ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
УХВАЛА

про забезпечення позову

28.12.2023м. ДніпроСправа № 904/6724/23

за позовом Дніпропетровської обласної прокуратури, м. Дніпро

до Відповідача-1: Дніпровської міської ради, м. Дніпро

Відповідача-2: Департаменту по роботі з активами Дніпровської міської ради, м. Дніпро

Відповідача-3: ОСОБА_1 , м. Дніпро

Відповідача-4: ОСОБА_2 , м. Дніпро

про визнання незаконними та скасування рішень, визнання недійсним договору купівлі-продажу, витребування майна

Суддя Ніколенко М.О.

ВСТАНОВИВ

Дніпропетровська обласна прокуратура звернулась до Господарського суду Дніпропетровської області з позовом до Відповідача-1: Дніпровської міської ради, Відповідача-2: Департаменту по роботі з активами Дніпровської міської ради, Відповідача-3: ОСОБА_1 , Відповідача-4: ОСОБА_2 про:

- визнання незаконним та скасування рішення Дніпровської міської ради № 34/60 від 02.09.2020 «Про зміни до Переліку об`єктів нерухомого майна комунальної власності, що підлягають приватизації в 2020 році»;

- визнання незаконним та скасування рішення Дніпровської міської ради № 40/60 від 02.09.2020 «Про приватизацію об`єкта нерухомого майна по АДРЕСА_1 ».

- визнання недійсним договору купівлі-продажу №1714/Н від 19.01.2022, укладеного між Департаментом по роботі з активами Дніпровської міської ради, яке діяло від імені територіальної громади міста Дніпра в особі Дніпровської міської ради, та ОСОБА_1 , за яким останній набув право приватної власності на нежитлове приміщення по АДРЕСА_2 (реєстраційний номер об`єкту нерухомого майна 020).

- витребування від ОСОБА_2 (реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1 ), на користь територіальної громади в особі Дніпровської міської ради (код 26510514) нерухоме майно - нежитлове приміщення по АДРЕСА_2 (реєстраційний номер об`єкту нерухомого майна 020).

Позов обґрунтований порушенням відповідачами-1, 2, 3 вимог приватизаційного законодавства під час приватизації спірного об`єкту комунального майна.

Ухвалою суду від 29.12.2023 прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито загальне провадження у справі. Призначено підготовче засідання на 31.01.2024.

Прокурором разом з позовом було подано заяву про вжиття заходів забезпечення позову шляхом заборони ОСОБА_2 (реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1 ) та будь-яким іншим особам, у тому числі суб`єктам державної реєстрації прав (державним реєстраторам, приватним та державним нотаріусам) вчиняти будь-які дії, пов`язані з державною реєстрацією речових прав щодо нежитлового приміщення по АДРЕСА_2 , відомості щодо якого внесено до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно за № 020, у тому числі шляхом укладення договорів купівлі-продажу, дарування, міни, про задоволення вимог іпотекодержателя, передачі в оренду, поділу об`єкта тощо.

Розглянувши заяву про забезпечення позову та додані до неї матеріали суд встановив таке.

Відповідно до частини першої статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення.

Частиною першою статті 2 ГПК України встановлено, що завданням господарського судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів, пов`язаних із здійсненням господарської діяльності, та розгляд інших справ, віднесених до юрисдикції господарського суду, з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав і законних інтересів фізичних та юридичних осіб, держави.

Згідно з частиною першою статті 11 ГПК України, суд при розгляді справи керується принципом верховенства права.

Відповідно до ст. 136 Господарського кодексу України, господарський суд за заявою учасника справи має право вжити передбачених статтею 137 цього Кодексу заходів забезпечення позову.

Забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

Згідно з ч. 1 ст. 137 ГПК України, позов забезпечується, зокрема, забороною іншим особам вчиняти дії щодо предмета спору або здійснювати платежі, або передавати майно відповідачеві, або виконувати щодо нього інші зобов`язання (п. 4).

Отже, забезпечення позову - це, по суті обмеження суб`єктивних прав, свобод та інтересів відповідача з метою реалізації в майбутньому актів правосуддя й задоволених вимог позивача.

У рішенні Конституційного Суду України від 31.05.2011 у справі № 4-рп/2011 щодо офіційного тлумачення положень частини першої статті 376 у взаємозв`язку зі статтями 151, 152, 153 Цивільного процесуального кодексу України вказано, що з метою гарантування виконання рішення суду в разі задоволення позовних вимог у процесуальних законах України передбачено інститут забезпечення позову (абзац п`ятий пункту 4 мотивувальної частини цього рішення).

Вказаний інститут є елементом права на судовий захист і спрямований на те, щоб не допустити незворотності певних наслідків відповідних дій щодо відновлення порушеного права. Він віднесений до механізму захисту прав і свобод людини, зокрема в судовому порядку, і є гарантією їх захисту та відновлення, а отже, елементом правосуддя. Забезпечення позову стосується всіх стадій судового провадження (підготовка, призначення, розгляд справи, виконання рішення) і є складовою комплексу заходів, спрямованих на охорону публічно-правового та матеріально-правового інтересу в господарському судочинстві, а також однією з гарантій реального виконання можливого позитивного для людини рішення, оскільки надає можливість суду до ухвалення рішення в господарській справі вжити заходів до забезпечення реалізації позовних вимог.

Метою вжиття заходів щодо забезпечення позову є уникнення можливого порушення в майбутньому прав та охоронюваних законом інтересів позивача, а також можливість реального виконання рішення суду та уникнення будь-яких труднощів при виконанні у випадку задоволення позову.

Виходячи з системного тлумачення зазначених положень, вбачається, що застосування заходів забезпечення позову необхідне через існування очевидної небезпеки заподіяння шкоди правам, свободам та інтересам позивача до ухвалення рішення в даній справі, а захист цих прав, свобод та інтересів стане неможливим без вжиття таких заходів, або для їх відновлення необхідно буде докласти значних зусиль та витрат.

Аналогічні правові висновки щодо застосування статей 136, 137 Господарського процесуального кодексу України викладені у постановах Верховного Суду від 10.04.2018 у справі № 910/19256/16, від 14.05.2018 у справі № 910/20479/17, від 14.06.2018 у справі №916/10/18, від 23.06.2018 у справі № 916/2026/17, від 16.08.2018 у справі № 910/5916/18, від 11.09.2018 у справі № 922/1605/18, від 14.01.2019 у справі № 909/526/18, від 21.01.2019 у справі № 916/1278/18, від 25.01.2019 у справі № 925/288/17, від 26.09.2019 у справі №904/1417/19.

У вирішенні питання про забезпечення позову господарський суд має здійснити оцінку обґрунтованості доводів заявника щодо необхідності вжиття відповідних заходів з урахуванням: розумності, обґрунтованості і адекватності вимог заявника щодо забезпечення позову; забезпечення збалансованості інтересів сторін, а також інших учасників судового процесу; наявності зв`язку між конкретним заходом до забезпечення позову і предметом позовної вимоги, зокрема, чи спроможний такий захід забезпечити фактичне виконання судового рішення в разі задоволення позову; імовірності утруднення виконання або невиконання рішення господарського суду в разі невжиття таких заходів; запобігання порушенню у зв`язку із вжиттям таких заходів прав та охоронюваних законом інтересів осіб, що не є учасниками даного судового процесу.

Достатньо обґрунтованим для забезпечення позову є підтверджена доказами наявність фактичних обставин, з якими пов`язується застосування певного виду забезпечення позову.

Аналогічна правова позиція викладена в постанові Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 07.05.2020 у справі № 910/11739/19.

Адекватність заходу до забезпечення позову, що застосовується господарським судом, визначається його відповідністю вимогам, на забезпечення яких він вживається. Оцінка такої відповідності здійснюється господарським судом, зокрема, з урахуванням співвідношення прав (інтересу), про захист яких просить заявник, з вартістю майна, на яке вимагається накладення арешту, або майнових наслідків заборони відповідачеві вчиняти певні дії.

Як зазначено вище, предметом цього спору є вимоги про:

- визнання незаконним та скасування рішення Дніпровської міської ради № 34/60 від 02.09.2020 «Про зміни до Переліку об`єктів нерухомого майна комунальної власності, що підлягають приватизації в 2020 році»;

- визнання незаконним та скасування рішення Дніпровської міської ради № 40/60 від 02.09.2020 «Про приватизацію об`єкта нерухомого майна по шосе Запорізькому, 60».

- визнання недійсним договору купівлі-продажу № 1714/Н від 19.01.2022, укладеного між Департаментом по роботі з активами Дніпровської міської ради, яке діяло від імені територіальної громади міста Дніпра в особі Дніпровської міської ради, та ОСОБА_1 , за яким останній набув право приватної власності на нежитлове приміщення по АДРЕСА_2 (реєстраційний номер об`єкту нерухомого майна 020).

- витребування від ОСОБА_2 (реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1 ), на користь територіальної громади в особі Дніпровської міської ради (код 26510514) нерухоме майно - нежитлове приміщення по АДРЕСА_2 (реєстраційний номер об`єкту нерухомого майна 020).

Прокурор наполягає на тому, що відповідачами-1, 2, 3 було порушено вимоги приватизаційного законодавства під час приватизації ОСОБА_1 спірного об`єкту комунального майна.

Однак, після цього, між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , 25.05.2023 був укладений договір купівлі - продажу спірного об`єкту нерухомості, зареєстрований в реєстрі за № 404.

З предмету спору вбачається, що позов такого типу (про витребування майна з чужого незаконного володіння) може бути поданий лише до титульного власника об`єкту нерухомості. У разі задоволення позову та одночасної зміни власника, під час розгляду справи в суді, виконання рішення такого рішення суду буде неможливим. Що в свою чергу, може призвести до необхідності подання нового позову до наступного власника та виникненню нового спору.

Разом з тим, здійснюючи оцінку адекватності обраного заявником способу забезпечення позову, слід значити, що обраний прокурором вид забезпечення позову не призводить до невиправданого обмеження майнових прав відповідача-4, оскільки майно фактично залишиться у володінні та користуванні титульного власника (відповідача-4), а буде обмежено лише можливість розпоряджатися ним.

За таких обставин, з метою забезпечення реального захисту порушених прав та інтересів позивача в майбутньому, заяву Дніпропетровської обласної прокуратури слід задовольнити та застосувати заходи забезпечення позову у вигляді заборони ОСОБА_2 (реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1 ) та будь-яким іншим особам, у тому числі суб`єктам державної реєстрації прав (державним реєстраторам, приватним та державним нотаріусам) вчиняти будь-які дії, пов`язані з державною реєстрацією речових прав щодо нежитлового приміщення по АДРЕСА_2 , відомості щодо якого внесено до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно за № 020, у тому числі шляхом укладення договорів купівлі-продажу, дарування, міни, про задоволення вимог іпотекодержателя, передачі в оренду, поділу об`єкта тощо.

Керуючись ст.ст. 136, 137, ст. 140, ст. 233-235 Господарського процесуального кодексу України, суд

УХВАЛИВ:

Заяву Дніпропетровської обласної прокуратури про вжиття заходів забезпечення позову - задовольнити.

Заборонити ОСОБА_2 (реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1 ) та будь-яким іншим особам, у тому числі суб`єктам державної реєстрації прав (державним реєстраторам, приватним та державним нотаріусам) вчиняти будь-які дії, пов`язані з державною реєстрацією речових прав щодо нежитлового приміщення по АДРЕСА_2 , відомості щодо якого внесено до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно за № 020, у тому числі шляхом укладення договорів купівлі-продажу, дарування, міни, про задоволення вимог іпотекодержателя, передачі в оренду, поділу об`єкта тощо.

Стягувач: Дніпропетровська обласна прокуратура (місце реєстрації: 49044, м. Дніпро, пр-т Дмитра Яворницького, 38; ідентифікаційний код: 02909938).

Боржник: ОСОБА_2 (місце реєстрації: АДРЕСА_3 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1 ).

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання - 28.12.2023 та може бути оскаржена в порядку та строк, передбачені ст. ст. 254-256 Господарського процесуального кодексу України.

Ухвала є виконавчим документом, підлягає виконанню в порядку, передбаченому Законом України "Про виконавче провадження", та може бути пред`явлена до виконання у строк до 28.12.2026 включно.

Суддя М.О. Ніколенко