ПІВНІЧНО-ЗАХІДНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27 грудня 2023 року Справа № 903/89/20

Північно-західний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючий суддя Бучинська Г.Б., суддя Філіпова Т.Л. , суддя Грязнов В.В.

секретар судового засідання Першко А.А.

за участю представників сторін:

прокурор: Христик Н.П.;

позивача 1: не з`явився

позивача 2: не з`явився

відповідача: не з`явився

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Заступника керівника Волинської обласної прокуратури на ухвалу Господарського суду Волинської області від 28 березня 2022 року у справі №903/89/20 (повний текст складено 04 квітня 2022 року, суддя Дем`як В.М.)

за позовом Заступника прокурора Волинської області в інтересах держави в особі:

1) Забродівської сільської ради Ратнівського району Волинської області, Ратнівський район, с. Заброди

2) Західного офісу Держаудитслужби, м. Львів

до Фізичної особи-підприємця Невірковця Миколи Матвійовича, Волинська область, м. Ковель

про визнання недійсним договору в частині та повернення суми ПДВ

ВСТАНОВИВ:

Ухвалою Господарського суду Волинської області від 28 березня 2022 року у справі №903/89/20 відмовлено у задоволенні заяви Заступника керівника Волинської обласної прокуратури про заміну сторони у виконавчому провадженні по справі №903/89/20 за позовом Заступника прокурора Волинської області в інтересах держави в особі: 1) Забродівської сільської ради Ратнівського району Волинської області, 2) Західного офісу Держаудитслужби до фізичної особи-підприємця Невірковця Миколи Матвійовича про визнання недійсним договору в частині та повернення суми ПДВ.

Мотивуючи своє рішення суд першої інстанції зазначив, що будь-яких доказів щодо прийняття спадщини Невірковця М.М., який є боржником у справі 903/89/20, прокурор не подав. У матеріалах справи відсутні докази про коло всіх спадкоємців померлої особи Невірковця М.М., а також визначення їх часток при успадкуванні майна боржника. В матеріалах справи відсутні докази про одержання ОСОБА_1 свідоцтва про право на спадщину, а відтак встановити обставини щодо дотримання процесуальних строків для пред`явлення кредитором вимоги до спадкоємців боржника, визначених статтею 1281 Цивільного кодексу України, не вбачається можливим. З огляду на викладене, місцевий суд прийшов до висновку, що прокурором не доведено, та не підтверджено належними та допустимими доказами наявності правових підстав для покладення на ОСОБА_1 обов`язку по погашенню заборгованості за зобов`язанням її померлого чоловіка - ОСОБА_2 з виконання наказу Господарського суду Волинської області від 04 січня 2021 року.

Не погодившись із прийнятою ухвалою, Заступник керівника Волинської обласної прокуратури звернувся до Північно-західного апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, у якій просить поновити строк на апеляційне оскарження, скасувати ухвалу Господарського суду Волинської області від 28 березня 2022 року у справі №903/89/20 та ухвалити нове рішення, яким заяву задовольнити.

Обгрунтовуючи свої вимоги прокурор зазначає, що постановляючи оскаржуване судове рішення у названій справі судом залишено поза увагою, що ОСОБА_1 в силу положень частини 3 статті 1268 Цивільного кодексу України вважається спадкоємцем, що прийняв спадщину, позаяк постійно проживала разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини та упродовж строку, встановленого статтею 1270 Цивільного кодексу України, остання не заявила про відмову від неї, що підтверджується листами Ковельської державної нотаріальної контори Волинської області від 24 листопада 2021 року №1827/01-16 та від 21 січня 2022 року №114/01-16, наданих на вимоги державного виконавця від 18 листопада 2021 року №64341966/5 та від 20 січня 2022 року №64341966/5 відповідно. До того ж факт прийняття спадщини підтверджує і сама ОСОБА_1 як у надісланому до суду поясненні від 27 березня 2022 року, яке судом прийняте, так і в поданих нею заявах від 24 травня 2021 року до Ковельського МРВ ДВС Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Львів) та позовною заявою від 18 червня 2021 року, поданою до Ковельського міськрайонного суду. Отже, до неї перейшло право на спадщину з моменту її відкриття відповідно до частини 5 статті 1268 Цивільного кодексу України. З урахуванням того, що отримання спадкоємцем свідоцтва про право на спадщину у відповідності із статтею 1296 ЦК України є правом, а не обов`язком спадкоємця, то відсутність у спадкоємця такого свідоцтва не може бути підставою для відмови в задоволенні вимог кредитора.

Листом №903/89/20/2127/22 від 20 квітня 2022 року матеріали справи витребувано з Господарського суду Волинської області.

02 травня 2022 року до апеляційного господарського суду надійшли матеріали справи.

Ухвалою Північно-західного апеляційного господарського суду від 03 травня 2022 року поновлено строк на апеляційне оскарження. Відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою Заступника керівника Волинської обласної прокуратури на ухвалу Господарського суду Волинської області від 28 березня 2022 року у справі №903/89/20 та призначено дату судового засідання на 25 травня 2022 року.

23 травня 2022 року від ОСОБА_1 надійшов відзив на апеляційну скаргу, у якому остання стверджує, що нею спадщина не оформлялась, свідоцтво про право на спадщину в неї відсутнє, а тому, відповідно, розпоряджатись спадковим майном після смерті ОСОБА_2 заявник відзиву не може.

Протоколом повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 24 травня 2022 року, у зв`язку із перебуванням у відпустці судді Василишина А.Р., внесено зміни до складу колегії суддів та визначено наступний її склад: головуючий суддя Бучинська Г.Б., суддя Філіпова Т.Л., суддя Грязнов В.В.

Ухвалою від 24 травня 2022 року апеляційну скаргу Заступника керівника Волинської обласної прокуратури на ухвалу Господарського суду Волинської області від 28 березня 2022 року у справі №903/89/20 прийнято до свого провадження вищезазначеною колегією суддів.

Ухвалою Північно-західного апеляційного господарського суду від 25 травня 2022 року у справі №903/89/20 зупинено провадження у справі до закінчення перегляду Великою Палатою Верховного Суду справи №523/2357/20 та оприлюднення повного тексту постанови. Зобов`язано сторін повідомити Північно-західний апеляційний господарський суд про усунення обставин, що спричинили зупинення провадження у справі.

20 листопада 2023 року від Волинської обласної прокуратури надійшло клопотання про поновлення провадження у справі, оскільки на вебсайті Єдиного державного реєстру судових рішень оприлюднено повний текст постанови Великої Палати Верховного Суду від 11 жовтня 2023 року у справі №523/2357/20.

Ухвалою Північно-західного апеляційного господарського суду від 30 листопада 2023 року у справі №903/89/20 поновлено провадження, розгляд апеляційної скарги призначено на "27" грудня 2023 р. об 10:00 год. у приміщенні Північно-західного апеляційного господарського суду за адресою: 33001 м. Рівне вул. Яворницького, 59 у залі судових засідань №2. Запропоновано сторонам надати колегії суддів письмові пояснення з урахуванням висновків викладених у постанові Великої Палати Верховного Суду від 11 жовтня 2023 року у справі №523/2357/20.

Безпосередньо в судовому засіданні 27 грудня 2023 року прокурор повністю підтримала вимоги і доводи, викладені у апеляційній скарзі.

Представники позивачів та відповідача в судове засідання не з`явилися, про причини неявки суд не повідомили. Про дату, час та місце проведення судового засідання повідомленя належним чином. ОСОБА_1 про дату, час та місце судового засідання повідомлялася за повідомленою суду адресою.

Колегія суддів, заслухавши пояснення прокурора, розглянувши матеріали справи, обговоривши доводи апеляційної скарги та відзиву на неї, перевіривши надану судом юридичну оцінку обставин справи та повноту їх встановлення, дослідивши правильність застосування місцевим господарським судом норм матеріального та процесуального права, вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню, а оскаржувана ухвала скасуванню.

При цьому колегія суддів виходила з наступного.

Як вбачається з матеріалів справи, рішенням Господарського суду Волинської області від 16 вересня 2020 року у справі №903/89/20 за позовом заступника прокурора Волинської області в інтересах держави в особі Забродівської сільської ради Ратнівського району Волинської області, Західного офісу Держаудитслужби до фізичної особи-підприємця Невірковця М.М. зобов`язано ФОП Невірковця М.М. ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ) повернути Забродівській сільській раді Ратнівського району Волинської області (44160, Волинська область, Ратнівський район, с.Заброди, вул.Лесі Українки,2, код ЄДРПО 04334583) сплачену за договором поставки №30/01 від 30 січня 2018 року суму податку на додану вартість у розмірі 93351 (дев`яносто три тисячі триста п`ятдесят одну) грн 94 коп.

Постановою Північно-західного апеляційного господарського суду від 16 грудня 2020 року рішення Господарського суду Волинської області від 16 вересня 2020 року у справі №903/89/20 залишено без змін, а апеляційну скаргу ФОП Невірковця М.М. без задоволення. Постанова Північно-західного апеляційного господарського суду від 16 грудня 2020 набрала законної сили з дня її прийняття, в касаційному порядку, в строки передбачені статтею 288 ГПК України, не оскаржувалась.

Рішення суду набрало законної сили 16 грудня 2020 року.

04 січня 2021 року на виконання рішення Господарського суду Волинської області від 16 вересня 2020 року Господарський суд Волинської області видав наказ про примусове виконання судового рішення за №903/89/20-2.

27 січня 2021 року Волинською обласною прокуратурою згаданий наказ скеровано на примусове виконання до Ковельського МРВ ДВС Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Львів).

02 лютого 2021 року Головним державним виконавцем Ковельського МРВ ДВС Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Львів) Штик Ольгою Володимирівною повідомленням за №9580/12 про повернення виконавчого документа стягувачу без прийняття до виконання повернуто Волинській обласній прокуратурі вищезазначений виконавчий документ без прийняття до виконання. В обґрунтування даного повідомлення головний державний виконавець зазначив, що виконавчий документ поданий на виконання не відповідає вимогам передбаченим Закону, оскільки особу боржника неможливо ідентифікувати. Саме відсутність у виконавчому документі інформації про дату народження боржника позбавляє державного виконавця можливості ідентифікувати особу боржника і відкрити виконавче провадження.

Ухвалою Господарського суду Волинської області від 10 березня 2021 року у справі №903/89/20 скаргу задоволено частково. Визнано неправомірними дії головного державного виконавця Ковельського МРВ ДВС Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Львів) Штик Ольги Володимирівни щодо винесення повідомлення від 02 лютого 2021 року про повернення виконавчого документа від 04 січня 2021 року №903/89/20-2 стягувачу без прийняття до виконання. Скасовано повідомлення головного державного виконавця Ковельського МРВ ДВС Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Львів) Штик Ольги Володимирівни від 02 лютого 2021 року про повернення виконавчого документа від 04 січня 2021 року №903/89/20-2 стягувачу без прийняття до виконання. В решті вимог за скаргою відмовлено.

09 березня 2021 року старшим державним виконавцем Ковельського МРВ ДВС Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Львів) Хорунжою Н.С. винесено постанову про відкриття виконавчого провадження з примусового виконання наказу Господарського суду Волинської області від 04 січня 2021 року №903/89/20-2 та про арешт котів майна боржника.

ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_2 помер, що підтверджується свідоцтвом про смерть ОСОБА_2 серії НОМЕР_2 та витягом з Державного реєстру актів цивільного стану громадян щодо актового запису про смерть від 10 березня 2021 року №9.

10 березня 2021 року старшим державним виконавцем Ковельського МРВ ДВС Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Львів) Хорунжою Н.С. винесено постанову про закінчення виконавчого провадження на підставі пункту 3 частини 1 статті 39 Закону України "Про виконавче провадження", у зв`язку зі смертю боржника.

За результатами перевірки, за скаргою обласної прокуратури, виконувачем обов`язків начальника Ковельського МРВ ДВС Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Львів) 09 квітня 2021 року визнано дії старшого державного виконавця Ковельського МРВ ДВС Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Львів) Хорунжої Н.С. при винесені постанови про закінчення виконавчого провадження на підставі пункту 3 частини 1 статті 39 Закону України "Про виконавче провадження", у зв`язку зі смертю боржника, такими, що не відповідають вимогам статей 18, 39 Закону України "Про виконавче провадження" та скасовано постанову про закінчення виконавчого провадження №64341966, як передчасну.

14 березня 2022 року на адресу Господарського суду Волинської області надійшла заява Заступника керівника Волинської обласної прокуратури за вх.№ 01-77/5/22, в якій прокурор просить замінити сторону виконавчого провадження (боржника) ОСОБА_2 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ) його правонаступником ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_3 ).

В обґрунтування даної заяви посилається на те, що боржник ФОП Невірковець М.М. вибув із спірних правовідносин у зв`язку зі смертю, що стверджується свідоцтвом про смерть серії НОМЕР_2 та витягом з Державного реєстру актів цивільного стану громадян щодо актового запису про смерть від 10 березня 2021 року №9, а тому останній підлягає заміні на правонаступника ОСОБА_1 , оскільки вона є спадкоємцем фізичної особи-підприємця Невірковця М.М. в силу приписів статті 1268 Цивільного кодексу України.

Як вже зазначалося, місцевий господарський суд оскаржуваною ухвалою відмовив у задоволенні заяви Заступника керівника Волинської обласної прокуратури про заміну сторони у виконавчому провадженні по справі №903/89/20.

Мотивуючи своє рішення суд першої інстанції зазначив, що будь-яких доказів щодо прийняття спадщини ОСОБА_2 , який є боржником у справі 903/89/20, прокурор не подав. У матеріалах справи відсутні докази про коло всіх спадкоємців померлої особи ОСОБА_2 , а також визначення їх часток при успадкуванні майна боржника. В матеріалах справи відсутні докази про одержання ОСОБА_1 свідоцтва про право на спадщину, а відтак встановити обставини щодо дотримання процесуальних строків для пред`явлення кредитором вимоги до спадкоємців боржника, визначених статтею 1281 Цивільного кодексу України, не вбачається можливим. З огляду на викладене, місцевий суд прийшов до висновку, що прокурором не доведено, та не підтверджено належними та допустимими доказами наявності правових підстав для покладення на ОСОБА_1 обов`язку по погашенню заборгованості за зобов`язанням її померлого чоловіка - ОСОБА_2 з виконання наказу Господарського суду Волинської області від 04 січня 2021 року.

Надаючи в процесі апеляційного перегляду оцінку обставинам справи в їх сукупності, колегія суддів зазначає наступне.

Статтею 129-1 Конституції України визначено, що судове рішення є обов`язковим до виконання. Держава забезпечує виконання судового рішення у визначеному законом порядку. Контроль за виконанням судового рішення здійснює суд

Згідно з пунктом 9 статті 129 Конституції України до основних засад судочинства віднесено обов`язковість рішень суду.

Згідно з положеннями статей 18, 326 Господарського процесуального кодексу України судові рішення, що набрали законної сили, є обов`язковими до виконання всіма органами державної влади, органами місцевого самоврядування, їх посадовими та службовими особами, фізичними і юридичними особами та їх об`єднаннями на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, - і за її межами. Невиконання судового рішення є підставою для відповідальності, встановленої законом.

Виконавче провадження, як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) - сукупність дій визначених у Законі України "Про виконавче провадження" органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню (Закон України "Про виконавче провадження").

Питання процесуального правонаступництва регламентовані частиною першою статті 52 Господарського процесуального кодексу України, згідно з якою у разі смерті або оголошення фізичної особи померлою, припинення юридичної особи шляхом реорганізації (злиття, приєднання, поділу, перетворення), заміни кредитора чи боржника в зобов`язанні, а також в інших випадках заміни особи у відносинах, щодо яких виник спір, суд залучає до участі у справі правонаступника відповідного учасника справи на будь-якій стадії судового процесу.

Під час виконавчого провадження заміна сторони виконавчого провадження відбувається на підставі частин першої - третьої, п`ятої статті 334 Господарського процесуального кодексу України: у разі вибуття однієї із сторін виконавчого провадження суд замінює таку сторону її правонаступником. Заяву про заміну сторони її правонаступником може подати сторона (заінтересована особа), державний або приватний виконавець. Суд розглядає заяву про заміну сторони її правонаступником у десятиденний строк з дня її надходження до суду у судовому засіданні з повідомленням учасників справи та заінтересованих осіб. Неявка учасників справи та інших осіб не є перешкодою для вирішення питання про заміну сторони виконавчого провадження. Положення цієї статті застосовуються також у випадку необхідності заміни боржника або стягувача у виконавчому листі до відкриття виконавчого провадження.

Стаття 52 Господарського процесуального кодексу України вміщена до розділу І "Загальні положення" глави 4 "Учасники судового процесу" цього Кодексу, якими регламентуються загальні засади відносно кола учасників, сторін, третіх осіб судового провадження, осіб, яким законом надано право звертатися до суду в інтересах інших осіб, їх прав та обов`язків тощо. Натомість стаття 334 Господарського процесуального кодексу України міститься в розділі V "Процесуальні питання, пов`язані з виконанням судових рішень у господарських справах", що присвячений врегулюванню відносин, пов`язаних з примусовим виконанням судових рішень. Звідси нормативні приписи статті 52 Господарського процесуального кодексу України слід вважати загальними по відношенню до приписів, закріплених статтею 334 цього Кодексу.

Вирішувати питання про заміну сторони виконавчого провадження слід з урахуванням норм Закону України Про виконавче провадження.

Щодо можливості заміни боржника - фізичної особи - підприємця на його правонаступника - фізичну особу, колегія суддів зазначає наступне.

Кожна фізична особа має право на підприємницьку діяльність, яка не заборонена законом (стаття 42 Конституції України). Це право закріплено й у статті 50 Цивільного кодексу України, в якій передбачено, що право на здійснення підприємницької діяльності, яку не заборонено законом, має фізична особа з повною цивільною дієздатністю та за умови її державної реєстрації в порядку, встановленому законом.

Тобто фізична особа, яка бажає реалізувати своє конституційне право на підприємницьку діяльність, після проходження відповідних реєстраційних та інших передбачених законодавством процедур за жодних умов не втрачає і не змінює свого статусу фізичної особи, якого вона набула з моменту народження, а лише набуває до нього нової ознаки - підприємця. При цьому правовий статус фізичної особи - підприємця сам по собі не впливає на будь-які правомочності фізичної особи, зумовлені її цивільною право- і дієздатністю, та не обмежує їх.

Фізична особа, яка в установленому законом порядку набула статус підприємця, не втрачає свого статусу фізичної особи. Натомість згідно із частиною восьмою статті 4 Закону України від 15 травня 2003 року "Про державну реєстрацію юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань" фізична особа - підприємець позбавляється статусу підприємця з дати внесення до Єдиного державного реєстру запису про державну реєстрацію припинення підприємницької діяльності цією фізичною особою.

Така правова позиція відповідає висновкам, викладеним у постанові Великої Палати Верховного Суду від 03 жовтня 2019 року у справі №920/50/19 (провадження № 12-129гс19).

Фізична особа - підприємець відповідає за своїми зобов`язаннями, пов`язаними з підприємницькою діяльністю, усім своїм майном як фізична особа.

Статтею 1218 Цивільного кодексу України передбачено, що до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.

Звідси наявність у спадкодавця статусу фізичної особи - підприємця не впливає на можливість заміни боржника (як сторони у справі, так і сторони виконавчого провадження) його правонаступником - фізичною особою.

Щодо строків пред`явлення кредитором вимог до спадкоємців боржника, а також порядку задоволення вимог суд апеляційної інстанції зазначає наступне.

Статтями 1216, 1218 Цивільного кодексу України визначено, що спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). До складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.

Право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. У разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі неохоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях 1261-1265 цього Кодексу. Право на спадкування виникає у день відкриття спадщини (стаття 1223 Цивільного кодексу України).

За таких обставин при вирішенні питання заміни учасника справи правонаступником в порядку статті 52 Господарського процесуального кодексу України та заміни сторони виконавчого провадження в порядку статті 334 цього ж Кодексу у разі смерті фізичної особи (боржника, відповідача) судам перш за все необхідно з`ясувати коло всіх спадкоємців померлої особи, а також встановити, чи пред`явлено кредитором вимоги до спадкоємців боржника.

Аналогічна правова позиція викладена в постанові Великої Палати Верховного Суду України від 03 листопада 2020 року у справі №916/617/17.

За таких обставин відповідно до положень статті 1281 Цивільного кодексу України стягувач повинен пред`явити свої вимоги до спадкоємця, який прийняв спадщину, не пізніше шести місяців з дня одержання спадкоємцем свідоцтва про право на спадщину (або ж з дня, коли вона дізналася про прийняття спадщини або про одержання спадкоємцем свідоцтва про право на спадщину).

Колегія суддів вважає, що ОСОБА_1 на підставі частини 3 статті 1268 Цивільного кодексу України прийняла спадщину після смерті ОСОБА_2 , з огляду на таке.

Для вирішення питання щодо наявності підстав для застосування до спірних правовідносин положень частини третьої статті 1268 Цивільного кодексу України необхідним є встановлення місця проживання спадкодавця і спадкоємця.

Відповідно до частини першої статті 1221 Цивільного кодексу України місцем відкриття спадщини є останнє місце проживання спадкодавця.

На підставі частини третьої статті 1268 Цивільного кодексу України спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу (шість місяців), він не заявив про відмову від неї.

Відповідно до статті 2 Закону України "Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні", в редакції на час виникнення правовідносин, реєстрація місця проживання чи місця перебування особи або її відсутність не можуть бути умовою реалізації прав і свобод, передбачених Конституцією, законами чи міжнародними договорами України, або підставою для їх обмеження.

Частинами другою та шостою статті 29 Цивільного кодексу України передбачено, що фізична особа, яка досягла чотирнадцяти років, вільно обирає собі місце проживання, за винятком обмежень, які встановлюються законом. Фізична особа може мати кілька місць проживання.

Згідно з пунктами 3.21, 3.22 глави 10 розділу 2 Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого наказом Міністерства юстиції України від 22 лютого 2012 року №296/5, у редакції на момент відкриття спадщини, спадкоємець, який постійно проживав із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 Цивільного кодексу України, він не заявив про відмову від неї.

У разі відсутності у паспорті такого спадкоємця відмітки про реєстрацію його місця проживання доказом постійного проживання із спадкодавцем можуть бути: довідка житлово-експлуатаційної організації, правління житлово-будівельного кооперативу, відповідного органу місцевого самоврядування про те, що спадкоємець на день смерті спадкодавця проживав разом із цим спадкодавцем.

Зі змісту наведених норм закону вбачається, що під постійним проживанням спадкоємця із спадкодавцем розуміється як факт безпосереднього проживання спадкоємця із спадкодавцем на момент його смерті, так і факт наявності у спадкоємця, на момент смерті спадкодавця, зареєстрованого у передбаченому законом порядку права на постійне проживання з останнім за однією адресою.

Колегією суддів встановлено факт спільної реєстрації Невірковця Миколи Матвійовича та ОСОБА_1 за адресою: АДРЕСА_1 , а тому ОСОБА_1 є такою, що прийняла спадщину після смерті свого чоловіка, оскільки на день оголошення останнього померлим вона була зареєстрована за однією адресою із ним.

Апеляційний суд зазначає, що саме реєстрація спадкоємця за місцем проживання спадкодавця на час смерті спадкодавця свідчить про "автоматичне прийняття спадкоємцем спадщини".

Аналогічний висновок викладено у постанові Верховного Суду від 02 червня 2021 року у справі №425/237/20.

Крім того, апеляційний суд вважає за необхідне зазначити про те, що спадкоємцю достатньо звернутися до нотаріуса із заявою про прийняття спадщини і надати докази реєстрації за місцем проживання спадкодавця, і нотаріус буде вважати цього спадкоємця таким, що прийняв спадщину.

Зазначене узгоджується із правовим висновком, висловленим у постанові Верховного Суду від 11 березня 2020 року у справі №360/2312/16-ц (провадження №61-5221/св18).

Також, факт переходу прав та обов`язків до ОСОБА_1 підтверджується поданою нею заявою від 24 травня 2021 року до Ковельського МРВ ДВС Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції ( ОСОБА_1 у зв`язку з виниклою необхідністю, при оформленні спадщини, просила повідомити чи існують арешти, які накладені на нерухоме майно належне померлому ОСОБА_2 та чи можливо зняти арешт з об`єктів нерухомого майна (будинок, земельна ділянка), які належали ОСОБА_2 ) та позовною заявою від 18 червня 2021 року поданою до Ковельського міськрайонного суду, у якій зазначено, що "маючи намір отримати спадок, який залишився після смерті мого чоловіка ОСОБА_2 , мені стало відомо, що на будинок АДРЕСА_2 , а також на земельну ділянку на якій розташований будинок, кадастровий номер :04:01:0052, площею 0,0579 га цільове призначення для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд накладено арешт".

Матеріали справи не містять заяви ОСОБА_1 про відмову від прийняття спадщини.

Оцінивши наявні у матеріалах справи докази окремо та в сукупності, апеляційний суд встановив, що ОСОБА_1 фактично проживала разом із ОСОБА_2 , їх зареєстроване місце проживання також збігається, у тому числі і на час смерті останнього за адресою: АДРЕСА_1 ), вона не подавала заяву про відмову від прийняття спадщини після смерті чоловіка, тому вважається такою, що прийняла спадщину, що належала її чоловіку, а саме 1/2 частки будинку АДРЕСА_2 , а також на 1/2 частки земельної ділянки, на якій розташований будинок, кадастровий номер :04:01:0052, площею 0,0579 га цільове призначення для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і спору.

У зв`язку з цим, суд приходить до висновку про те, що у даному випадку є усі матеріально-правові підстави для правонаступництва, адже спадкоємець набув матеріальних обов`язків боржника після його смерті внаслідок спадкування.

Колегія суддів вважає за необхідне зазначити, що відповідно до частини першої статті 1296 Цивільного кодексу України спадкоємець, який прийняв спадщину, може одержати свідоцтво про право на спадщину.

З урахуванням того, що отримання спадкоємцем свідоцтва про право на спадщину у відповідності із статтею 1296 Цивільного кодексу України є правом, а не обов`язком спадкоємця, а тому відсутність у спадкоємця такого свідоцтва не може бути підставою для відмови в задоволенні вимог кредитора.

Аналіз зазначених норм дає підстави для висновку про те, що у разі смерті боржника за наявності спадкоємців відбувається заміна боржника в зобов`язанні. Відсутність свідоцтва про право на спадщину не позбавляє спадкоємця права на спадщину (частина третя статті 1296 Цивільного кодексу України).

Відповідно до положень статті 1282 Цивільного кодексу України спадкоємці зобов`язані задовольнити вимоги кредитора повністю, але в межах вартості майна, одержаного у спадщину. Кожен із спадкоємців зобов`язаний задовольнити вимоги кредитора особисто, у розмірі, який відповідає його частці у спадщині. Вимоги кредитора спадкоємці зобов`язані задовольнити шляхом одноразового платежу, якщо домовленістю між спадкоємцями та кредитором інше не встановлено. У разі відмови від одноразового платежу суд за позовом кредитора накладає стягнення на майно, яке було передане спадкоємцям у натурі.

За змістом наведених вище норм права задоволення вимог кредитора спадкоємцями має відбуватись у межах вартості отриманого ними у спадщину майна. Звідси, обов`язок спадкоємців боржника перед кредиторами спадкодавця виникає лише у межах, передбачених статтею 1282 Цивільного кодексу України, тобто в межах вартості майна, одержаного у спадщину. У разі неотримання від спадкодавця у спадщину жодного майна, особа не набуває статусу спадкоємця, і як наслідок у неї відсутній обов`язок задовольнити вимоги кредитора померлої особи.

Викладене дає підстави для висновку про те, що невизначення вартості успадкованого майна не впливає на вирішення питання про заміну сторони виконавчого провадження. Водночас, задовольняючи заяву про заміну учасника справи, боржника у виконавчому провадженні, який помер, його спадкоємцем, суд відповідно до частини 1 статті 1282 Цивільного кодексу України має визначити розмір боргу, який відповідає частці спадкоємця у спадщині, та вказати, що така заміна здійснюється в межах вартості майна, одержаного у спадщину.

При розгляді апеляційної скарги колегією суддів враховано висновки Великої Палати Верховного Суду викладені у постанові від 11 жовтня 2023 року у справі №523/2357/20.

Апеляційним судом встановлено, що оскаржувана ухвала суду першої інстанції є помилковою та підлягає скасуванню апеляційним судом у цій справі, оскільки суд першої інстанції при вирішенні питання, пов`язаного із виконанням рішення суду у цій справі, не звернув належної уваги на положення статті 1268 Цивільного кодексу України, відсутність доказів про відмову від спадщини. Таким чином, заява прокурора про заміну сторони виконавчого провадження підлягає задоволенню та ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_3 ) є правонаступником ОСОБА_2 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ) у виконавчому провадженні №64341966 в межах вартості успадкованого майна.

Керуючись ст. ст. 269, 270, 271, 273, 275, 277, 281-284 Господарського процесуального кодексу України, суд

УХВАЛИВ:

Апеляційну скаргу Заступника керівника Волинської обласної прокуратури на ухвалу Господарського суду Волинської області від 28 березня 2022 року у справі №903/89/20 задовольнити.

Ухвалу Господарського суду Волинської області від 28 березня 2022 року у справі №903/89/20 скасувати.

Заяву Заступника керівника Волинської обласної прокуратури №22-2вих-22 від 04 березня 2022 року про заміну сторони виконавчого провадження за рішенням Господарського суду Волинської області у справі № 903/89/20 - задовольнити.

Замінити сторону виконавчого провадження (боржника) - ОСОБА_2 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ) його правонаступником ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_3 ).

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена до суду касаційної інстанції у строк та в порядку, встановленому статтями 287-289 ГПК України.

Справу №903/89/20 повернути до Господарського суду Волинської області.

Повний текст постанови складений "28" грудня 2023 р.

Головуючий суддя Бучинська Г.Б.

Суддя Філіпова Т.Л.

Суддя Грязнов В.В.