ПІВНІЧНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"28" грудня 2023 р. Справа№ 910/9329/22

Північний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Скрипки І.М.

суддів: Тищенко А.І.

Михальської Ю.Б.

розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи апеляційну скаргу Акціонерного товариства «Українська залізниця» на рішення Господарського суду м. Києва від 29.03.2023 (повний текст складено 21.04.2023)

у справі № 910/9329/22 (суддя Трофименко Т.Ю.)

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «ЛЕВАДА КАРГО»

до Акціонерного товариства «Українська залізниця»

про стягнення 203 462,35 грн.

ВСТАНОВИВ:

Рішенням Господарського суду міста Києва від 29.03.2023 у справі № 910/9329/22 позовні вимоги задоволено частково; вирішено стягнути з Акціонерного товариства «Українська залізниця» на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «ЛЕВАДА КАРГО» збитки у загальному розмірі 200 778, 20 грн. та судовий збір у розмірі 3 011, 67 грн.; в іншій частині позову відмовлено.

Не погоджуючись з рішенням суду першої інстанції, відповідач звернувся до апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просив скасувати рішення Господарського суду міста Києва від 29.03.2023 по справі № 910/9329/22; ухвалити нове рішення, яким в позові відмовити.

Короткий зміст позовних вимог

Товариство з обмеженою відповідальністю «ЛЕВАДА КАРГО» (ТОВ «ЛЕВАДА КАРГО», позивач) звернулося до Господарського суду міста Києва з позовом до Акціонерного товариства «Українська залізниця» (АТ «Українська залізниця», відповідач) про стягнення суми збитків в розмірі 203 462, 35 грн.

Позов обґрунтовано неналежним виконанням АТ «Українська залізниця» зобов`язань щодо збереження та забезпечення схоронності та цілісності вагонів після їх прийняття під перевезення, у зв`язку з чим ТОВ «ЛЕВАДА КАРГО», понесло збитки, які позивач і просить стягнути з відповідача.

Короткий зміст рішення місцевого господарського суду та мотиви його прийняття.

Рішенням Господарського суду міста Києва від 29.03.2023 у справі № 910/9329/22 позовні вимоги задоволено частково.

Частково задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з обгрунтованості вимог щодо відшкодування відповідачем збитків у загальному розмірі 203462,35 грн, з яких вартість проведення ремонту вагонів - 37651,09 грн, вартість деталей та запасних частин - 90289,00 грн, вартість користування вагонами - 75522,26 грн, за винятком заявленої до стягнення з відповідача сплаченої позивачем вартості подавання/забирання вагонів №№ 94774361, 94654902, 94654787, 94562089 у розмірі 2684,15 грн, оскільки доказів виконання відповідних робіт на вказану суму позивачем суду не надано.

Короткий зміст вимог апеляційної скарги та узагальнення її доводів

Згідно доводів апеляційної скарги:

- відповідач вважає, що у відповідача відсутнє право на звернення до суду з позовом про стягнення збитків у даній справі, оскільки ним не надано належних доказів користування та володіння вагонами, як і не надано договору перевезення укладеного з залізницею; в матеріалах справи знаходяться документи мовою ворожої до України держави (а.с. № 30-170 т. 1), які оформлені всупереч ч. 1 ст. 12 Закону України «Про судоустрій і статус суддів»;

- для відшкодування збитків за пошкодження (псування) вантажу, а в даному випадку - вагонів необхідна наявність складеного комерційного акту;

- неправомірність поведінки залізниці, яка виражалась би у діях чи бездіяльності відповідача не підтверджена будь якими доказами та не може носити абстрактний характер; бездіяльність повинна мати конкретне вираження, тобто які саме дії не вчинив відповідач, вчинення яких входить до його обов`язків відповідно до закону;

- висновки суду першої інстанції відносно того, що відповідач не забезпечив збереження вагонів, є неправильними, оскільки жодними нормативними актами відповідача не уповноважено на здійснення активних дій по затриманню порушників/або перешкоджанню їм;

- крадіжки деталей і частин вагонів є втручанням у діяльність залізничного транспорту України, загрожує безпеці руху залізничного транспорту та погіршує імідж України, як правової держави у міжнародних відносинах; Акціонерним товариством «Українська залізниця» вжито всіх залежних від неї заходів щодо збереження вантажів (вагонів), що перевозяться;

- Акціонерне товариство «Українська залізниця» утворене, як акціонерне товариство, 100% акцій якого закріплюються в державній власності; отже процедура укладання договорів на закупівлю/поставку товарів відповідачем повинна відповідати вимогам Закону України «Про публічні закупівлі» та проводиться шляхом електронних торгів через авторизований електронний майданчик;

- позивачем надані накладні та договори на закупівлю товарів проведені без дотримання процедур закупівель, отже суми заявлені до стягнення не можуть бути покладені на відповідача.

Дії суду апеляційної інстанції щодо розгляду апеляційної скарги по суті

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою Акціонерного товариства «Українська залізниця» на рішення Господарського суду міста Києва від 29.03.2023 у справі №910/9329/22; розгляд апеляційної скарги ухвалено здійснювати у порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи; клопотання скаржника про здійснення розгляду справи за участю представника особи, що подає апеляційну скаргу не задоволено.

Під час апеляційного провадження позивачем надіслано до суду відзив на апеляційну скаргу, в якому представник просить залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення; електронною поштою від відповідача отримано відповідь на відзив.

Обставини справи, встановлені судом першої інстанції у даній справі та перевірені судом апеляційної інстанції

18.01.2017 між Товариством з обмеженою відповідальністю «Лемтранс» (орендар) та Товариством з обмеженою відповідальністю «Левада Карго» (суборендар) укладено договір суборенди вагонів № 70/17 (надалі - договір № 70/17), за умовами п. 1.1. якого орендар передає, а суборендар приймає в суборенду фітингові платформи моделей 13-2116, 13-1223, 13-470 (в подальшому іменовані - вагони) у кількості до 200 одиниць. Найменування, вид, кількість та номери вагонів вказуються в актах приймання-передачі, які є додатками до цього договору.

Відповідно до п. 7.1. договору № 70/17 (в редакції додаткової угоди від 30.11.2021) розмір суборендної плати за користування одним вагоном на добу становить еквівалент у гривні 15 євро з урахуванням ПДВ.

Відповідно до п. 11.3. договору № 70/17 (в редакції додаткової угоди від 01.07.2020) договір набирає чинності з моменту підписання та діє до 28.02.2023 включно.

На підставі актів приймання передачі № 6 від 27.03.2017, № 7 від 04.04.2017, № 9 від 18.04.2017, № 5 від 24.03.2017, № 2 від 15.03.2017, № 12 від 15.05.2017, № 11 від 04.05.2017, № 8 від 11.04.2017 до договору № 70/17 Товариством з обмеженою відповідальністю «Лемтранс» було передано, а Товариством з обмеженою відповідальністю «Левада Карго» прийнято в користування, зокрема, вагони №№ 94722725, 94654787, 94774023, 94750007, 94562089, 94722717, 94526811, 94774056, 94654902, 94655032, 94774379, 94722683, 94655016, 94774353, 94774254, 94774361.

Як зазначає позивач, протягом періоду з грудня 2021 року по лютий 2022 року відповідачем відповідно до залізничних накладних №№ 40694341, 42578955, 40616617, 41588468, 40248767, 42687541, 42518878, 41259946, 41175324, 41259953, 41259912 здійснювалось перевезення вищевказаних залізничних платформ (вагонів), однак під час перевезення було виявлено пошкодження вагонів №№ 94722725, 94654787, 94774023, 94750007, 94562089, 94722717, 94526811, 94774056, 94654902, 94655032, 94774379, 94722683, 94655016, 94774353, 94774254, 94774361, про що складено відповідні акти загальної форми ГУ-23.

Так, по прибуттю вагону № 94774353 до станції Коростень-Подільський Південно-Західної залізниці складено акт загальної форми ГУ-23 від 12.02.2022, яким зафіксовано відсутність фітингових упорів з кріпленням.

По прибуттю вагону № 94526811 на станцію Коростень-Подільський Південно-Західної залізниці складено акт загальної форми ГУ-23 від 10.01.2022, яким зафіксовано відсутність фітингових упорів з кріпленням.

По прибуттю вагону № 94722725 на станцію Коростень-Подільський Південно-Західної залізниці складено акт загальної форми ГУ-23 № 581 від 31.01.2022, яким зафіксовано відсутність фітингових упорів з кріпленням.

По прибуттю вагонів №№ 94774379, 94722683, 94655016, 94655032 на станцію Коростень-Подільський Південно-Західної залізниці складено акт загальної форми ГУ-23 від 01.02.2022, яким зафіксовано відсутність фітингових упорів з кріпленням.

По прибуттю вагону № 94774254 на станцію Коростень Південно-Західної залізниці складено акт загальної форми ГУ-23 від 17.12.2021, яким зафіксовано відсутність фітингового упору з кріпленням.

По прибуттю вагонів №№ 94722717, 94774056, 94774023 на станцію Коростень Південно-Західної залізниці складено акт загальної форми ГУ-23 від 24.12.2021, яким зафіксовано відсутність фітингових упорів з кріпленням.

По прибуттю вагону № 94654787 на станцію Коростень-Подільський Південно-Західної залізниці складено акт загальної форми ГУ-23 від 16.01.2022, яким зафіксовано відсутність штурвалу ручного гальма.

По прибуттю вагонів №№ 94750007, 94562089, 94774361, 94654902 на станцію Коростень Південно-Західної залізниці складено акт загальної форми ГУ-23 від 24.12.2021, яким зафіксовано відсутність фітингових упорів з кріпленням.

У зв`язку із розукомплектуванням вагонів №№ 94722725, 94654787, 94774023, 94750007, 94562089, 94722717, 94526811, 94774056, 94654902, 94655032, 94774379, 94722683, 94655016, 94774353, 94774254, 9477436, їх було відправлено для ремонту до Виробничого структурного підрозділу «Експлуатаційне вагонне депо Дарниця» Регіональної філії «Південно-Західна залізниця» АТ «Укрзалізниця», про що складено відповідні документи по кожному вагону, а саме: повідомлення на ремонт або технічне обслуговування форми ВУ-23М № 9442 від 14.02.2022, № 9359 від 12.01.2022, № 9424 від 06.02.2022, № 9414 від 03.02.2022, № 9415 від 03.02.2022, № 9413 від 03.02.2022, № 9412 від 03.02.2022, № 9305 від 19.12.2021, № 9316 від 26.12.2021, № 9318 від 26.12.2021, № 9317 від 26.12.2021, № 9984 від 17.01.2022, № 9330 від 27.12.2021, № 9332 від 27.12.2021, № 9329 від 27.12.2021, № 9331 від 27.12.2021; повідомлення на приймання вантажних вагонів форми ВУ-36М № 118 від 19.02.2022, № 58 від 14.01.2022, № 105 від 09.02.2022, № 100 від 06.02.2022, № 72 від 24.12.2021, № 51 від 10.01.2022, № 0071 від 20.01.2022, № 0056 від 12.01.2022; дефектні відомості форми ВУ-22; калькуляції за проведені роботи при технічному обслуговуванні спірних вагонів.

При прийнятті оскаржуваного у справі рішення, суд першої інстанції виходив з наступного:

- спірні правовідносини виникли з перевезення вантажів залізницею;

- факт випуску вагонів №№ 94722725, 94654787, 94774023, 94750007, 94562089, 94722717, 94526811, 94774056, 94654902, 94655032, 94774379, 94722683, 94655016, 94774353, 94774254, 9477436 на залізничні колії підтверджує, що такі вагони пройшли перевірку технічного стану відповідачем, та останній будь-яких зауважень до технічного стану вагонів, а також щодо їх обладнання, не мав;

- складаючи акти загальної форми ГУ-23 від 12.02.2022, від 10.01.2022, від 31.01.2022, від 01.02.2022, від 17.12.2021, від 24.12.2021, від 16.01.2022, від 24.12.2021, відповідач фактично підтвердив обставини щодо пошкодження (розукомплектування) вагонів №№ 94722725, 94654787, 94774023, 94750007, 94562089, 94722717, 94526811, 94774056, 94654902, 94655032, 94774379, 94722683, 94655016, 94774353, 94774254, 9477436;

- у зв`язку із розукомплектуванням вагонів №№ 94722725, 94654787, 94774023, 94750007, 94562089, 94722717, 94526811, 94774056, 94654902, 94655032, 94774379, 94722683, 94655016, 94774353, 94774254, 9477436, їх було відправлено для ремонту до Виробничого структурного підрозділу «Експлуатаційне вагонне депо Дарниця» Регіональної філії «Південно-Західна залізниця» АТ «Укрзалізниця»;

- проведення ремонту вагонів підтверджено належними та допустимими доказами у розумінні статей 76, 77 ГПК України по вартості ремонтних робіт лише на суму 34 966,94 грн.; при цьому, судом встановлено відсутність в матеріалах справи рахунку № 129/400 від 31.01.2022 та акту виконаних робіт № 129/400 від 31.01.2022, якими позивач обґрунтовує вартість подавання/забирання вагонів №№ 94774361, 94654902, 94654787, 94562089 у розмірі 2684,15 грн з ПДВ, яка сплачена ним відповідно до платіжного доручення № 256 від 08.02.2022;

- позивач на підставі договору поставки № 0707-20/20 від 07.07.2020, укладеного з Товариством з обмеженою відповідальністю «Новотрейн» придбав деталі та запасні частини для пошкоджених вагонів загальною вартістю 90 289,00 грн, що підтверджується специфікаціями № 26 від 03.02.2022, № 25 від 18.01.2022, № 27 від 07.02.2022, № 24 від 12.01.2022, № 23 від 04.01.2022, № 22 від 20.12.2021 до договору поставки № 0707-20/20 від 07.07.2020, видатковими накладними від 03.02.2022 № 14, від 18.01.2022 № 5, від 12.01.2022 № 3, від 04.01.2022 № 1, від 21.12.2021 № 116, рахунками на оплату від 03.02.2022 № 102, від 07.02.2022 № 120, від 18.01.2022 № 40, від 12.01.2022 № 33, від 04.01.2022 № 3, від 21.12.2021 № 921, актами приймання-передачі від 04.02.2022, від 03.02.2022, від 07.02.2022, від 18.01.2022, від 13.01.2022, від 12.01.2022, від 06.01.2022, від 04.01.2022, від 23.12.2021, від 21.12.2021 та платіжними дорученнями від 09.02.2022 № 255 на суму 27 152,00 грн, від 10.02.2022 № 286 на суму 6 788,00 грн, від 19.01.2022 № 120 на суму 435,00 грн, від 18.01.2022 № 105 на суму 3 394,00 грн, від 06.01.2022 № 41 на суму 49 126,00 грн та від 22.12.2022 № 2270 на суму 3 394,00 грн.;

- позивачем нараховано до стягнення з відповідача плату за користування рухомим складом під час здійснення ремонту вагонів відповідно до пункту 22 Правил користування вагонами та контейнерами, затверджених наказом Міністерства транспорту України від 25.02.1999 № 113, яка за розрахунком позивача становить 75 522,26 грн.;

- відповідачем обставин пошкодження вагонів №№ 94722725, 94654787, 94774023, 94750007, 94562089, 94722717, 94526811, 94774056, 94654902, 94655032, 94774379, 94722683, 94655016, 94774353, 94774254, 9477436 з вини невстановлених осіб або з незалежних від відповідача причин належними та допустимими доказами не доведено;

- наданими в матеріали справи відповідачем листами-зверненнями до правоохоронних органів щодо реагування про вчинення крадіжок деталей та частин вагонів №№ 94774254, 94722717, 94774023, 94774056, 94774361, 94654902, 94562089, 94750007, 94526811, 94774379, 94655032, 94722683, 94655016, 94722725, 94774353, 94654787 не підтверджено відсутності його вини у пошкодженні вагонів, оскільки вина особи, відповідно до законодавства, може бути встановлено лише у судовому порядку;

- позовні вимоги Товариства з обмеженою відповідальністю «Левада Карго» до Акціонерного товариства «Українська залізниця» про стягнення збитків у загальному розмірі 203 462,35 грн, з яких вартість проведення ремонту вагонів - 37 651,09 грн, вартість деталей та запасних частин - 90 289,00 грн, вартість користування вагонами - 75 522,26 грн є частково обґрунтованими та підлягають частковому задоволенню, за винятком заявленої до стягнення з відповідача та сплаченої позивачем вартості подавання/забирання вагонів №№ 94774361, 94654902, 94654787, 94562089 у розмірі 2684,15 грн, оскільки доказів виконання відповідних робіт на вказану суму позивачем суду не надано.

Мотиви та джерела права, з яких виходить суд апеляційної інстанції при прийнятті постанови

За змістом ч. 10 ст. 270 ГПК України, апеляційні скарги на рішення господарського суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

Враховуючи те, що ціна позову у вказаній справі становить менше 100 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, з урахуванням обставин вказаної господарської справи, виклик сторін (учасників справи) колегією суддів не здійснювався.

Згідно з частиною першою статті 270 ГПК України в суді апеляційної інстанції справи переглядаються за правилами розгляду справ у порядку спрощеного позовного провадження з урахуванням особливостей, передбачених у цій Главі.

У відповідності до вимог ч.ч. 1, 2, 5 ст. 269 ГПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї. В суді апеляційної інстанції не приймаються і не розглядаються позовні вимоги та підстави позову, що не були предметом розгляду в суді першої інстанції.

У відповідності до ст. 129 Конституції України та ч. 1 ст. 74 ГПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Колегія суддів, беручи до уваги межі перегляду справи в апеляційній інстанції, дослідивши матеріали справи, перевіривши правильність застосування господарським судом при прийнятті оскарженого рішення норм матеріального та процесуального права, дійшла наступних висновків.

Предметом заявленого позову є вимоги позивача про стягнення суми збитків, понесених останнім у вигляді суми витрат на організацію проведення ремонту вагонів №№ 94722725, 94654787, 94774023, 94750007, 94562089, 94722717, 94526811, 94774056, 94654902, 94655032, 94774379, 94722683, 94655016, 94774353, 94774254, 9477436 у розмірі 37 651, 09 грн., вартості деталей та запасних частин 90 289 грн. та суми нарахованої плати за користування вагонами 75 522, 26 грн. (виходячи із розміру суборендної плати по договору).

Статтею 13 ГПК України встановлено, що судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних з вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій. Суд, зберігаючи об`єктивність і неупередженість: сприяє учасникам судового процесу в реалізації ними прав, передбачених цим Кодексом.

Згідно із статтею 15 ГПК України суд визначає в межах, встановлених цим Кодексом, порядок здійснення провадження у справі відповідно до принципу пропорційності, враховуючи: завдання господарського судочинства; забезпечення розумного балансу між приватними й публічними інтересами; особливості предмета спору; ціну позову; складність справи; значення розгляду справи для сторін, час, необхідний для вчинення тих чи інших дій, розмір судових витрат, пов`язаних із відповідними процесуальними діями, тощо.

Виходячи з аналізу вищенаведених норм процесуального законодавства, суд при розгляді справи керується принципом верховенства права, зобов`язаний забезпечувати дотримання принципу змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів, доведенні перед судом їх переконливості, сприяти учасникам судового процесу в реалізації ними прав, передбачених цим Кодексом задля прийняття законного та обґрунтованого судового рішення, яке буде відповідати завданням господарського судочинства.

Апеляційний господарський суд приймає до уваги, що не повинно бути занадто формального ставлення до передбачених законом вимог, оскільки доступ до правосуддя повинен бути не лише фактичним, але і реальним (Рішення Суду у справі Жоффр де ля Прадель проти Франції від 16 грудня 1992 року).

Апеляційний господарський суд не може заперечувати доводи апелянта про те, що він вважає, що у відповідача (яким у даній справі є сам скаржник - АТ «Укрзалізниця») відсутнє право на звернення до суду з позовом про стягнення збитків у даній справі, оскільки ним не надано належних доказів користування та володіння вагонами, як і не надано договору перевезення укладеного із залізницею.

Відповідач вправі вважати про наявність/відсутність у нього прав; однак зазначене формулювання апеляційної скарги свідчить про очевидну описку (замість «у відповідача» імовірно мало бути «у позивача»), оскільки позов у даній справі, який розглядався судом про стягнення збитків подано позивачем.

Також, в апеляційній скарзі, відповідач, посилаючись на обгрунтування позивачем своїх вимог договором суборенди № 70/17 від 18.01.2017, актами прийому-передачі № 7 від 04.04.2017, № 8 від 11.04.2017, № 9 від 18.04.2017 та залізничними накладними СМГС стверджує, що такі документи всупереч ст. 73, 74 ГПК України, ч. 1 ст. 12 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» відповідачем не надані та відсутні в матеріалах справи.

В цьому, суд, також не може заперечити вказані доводи, оскільки дійсно відповідачем такі документи до справи не подавалися, в апеляційній скарзі очевидно допущено описку.

В частині тверджень, що в матеріалах справи знаходяться документи мовою ворожої до України держави, які оформлені всупереч ч. 1 ст. 12 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» апеляційним господарським судом враховується наступне.

Оцінка поданих до суду письмових доказів, які складені іншою/іноземною мовою не свідчить про здійснення судочинства всупереч вимогам ч. 1 ст. 12 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» на такій іншій/іноземній мові, а відтак доводи апеляційної скарги в цій частині підлягають відхиленню.

Необгрунтованими також є доводи апелянта про незрозумілість йому документів, наданих позивачем до позову, зокрема залізничних накладних (СМГС), які складені відповідно до вимог Угоди про міжнародне залізничне вантажне сполучення від 01.11.1951, однак мовою ворожої до України держави; оскільки вказаний нормативно-правовий документ використовується залізницею у повсякденній роботі, а його положення щодо порядку заповнення залізничної накладної передбачають найменування граф двома, у випадку необхідності трьома мовами, однією з яких має бути російська, а іншою - або німецька, або англійська, або французька (п. 8.1, 8.2 розділу 8 «Мови» додатку 6 Угоди).

На офіційному сайті відповідача (розділ «Вантажні перевезення» - «Нормативно-правова база» - «СМГС» (https://uz.gov.ua/cargo_transportation/legal_documents/smgs/) згадувана Угода також розміщена у форматі файлів pdf мовою оригіналу (російською), відповідно доводи представника апелянта про те, що документи на ворожій мові не можуть бути прочитані, сприйняті та зрозумілі представнику відповідача, яким складено апеляційну скаргу, є такими, що не мають відношення до відповідача - юридичної особи.

Суд, знову, повністю погоджується з доводами апелянта про те, що процедура укладання договорів на закупівлю/поставку товарів відповідачем повинна відповідати вимогам Закону України «Про публічні закупівлі» та проводитися шляхом електронних торгів через авторизований електронний майданчик.

По тексту, аналогічно допущено описку (замість «відповідачем» імовірно мало бути вказано «позивачем»), оскільки нелогічним є наступний висновок: (дослівно), що позивачем надані накладні та договори на закупівлю товарів проведені без дотримання процедур закупівель, отже суми заявлені до стягнення не можуть бути покладені на відповідача.

Які саме положення закону передбачають такий обов`язок ТОВ «ЛЕВАДА КАРГО» апелянт у скарзі не навів, вказані в апеляційній скарзі доводи не є підставою для скасування прийнятого у справі судового рішення, не стосуються спірних правовідносин.

По суті вирішеного спору, апеляційним господарським судом встановлено наступне.

Відповідно до ст. 23 Закону України «Про залізничний транспорт» перевізники несуть відповідальність за зберігання вантажу, багажу, вантажобагажу з моменту його прийняття і до видачі одержувачу, а також за дотримання терміну їх доставки в межах, визначених Статутом залізниць України. За незбереження (втрату, нестачу, псування, пошкодження) прийнятого до перевезень вантажу, багажу, вантажобагажу перевізники несуть відповідальність у розмірі фактично заподіяної шкоди, якщо не доведуть, що втрата, нестача, псування, пошкодження виникли з незалежних від них причин.

Як вбачається з матеріалів справи, у грудні 2021, січні, лютому 2022 року на підставі залізничних накладних 40694341, 42578955, 40616617, 41588468, 40248767, 42687541, 42518878, 41259946, 41175324, 41259953, 41259912 АТ «Українська залізниця» здійснювалось перевезення вагонів № 94722725, 94654787, 94774023, 94750007, 94562089, 94722717, 94526811, 94774056, 94654902, 94655032, 94774379, 94722683, 94655016, 94774353, 94774254, 9477436, які перебувають у користуванні ТОВ «ЛЕВАДА КАРГО» на підставі укладеного договору суборенди вагонів № 70/17 від 18.01.2017.

Умовами ст. 8 Статуту передбачено, що перевезення вантажів, пасажирів, багажу, вантажобагажу і пошти залізницями провадиться у вагонах парку залізниць або орендованих у залізниць, а також у власних вагонах, що належать підприємствам, організаціям, установам, громадянам - суб`єктам підприємницької діяльності, в тому числі розташованим за межами України. Вагони, призначені для перевезення вантажів, пасажирів, багажу, вантажобагажу і пошти, повинні відповідати вимогам Правил технічної експлуатації залізниць України та санітарно-гігієнічним і протиепідемічним нормам і правилам.

За приписами п. 1.2. Правил експлуатації власних вантажних вагонів, затверджених Наказом Міністерства інфраструктури України від 29.01.2015 № 17 (далі - Правила) власні вантажні вагони, що виходять на колії загального користування, за конструкцією, строком служби, періодом проведення планових видів ремонту і технічним станом повинні відповідати всім вимогам, які встановлюються до вагонів інвентарного парку залізниць, включаючи спеціалізований рухомий склад, та мати відомості про комплектацію вагона.

Відповідно до п. 4.1. вказаних Правил, випуск власних вантажних вагонів на колії загального користування допускається після відповідного огляду їх технічного стану працівниками вагонного господарства, а для перевезення небезпечного вантажу в спеціалізованих вагонах - при пред`явленні відправником вантажу працівникам станцій і вагонного господарства свідоцтва про технічний стан вагона, що гарантує безпеку перевезення цього вантажу. Номер свідоцтва і результати огляду технічного стану вагонів працівник вагонного господарства записує в книзі пред`явлення вагонів вантажного парку до технічного обслуговування (форма ВУ-14).

Колегія суддів зазначає, що матеріали справи не містять жодних належних та допустимих доказів відповідно до ст. 76, 77 ГПК України на підтвердження невідповідності технічного стану вагонів № 94722725, 94654787, 94774023, 94750007, 94562089, 94722717, 94526811, 94774056, 94654902, 94655032, 94774379, 94722683, 94655016, 94774353, 94774254, 9477436 при прийнятті їх відповідачем до перевезення.

Згідно з пп. 20, 21 Правил користування вагонами і контейнерами, затверджених наказом Міністерства транспорту України від 25.02.1999 № 113 (далі - Правила користування вагонами і контейнерами), пошкодження вантажного вагона - це порушення справного стану вагона або його складових частин унаслідок зовнішніх впливів, що перевищують рівні, установлені ГОСТ 22235-76, а також унесення змін у конструкції вагонів, заварювання дверей, люків, знімання бортів платформ, дверей напіввагонів, знімного устаткування вагонів тощо, свердління (пробивання, пропалювання) отворів для кріплення вантажів у деталях вагонів, а також кріплення до них вантажів за допомогою зварювання без дозволу залізниці.

При прийманні вагонів на станціях відповідних структурних підрозділів АТ «Українська залізниця» (Коростень-Подільський Південно-Західної залізниці; Коростень Південно-Західної залізниці) були виявлені факти розукомплектування вищевказаних вагонів (тріщини/відсутність фітінгових упорів з кріпленням/ відсутність штурвала ручного гальма), про що свідчать відповідні повідомлення на ремонт або технічне обслуговування (форма ВУ-23М, затверджена наказом Укрзалізниці від 01.04.2011 № 114-Ц), які в подальшому були направленні для проведення ремонту та технічного обслуговування до Виробничого структурного підрозділу «Експлуатаційне вагонне депо Дарниця» Регіональної філії «Південно-Західна залізниця» АТ «Укрзалізниця».

За результатами технічного огляду вагонів, які були відставлені від експлуатації, вагонним депо, що здійснювало такий огляд, були сформовані Дефектні відомості на ремонт вантажних вагонів (форма ВУ-22, затверджена наказом Укрзалізниці від 01.04.2011 № 114-Ц) із зазначенням виконаних робіт.

По закінченню огляду на кожний вагон, відставлений від експлуатації, були складені Повідомлення про приймання вантажних вагонів із техобслуговування (форма ВУ-36М, затверджена наказом Укрзалізниці від 01.04.2011 № 114-Ц), в яких зафіксовано дати початку та дати закінчення (випуску) вагону з ремонту.

При дослідженні судом першої інстанції наданих позивачем підтверджуючих виконання ремонтних робіт документів, встановлено відсутність в матеріалах справи рахунку № 129/400 від 31.01.2022 та акту виконаних робіт № 129/400 від 31.01.2022, якими позивач обґрунтовував вартість подавання/забирання вагонів №№ 94774361, 94654902, 94654787, 94562089 у розмірі 2684,15 грн з ПДВ, яка сплачена ним відповідно до платіжного доручення № 256 від 08.02.2022; відповідно понесення позивачем витрат з оплати ремонту вагонів підтверджується по сумі 34 966,94 грн., рішення суду першої інстанції про задоволення вимог в цій частині є правомірним.

На підставі договору поставки № 0707-20/20 від 07.07.2020, укладеного з Товариством з обмеженою відповідальністю «Новотрейн» позивачем придбано деталі та запасні частини для пошкоджених вагонів загальною вартістю 90 289,00 грн, що підтверджено долученими до справи специфікаціями, видатковими накладними та платіжними дорученнями.

Відповідно до статті 24 Закону України «Про залізничний транспорт» відправники, одержувачі вантажів та власники під`їзних колій несуть матеріальну відповідальність згідно з чинним законодавством України за пошкодження контейнерів і рухомого складу перевізників, а перевізники - за втрату і пошкодження транспортних засобів, що їм не належать, у розмірі фактично заподіяної шкоди.

Разом з тим, відповідно до пункту 19 Правил користування вагонами і контейнерами, затверджених наказом Міністерства транспорту України від 25.02.1999 №113, підставою для пред`явлення вантажовідправникам, вантажоодержувачам, власникам під`їзних колій, портам, підприємствам і організаціям, винним у пошкодженні вантажних вагонів (далі - винна сторона), претензій щодо відшкодування збитків є акт про пошкодження вагона форми ВУ-25 або ВУ-25М (у разі машинної обробки актів) і акт загальної форми ГУ-23.

Частиною першою ст. 224 ГК України передбачено, учасник господарських відносин, який порушив господарське зобов`язання або установлені вимоги щодо здійснення господарської діяльності, повинен відшкодувати завдані цим збитки суб`єкту, права або законні інтереси якого порушено.

В силу частини першої ст. 22 ЦК України особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування.

Збитками є втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки); доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушене (упущена вигода) (частина друга ст. 22 ЦК України).

Частиною третьою ст. 22 ЦК України передбачено, що збитки відшкодовуються у повному обсязі, якщо договором або законом не передбачено відшкодування у меншому або більшому розмірі.

Відповідно до п. 22 Правил користування вагонами і контейнерами сума збитків за пошкодження вагона складається з:

витрат на транспортування пошкодженого вагона від місця пошкодження до місця його ремонту в розмірі провізної плати, визначеної відповідно до Збірника тарифів на перевезення вантажів залізничним транспортом України, затвердженого наказом Міністерства транспорту України від 15.11.99 № 551 (z0828-99), зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 01.12.99 за № 828/4121, з урахуванням коригувальних коефіцієнтів, що діють на момент транспортування;

вартості ремонту пошкодженого вагона з урахуванням вартості втрачених та (або) пошкоджених частин;

витрат на перевантаження вантажу з пошкодженого вагона, якщо його неможливо відремонтувати в навантаженому стані, які визначаються за калькуляцією вартості робіт, що надається разом з розрахунком збитків;

плати за користування вагоном за нормативний час перебування пошкодженого вагона в деповському, капітальному ремонті або технічному обслуговуванні з відчепленням (додаток 9), визначеної за ставками плати за користування вагонами згідно з пунктом 14 цих Правил.

Відповідно до п. 110 Статуту залізниць України залізниця несе відповідальність за збереження вантажу від часу його прийняття для перевезення і до моменту видачі одержувачу або передачі згідно з Правилами іншому підприємству.

Згідно з абз. 2 п. 126 Статуту залізниць України за пошкодження залізницею вагонів або контейнерів, що належать підприємствам, залізниця несе матеріальну відповідальність у розмірі фактично заподіяної шкоди.

Враховуючи, що необхідність ремонту спірних вагонів, а відтак і понесення позивачем витрат на оплату деталей та запасних частин для ремонту зумовлене саме допущеною відповідачем бездіяльністю в частині забезпечення схоронності (збереження) цілісності спірних вагонів, стягнення вказаних витрат судом першої інстанції у якості реальних збитків не суперечить приписам ст. 1192 ЦК України, п. 126 Статуту залізниць України та п. 22 Правил користування вагонами і контейнерами, адже не виходить за межі фактично заподіяної залізницею шкоди.

Судом враховано, що вирішення питання стосовно необхідності здійснення тих чи інших витрат для відновлення власної майнової сфери законодавець залишає на розсуд винятково управленої сторони, адже не передбачає обов`язок з доведення реальної необхідності таких витрат поряд з наявністю збитків, протиправністю (незаконністю) поведінки їх заподіювача та причинним зв`язком такої поведінки із заподіяними збитками.

Як вбачається з наявних у матеріалах справи доказів, протиправність поведінки відповідача полягає у бездіяльності та незабезпеченні схоронності (збереження) належних позивачу вагонів під час їх курсування залізничними коліями, чим порушено положення Статуту залізниць України та Закону України «Про залізничний транспорт», внаслідок чого вагони були розукомплектовані і позивачу завдані збитки в розмірі вартості їх ремонту.

Між протиправною поведінкою відповідача та завданими збитками існує прямий причинно-наслідковий зв`язок, також матеріали справи не містять доказів того, що розукомплектування вантажних вагонів сталося не з вини відповідача, який взяв на себе відповідальність за збереження прийнятих до перевезення вагонів орендованих позивачем, але не зберіг майно.

Підсумовуючи все вищевикладене, а також встановивши наявність всіх елементів складу цивільного правопорушення, та враховуючи, що скаржником не спростовано, що пошкодження спірних вагонів під час їх перевезення залізницею сталось не з вини залізниці, суд першої інстанції дійшов цілком правомірного та обґрунтованого висновку про наявність підстав для задоволення позовних вимог у частині стягнення з відповідача збитків у розмірі 125 255, 94 грн (90 289 грн. (придбані деталі і запасні частини) + 34 966,94 грн. (ремонт з технічним обслуговуванням).

В силу положень ч. 4 ст. 269 ГПК України суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.

З огляду на викладене вище, суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що позивачем в розумінні ст. ст. 76-79 ГПК України не було доведено належними засобами доказування, що саме винні дії відповідача спричинили завдання позивачу збитків по сумі суборендних платежів у заявленому до стягнення розмірі (75 522, 26 грн.).

Так, розрахунок плати за користування вагонами позивачем проведено виходячи із розміру суборенди вагону 15 євро (п. 7.1 договору № 70/17 від 18.01.2017 з урахуванням змін згідно з додатковою угодою від 30.11.2021), при цьому, до справи не подано підтверджуючих витрат на сплату суборендних платежів за таким зміненим 30.11.2021 розміром плати за суборенду.

Укладений між позивачем та ТОВ «Лемтранс» договір № 70/17 від 18.01.2017 суборенди вагонів - не є належним та допустимим доказом в розумінні приписів ст. 76-79 ГПК України, який би підтверджував наявність понесених позивачем збитків саме внаслідок обставин ремонту спірних вагонів.

Договірне регулювання суборендної плати (за ціною суборенди погодженою на розсуд сторін) не є платою за користування вагоном у розумінні положень п. 22 Правил користування вагонами та контейнерами, затверджених наказом Міністерства транспорту України від 25.02.1999 № 113, де вказується про плату за користування вагоном

за нормативний час перебування пошкодженого вагона в деповському, капітальному ремонті або технічному обслуговуванні з відчепленням (додаток 9), визначеної за ставками плати за користування вагонами згідно з пунктом 14 цих Правил.

Системний аналіз положень частини 1 статті 42, частини 1 статті 44 Господарського кодексу України дає підстави для висновку, що будь-яка підприємницька діяльність суб`єктів господарювання здійснюється на підставі комерційного розрахунку та власного комерційного ризику.

Суборендна плата є обов`язком позивача за укладеним договором, а неможливість використання суборендованого майна у відповідному періоді внаслідок необхідності ремонтних робіт є комерційним ризиком суборендаря, що прямо випливає з умов договору (п. 5.2.8, п. 5.2.9 договору № 70/17 від 18.01.2017 суборенди вагонів).

Необхідність ремонту вагонів не є причиною сплати чи несплати суборендних платежів, а перебування вагонів у ремонті не є наслідком такої сплати, що виключає наявність причинно-наслідкового зв`язку між діями/бездіяльністю відповідача та понесеними збитками позивача у вигляді сплати суборенди за укладеними договорами.

З огляду на викладене, позовні вимоги позивача щодо стягнення з відповідача збитків в розмірі 75 522, 26 грн - не є законними та обґрунтованими, а отже, задоволенню не підлягають, рішення суду першої інстанції в частині стягнення зазначених коштів є неправильним.

Таким чином, суд апеляційної інстанції за наслідками апеляційного розгляду справи, дослідивши наявні у справі докази у їх сукупності, дійшов висновку, що вимоги позивача про стягнення з відповідача 125 255, 94 грн. збитків (90 289 грн. (придбані деталі і запасні частини) + 34 966,94 грн. (ремонт з технічним обслуговуванням) - є законними та обґрунтованими, були доведені належними засобами доказування, тоді як в частині вимог про стягнення з відповідача суми 2684,15 грн. (витрати на ремонт) та 75 522, 26 грн. (понесені збитки по розміру суборендної плати) - задоволенню не підлягають з підстав, наведених у даній постанові, у зв`язку з чим рішення суду першої інстанції в частині задоволених вимог по сумі 75 522, 26 грн. підлягає зміні в апеляційному порядку.

Враховуючи положення частини 1 статті 9 Конституції України та беручи до уваги ратифікацію Законом України від 17.07.1997 N475/97-ВР Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року і Першого протоколу та протоколів № 2,4,7,11 до Конвенції та прийняття Закону України від 23.02.2006 №3477-IV «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини», суди також повинні застосовувати Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод (Рим, 4 листопада 1950 року) та рішення Європейського суду з прав людини як джерело права.

З приводу висвітлення всіх доводів відповідача у справі суд враховує практику Європейського суду з прав людини, який у рішенні в справі «Серявін та інші проти України» вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях, зокрема, судів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожний аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною залежно від характеру рішення.

Поряд з цим, за змістом рішення Європейського суду з прав людини у справі «Трофимчук проти України», no. 4241/03 від 28.10.2010 Суд повторює, що, хоча п. 1 ст. 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, це не може розумітись як вимога детально відповідати на кожен довід.

Відтак, усі інші доводи та міркування скаржника, окрім зазначених у мотивувальній частині постанови, взяті судом до уваги у тій мірі, в якій вони узгоджуються з викладеним у даній справі, однак не спростовують висновків суду першої інстанції та суперечать дійсним обставинам справи і положенням чинного законодавства.

Висновки суду апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги

Ч. 1 статті 277 Господарського процесуального кодексу України визначено, що підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є:

1) нез`ясування обставин, що мають значення для справи;

2) недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими;

3) невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, встановленим обставинам справи;

4) порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

З огляду на викладене, Північний апеляційний господарський суд приходить до висновку, що оскаржуване рішення в частині розгляду вимог про стягнення частини суми збитків 75 522, 26 грн. за розміром суборендних платежів судом першої інстанції ухвалено при нез`ясуванні обставин, що мають значення для справи, за недоведеності обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими обставини з неправильним застосуванням норм матеріального права та порушенням норм процесуального права (ст. 76-79 Господарського процесуального кодексу України), у зв`язку з чим на підставі п. 1-4 ч. 1 статті 277 Господарського процесуального кодексу України рішення суду підлягає зміні в апеляційному порядку з підстав, наведених у даній постанові.

Судові витрати за розгляд справи в суді першої інстанції розподіляються пропорційно задоволених вимог по результату вирішення спору, витрати за розгляд апеляційної скарги на підставі ст.129 ГПК України покладаються на апелянта.

Керуючись ст. 129, 269, 270, 275, 276 ст. 281 - 284 Господарського процесуального кодексу України, Північний апеляційний господарський суд

ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційну скаргу Акціонерного товариства «Українська залізниця» на рішення Господарського суду міста Києва від 29.03.2023 у справі № 910/9329/22 залишити без задоволення.

2. Рішення Господарського суду міста Києва від 29.03.2023 у справі № 910/9329/22 змінити, викласти резолютивну частину рішення наступним чином:

«Позов задовольнити частково.

Стягнути з Акціонерного товариства «Українська залізниця» (03150, м. Київ, вул. Єжи Гедройця, 5; ідентифікаційний код юридичної особи: 40075815) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «ЛЕВАДА КАРГО» (01032, м. Київ, вул. Саксаганського 119; ідентифікаційний код юридичної особи: 38464969) суму збитків у розмірі 125 255, 94 грн. (сто двадцять п`ять тисяч двісті п`ятдесят п`ять гривень 94 копійки) та судовий збір у розмірі 1 861, 68 грн (одну тисячу вісімсот шістдесят одну гривню 68 копійок).

В іншій частині в позові відмовити.»

3. Видачу наказів доручити Господарському суду міста Києва.

4. Матеріали справи № 910/9329/22 повернути до Господарського суду міста Києва.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та не підлягає касаційному оскарженню, крім випадків, передбачених п. 2 ч. 3 ст. 287 ГПК України.

Головуючий суддя І.М. Скрипка

Судді А.І. Тищенко

Ю.Б. Михальська