ПІВНІЧНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"21" грудня 2023 р. Справа№ 910/7214/23

Північний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Михальської Ю.Б.

суддів: Скрипки І.М.

Тищенко А.І.

секретар судового засідання: Смаголь А.О.

за участю представників: згідно протоколу судового засідання від 21.12.2023,

розглянувши апеляційні скарги ІНФОРМАЦІЯ_2 та ІНФОРМАЦІЯ_1»

на рішення Господарського суду міста Києва від 29.08.2023 (повний текст складено 30.08.2023)

у справі №910/7214/23 (суддя Демидов В.О.)

за позовом ІНФОРМАЦІЯ_2

до ІНФОРМАЦІЯ_1»

про стягнення заборгованості,

В С Т А Н О В И В :

Короткий зміст позовних вимог

ІНФОРМАЦІЯ_2 (далі, позивач або ІНФОРМАЦІЯ_2) звернулось до Господарського суду міста Києва з позовом до ІНФОРМАЦІЯ_1» (далі, відповідач або ІНФОРМАЦІЯ_9») про стягнення ІНФОРМАЦІЯ_32.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що відповідачем не виконано умови Державного контракту на поставку (закупівлю) товарів ІНФОРМАЦІЯ_3 НОМЕР_2, у зв`язку з чим позивач просив стягнути з відповідача ІНФОРМАЦІЯ_33.

Короткий зміст оскарженого рішення місцевого господарського суду та мотиви його прийняття

Рішенням Господарського суду міста Києва від 29.08.2023 у справі №910/7214/23 позов задоволено частково, вирішено закрити провадження в частині стягнення попередньої оплати за державним контрактом НОМЕР_2 у розмірі ІНФОРМАЦІЯ_34 у зв`язку з відсутністю предмета спору. Присуджено до стягнення з ІНФОРМАЦІЯ_1» на користь ІНФОРМАЦІЯ_2 пеню у розмірі ІНФОРМАЦІЯ_35. В іншій частині позову відмовлено.

Приймаючи вказане рішення, місцевий господарський суд встановив, що під час розгляду справи відповідач поставив позивачу обумовлений Державним контрактом товар у загальній кількості ІНФОРМАЦІЯ_4 на загальну суму ІНФОРМАЦІЯ_5, і вказаний товар прийнятий позивачем, що сторонами не заперечується. З огляду на те, що предмет спору в частині стягнення з відповідача суми основного боргу припинив своє існування після звернення позивача з даним позовом до суду та відкриття провадження у даній справі, суд дійшов висновку закрити провадження у справі №910/7214/23 в частині стягнення з відповідача суми попередньої оплати у розмірі ІНФОРМАЦІЯ_36 на підставі пункту 2 частини 1 статті 231 Господарського процесуального кодексу України (у зв`язку з відсутністю предмета спору).

У зв`язку з невиконанням відповідачем обов`язку з поставки товару за контрактом у визначені ним строки, позивачем було правомірно нараховано та заявлено до стягнення з відповідача пеню у розмірі ІНФОРМАЦІЯ_37

Водночас, враховуючи заявлене відповідачем клопотання про зменшення штрафних санкцій, дотримуючись принципу збалансованості інтересів сторін, враховуючи, що стягнення з відповідача значних сум штрафних санкцій під час військового стану може призвести до негативних наслідків для підприємства, суд дійшов висновку, що справедливим і розумним в контексті обставин даної справи буде зменшення розміру заявлених до стягнення штрафних санкцій на 80%. Відповідно, до стягнення з ІНФОРМАЦІЯ_1» на користь ІНФОРМАЦІЯ_2 підлягають ІНФОРМАЦІЯ_38 (20% від обґрунтованого розміру штрафних санкцій).

Короткий зміст вимог апеляційних скарг та узагальнення їх доводів

Не погодившись із прийнятим рішенням, 12.09.2023 через канцелярію суду ІНФОРМАЦІЯ_2 звернулося до Північного апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, відповідно до якої просить скасувати рішення суду в частині відмови у стягненні ІНФОРМАЦІЯ_39.

Узагальнені доводи апеляційної скарги позивача зводяться до незгоди із рішенням суду першої інстанції в частині зменшення суми штрафних санкцій.

На переконання скаржника відповідач не надав доказів і не довів існування обставин, які можуть бути підставою для зменшення розміру заявленої до стягнення суми неустойки, а суд не встановив чи існують такі обставини, які дають право зменшити розмір неустойки (штраф, пеня) та безпідставно задовольнив клопотання відповідача.

Суд врахував тільки прохання відповідача про зменшення розміру пені та не врахував інтереси ІНФОРМАЦІЯ_2 та держави, ступінь виконання зобов`язань за контрактом, причин неналежного виконання, період прострочки.

Також, не погодившись із прийнятим рішенням, 09.10.2023 (про що свідчить відбиток поштового штемпеля на конверті) ІНФОРМАЦІЯ_1» звернулася до Північного апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, відповідно до якої просить скасувати рішення суду в частині стягнення з неї на користь позивача пені в сумі ІНФОРМАЦІЯ_40.

Узагальнені доводи апеляційної скарги відповідача зводяться до того, що судом неповно з`ясовано всі обставини справи, невірно надано оцінку окремим положенням державного контракту в частині неможливості послатися на форс-мажорні обставини, не враховано всіх доводів відповідача щодо належної поведінки під час виконання зобов`язань, залишено поза увагою обставини затягування позивачем оплати товару. Відповідач вживав усіх належних заходів щодо виконання контракту і поставив товар у повному обсязі, до якого у позивача не було жодних зауважень. Вказане могло бути підставою для збільшення відсотку щодо зменшення штрафних санкцій.

Відповідач вважає, що зменшення суми штрафних санкцій на 90% не призведе до порушення прав та інтересів позивача.

Крім того, судом неправильно застосовано приписи статті 129 Господарського процесуального кодексу України під час вирішення питання щодо розподілу судових витрат, оскільки не враховано положення пункту 5 частини 1 статті 7 Закону України «Про судовий збір» та висновки щодо застосування норм права, викладені у постановах Верховного Суду від 06.09.2021 у справі №910/8775/20, від 19.02.2020 у справі №903/181/19.

Також у прохальній частині апеляційної скарги скаржником викладене клопотання про поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження рішення суду, мотивоване тим, що повний текст судового рішення було отримано відповідачем засобами поштового зв`язку 18.09.2023.

Узагальнені доводи відзиву на апеляційну скаргу та відповіді на відзив на апеляційну скаргу

20.10.2023 від ІНФОРМАЦІЯ_1» через відділ документального забезпечення Північного апеляційного господарського суду надійшов відзив на апеляційну скаргу позивача, в якому відповідач просить суд відмовити позивачу у задоволенні апеляційної скарги, продовжити встановлений ухвалою від 29.09.2023 строк для подання відзиву.

У відзиві відповідач наголосив на тому, що стягнення надмірних штрафних санкцій у даній справі призведене до неможливості виконання взятих зобов`язань щодо ІНФОРМАЦІЯ_6. В апеляційній скарзі позивачем не наведено обґрунтованих доводів щодо відсутності у суду підстав для зменшення штрафних санкцій, відповідач, у свою чергу, надав належні, достовірні та допустимі докази погіршення його фінансового стану та обґрунтовує завищення позивачем розміру штрафних санкцій. Після початку повномасштабної збройної агресії російської федерації проти України та введення в Україні ІНФОРМАЦІЯ_31 фінансовий стан відповідача суттєво погіршився. Так, відповідач надав разом із відзивом на позовну заяву копії Звітів про фінансові результати за І квартал, за І півріччя, за 9 місяців 2022 року та за 2022 рік, з яких вбачається, що протягом 2022 року фінансовий показник діяльності відповідача як «чистий фінансовий результат» (чистий прибуток) істотно зменшився у порівнянні з аналогічними періодами 2021 року. Тенденція до погіршення фінансового стану відповідача також підтверджується фінансовим планом на 2023 рік, з якого також вбачається істотне зменшення чистого фінансового результату відповідача в порівнянні з 2021 роком.

06.11.2023 ІНФОРМАЦІЯ_2 через систему «Електронний суд» подало до суду відзив на апеляційну скаргу відповідача, в якому просить суд залишити її без задоволення.

У відзиві ІНФОРМАЦІЯ_2 наголосило, що відповідно до вимог контракту попередня оплата не є обов`язковою і може бути надана на підставі рішення замовника, у свою чергу, попередня оплата була надана виконавцеві ІНФОРМАЦІЯ_17 Відповідач дійсно звертався до позивача з прохання про внесення змін до договору щодо строків поставки товарів, тобто ще понад рік назад відповідач хотів перенести строки поставки товарів, але отримавши відмову ІНФОРМАЦІЯ_2 не став звертатись до суду для внесення змін у судовому порядку. Із наданого відповідачем до суду сертифікату ТПП випливає, що форс-мажорні обставини стались не з вини відповідача, а у його контрагентів із ІНФОРМАЦІЯ_41, які не змогли вчасно виконати свої зобов`язання перед відповідачем. Сторонами контракту було визначено певні строки поставки продукції і підприємство при укладанні контракту та погодженні його умов та строків виконання мало б передбачити свої ризики господарської діяльності. На поставці товарів ІНФОРМАЦІЯ_3 заробив і відповідач, і його контрагенти. Відповідачем не надано доказів існування обставин, які можуть бути підставою для зменшення розміру заявлених до стягнення штрафних санкцій.

Дії суду апеляційної інстанції щодо розгляду апеляційних скарг

Згідно витягу з протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 12.09.2023 апеляційну скаргу ІНФОРМАЦІЯ_2 на рішення Господарського суду міста Києва від 29.08.2023 у справі №910/7214/23 передано на розгляд колегії суддів Північного апеляційного господарського суду у складі: головуючий суддя: Михальська Ю.Б., судді: Тищенко А.І., Скрипка І.М.

Колегією суддів встановлено, що апеляційну скаргу було подано безпосередньо до суду апеляційної інстанції.

18.09.2023 суддя Тищенко А.І., яка входить до складу колегії суддів, перебувала у відпустці.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 19.09.2023 витребувано у Господарського суду міста Києва матеріали справи №910/7214/23, відкладено вирішення питання щодо подальшого руху апеляційної скарги ІНФОРМАЦІЯ_2 на рішення Господарського суду міста Києва від 29.08.2023 у справі №910/7214/23 до надходження матеріалів справи з Господарського суду міста Києва.

25.09.2023 матеріали справи №910/7214/23 надійшли до Північного апеляційного господарського суду та були передані головуючому судді у справі.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 29.09.2023 відкрито апеляційне провадження за апеляційною ІНФОРМАЦІЯ_2 на рішення Господарського суду міста Києва від 29.08.2023 у справі №910/7214/23, апеляційну скаргу ІНФОРМАЦІЯ_2 на рішення Господарського суду міста Києва від 29.08.2023 у справі №910/7214/23 призначено до розгляду на 31.10.2023.

Згідно протоколу передачі судової справи (апеляційної скарги, заяви, картки додаткових матеріалів) раніше визначеному головуючому судді (судді-доповідачу) (складу суду) від 12.10.2023 апеляційну скаргу ІНФОРМАЦІЯ_1» на рішення Господарського суду міста Києва від 29.08.2023 у справі №910/7214/23 передано на розгляд колегії суддів Північного апеляційного господарського суду у складі: головуючий суддя: Михальська Ю.Б., судді: Тищенко А.І., Скрипка І.М.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 16.10.2023 поновлено ІНФОРМАЦІЯ_1» пропущений процесуальний строк на апеляційне оскарження рішення Господарського суду міста Києва від 29.08.2023 у справі №910/7214/23, відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою ІНФОРМАЦІЯ_1» на рішення Господарського суду міста Києва від 29.08.2023 у справі №910/7214/23, апеляційні скарги ІНФОРМАЦІЯ_2 та ІНФОРМАЦІЯ_1» об`єднано в одне апеляційне провадження, призначено до розгляду апеляційну скаргу на 31.10.2023.

У судове засідання, призначене на 31.10.2023, з`явилися представники ІНФОРМАЦІЯ_2 та ІНФОРМАЦІЯ_1».

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 31.10.2023 поновлено ІНФОРМАЦІЯ_1» пропущений процесуальний строк на подання відзиву на апеляційну скаргу, у розгляді апеляційних скарг ІНФОРМАЦІЯ_2 та ІНФОРМАЦІЯ_1» на рішення Господарського суду міста Києва від 29.08.2023 у справі №910/7214/23 оголошено перерву до 30.11.2023.

02.11.2023 від ІНФОРМАЦІЯ_1» через систему Електронний суд до Північного апеляційного господарського суду надійшло клопотання, в якому відповідач просить залучити компанію ІНФОРМАЦІЯ_7 (АДРЕСА_3) до участі у справі як третю особу, яка не заявляє самостійні вимоги щодо предмету спору, на стороні відповідача.

21.11.2023 від відповідача до суду надійшло клопотання про приєднання до матеріалів справи №910/7214/23 додаткових документів, а саме копій листів ІНФОРМАЦІЯ_8 ІНФОРМАЦІЯ_2 від ІНФОРМАЦІЯ_42, від ІНФОРМАЦІЯ_43 та копії листа ІНФОРМАЦІЯ_9» від ІНФОРМАЦІЯ_44.

У судове засідання, призначене на 30.11.2023, з`явилися представники ІНФОРМАЦІЯ_2 та ІНФОРМАЦІЯ_1».

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 30.11.2023 у розгляді апеляційних скарг ІНФОРМАЦІЯ_2 та ІНФОРМАЦІЯ_1» на рішення Господарського суду міста Києва від 29.08.2023 у справі №910/7214/23 оголошено перерву до 14.12.2023 о 12 год. 50 хв.

08.12.2023 від позивача через систему «Електронний суд» надійшла заява із проханням відмовити у задоволенні клопотання відповідача про залучення до участі у справі як третьої особи компанії ІНФОРМАЦІЯ_7 (АДРЕСА_3).

12.12.2023 від позивача через систему «Електронний суд» надійшли додаткові пояснення у справі, в яких позивач з приводу наданого відповідачем суду листа ІНФОРМАЦІЯ_8 ІНФОРМАЦІЯ_2 від ІНФОРМАЦІЯ_43 зазначив, що останній є внутрішнім документом ІНФОРМАЦІЯ_2 для внутрішнього користування та опрацювання з метою надання своїх пропозицій із зазначених питань та врахування в роботі. Позивач вказав, що «ІНФОРМАЦІЯ_10» виконують державні контракти не безкоштовно й на виконанні державних контрактів (купив-продав) під ІНФОРМАЦІЯ_11 заробляють на наданні своїх послуг 3% від суми контрактів.

14.12.2023 від відповідача через систему «Електронний суд» надійшло клопотання, в якому відповідач просить суд долучити до матеріалів справи додаткові докази, а саме листи ІНФОРМАЦІЯ_9» від ІНФОРМАЦІЯ_45 щодо фактичних витрат відповідача на закупівлю товару у кількості ІНФОРМАЦІЯ_68. для позивача. Даними листами, як зазначає відповідач, підтверджується, що відповідач не отримав прибутку у зв`язку з виконанням спірного державного контракту, а навпаки отримав ІНФОРМАЦІЯ_46 збитку.

Вказані документи надані відповідачем на спростування пояснень позивача від 12.12.2023 про отримання відповідачем прибутку від виконання спірного державного контракту та не були подані до суду раніше, оскільки лише 12.12.2023 у системі «Електронний суд» від отримав від позивача додаткові пояснення від 12.12.2023.

На початок розгляду 14.12.2023 справи у місті Києві була оголошена повітряна тривога, у зв`язку з чим судове засідання за апеляційними скаргами ІНФОРМАЦІЯ_2 та ІНФОРМАЦІЯ_1» на рішення Господарського суду міста Києва від 29.08.2023 у справі №910/7214/23 не відбулося.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 14.12.2023 призначено до розгляду апеляційні скарги ІНФОРМАЦІЯ_2 та ІНФОРМАЦІЯ_1» на рішення Господарського суду міста Києва від 29.08.2023 у справі №910/7214/23 на 21.12.2023.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 21.12.2023 суд відмовив у задоволенні клопотання ІНФОРМАЦІЯ_1» про залучення компанії ІНФОРМАЦІЯ_7 (АДРЕСА_3) до участі у справі як третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідача.

Також суд апеляційної інстанції, дослідивши наявні матеріали справи, з метою дотримання загальних принципів судочинства, закріплених у статтях 124, 129 Конституції України та статті 2 Господарського процесуального кодексу України, а також у статтях 76-79 Господарського процесуального кодексу України, прийняв надані відповідачем 21.11.2023 та 14.12.2023 до справи на стадії апеляційного розгляду документи, проте їх оцінка буде здійснена судом апеляційної інстанції в сукупності з усіма наявними у справі доказами та перевіркою обставин справи.

У судовому засіданні 21.12.2023 суд оголосив вступну та резолютивну частини постанови.

Явка представників сторін

У судове засідання, призначене на 21.12.2023, з`явилися представники позивача та відповідача.

Представник позивача просив суд у задоволенні апеляційної скарги відповідача відмовити, задовольнити апеляційну скаргу позивача, рішення суду першої інстанції скасувати в частині відмови у стягненні пені та штрафу та задовольнити позовні вимоги в повному обсязі.

Представник відповідача просив суд у задоволенні апеляційної скарги позивача відмовити, апеляційну скаргу відповідача задовольнити, рішення суду змінити, зменшивши суму заявлених до стягнення пені та штрафу на 90%, а також змінити рішення у частині розподілу судового збору.

Обставини справи, встановлені судом першої інстанції у даній справі та перевірені судом апеляційної інстанції

26.05.2022 між ІНФОРМАЦІЯ_2 (далі - позивач, замовник) та ІНФОРМАЦІЯ_1 (далі - відповідач, виконавець) укладено Державний контракт НОМЕР_3 (далі - Контракт), відповідно до пункту 1.1. якого виконавець зобов`язується поставити замовнику з дотриманням вимог законодавства товар, зазначений в Специфікації (додаток 1 до контракту), що постачається з метою ІНФОРМАЦІЯ_12, а замовник - прийняти його через визначеного вантажоодержувача та оплатити такий товар.

Згідно пункту 2.1. Контракту орієнтовна вартість товару на момент укладання контракту без ПДВ становить ІНФОРМАЦІЯ_5 ПДВ - 0,00 грн.

За умовами пункту 2.6. Контракту замовник може здійснювати попередню оплату в розмірі 97% від орієнтовної вартості товару за контрактом на строк не більш, як на дев`ять місяців з дати перерахування коштів на розрахунковий рахунок виконавця. У разі проведення попередньої оплати товар поставляється не пізніше строку поставки товару, зазначеного у специфікації.

Попередня оплата здійснюється після отримання іноземним постачальником (виробником) товару дозволу уповноваженого органу з експортного контролю країни, в якій розміщується постачальник (виробник) товару на здійснення міжнародної передачі товарів ІНФОРМАЦІЯ_13, що є предметом даного контракту.

Для підтвердження отримання іноземним постачальником (виробником) товару дозволу уповноваженого органу з експортного контролю, виконавець надає замовнику копію зазначеного дозволу або інший документ, що підтверджує його отримання.

Попередня оплата здійснюється на підставі рахунку, наданого виконавцем шляхом перерахування коштів на його розрахунковий рахунок протягом 15 банківських днів.

Пунктом 3.1. Контракту визначено, що поставка виконавцем та приймання вантажоодержувачем товару за контрактом здійснюється у місці поставки на підставі товаросупровідних документів з подальшим оформленням вантажоодержувачем акту приймання-передачі (згідно з додатком 22).

Відповідно до пункту 3.2. Контракту поставка виконавцем та приймання вантажоодержувачем товару за контрактом здійснюється відповідно до комплекту технічної документації, що поставляється разом з товаром, у місці поставки. Товар передається виконавцем та приймається вантажоодержувачем згідно з товаросупровідними документами, технічною документацією (дозволяється мовою оригіналу). Переклад технічної документації, сертифікати якості, сертифікати походження виконавець зобов`язаний надати до закінчення терміну дії контракту.

Датою виконання виконавцем зобов`язань щодо поставки товару є дата початку приймання товару відповідно до акту приймання-передачі (згідно з додатком 22) (пункту 3.4. Контракту).

Виконавець зобов`язаний поставити товар згідно з умовами контракту не пізніше строку, визначеного у Специфікації, та надати замовнику документи згідно з п. 2.5 контракту (пункт 4.1. Контракту).

За умовами пункту 7.2. Контракту за порушення строків поставки товару виконавець сплачує замовнику пеню у розмірі 0,1 відсотка від вартості непоставленого (недопоставленого) товару, за кожний день прострочення поза встановлені контрактом строки поставки, а за прострочення понад 30 днів з виконавця додатково стягується штраф у розмірі 7% вказаної суми.

Пунктом 10.1. Контракту в редакції додаткової угоди НОМЕР_4 сторони погодили, що Контракт діє до ІНФОРМАЦІЯ_47.

До Контракту НОМЕР_2 було укладено специфікацію товару (додаток №1 до контракту), в якій сторонами за контрактом було визначено найменування, кількість та ціну товару (мінометна міна у кількості ІНФОРМАЦІЯ_4. загальною вартістю ІНФОРМАЦІЯ_5).

У специфікації визначено, що виконавець зобов`язаний поставити товар згідно з умовами контракту за умов отримання дозволу на експорт товару та отримання ним попередньої оплати, але не пізніше ІНФОРМАЦІЯ_48 (2022 року виготовлення).

29.06.2022 відповідачу було перераховано грошові кошти у якості попередньої оплати у розмірі ІНФОРМАЦІЯ_36, що підтверджується платіжним дорученням НОМЕР_5.

Матеріали справи містять претензію позивача від ІНФОРМАЦІЯ_49 з вимогами про сплату відповідачем пені за порушення строку поставки.

Звертаючись до суду з позовом у даній справі, позивач посилався на те, що відповідачем станом на дату подання позову не виконано умови державного контракту на поставку (закупівлю) товарів ІНФОРМАЦІЯ_3 № НОМЕР_6, у зв`язку з чим позивач просив стягнути з відповідача ІНФОРМАЦІЯ_32 з яких: ІНФОРМАЦІЯ_50 - штраф у розмірі 7%.

Відповідач не заперечував факт прострочення виконання зобов`язання з поставки товару, однак стверджував, що таке прострочення виникло внаслідок прострочення позивачем здійснення попередньої оплати за договором та внаслідок дії обставин непереборної сили. Також відповідач просив суд зменшити розмір штрафу та пені на 99%.

Під час розгляду справи судом першої інстанції згідно з актом приймання-передачі НОМЕР_7 ІНФОРМАЦІЯ_28 вантажоотримувачем позивача прийнято від відповідача відповідний товар у кількості ІНФОРМАЦІЯ_29, а згідно з актом приймання-передачі НОМЕР_8 ІНФОРМАЦІЯ_30.

Таким чином, під час розгляду справи відповідач поставив позивачу обумовлений контрактом товар у загальній кількості ІНФОРМАЦІЯ_4 на загальну суму ІНФОРМАЦІЯ_14, і вказаний товар був прийнятий, що сторонами не заперечується.

Мотиви та джерела права, з яких виходить суд апеляційної інстанції при прийнятті постанови та оцінка аргументів учасників справи

У відповідності до вимог частин 1, 2, 4, 5 статті 269 Господарського процесуального кодексу України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї. Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права. У суді апеляційної інстанції не приймаються і не розглядаються позовні вимоги та підстави позову, що не були предметом розгляду в суді першої інстанції.

Місцевий господарський суд, враховуючи, що після відкриття провадження у справі відповідач поставив позивачу обумовлений Державним контрактом товар у загальній кількості ІНФОРМАЦІЯ_4 на загальну суму ІНФОРМАЦІЯ_5 і вказаний товар був прийнятий позивачем, що сторонами не заперечується, керуючись положеннями пункту 2 частини 1 статті 231 Господарського процесуального кодексу України, закрив провадження у справі в зв`язку з відсутністю предмет спору в цій частині.

Рішення суду першої інстанції в частині закриття провадження у справі сторонами не оскаржується, а тому, враховуючи положення статті 269 Господарського процесуального кодексу України, судом в цій частині не переглядається.

Суд, беручи до уваги межі перегляду справи в апеляційній інстанції, обговоривши доводи апеляційних скарг, відзивів на них та відповіді на відзив, проаналізувавши на підставі фактичних обставин справи застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права при прийнятті оскарженого рішення, дійшов висновку, що апеляційна скарга позивача не підлягає задоволенню, а апеляційна скарга відповідача підлягає задоволенню частково (в частині, що стосується питання розподілу судового збору), з наступних підстав.

Пунктом 1 частини 2 статті 11 Цивільного кодексу України визначено, що підставами виникнення цивільних прав та обов`язків є, зокрема, договори та інші правочини.

Відповідно до частини 1 статті 626 Цивільного кодексу України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Укладений між сторонами Договір за своєю правовою природою є договором поставки.

За приписами статті 712 Цивільного кодексу України за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов`язується передати в установлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його в підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов`язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов`язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму. До договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін.

Відповідно до статті 655 Цивільного кодексу України за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов`язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов`язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму.

Згідно статті 174 Господарського кодексу України договір є підставою для виникнення господарських зобов`язань, які згідно зі статтями 193, 202 Господарського кодексу України та статтями 525, 526, 530 Цивільного кодексу України повинні виконуватись належним чином і в установлений строк відповідно до умов договору та вимог чинного законодавства; одностороння відмова від зобов`язання не допускається, якщо інше не передбачено договором або законом. Відповідно до статті 202 Господарського кодексу України, статті 599 Цивільного кодексу України зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.

Відповідно до частини 1 статті 693 Цивільного кодексу України якщо договором встановлений обов`язок покупця частково або повністю оплатити товар до його передання продавцем (попередня оплата), покупець повинен здійснити оплату в строк, встановлений договором купівлі-продажу, а якщо такий строк не встановлений договором, - у строк, визначений відповідно до статті 530 цього Кодексу. У разі невиконання покупцем обов`язку щодо попередньої оплати товару застосовуються положення статті 538 цього Кодексу.

За умовами пункту 2.6. Контракту замовник може здійснювати попередню оплату в розмірі 97% від орієнтовної вартості товару за контрактом на строк не більш, як на дев`ять місяців з дати перерахування коштів на розрахунковий рахунок виконавця. У разі проведення попередньої оплати, товар поставляється не пізніше строку поставки товару, зазначеного у специфікації.

Попередня оплата здійснюється після отримання іноземним постачальником (виробником) товару дозволу уповноваженого органу з експортного контролю країни, в якій розміщується постачальник (виробник) товару, на здійснення міжнародної передачі товарів ІНФОРМАЦІЯ_13, що є предметом даного контракту.

Для підтвердження отримання іноземним постачальником (виробником) товару дозволу уповноваженого органу з експортного контролю, виконавець надає замовнику копію зазначеного дозволу або інший документ, що підтверджує його отримання.

Попередня оплата здійснюється на підставі рахунку, наданого виконавцем шляхом перерахування коштів на його розрахунковий рахунок протягом 15 банківських днів.

29.06.2022 відповідачу було перераховано грошові кошти у якості попередньої оплати у розмірі ІНФОРМАЦІЯ_51, що підтверджується платіжним дорученням НОМЕР_5.

Згідно частини 1 статті 662 Цивільного кодексу України продавець зобов`язаний передати покупцеві товар, визначений договором купівлі-продажу.

За змістом статті 530 Цивільного кодексу України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

У специфікації визначено, що виконавець зобов`язаний поставити товар згідно з умовами контракту за умов отримання дозволу на експорт товару та отримання ним попередньої оплати, але не пізніше ІНФОРМАЦІЯ_48 (2022 року виготовлення).

Відповідно до пункту 3.4. Контракту датою виконання виконавцем зобов`язань щодо поставки товару є дата початку приймання товару відповідно до акту приймання-передачі (згідно з Додатком 22).

Згідно з актом приймання-передачі НОМЕР_7 ІНФОРМАЦІЯ_15, а згідно з актом приймання-передачі НОМЕР_8 ІНФОРМАЦІЯ_16.

Дата початку прийому товару ІНФОРМАЦІЯ_52 відповідно.

Отже, відповідач поставив позивачу обумовлений контрактом товар у загальній кількості ІНФОРМАЦІЯ_4 на загальну суму ІНФОРМАЦІЯ_14. Весь обсяг товару був поставлений позивачу ІНФОРМАЦІЯ_17

Таким чином, поставка товару була здійснена відповідачем із порушенням строку, погодженого у специфікації до Контракту (не пізніше ІНФОРМАЦІЯ_48).

Відповідно до статті 611 Цивільного кодексу України у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема сплата неустойки.

За змістом статті 612 Цивільного кодексу України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не виконав зобов`язання у строк, встановлений договором.

За змістом статті 549 Цивільного кодексу України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання.

Згідно частини 2 статті 231 Господарського кодексу України у разі якщо порушено господарське зобов`язання, в якому хоча б одна сторона є суб`єктом господарювання, що належить до державного сектора економіки, або порушення пов`язане з виконанням державного контракту, або виконання зобов`язання фінансується за рахунок Державного бюджету України чи за рахунок державного кредиту, штрафні санкції застосовуються, якщо інше не передбачено законом чи договором, у таких розмірах: за порушення умов зобов`язання щодо якості (комплектності) товарів (робіт, послуг) стягується штраф у розмірі двадцяти відсотків вартості неякісних (некомплектних) товарів (робіт, послуг); за порушення строків виконання зобов`язання стягується пеня у розмірі 0,1 відсотка вартості товарів (робіт, послуг), з яких допущено прострочення виконання за кожний день прострочення, а за прострочення понад тридцять днів додатково стягується штраф у розмірі семи відсотків вказаної вартості.

Частинами 4 та 6 статті 231 Господарського кодексу України встановлено, що у разі якщо розмір штрафних санкцій законом не визначено, санкції застосовуються в розмірі, передбаченому договором. При цьому розмір санкцій може бути встановлено договором у відсотковому співвідношенні до суми невиконаної частини зобов`язання або у певній, визначеній грошовій сумі, або у відсотковому відношенні до суми зобов`язання незалежно від ступеня його виконання, або у кратному розмірі до вартості товарів (робіт, послуг). Штрафні санкції за порушення грошових зобов`язань встановлюються у відсотках, розмір яких визначається обліковою ставкою Національного банку України, за увесь час користування чужими коштами, якщо інший розмір відсотків не передбачено законом або договором.

Частиною 6 статті 232 Господарського кодексу України передбачено, що нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання зобов`язання, якщо інше не встановлено законом або договором, припиняється через шість місяців від дня, коли зобов`язання мало бути виконано.

Відповідно до пункту 7.2. Контракту за порушення строків поставки товару виконавець сплачує замовнику пеню у розмірі 0,1 відсотка від вартості непоставленого (недопоставленого) товару, за кожний день прострочення поза встановлені контрактом строки поставки, а за прострочення понад 30 днів з виконавця додатково стягується штраф у розмірі 7% вказаної суми.

Можливість одночасного стягнення пені та штрафу за порушення окремих видів господарських зобов`язань передбачено частиною 2 статті 231 Господарського кодексу України. При цьому в інших випадках порушення виконання господарських зобов`язань чинне законодавство не встановлює для учасників господарських відносин обмежень передбачати в договорі можливість одночасного стягнення пені та штрафу, що узгоджується зі свободою договору, встановленою статтею 627 Цивільного кодексу України, тобто коли сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Отже, одночасне стягнення з учасника господарських відносин, який порушив господарське зобов`язання за договором, штрафу та пені не суперечить статті 61 Конституції України, оскільки згідно зі статтею 549 Цивільного кодексу України пеня та штраф є формами неустойки, а відповідно до статті 230 Господарського кодексу України - видами штрафних санкцій, тобто не є окремими та самостійними видами юридичної відповідальності. У межах одного виду відповідальності може застосовуватися різний набір санкцій (наведена правова позиція викладена, зокрема, у постановах Верховного Суду від 09.02.2018 у справі №911/2813/17, від 22.03.2018 у справі №911/1351/17, від 25.05.2018 у справі №922/1720/17).

Визначаючи розмір заборгованості відповідача, суд зобов`язаний належним чином дослідити подані стороною докази (у цьому випадку - зроблений позивачем розрахунок заборгованості), перевірити їх, оцінити в сукупності з іншими наявними у справі доказами, а в разі незгоди з ними повністю або частково - зазначити правові аргументи на їх спростування та навести в рішенні свій розрахунок - це процесуальний обов`язок суду.

Дослідивши наданий позивачем суду розрахунок штрафних санкцій суд зазначає, що він є арифметично вірним.

Штрафні санкцій за порушення строку поставки товару на суму ІНФОРМАЦІЯ_5 зі сторони відповідача відповідно до пункту 7.2. Контракту, частини 2 статті 231 Господарського кодексу України становлять ІНФОРМАЦІЯ_53

Факт порушення строків поставки товару відповідачем не заперечується.

Водночас, заперечуючи проти задоволення позову під час розгляду справи в суді першої інстанції, відповідач посилався на затримку в здійсненні позивачем попередньої оплати згідно пункту 2.6. Контракту, наявність обставин непереборної сили (форс-мажорних обставин), які є підставою для звільнення його від відповідальності за порушення зобов`язань за Контрактом, наголошуючи в апеляційній скарзі на тому, що місцевий господарський суд не надав належної оцінки таким обставинам та поданим на їх підтвердження доказам, що були долучені до відзиву на позовну заяву.

В апеляційній скарзі відповідач також посилається на вказані обставини, зазначаючи, що судом не враховано всіх доводів відповідача щодо його належної поведінки під час виконання зобов`язань за Контрактом, однак вказані доводи наведені у контексті наявності підстав для зменшення розміру штрафних санкцій на 90% від заявлених.

Оцінивши вказані доводи відповідача, суд апеляційної інстанції, погоджуючись із висновками суду першої інстанції, зазначає таке.

Щодо посилань скаржника на затримку в здійсненні позивачем попередньої оплати згідно пункту 2.6. Контракту як на підставу для звільнення відповідача від відповідальності за порушення господарського зобов`язання та підставу для зменшення заявлених штрафних санкцій.

Доданими до відзиву на позовну заяву листами відповідача, адресованими позивачу (НОМЕР_9, НОМЕР_10, НОМЕР_11), дійсно підтверджується, що ІНФОРМАЦІЯ_1» зверталась до позивача із проханнями щодо внесення змін до Контракту в частині продовження строку поставки товару, зазначеного у специфікації, в зв`язку з затримкою у здійсненні оплати позивачем авансового платежу.

Згідно частини 1, 2 статті 651 Цивільного кодексу України зміна або розірвання договору допускається лише за згодою сторін, якщо інше не встановлено договором або законом. Договір може бути змінено або розірвано за рішенням суду на вимогу однієї із сторін у разі істотного порушення договору другою стороною та в інших випадках, встановлених договором або законом.

Відповідно до пункту 10.4. Контракту зміни до Контракту можуть бути внесені за взаємною згодою сторін шляхом оформлення додаткової угоди до Контракту.

Додаткові угоди до Контракту укладаються у письмовій формі та підписуються сторонами або уповноваженими на те їх представниками і є його невід`ємною частиною (пункт 10.5. Контракту).

Однак, між позивачем та відповідачем за взаємною згодою жодних додаткових угод щодо продовження строку поставки товару, погодженого у специфікації, укладено не було. Докази протилежного у матеріалах справи відсутні.

Про внесення змін до Контракту в частині продовження строку поставки відповідач у судовому порядку до позивача не звертався.

Отже, визначений умовами специфікації кінцевий строк виконання зобов`язання з поставки товару (до ІНФОРМАЦІЯ_48) змінений у передбаченому законом та Контрактом порядку не був і такі зобов`язання мали бути виконані саме до вказаної в ньому дати.

Більш того, як конкретизовано у пункті 7.7. Контракту, продовження строку (терміну) виконання зобов`язань постачання товару можливе у випадку істотної зміни обставин, які впливають на можливість виконання своїх обов`язків за Контрактом у разі, якщо вони змінилися настільки, що/якби сторони могли це передбачити ,вони не укладали б цей Контракт або уклали б його на інших умовах. У разі істотної зміни обставин, якими сторони керувалися при укладенні Контракту, він може бути змінений або розірваний за згодою сторін. Сторона, що не може виконувати зобов`язання за Контрактом унаслідок виникнення істотної зміни обставин, повинна не пізніше 5 (п`яти) календарних днів з моменту їх виникнення повідомити про це в письмовій формі іншу сторону. У разі неповідомлення у строк, визначений у другому абзаці цього пункту у письмовій формі іншої сторони про настання істотної зміни обставин вона позбавляється права посилатися на ці обставини, навіть при наявності відповідного висновку про істотну зміну обставин, що видається ІНФОРМАЦІЯ_55 або регіональними торгово-промисловими палатами.

Доказом виникнення істотної зміни обставин, які впливають на можливість виконання своїх обов`язків за Контрактом, є документ (висновок) про істотну зміну обставин, що видається ІНФОРМАЦІЯ_55 або регіональними торгово-промисловими палатами (пункт 7.8. Контракту).

Однак, до наявних у матеріалах справи листів відповідача НОМЕР_9, НОМЕР_10, НОМЕР_12 з проханням щодо перенесення строку поставки висновків ІНФОРМАЦІЯ_54 або регіональних торгово-промислових палат про істотну зміну обставин додано не було, а листи НОМЕР_13 та НОМЕР_14 датовані вже після настання кінцевого строку виконання зобов`язання з поставки.

Умови специфікації, погоджені сторонами, дійсно вказують, що однією із умов для здійснення поставки товару є отримання відповідачем попередньої оплати, однак у будь-якому випадку кінцевий строк поставки встановлено сторонами до ІНФОРМАЦІЯ_48.

Відповідач як юридична особа, яка здійснює свою господарську (підприємницьку) діяльність на власний ризик, укладаючи з позивачем під час дії ІНФОРМАЦІЯ_31 в Україні Договір на поставку товару, усвідомлював, що кінцевою датою поставки є дата, визначені у специфікації до Контракту, з огляду на що повинен був розумно оцінити цю обставину з урахуванням виду своєї діяльності та можливості виконання зобов`язання у погоджені строки.

Що стосується посилань відповідача на форс-мажорні обставини, у зв`язку з настанням яких відповідач не міг виконати свої зобов`язання за Контрактом, суд зазначає наступне.

Згідно статті 218 Господарського кодексу України підставою господарсько-правової відповідальності учасника господарських відносин є вчинене ним правопорушення у сфері господарювання.

Учасник господарських відносин відповідає за невиконання або неналежне виконання господарського зобов`язання чи порушення правил здійснення господарської діяльності, якщо не доведе, що ним вжито усіх залежних від нього заходів для недопущення господарського правопорушення. У разі якщо інше не передбачено законом або договором, суб`єкт господарювання за порушення господарського зобов`язання несе господарсько-правову відповідальність, якщо не доведе, що належне виконання зобов`язання виявилося неможливим внаслідок дії непереборної сили, тобто надзвичайних і невідворотних обставин за даних умов здійснення господарської діяльності. Не вважаються такими обставинами, зокрема, порушення зобов`язань контрагентами правопорушника, відсутність на ринку потрібних для виконання зобов`язання товарів, відсутність у боржника необхідних коштів.

Особа, яка порушила зобов`язання, звільняється від відповідальності за порушення зобов`язання, якщо вона доведе, що це порушення сталося внаслідок випадку або непереборної сили. Не вважається випадком, зокрема, недодержання своїх обов`язків контрагентом боржника, відсутність на ринку товарів, потрібних для виконання зобов`язання, відсутність у боржника необхідних коштів (стаття 617 Цивільного кодексу України).

Із аналізу наведених правових норм вбачається, що на особу, яка порушила зобов`язання, покладається обов`язок доведення того, що відповідне порушення є наслідком дії певної непереборної сили, тобто, що непереборна сила не просто існує, а безпосередньо призводить до порушення стороною свого зобов`язання (необхідність існування причинно-наслідкового зв`язку між виникненням форс-мажорних обставин та неможливістю виконання стороною своїх зобов`язань).

Зазначене узгоджується із правовою позицією, викладеною, зокрема, у постановах Верховного Суду від 16.07.2019 у справі №917/1053/18 від 30.11.2021 у справі №913/785/17, від 25.01.2022 у справі №904/3886/21.

Відповідно до статті 14-1 Закону України «Про торгово-промислові палати в Україні» форс-мажорними обставинами (обставинами непереборної сили) є надзвичайні та невідворотні обставини, що об`єктивно унеможливлюють виконання зобов`язань, передбачених умовами договору (контракту, угоди тощо), обов`язків згідно із законодавчими та іншими нормативними актами, а саме: загроза війни, збройний конфлікт або серйозна погроза такого конфлікту, включаючи але не обмежуючись ворожими атаками, блокадами, військовим ембарго, дії іноземного ворога, загальна військова мобілізація, військові дії, оголошена та неоголошена війна, дії суспільного ворога, збурення, акти тероризму, диверсії, піратства, безлади, вторгнення, блокада, революція, заколот, повстання, масові заворушення, введення комендантської години, карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України, експропріація, примусове вилучення, захоплення підприємств, реквізиція, громадська демонстрація, блокада, страйк, аварія, протиправні дії третіх осіб, пожежа, вибух, тривалі перерви в роботі транспорту, регламентовані умовами відповідних рішень та актами державних органів влади, закриття морських проток, ембарго, заборона (обмеження) експорту/імпорту тощо, а також викликані винятковими погодними умовами і стихійним лихом, а саме: епідемія, сильний шторм, циклон, ураган, торнадо, буревій, повінь, нагромадження снігу, ожеледь, град, заморозки, замерзання моря, проток, портів, перевалів, землетрус, блискавка, пожежа, посуха, просідання і зсув ґрунту, інші стихійні лиха тощо.

Так, відповідно до частини 1 статті 14-1 Закону України «Про торгово-промислові палати в Україні» Торгово-промислова палата України та уповноважені нею регіональні торгово-промислові палати засвідчують форс-мажорні обставини (обставини непереборної сили) та видають сертифікат про такі обставини протягом семи днів з дня звернення суб`єкта господарської діяльності за собівартістю.

Верховний Суд у постанові від 25.01.2022 у справі №904/3886/21 виклав наступні висновки щодо застосування статті 14-1 Закону України «Про торгово-промислові палати в Україні»:

- ознаками форс-мажорних обставин є наступні елементи: вони не залежать від волі учасників цивільних (господарських) відносин; мають надзвичайний характер; є невідворотними; унеможливлюють виконання зобов`язань за даних умов здійснення господарської діяльності;

- форс-мажорні обставини не мають преюдиціальний (заздалегідь встановлений) характер. При їх виникненні сторона, яка посилається на дію форс-мажорних обставин, повинна це довести. Сторона, яка посилається на конкретні обставини повинна довести те, що вони є форс-мажорними, в тому числі, саме для конкретного випадку. Виходячи з ознак форс-мажорних обставин, необхідно також довести їх надзвичайність та невідворотність. Те, що форс-мажорні обставини необхідно довести, не виключає того, що наявність форс-мажорних обставин може бути засвідчено відповідним компетентним органом;

- наявність форс-мажорних обставин засвідчується ІНФОРМАЦІЯ_55 та уповноваженими нею регіональними торгово-промисловими палатами відповідно до статей 14, 14-1 Закону України «Про торгово-промислові палати України» шляхом видачі сертифіката.

Відповідачем долучено до відзиву на позовну заяву висновок ІНФОРМАЦІЯ_54 від ІНФОРМАЦІЯ_56 щодо суттєвого ускладнення виконання зобов`язань за Державним контрактом на поставку (закупівлю) товарів ІНФОРМАЦІЯ_3 НОМЕР_2, зумовленого істотною зміною обставин, яку сторони не могли передбачити при його укладанні (скасування транспортною організацією прямих рейсів до ІНФОРМАЦІЯ_57 через проникнення інформації про рейси транспортування товару в ЗМІ, які виникли у процесі виконання юридично пов`язаного з ним Контракту, укладеного ІНФОРМАЦІЯ_58 між ІНФОРМАЦІЯ_1» та ІНФОРМАЦІЯ_7/ІНФОРМАЦІЯ_59/.

Також відповідач долучив Сертифікат НОМЕР_15 про форс-мажорні обставини (обставини непереборної сили), яким ІНФОРМАЦІЯ_60 засвідчила існування форс-мажорних обставин за Державним контрактом на поставку (закупівлю) товарів ІНФОРМАЦІЯ_3 НОМЕР_3.

Правовідносини сторін за Договором у випадку впливу обставин непереборної сили врегульовані розділом 7 Договору «Відповідальність сторін».

Відповідно до пункту 7.3. Контракту сторони звільняються від відповідальності за невиконання (часткове чи повне) або неналежне виконання зобов`язань за цим контрактом у разі виникнення обставин непереборної сили (форс-мажорні обставини), які не існували під час укладення контракту та виникли поза волею сторін і безпосередньо вплинули на виконання контракту (аварія, катастрофа, стихійне лихо, тощо).

Згідно з пунктом 7.4. Контракту сторона, що не може виконувати свої зобов`язання за контрактом внаслідок дії обставин непереборної сили (форс-мажорних обставин) повинна не пізніше ніж протягом 5 календарних днів з моменту їх виникнення повідомити про це в письмовій формі іншу сторону. У разі не повідомлення у строк, який визначений у 1 абзаці цього пункту, у письмовій формі іншої сторони про настання обставин непереборної сили (форс-мажорних обставин) вона позбавляється права посилатися на ці обставини та не звільняється від відповідальності, передбаченої пунктом 7.2 цього контракту, навіть при наявності відповідного сертифікату, виданого ТПП України та/або регіональними торгово-промисловими палатами.

Відповідно до пункту 7.5. Контракту доказом виникнення обставин непереборної сили (форс-мажорних обставин) є сертифікат, який видається ТПП України або регіональними торгово-промисловими палатами.

У пункті 7.10. Контракту сторонами погоджено, що вони усвідомлюють, що даний контракт укладається під час дії в Україні правового режиму ІНФОРМАЦІЯ_31, а тому сам факт дії ІНФОРМАЦІЯ_31 в Україні, не буде вважатись обставинами непереборної сили (форс-мажорними обставинами)/істотною зміною обставин, крім випадків настання конкретних подій/обставин (окупація території агресором, коди повинні поставитись товари, знищення безпосередньо товарів та/або бази/складів/приміщень виконавця, де тимчасово зберігалися (у разі відсутності інформації від замовника щодо місця поставки товарів) товари для замовника, тощо) під час дії правового режиму ІНФОРМАЦІЯ_31, що буде підтверджено документами, які видаються органами державної влади.

Судом першої інстанції встановлено, що відповідачем не було дотримано порядку та строків, встановлених пунктами 7.4., 7.5. Контракту, щодо повідомлення позивача про настання обставин непереборної сили, на які він посилається, у зв`язку з чим відповідач згідно пункту 7.4. Контракту позбавляється права посилатися на них як на підставу для звільнення від відповідальності за порушення господарського зобов`язання.

Відповідач в апеляційній скарзі заперечує вказаний висновок суду, вказуючи, що належно інформував позивача про ускладнення виконання Контракту, надаючи при цьому допустимі докази.

Відповідач вказує наступне.

ІНФОРМАЦІЯ_9» отримав лист іноземного постачальника ІНФОРМАЦІЯ_7 (ІНФОРМАЦІЯ_59) від ІНФОРМАЦІЯ_61 про відмову перевізника від транспортування товару до ІНФОРМАЦІЯ_57 та про необхідність продовження строку постави товару до 30.10.2022.

Листом від ІНФОРМАЦІЯ_62 відповідач повідомив позивача про виникнення обставин, які ускладнюють виконання Контракту та про звернення до ТПП України для надання відповідного висновку.

05.10.2022 відповідач отримав висновок ІНФОРМАЦІЯ_54 від ІНФОРМАЦІЯ_56 щодо суттєвого ускладнення виконання зобов`язань за Державним контрактом.

08.11.2022, 17.11.2022, 26.11.2022 відповідач звертався до позивача та ІНФОРМАЦІЯ_63 ІНФОРМАЦІЯ_2 із листами НОМЕР_16, НОМЕР_17, НОМЕР_18 про суттєве ускладнення виконання відповідачем зобов`язань з поставки товару за Контрактом.

15.05.2023 відповідач отримав сертифікат НОМЕР_19, виданий ІНФОРМАЦІЯ_64, яким підтверджується наявність форс-мажорних обставин, які не дозволити іноземному постачальнику вчасно виконати зобов`язання за зовнішньоекономічним Контрактом.

17.05.2023 відповідач звернувся листом НОМЕР_20 до ІНФОРМАЦІЯ_65 із заявою про засвідчення форс-мажорних обставин.

26.05.2023 отримав від ІНФОРМАЦІЯ_65 Сертифікат НОМЕР_15 про форс-мажорні обставини (обставини непереборної сили).

Однак, зазначені докази не спростовують висновків суду про несвоєчасне повідомлення позивача відповідачем про настання форс-мажорних за твердженнями останнього обставин.

Так, по-перше, усе вищезазначене листування було здійснене вже після спливу кінцевого строку поставки, встановленого у специфікації.

По-друге, у Сертифікаті НОМЕР_15 про форс-мажорні обставини (обставини непереборної сили) вказано про настання форс-мажорних обставин, на яких наголошує відповідач, з 12.07.2022, а умови пункту 7.4. Контракту встановлюють обов`язок відповідача повідомити позивача про настання форс-мажорних обставин не пізніше ніж протягом 5-ти календарних днів саме з моменту їх виникнення, вимоги стосовно чого відповідачем дотримано не було.

У листі ж постачальника ІНФОРМАЦІЯ_7 (ІНФОРМАЦІЯ_59) від ІНФОРМАЦІЯ_61, адресованого відповідачу, взагалі не зазначається, коли обставини щодо неможливості поставки виникли, натомість зазначається про кінцевий строк поставки - до 21.08.2022 і про те, що до зазначеної дати товар за Контрактом був готовий до відправлення. Тобто, поставка товару згідно зовнішньоекономічного контракту у будь-якому випадку планувалось вже після спливу встановленого у специфікації до Контракту строку.

Отже, відповідачем не надано належних та допустимих у розумінні статей 76, 77 Господарського процесуального кодексу України доказів своєчасного повідомлення позивача про настання форс-мажорних обставин.

За вказаних обставин, нарахування позивачем пені та штрафу, передбачених пунктом 7.2. Договору, за порушення відповідачем строків поставки товару є обґрунтованим та відповідає умовам Договору.

Долучені відповідачем до справи на стадії апеляційного провадження копія листа ІНФОРМАЦІЯ_8 ІНФОРМАЦІЯ_2 від ІНФОРМАЦІЯ_43 та копія листа ІНФОРМАЦІЯ_9» від ІНФОРМАЦІЯ_44 зазначених висновків суду не спростовують. Такі листи не є джерелом права, офіційними роз`ясненнями, є документами для внутрішнього користування та опрацювання з метою надання своїх пропозицій із зазначених питань та врахування в роботі.

Відповідачем під час розгляду справи судом першої інстанції було заявлено клопотання про зменшення штрафних санкцій на 99%.

Місцевий господарський суд, приймаючи рішення, дійшов висновку щодо часткового задоволення вказаного клопотання та зменшив розмір заявлених позивачем штрафних санкцій на 80%, присудивши до стягнення з відповідача на користь позивача ІНФОРМАЦІЯ_38.

Позивач в апеляційній скарзі не погоджується із вказаним рішенням суду та просить суд задовольнити позовні вимоги в повному обсязі.

Відповідач в апеляційній скарзі, у свою чергу, просить суд зменшити розмір штрафних санкцій на 90% від заявлених.

Колегія суддів, дослідивши доводи сторін щодо наявності/відсутності підстав для зменшення розміру заявлених до стягнення штрафних санкцій, зазначає таке.

Згідно з частиною третьою статті 551 Цивільного кодексу України розмір неустойки може бути зменшений за рішенням суду, якщо він значно перевищує розмір збитків, та за наявності інших обставин, які мають істотне значення.

Аналогічні приписи наведено у статті 233 Господарського кодексу України, за змістом якої у разі якщо належні до сплати штрафні санкції надмірно великі порівняно із збитками кредитора, суд має право зменшити розмір санкцій. При цьому повинно бути взято до уваги: ступінь виконання зобов`язання боржником; майновий стан сторін, які беруть участь у зобов`язанні; не лише майнові, але й інші інтереси сторін, що заслуговують на увагу. Якщо порушення зобов`язання не завдало збитків іншим учасникам господарських відносин, суд може з урахуванням інтересів боржника зменшити розмір належних до сплати штрафних санкцій.

Аналіз приписів статей 551 Цивільного кодексу України, 233 Господарського кодексу України дає підстави для висновку про те, що право суду зменшити заявлені до стягнення суми штрафних санкцій пов`язане з наявністю виняткових обставин, встановлення яких вимагає надання оцінки; господарський суд повинен надати оцінку поданим учасниками справи доказам та обставинам, якими учасники справи обґрунтовують наявність підстав для зменшення штрафних санкцій, так і запереченням інших учасників щодо такого зменшення. Вирішуючи питання про зменшення розміру пені, яка підлягає стягненню зі сторони, що порушила зобов`язання, суд повинен з`ясувати наявність значного перевищення розміру неустойки порівняно з розміром збитків, а також об`єктивно оцінити, чи є цей випадок винятковим, виходячи з інтересів сторін, які заслуговують на увагу, ступеня виконання зобов`язань, причин неналежного виконання або невиконання зобов`язання, незначності прострочення у виконанні зобов`язання, невідповідності розміру пені наслідкам порушення, негайного добровільного усунення винною стороною порушення та його наслідків та ін. При цьому обов`язок доведення існування обставин, які можуть бути підставою для зменшення розміру заявленої до стягнення суми пені, покладається на особу, яка заявляє відповідне клопотання.

Відповідно до частини 3 статті 13, частини 1 статті 76, статті 78, статті 79 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом. Належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Достовірними є докази, створені (отримані) за відсутності впливу, спрямованого на формування хибного уявлення про обставини справи, які мають значення для справи. Наявність обставини, на яку сторона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, вважається доведеною, якщо докази, надані на підтвердження такої обставини, є більш вірогідними, ніж докази, надані на її спростування. Питання про вірогідність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Згідно зі статтею 86 Господарського процесуального кодексу України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також вірогідність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Отже, вирішуючи питання про зменшення розміру неустойки (штрафу, пені), яка підлягає стягненню зі сторони, що порушила зобов`язання, господарський суд повинен оцінити, чи є даний випадок винятковим, виходячи із інтересів сторін, які заслуговують на увагу; ступеню виконання зобов`язання боржником; причини (причин) неналежного виконання або невиконання зобов`язання, незначного прострочення виконання, наслідків порушення зобов`язання, невідповідності розміру стягуваної неустойки (штрафу, пені) таким наслідкам, поведінки винної особи (у тому числі вжиття чи невжиття нею заходів до виконання зобов`язання, негайне добровільне усунення нею порушення та його наслідки) тощо.

Зменшення розміру заявленої до стягнення неустойки є правом суду, а за відсутності у законі переліку таких виняткових обставин, господарський суд, оцінивши надані сторонами докази та обставини справи у їх сукупності, на власний розсуд вирішує питання про наявність або відсутність у кожному конкретному випадку обставин, за яких можливе зменшення неустойки (аналогічна правова позиція викладена у постановах Верховного Суду від 10.09.2019 зі справи № 904/4685/18 від 21.11.2019 зі справи № 916/553/19).

Водночас слід зазначити, що чинним законодавством не врегульований розмір (відсоткове співвідношення) можливого зменшення штрафних санкцій. Відповідно, таке питання вирішується господарським судом згідно зі статтею 86 Господарського процесуального кодексу України, тобто за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Колегією суддів встановлено, що після введення на території України правового режиму ІНФОРМАЦІЯ_31, відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 09 березня 2022 року №237 ІНФОРМАЦІЯ_1» було виключено із складу ІНФОРМАЦІЯ_18» та передано до сфери управління ІНФОРМАЦІЯ_2.

ІНФОРМАЦІЯ_9» на виконання покладених ІНФОРМАЦІЯ_2 завдань здійснює ІНФОРМАЦІЯ_19, іншої продукції і послуг ІНФОРМАЦІЯ_13 та подвійного використання, як безпосередній виконавець державних контрактів, так і є стороною у зобов`язаннях, укладених на виконання ІНФОРМАЦІЯ_20.

ІНФОРМАЦІЯ_9 є невід`ємною та важливою складовою частиною ІНФОРМАЦІЯ_21.

На виконання умов державних контрактів відповідач проводить закупівлю ІНФОРМАЦІЯ_22, кінцевим споживачем за якими є ІНФОРМАЦІЯ_2, що направлено на ІНФОРМАЦІЯ_23. Таким чином, відповідач докладає всіх зусиль для ІНФОРМАЦІЯ_24.

Відповідно до звіту про фінансові результати за 2022 рік чистий прибуток відповідача склав ІНФОРМАЦІЯ_66 порівняно з ІНФОРМАЦІЯ_67. При цьому, як пояснив відповідач, 30% чистого прибутку мають щоквартально відраховуватись до державного бюджету.

Крім того, відповідачем до клопотання від 14.12.2023 долучені листи ІНФОРМАЦІЯ_9» від ІНФОРМАЦІЯ_45 щодо фактичних витрат відповідача на закупівлю товару у кількості ІНФОРМАЦІЯ_68. для позивача, якими відповідач підтверджує, що виконуючи спірний Контракт, яким орієнтовна ціна за одиницю товару становить ІНФОРМАЦІЯ_69 фактично додатково поніс витрати, пов`язані з закупівлею валюти, доставкою товару вантажоодержувачам позивача.

Колегія суддів приймає до уваги доводи відповідача про те, що стягнення з нього штрафних санкцій у заявленому розмірі може призвести до зриву виконання інших державних та зовнішньоекономічних контрактів, для виконання яких мають бути залучені власні кошти відповідача, може призвести до порушення інтересів держави у сфері ІНФОРМАЦІЯ_25.

При цьому суд наголошує, що ІНФОРМАЦІЯ_26 підтримується не шляхом застосування надмірних штрафних санкцій стосовно підпорядкованого суб`єкта господарювання, яке може спричинити його банкрутство, а шляхом будь-якого посильного сприяння відповідному суб`єкту в своєчасному виконанні своїх зобов`язань з поставки вкрай необхідної державі продукції.

Зважаючи на надані відповідачем обґрунтування, беручи до уваги всі фактичні обставини справи, приймаючи до уваги, що продукція згідно Контракту хоч і з простроченням, але була поставлена позивачу, претензії щодо якості й комплектності поставленого товару у позивача відсутні, а матеріали справи не містять доказів понесення позивачем матеріальних збитків, спричинених простроченням виконання відповідачем зобов`язань, виходячи із загальних засад цивільного законодавства, а саме, справедливості, добросовісності, розумності, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого та правильного висновку про існування виняткових обставин для можливості застування частини 3 статті 551 Цивільного кодексу України та наявності підстав для реалізації свого права щодо зменшення розміру пені та штрафу, що підлягає стягненню з відповідача, на 80% відсотків.

Колегія суддів вважає, що місцевий господарський суд, вирішуючи питання зменшення пені і штрафу, вірно оцінив аргументи і докази сторін, врахував стратегічний характер завдань та діяльності відповідача, направлений на ІНФОРМАЦІЯ_27, відсутність доказів понесення позивачем чи іншими учасниками господарських відносин матеріальних збитків внаслідок порушення відповідачем договірних зобов`язань у спірних правовідносинах.

З урахуванням наведеного, колегія суддів відхиляє доводи позивача щодо неправильного застосування судами попередніх інстанцій положень статті 233 Господарського кодексу, статті 551 Цивільного кодексу України, якими передбачено можливість зменшення розміру штрафних санкцій, оскільки повідомлені відповідачем суду обставини є винятковими та достатніми для зменшення штрафних санкцій.

При цьому колегія суддів вважає, що зменшення заявленої позивачем до стягнення із відповідача суми штрафних санкцій на 80% є оптимальним для дотримання балансу інтересів сторін у спорі, яке запобігатиме настанню для них негативних наслідків.

Вимога відповідача про зменшення заявленої до стягнення суми неустойки на 90% не може бути задоволена, оскільки таке зменшення, на переконання колегії суддів, буде несправедливим та надмірним, порушуватиме принцип збалансованості інтересів сторін спору.

Враховуючи вищевикладене, вирішуючи спір по суті заявлених позовних вимог, суд першої інстанції повно та всебічно дослідив обставини справи, дав їм належну правову оцінку, дійшов правильних висновків щодо прав та обов`язків сторін, які ґрунтуються на належних та допустимих доказах.

Щодо розподілу судового збору та доводів апеляційної скарги відповідача з цього приводу.

Місцевий господарський суд, керуючись положеннями частини 9 статті 129 Господарського процесуального кодексу України поклав судовий збір у розмірі ІНФОРМАЦІЯ_70 на відповідача, оскільки спір у даній справі виник у зв`язку з неправильними діями ІНФОРМАЦІЯ_1», а часткове задоволення позовних вимог обумовлене реалізацією судом свого права на зменшення штрафних санкцій.

В апеляційній скарзі відповідач посилається на те, що судом не було враховано, що у випадку закриття провадження у справі за відсутністю предмета спору норми частини 9 статті 129 Господарського процесуального кодексу України застосуванню не підлягають.

Колегія суддів вважає обґрунтованими доводи апеляційної скарги відповідача в цій частині з огляду на таке.

Згідно з пунктом 2 частини першої статті 231 Господарського процесуального кодексу України господарський суд закриває провадження у справі, якщо відсутній предмет спору.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 26.06.2019 у справі №13/51-04 викладено правовий висновок, згідно з яким закриття провадження у справі на підставі пункту 2 частини 1 статті 231 Господарського процесуального кодексу України можливе у разі, коли предмет спору існував на момент виникнення останнього та припинив існування в процесі розгляду справи. Якщо ж він був відсутній і до порушення провадження у справі, то зазначена обставина зумовлює відмову в позові, а не закриття провадження у справі.

Суд першої інстанції, посилаючись на пункт 2 частини 1 статті 231 Господарського процесуального кодексу України, закрив провадження у справі в частині стягнення з відповідача заборгованості в розмірі ІНФОРМАЦІЯ_36 у зв`язку з відсутністю предмета спору в цій частині.

У свою чергу, здійснюючи розподіл судових витрат, посилаючись на положення частини 9 статті 129 Господарського процесуального кодексу України, поклав витрати зі сплати судового збору в повному обсязі на відповідача у справі як на особу, з вини якої виник спір.

Згідно частини 9 статті 129 Господарського процесуального кодексу України у випадку зловживання стороною чи її представником процесуальними правами або якщо спір виник внаслідок неправильних дій сторони, суд має право покласти на таку сторону судові витрати повністю або частково незалежно від результатів вирішення спору.

Однак, колегія суддів зазначає, що закриття провадження у справі є формою закінчення розгляду господарської справи без прийняття судового рішення по суті, у зв`язку з чим і результат вирішення спору відсутній.

Лише висновок суду першої інстанції про задоволення позову чи про відмову в позові повністю або частково свідчить про вирішення спору по суті розглянутих вимог. Натомість, у тому випадку, коли в резолютивній частині судового рішення зазначається про закриття провадження у справі щодо частини із заявлених вимог у зв`язку з відсутністю предмету спору, спір по суті у відповідній частині не вирішується, навіть якщо розгляд справи по суті закінчується ухваленням рішення суду, без постановлення відповідної ухвали, як окремого процесуального документа.

Згідно ж з положеннями пункту 5 частини 1 статті 7 Закону України «Про судовий збір» сплачена сума судового збору повертається за клопотанням особи, яка його сплатила за ухвалою суду в разі закриття (припинення) провадження у справі (крім випадків, якщо провадження у справі закрито у зв`язку з відмовою позивача від позову і така відмова визнана судом), у тому числі в апеляційній та касаційній інстанціях.

Правовий аналіз наведених норм дає підстави для висновку про те, що при вирішенні питання щодо розподілу/повернення судового збору при закритті провадження у справі процесуальний припис частини 9 статті 129 Господарського процесуального кодексу України не може бути застосовано, оскільки результат вирішення спору, що знаходився на розгляді господарського суду, відсутній.

Наведене узгоджується із правовими висновками, викладеними у постановах Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 22.05.2019 у справі №904/9628/17 та від 19.02.2020 у справі №903/181/19.

Враховуючи викладене, суд першої інстанції без достатніх правових підстав застосував положення частини 9 статті 129 Господарського процесуального кодексу України та безпідставно вирішив стягнути з відповідача на користь позивача судовий збір у повному обсязі (за заявлені позовні вимоги про стягнення попередньої оплати в розмірі ІНФОРМАЦІЯ_36).

Таким чином, оскільки суд (без урахування зменшення) визнав обґрунтованими заявлені у даній справі позивачем позовні вимоги у загальному розмірі ІНФОРМАЦІЯ_71 штрафу), витрати зі сплати судового збору за подання позовної заяви у даній справі покладаються на відповідача в розмірі ІНФОРМАЦІЯ_72.

В іншій частині на суму ІНФОРМАЦІЯ_73 (ІНФОРМАЦІЯ_70 - ІНФОРМАЦІЯ_72) позивач має право на повернення суми судового збору з державного бюджету України згідно норм Закону України «Про судовий збір».

Усі інші доводи та міркування учасників справи, окрім зазначених у мотивувальній частині постанови, взяті судом до уваги, однак не спростовують вищенаведених висновків суду.

При цьому судом враховано, що Європейський суд з прав людини неодноразово у своїх рішеннях зазначав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною залежно від характеру рішення (рішення ЄСПЛ у справі «Руїс Торіха проти Іспанії» від 9 грудня 1994 року, пункт 29; рішення ЄСПЛ у справі «Серявін проти України» від 10 травня 2011 року, пункт 58).

Висновки суду апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційних скарг

Відповідно до частини 1 статті 74 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Згідно частини 1 статті 77 Господарського процесуального кодексу України обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Відповідно до статті 86 Господарського процесуального кодексу України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також вірогідність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

За змістом пунктів 1, 2 частини 1 статті 275 Господарського процесуального кодексу України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення; змінити судове рішення.

Відповідно до частини 4 статті 277 Господарського процесуального кодексу України зміна судового рішення може полягати в доповненні або зміні його мотивувальної та (або) резолютивної частин.

За змістом статті 277 Господарського процесуального кодексу України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є, зокрема, порушення норм матеріального права та процесуального права.

З огляду на вищевикладене, колегія суддів вважає апеляційну скаргу ІНФОРМАЦІЯ_1» такою, що підлягає частковому задоволенню, а рішення Господарського суду міста Києва від 29.08.2023 у справі №910/7214/23 зміні в частині розподілу судового за подання позовної заяви із покладенням таких витрат на відповідача в сумі ІНФОРМАЦІЯ_72.

Апеляційна скарга ІНФОРМАЦІЯ_2 на рішення Господарського суду міста Києва від 29.08.2023 у справі №910/7214/23 є необґрунтованою та задоволенню не підлягає.

Розподіл судового збору за подання апеляційних скарг здійснено у відповідності до статті 129 Господарського процесуального кодексу України. При цьому, колегією суддів враховано, що позивач у відповідності до Закону України «Про судовий збір» не повинен сплачувати судовий збір у разі оскарження рішення суду в частині розподілу судових витрат.

Керуючись статтями 129, 269, 270, 273, пунктом 2 частини 1 статті 275, статтями 277, 282, 284 Господарського процесуального кодексу України, Північний апеляційний господарський суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ІНФОРМАЦІЯ_2 на рішення Господарського суду міста Києва від 29.08.2023 у справі №910/7214/23 залишити без задоволення.

Апеляційну скаргу ІНФОРМАЦІЯ_1» на рішення Господарського суду міста Києва від 29.08.2023 у справі №910/7214/23 задовольнити частково.

Рішення Господарського суду міста Києва від 29.08.2023 у справі №910/7214/23 змінити в частині розподілу судових витрат за подання позовної заяви.

Резолютивну частину рішення Господарського суду міста Києва від 29.08.2023 у справі №910/7214/23 викласти у наступній редакції:

« 1. Закрити провадження у справі №910/7214/23 за позовом ІНФОРМАЦІЯ_2 до ІНФОРМАЦІЯ_1» в частині стягнення попередньої оплати за державним контрактом № НОМЕР_6 у розмірі ІНФОРМАЦІЯ_74 у зв`язку з відсутністю предмета спору.

2. Позов задовольнити частково.

3. Стягнути з ІНФОРМАЦІЯ_1» (АДРЕСА_1, код ЄДРПОУ НОМЕР_1) на користь ІНФОРМАЦІЯ_2 (АДРЕСА_2) пеню у розмірі ІНФОРМАЦІЯ_75.

4. В іншій частині позову відмовити.».

Доручити Господарському суду міста Києва видати наказ згідно вимог процесуального законодавства із урахуванням резолютивної частини даної постанови.

Матеріали справи №910/7214/23 повернути до місцевого господарського суду.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена у порядку, передбаченому статтями 286-291 Господарського процесуального кодексу України.

Повний текст постанови складено та підписано 22.01.2024.

Головуючий суддя Ю.Б. Михальська

Судді І.М. Скрипка

А.І. Тищенко