витягом з Державного земельного кадастру, належними доказами на обґрунтування нормативної грошової оцінки земельної ділянки можуть бути: технічна документація на спірну земельну ділянку, виготовлена компетентним органом для оформлення договору оренди, довідка з Державного земельного кадастру, витяг з Державного земельного кадастру, а також висновок судової експертизи про встановлення нормативної грошової оцінки спірної земельної ділянки, наданий відповідно до статей 98 - 103 Господарського процесуального кодексу України, які містять інформацію щодо предмета спору в цій справі.

Проте, апеляційною колегією встановлено та підтверджується матеріалами справи, що позивачем не надано ані витягів з технічної документації з нормативної грошової оцінки земель за періоди 2017-2019 років, ані технічної документації на земельну ділянку, ані довідки Державного земельного кадастру щодо земельної ділянки, яка є об`єктом плати за землю.

Висновок судової експертизи про встановлення нормативної грошової оцінки спірної земельної ділянки, наданий відповідно до статей 98 - 103 Господарського процесуального кодексу України, у матеріалах даної справи також не міститься.

Як зазначається позивачем, розрахунок неодержаного доходу у вигляді орендної плати за період з 01.01.2017 по 26.02.2019 здійснювався Миколаївською міською радою, виходячи з нормативної грошової оцінки, визначеної у витягу з технічної документації з нормативної грошової оцінки земель від 20.02.2012, наявного у матеріалах справи, а саме: 3 435 240,24 грн.

Проте, апеляційний суд зауважує, що у матеріалах справи відсутні будь-які документи на підтвердження, що у 2017-2019 роках нормативна грошова оцінка спірної ділянки також становила 3 435 240,24 грн.

У цьому контексті судова колегія звертає увагу на те, що Витяг з технічної документації про нормативну грошову оцінку земельної ділянки - це роздруковані за допомогою програмного забезпечення актуальні дані про земельну ділянку, які є у Державному земельному кадастрі та технічній документації з нормативної грошової оцінки земель станом на певну дату. Витяг з нормативної грошової оцінки земельної ділянки може бути доказом проведення такої оцінки та визначати дані про таку оцінку як на момент його видачі, так за попередній період за умови, що нормативно-грошова оцінка земельної ділянки була сталою та не зазнала змін у цей період.

Видача витягу є адміністративною послугою, яка надається відповідним управлінням Держгеокадастру на виконання приписів Закону України "Про адміністративні послуги" та постанови Кабінету Міністрів України від 01.08.2011 №835 "Деякі питання надання Державною службою геодезії, картографії та кадастру та її територіальними органами адміністративних послуг", що не позбавляє його надати власнику (органу місцевого самоврядування) більш повну інформацію про зміни в нормативній грошовій оцінці конкретної земельної ділянки за попередній період, виходячи з технічної документації на таку земельну ділянку, яка зберігається в даних Державного земельного кадастру, оформивши відповідну довідку.

Згідно з підпунктами 8, 14, 15 пункту 24 Порядку ведення Державного земельного кадастру, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 17.10.2012 №1051 до Державного земельного кадастру вносяться, зокрема, відомості про нормативну грошову оцінку (значення нормативної грошової оцінки земельної ділянки, яке розраховується за допомогою програмного забезпечення Державного земельного кадастру на підставі відомостей про земельну ділянку, зазначених у цьому пункті, та відомостей про нормативну грошову оцінку земель у межах території адміністративно-територіальної одиниці згідно з підпунктом 8 пункту 22 цього Порядку; дата проведення нормативної грошової оцінки земель), а також інформація про документацію із землеустрою та оцінки земель щодо земельної ділянки та інші документи, на підставі яких встановлено відомості про земельну ділянку (назва та дата розроблення документації із землеустрою, відомості про її розробників; назва, дата та номер рішення про затвердження документації із землеустрою, найменування органу, що його прийняв, електронні копії відповідних документів), інформація про документи, на підставі яких встановлено нормативну грошову оцінку земель у межах території адміністративно-територіальної одиниці, до складу якої входить земельна ділянка, згідно з підпунктом 8 пункту 22 цього Порядку.

Таким чином, за наявності збережених попередніх відомостей у системі Державного земельного кадастру про проведену нормативну грошову оцінку земельної ділянки, визначеної конкретним кадастровим номером, власник такої ділянки не може бути обмеженим у праві на отримання такої інформації, якщо вона необхідна йому для захисту своїх земельних прав.

При цьому, апеляційна колегія звертає увагу на те, що відповідно до усталених правових висновків Верховного Суду, чинне земельне законодавство, в тому числі стаття 20 Закону України "Про оцінку земель", не містить обґрунтування обов`язковості надання витягу з технічної документації про нормативну грошову оцінку земельної ділянки за кожен календарний рік упродовж спірного періоду, а лише зазначає про необхідність фіксування нормативної грошової оцінки окремої земельної ділянки у відповідному витязі. При цьому, витяги про нормативну грошову оцінку земельної ділянки формуються за допомогою програмного забезпечення Державного земельного кадастру на підставі актуальних відомостей про земельні ділянки, внесених до Державного земельного кадастру, а формування витягу з технічної документації про нормативну грошову оцінку земельної ділянки здійснюється автоматично в режимі "реального часу", тобто на час звернення заявників, у зв`язку з чим програмним забезпеченням і чинним законодавством не передбачено формування вказаних витягів на певну дату, яка вже минула.

Отже, як також вже було зазначено вище, витяг з нормативної грошової оцінки земельної ділянки може бути доказом проведення такої оцінки та визначати дані про таку оцінку як на момент його видачі, так за попередній період за умови, що нормативно-грошова оцінка земельної ділянки була сталою та не зазнала змін у цей період.

Зазначені правові висновки викладено в постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного господарського суду від 09.02.2022 у справі № 910/8770/19.

Колегія суддів зазначає, що суд першої інстанції не встановив в повному обсязі обставини справи, зокрема не ставив питання стосовно того, чи проводилась нормативна грошова оцінка землі у період між укладанням договору оренди землі від 21.06.2005 до 2020 року.

Таким чином, апеляційна колегія зазначає, що оскільки Миколаївська міська рада не надала технічну документацію, витягу з нормативної грошової оцінки земельної ділянки за спірний період або відповідну довідку, із розрахунку позивача неможливо встановити чи правильними є застосовані ним: функціональне призначення, коефіцієнти та нормативна грошова оцінка землі, які зазначені у якості вихідних даних для розрахунку розміру орендної плати, заявленої до стягнення.

Аналогічні висновки викладені у постанові Верховного Суду від 08.08.2019 у справі №922/1276/18.

Згідно зі ст. 77 Господарського процесуального кодексу України обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Відповідно до ст. 76 Господарського процесуального кодексу України належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Відтак, розглянувши подані документи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, колегія суддів приходить до висновку, що підстави для прийняття рішення у справі про стягнення з Фізичної особи-підприємця Потлової Олени Василівни на користь Миколаївської міської ради 422 464,48 грн., як безпідставно збережених коштів орендної плати за використання земельної ділянки, відсутні.

З урахуванням наведеного апеляційна скарга підлягає задоволенню, а рішення суду скасуванню, з прийняттям нового рішення про відмову в позові.

Враховуючи задоволення апеляційної скарги Фізичної особи-підприємця Потлової Олени Василівни, згідно з вимогами ст. 129 Господарського процесуального кодексу України, витрати по сплаті судового збору за подання апеляційної скарги покладаються на позивача.

Керуючись ст. ст. 129, 269, 232, 269, 270, 275, 277, 281-284 Господарського процесуального кодексу України, Південно-західний апеляційний господарський суд,

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Фізичної особи-підприємця Потлової Олени Василівни задовольнити.

Рішення Господарського суду Миколаївської області від 04.07.2023 у справі №915/507/22 скасувати.

В задоволенні позову відмовити.

Стягнути з Миколаївської міської ради на користь Фізичної особи підприємця Потлової Олени Василівни витрати зі сплати судового збору у розмірі 9 505,50 грн. за подачу апеляційної скарги.

Доручити Господарському суду Миколаївської області видати відповідний наказ із зазначенням повних реквізитів сторін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та не підлягає касаційному оскарженню, крім випадків, встановлених п. 2 ч. 3 ст. 287 Господарського процесуального кодексу України.

Повний текст постанови складений та підписаний 25.12.2023.

Головуючий суддя Савицький Я.Ф.

Суддя Колоколов С.І.

Суддя Разюк Г.П.