РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

м. Київ

22.12.2023Справа № 910/15066/23
Господарський суд міста Києва у складі судді Грєхової О.А., розглянувши у спрощеному позовному провадженні матеріали господарської справи

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Тайм Еко"

до Товариства з обмеженою відповідальністю "Дієса"

про стягнення заборгованості в розмірі 309 912,79 грн.

Без повідомлення (виклику) сторін.

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

Товариство з обмеженою відповідальністю «Тайм Еко» звернулось до Господарського суду міста Києва із позовними вимогами до Товариства з обмеженою відповідальністю «Дієса» про стягнення заборгованості в розмірі 309 912,79 грн.

Позовні вимоги обґрунтовані порушенням відповідачем зобов`язань за Договором № 06/09 від 06.09.2013, в частині здійснення розрахунків.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 02.10.2023 судом залишено позовну заяву без руху, встановлено строк для усунення недоліків позовної заяви - протягом десяти днів з дня вручення ухвали суду та спосіб їх усунення.

20.10.2023 до Господарського суду міста Києва надійшла заява позивача про усунення недоліків.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 25.10.2023 прийнято позовну заяву до розгляду, відкрито провадження у справі, поставлено здійснювати розгляд справи за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін.

14.11.2023 представником відповідача подано відзив на позовну заяву, у якому відповідач, заперечуючи проти позову зазначає, що з 24.02.2022 у зв`язку з початком повномасштабного вторгнення російської федерації на територію України та тимчасовою окупацією територій областей України де знаходяться магазини ТОВ «Дієса» (Маріуполь, Бердянськ, Мелітополь, Херсон, Нова Каховка) та відсутність доступу до них; активні бойові дії в регіонах де знаходяться магазини ТОВ «Дієса», що ускладнює доступ до них; повне або часткове знищення магазинів ТОВ «Дієса» у містах: Київ, Буча, Ірпінь, Харків, Херсон; знищення та обмежений доступ до основного товарного складу ТОВ «Дієса» у с. Квітневе, Броварського району, Київської області унеможливлюють виконання зобов`язань ТОВ «Дієса», передбачених умовами Договору до кінця дії форс-мажорних обставин. Також, відповідач зазначає, що позов не підлягає задоволенню, оскільки ухвалою Господарського суду міста Києва від 27.09.2023 введено мораторій на задоволенням вимог ТОВ «Дієса», які включені до плану санації, в тому числі вимог ТОВ «Тайм еко» які будуть виплачуватись відповідно до плану санації після його затвердження господарським судом. Крім того, відповідач зазначає, що оскільки позивач не виконав умови Договору щодо передачі відповідачу повного комплекту документів на товар (партію товару), вказаного в п. 2.9 Договору, що крім іншого перешкоджає відповідачу здійснювати вільний обіг такого товару (неможливість здійснення роздрібного продажу в мережі власних магазинів), - відсутні будь-які правові підстави стверджувати, що визначений договором граничний строк виконання зобов`язання з оплати товару сплив.

24.11.2023 представником позивача подано відповідь на відзив, у якій позивач зазначає, що товар був поставлений відповідачу ще у 2014-2016 роках, та жодних доказів відмови відповідача від приймання товару, складення актів розбіжностей стосовно отримання/відмови від отримання товару, або ж відсутності будь-яких документів на товар матеріали справи не містять, натомість з наявного в матеріалах справи Акту звірки взаємних розрахунків за 4 квартал 2021 року вбачається, що за відповідачем на користь постачальника за Договором обліковувалась заборгованість в розмірі 202 859,98 грн. Також позивач зазначає, що жодних доказів в підтвердження того, що саме товар який був поставлений постачальником знаходився у магазинах, що перебувають в тимчасовій окупації, або у тих доступ до яких обмежено, або які знищено, матеріали справи не містять, а отже позовні вимоги не перебувають у безпосередньому зв`язку із настанням форс-мажорних обставин, та не впливають на обов`язок відповідача із здійснення розрахунків.

Відповідач правом на подання заперечень на відповідь на відзив у визначений судом у відповідності до положень Господарського процесуального кодексу України строк не скористався.

Розглянувши подані документи і матеріали, з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, Господарський суд міста Києва

ВСТАНОВИВ:

06 вересня 2013 року між Товариством з обмеженою відповідальністю «Дієса» (далі - покупець, відповідач) та Товариством з обмеженою відповідальністю «Тайм Еко» (далі - постачальник, позивач) укладено Договір № 06/09 (далі - Договір), за умовами якого постачальник зобов`язується поставити і передати у власність покупця товари народного споживання, а саме електропобутові товари (побутові холодильники, морозильники машини і прилади для механізації побутових робіт, побутові прилади для очищення, зволоження, кондиціонування повітря, електроосвітлювальну арматуру і електролампи, електронагрівальні прилади, провідникові вироби і т.д. і т.п.), телерадіотовари (електропрогравальну, звукозаписувальну апаратуру, апаратуру для відеозапису та відтворення зображення і звуку, носії для запису звуку, платівки, телевізійні приймачі, частини, вузли, а також деталі до них і т.д. і т.п., комп`ютерну техніку (комп`ютерна техніка та її комплектуючі, носії інформації, очищуючі засоби), далі - товар), а покупець зобов`язується прийняти цей товар та оплатити його на умовах, визначених цим Договором.

Товар поставляється партіями. Номенклатура партії товару, його кількості і ціна встановлюються за погодженням сторін на підставі заявки покупця на поставку відповідної партії товару (далі - заявка), і вказуються в розрахункових документах (рахунках-фактурах) та/або у відвантажувальних документах (видаткових накладних) на товар, які є специфікацією в розумінні ст. 266 ГК України (п. 2.1 Договору).

У відповідності до п. 2.2 та п. 2.3 Договору покупець направляє постачальнику заявку із зазначенням номенклатури, кількості та очікуваного терміну поставки. Заявка на поставку відповідної партії товару може направлятися всіма доступними засобами зв`язку (телефоном (усна телефонограма), факсом, електронною поштою, поштовим зв`язком та ін.).

Постачальник протягом 3 календарних днів з моменту отримання заявки виставляє покупцю рахунок-фактуру. Виставлення постачальником рахунку-фактури вважається підтвердженням постачальником заявки покупця. Якщо дозволяють технічні можливості постачальника, рахунок-фактура повинен містити посилання на номер та дату цього Договору. У разі, якщо протягом 3 календарних днів з моменту отримання заявки рахунок-фактура не виставлена, заявка вважається незатвердженою постачальником і не підлягає виконанню, при цьому ніяких штрафних санкцій до нього не застосовується.

Протягом 7 календарних днів з моменту затвердження заявки покупця постачальник здійснює безпосередньо поставку відповідно до документів і розпоряджень покупця.

Рахунок-фактура направляється постачальником покупцем факсом, електронною поштою, або іншими засобами зв`язку, які дозволяють покупцеві отримати письмовий документ (копію документа).

Виставлення постачальником покупцеві рахунку-фактури, прийняття покупцем відповідної партії товару (підписання сторонами відвантажувальних документів (видаткових накладних) і подальша його оплата вважається досягненням сторонами згоди в частині номенклатури (предмета і асортименту), кількості, ціни товару (п. 2.4 Договору).

Відповідно до п. 2.5 Договору поставка товару (партії товару) здійснюється постачальником на базисі поставки DDP (доставка з оплатою мита) - рампа складу покупця (Україна, Київська область, Макарівський район, с. Калинівка, вул. Київська, 49-Ж) Incoterms 2010, або за будь-якою іншою адресою, обумовленою сторонами при узгодженні заявки.

Згідно з п. 2.5 та п. 2.6 Договору доставка до місця постачання і приймання товару (партії товару) оплачується постачальником.

Датою поставки вважається дата підписання сторонами відвантажувальних документів (видаткових накладних, ТТН) на товар.

Пунктом 2.8 Договору узгоджено, що право власності на товар від постачальника до покупця переходить у момент підписання відвантажувальних документів (видаткових накладних, ТТН) покупцем. До моменту підписання покупцем відвантажувальних документів на товар, всі ризики пов`язані з пошкодженням або втратою товару, несе постачальник.

У відповідності до п. 2.9 Договору постачальник разом з товаром зобов`язується передати покупцеві наступні документи:

- оригінал рахунку-фактуру із зазначенням товару, кількості, ціни за одиницю та вартості всієї партії товару. Рахунок-фактура, що вставляється постачальником, якщо дозволяють технічні можливості постачальника, повинен містити посилання на номер і дату укладення дійсного Договору;

- товарно-транспортну накладну або інший рівнозначний транспортний документ;

- податкову накладну (при розбіжностях у фактичні кількості прийнятого товару з кількістю товару вказаного у супровідній документації, постачальник протягом 5 календарних днів з моменту отримання від покупця інформації про таку розбіжність повинен передати покупцеві розрахунок коригувань податкової накладної (додаток № 2 до податкової накладної);

- видаткову накладну (при розбіжностях у фактичні кількості прийнятого товару з кількістю товару вказаного у супровідній документації, невід`ємною частиною видаткової накладної являється акт приймання товару, складений по формі, узгодженій сторонами у Додатку № 1 до Договору;

- копію декларації відповідності та/або сертифіката відповідності продукції вимогам технічних регламентів (по кожному найменуванню товару). При наступних поставках таких найменувань товару допускається надання додатків до товаросупровідних первинних документів, що містять відомості про реєстрацію декларації (реєстраційний номер, дата видачі, інформація про термін його дії, орган видачі), паспорт якості, санітарно-гігієнічні свідоцтва, екологічні висновки, якщо такі документи потрібні до відповідного виду товару відповідно до законодавства України;

- інформацію про продукцію (гарантійний талон від виробника на кожну одиницю товару, інструкцію з експлуатації українською мовою на кожну одиницю товару, документи, які підтверджують якість товару та інші документи, необхідні відповідно до чинного законодавства України.

У відповідності до п. 3.2 Договору загальна ціна цього Договору визначається виходячи з вартості фактично поставленого постачальником покупцеві товару та складається із сум, зазначених у видаткових накладних, підписаних обома сторонами орієнтовна вартість товару за цим Договором складає 600 000,00 грн., у т.ч. ПДВ 20% - 100 000,00 грн.

Згідно з п. 3.3 Договору ціна на товар, який поставляється постачальником, є вільною відпускною на даний вид товару та узгоджується сторонами в порядку, передбаченому п.п. 2.2-2.4 цього Договору. Зміна ціни після її узгодження з покупцем в установленому в Договорі порядку без попередньої згоди покупця не допускається.

Остаточна ціна одиниці товару та вартість кожної окремої партії товару не може перевищувати відповідної ціни та вартості товару, зазначеної в рахунку-фактурі (п. 3.4 Договору).

За умовами п. 3.5 Договору покупець оплачує кожну партію фактично прийнятого товару протягом 120 календарних днів з дати поставки відповідної партії товару, але в кожному разі не раніше дати отримання повного комплекту документів на товар (партію товару), зазначеного в п. 2.9 цього Договору. Форма оплати - безготівковий розрахунок.

Пунктом 4.3 Договору узгоджено, що приймання товару здійснюється:

- за кількістю - в момент приймання товару (партії товару) згідно кількості зазначеної в розрахункових документах (рахунках-фактурах) та/або відвантажувальних документах (видаткових накладних, ТТН). При розбіжності в кількості товару, зазначеного в розрахункових документах (рахунках-фактурах) та/або відвантажувальних документах (видаткових накладних, ТТН) з кількістю фактично прибулого товару представник покупця (одержувача товару) складає акт приймання товару, в якому вказує розбіжності (форма акта приймання товару узгоджена сторонами в Додатку № 1 до Договору). Постачальник забезпечує підписання акта приймання товару своїм представником, а за його відсутності - експедитором і/або водієм. При відмові представника постачальника та/або експедитора та/або водія від підписання акта приймання товару, такий акт підписується представником покупця (одержувача товару). Постачальник приймає від покупця акти, складені покупцем (одержувачем товару) за результатами приймання товару за кількістю;

- за якістю - в момент приймання товару (партії товару) покупець здійснює попереднє приймання за якістю шляхом візуального огляду упаковки на предмет наявності пошкоджень (вм`ятин, подряпин, потьоків та ін.) Остаточне приймання товару (партії товару) за якістю, коли перевіряється покупцем внутрішньо пакувальна цілісність і комплектність, здійснюється протягом 200 календарних днів після поставки товару.

При прийманні товару за кількістю та якістю не застосовуються норми інструкції П-6 (затвердженої Держарбітражем СРСР 15.06.65) та інструкції № П-7 (затвердженої Держарбітражем 25.04.66).

Згідно з п. 7.6 Договору сторони не несуть відповідальність за непередбачені збитки, які можуть настати в результаті набрання законної сили актами державних та місцевих органів влади, що змінили чинне законодавство в порівнянні з тим, яке діяло на момент укладення цього Договору, або форс-мажорних обставин за умови, якщо зазначені обставини безпосередньо вплинули на виконання відповідною стороною своїх договірних зобов`язань.

Договір набуває чинності з моменту підписання його уповноваженими представниками сторін і діє до 31.12.2017.

У випадку, якщо жодна із сторін у строк не пізніше 14 календарних днів до закінчення строку дії цього Договору не заявить у письмовій формі іншій сторони про свою відмову від пролонгації Договору, Договір автоматично пролонгується на наступний календарний рік (п. 9.1 та п. 9.4 Договору).

На виконання умов Договору позивачем поставлено відповідачу товар згідно видаткових накладних № ТЕ-0001049 від 17.04.2014 на суму 598,33 грн., № 2493 від 01.09.2014 на суму 23 562,00 грн., № 3075 від 18.11.2014 на суму 146 874,60 грн., № 1414 від 08.04.2016 на суму 13 468,50 грн., № 1484 від 20.04.2016 на суму 18 390,00 грн.

31 грудня 2020 року сторонами складено та підписано без заперечень та зауважень Акт звірки взаєморозрахунків, відповідно до якого, заборгованість відповідача перед позивачем становить 257 880,97 грн.

30 вересня 2021 року сторонами складено та підписано без заперечень та зауважень Акт звірки взаєморозрахунків, відповідно до якого, заборгованість відповідача перед позивачем становить 214 359,98 грн.

Як зазначає позивач, ТОВ «Дієса» в порушення взятих на себе зобов`язань за Договором, оплату отриманого товару у повному обсязі не здійснило, у зв`язку з чим, за відповідачем обліковується заборгованість у розмірі 202 859,98 грн.

Також, у зв`язку з порушенням відповідачем взятих на себе зобов`язань за Договором в частині здійснення розрахунків, позивачем нараховано та заявлено до стягнення інфляційні втрати у розмірі 66 481,99 грн.

Оцінюючи подані докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному розгляді всіх обставин справи в їх сукупності, суд дійшов наступного висновку.

Укладений сторонами договір є договором поставки, а відтак між сторонами виникли правовідносини, які підпадають під правове регулювання Глави 54 Цивільного кодексу України та Глави 30 Господарського кодексу України.

Вказаний договір є підставою для виникнення у його сторін господарських зобов`язань, а саме майново-господарських зобов`язань згідно ст. ст. 173, 174, 175 Господарського кодексу України, ст. ст. 11, 202, 509 Цивільного кодексу України, і згідно ст. 629 Цивільного кодексу України є обов`язковим для виконання сторонами.

Частиною 1 ст. 173 Господарського кодексу України визначено, що господарським визнається зобов`язання, що виникає між суб`єктом господарювання та іншим учасником (учасниками) відносин у сфері господарювання з підстав, передбачених цим Кодексом, в силу якого один суб`єкт (зобов`язана сторона, у тому числі боржник) зобов`язаний вчинити певну дію господарського чи управлінсько-господарського характеру на користь іншого суб`єкта (виконати роботу, передати майно, сплатити гроші, надати інформацію тощо), або утриматися від певних дій, а інший суб`єкт (управнена сторона, у тому числі кредитор) має право вимагати від зобов`язаної сторони виконання її обов`язку.

Частиною 1 ст. 265 Господарського кодексу України визначено, що за договором поставки одна сторона - постачальник зобов`язується передати (поставити) у зумовлені строки (строк) другій стороні - покупцеві товар (товари), а покупець зобов`язується прийняти вказаний товар (товари) і сплатити за нього певну грошову суму.

Згідно із ст. 712 Цивільного кодексу України за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов`язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов`язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов`язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму. До договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін.

Статтею 655 Цивільного кодексу України визначено, що за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов`язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов`язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму.

Відповідно до статті 663 Цивільного кодексу України, продавець зобов`язаний передати товар покупцеві у строк, встановлений договором купівлі-продажу, а якщо зміст договору не дає змоги визначити цей строк, - відповідно до положень статті 530 цього Кодексу.

На виконання умов Договору позивачем поставлено відповідачу товар згідно видаткових накладних ТЕ-0001049 від 17.04.2014 на суму 598,33 грн., № 2493 від 01.09.2014 на суму 23 562,00 грн., № 3075 від 18.11.2014 на суму 146 874,60 грн., № 1414 від 08.04.2016 на суму 13 468,50 грн., № 1484 від 20.04.2016 на суму 18 390,00 грн.

Відповідно до ч. 1 ст. 692 Цивільного кодексу України покупець зобов`язаний оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлений інший строк оплати товару.

Якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін) (ч. 1 ст. 530 ЦК України).

За умовами п. 3.5 Договору покупець оплачує кожну партію фактично прийнятого товару протягом 120 календарних днів з дати поставки відповідної партії товару, але в кожному разі не раніше дати отримання повного комплекту документів на товар (партію товару), зазначеного в п. 2.9 цього Договору. Форма оплати - безготівковий розрахунок.

У відповідності до п. 2.9 Договору постачальник разом з товаром зобов`язується передати покупцеві наступні документи:

- оригінал рахунку-фактуру із зазначенням товару, кількості, ціни за одиницю та вартості всієї партії товару. Рахунок-фактура, що вставляється постачальником, якщо дозволяють технічні можливості постачальника, повинен містити посилання на номер і дату укладення дійсного Договору;

- товарно-транспортну накладну або інший рівнозначний транспортний документ;

- податкову накладну (при розбіжностях у фактичні кількості прийнятого товару з кількістю товару вказаного у супровідній документації, постачальник протягом 5 календарних днів з моменту отримання від покупця інформації про таку розбіжність повинен передати покупцеві розрахунок коригувань податкової накладної (додаток № 2 до податкової накладної);

- видаткову накладну (при розбіжностях у фактичні кількості прийнятого товару з кількістю товару вказаного у супровідній документації невід`ємною частиною видаткової накладної являється акт приймання товару, складений по формі, узгодженій сторонами у Додатку № 1 до Договору;

- копію декларації відповідності та/або сертифіката відповідності продукції вимогам технічних регламентів (по кожному найменуванню товару). При наступних поставках таких найменувань товару допускається надання додатків до товаросупровідних первинних документів, що містять відомості про реєстрацію декларації (реєстраційний номер, дата видачі, інформація про термін його дії, орган видачі), паспорт якості, санітарно-гігієнічні свідоцтва, екологічні висновки, якщо такі документи потрібні до відповідного виду товару відповідно до законодавства України;

- інформацію про продукцію (гарантійний талон від виробника на кожну одиницю товару, інструкцію з експлуатації українською мовою на кожну одиницю товару, документи, які підтверджують якість товару та інші документи, необхідні відповідно до чинного законодавства України.

Згідно з ч. 2 ст. 662 ЦК України продавець повинен одночасно з товаром передати покупцеві його приналежності та документи (технічний паспорт, сертифікат якості тощо), що стосуються товару та підлягають переданню разом із товаром відповідно до договору або актів цивільного законодавства.

Відповідно до ст. 666 Цивільного кодексу України якщо продавець не передає покупцеві приналежності товару та документи, що стосуються товару та підлягають переданню разом з товаром відповідно до договору купівлі-продажу або актів цивільного законодавства, покупець має право встановити розумний строк для їх передання.

Якщо приналежності товару або документи, що стосуються товару, не передані продавцем у встановлений строк, покупець має право відмовитися від договору купівлі-продажу та повернути товар продавцеві.

В той же час, матеріали справи не містять доказів відмови відповідача від приймання товару, складення актів розбіжностей стосовно отримання/відмови від отримання товару, або ж відсутності будь-яких документів на товар.

Також у матеріалах справи відсутнє листування з боку відповідача стосовно відсутності будь-яких документів на товар, які за умовами п. 2.9 Договору отримується відповідачем під час отримання товару.

Таким чином, оскільки як чинним законодавством (ч. 2 ст. 662 ЦК України), так і умовами Договору (п. 2.9) встановлено, що саме разом з товаром у момент поставки постачальник зобов`язаний надати покупцеві документи, визначені п. 2.9 Договору, з огляду на відсутність будь-яких заперечень/зауважень як у видатковій накладній, так і після отримання товару, відповідачем не доведено наявності підстав у відповідності до п. 3.5 Договору для затримання оплати.

При цьому, з наявних в матеріалах справи Актів звірки взаєморозрахунків вбачається, що станом на 31 грудня 2020 року за відповідачем на користь постачальника за Договором обліковувалась в розмірі 257 880,97 грн. та вже станом на 30 вересня 2021 року в розмірі 214 359,98 грн.

Верховний Суд у постанові від 05.03.2019 у справі № 910/1389/18 зазначив, що відповідно до вимог чинного законодавства акт звірки розрахунків у сфері бухгалтерського обліку та фінансової звітності не є зведеним обліковим документом, а є лише технічним (фіксуючим) документом, за яким бухгалтерії підприємств звіряють бухгалтерський облік операцій. Акт відображає стан заборгованості та в окремих випадках - рух коштів у бухгалтерському обліку підприємств та має інформаційний характер, тобто має статус документа, який підтверджує тотожність ведення бухгалтерського обліку спірних господарських операцій обома сторонами спірних правовідносин. Сам по собі акт звірки розрахунків не є належним доказом факту здійснення будь-яких господарських операцій: поставки, надання послуг тощо, оскільки не є первинним бухгалтерським обліковим документом.

Разом з цим, акт звірки може вважатися доказом у справі в підтвердження певних обставин, зокрема в підтвердження наявності заборгованості суб`єкта господарювання, її розміру, визнання боржником такої заборгованості тощо. Однак, за умови, що інформація, відображена в акті підтверджена первинними документами та акт містить підписи уповноважених на його підписання сторонами осіб. Як правило, акти звірок розрахунків (чи заборгованості) складаються та підписуються бухгалтерами контрагентів і підтверджують остаточні розрахунки сторін на певну дату. Відсутність в акті звірки підписів перших керівників сторін або інших уповноважених осіб, які мають право представляти інтереси сторін, у тому числі здійснювати дії, направлені на визнання заборгованості підприємства перед іншими суб`єктами господарювання, означає відсутність в акті звірки юридичної сили документа, яким суб`єкт господарської діяльності визнає суму заборгованості. Слід також зазначити, що чинне законодавство не містить вимоги про те, що у акті звірки розрахунків повинно зазначатись формулювання про визнання боргу відповідачем. Підписання акту звірки, у якому зазначено розмір заборгованості, уповноваженою особою боржника, та підтвердження наявності такого боргу первинними документами свідчить про визнання боржником такого боргу.

У постанові Верховного Суду від 10.09.2019 у справі № 916/2403/18 зроблено висновок, що закон не містить переліку дій, що свідчать про визнання особою свого боргу або іншого обов`язку, але їх узагальнюючою рисою є те, що такі дії мають бути спрямовані на виникнення цивільних прав і обов`язків (див. частина перша статті 11 ЦК України). В цьому сенсі діями, спрямованими на визнання боргу, є дії боржника безпосередньо стосовно кредитора, які свідчать про наявність боргу, зокрема повідомлення боржника на адресу кредитора, яким боржник підтверджує наявність у нього заборгованості перед кредитором, відповідь на претензію, підписання боржником акта звіряння розрахунків або іншого документа, в якому визначена його заборгованість.

До дій, що свідчать про визнання боргу або іншого обов`язку, з урахуванням конкретних обставин справи, також можуть належати: визнання пред`явленої претензії; зміна договору, з якої вбачається, що боржник визнає існування боргу, а так само прохання боржника про таку зміну договору; письмове прохання відстрочити сплату боргу; підписання уповноваженою на це посадовою особою боржника разом з кредитором акта звіряння взаєморозрахунків, який підтверджує наявність заборгованості в сумі, щодо якої виник спір; письмове звернення боржника до кредитора щодо гарантування сплати суми боргу; часткова сплата боржником або з його згоди іншою особою основного боргу та/або сум санкцій. Аналогічний правовий висновок викладено постанові Верховного Суду від 09.11.2018 у справі № 911/3685/17.

Таким чином, акт звіряння може бути доказом на підтвердження обставин, зокрема, наявності заборгованості суб`єкта господарювання, її розміру, визнання боржником такої заборгованості тощо. Однак, за умови, що інформація, відображена в акті, підтверджена первинними документами та акт містить підписи уповноважених на його підписання сторонами осіб. Як правило, акти звіряння розрахунків (чи заборгованості) складаються та підписуються бухгалтерами контрагентів і підтверджують остаточні розрахунки сторін на певну дату. Підписання акту звіряння, у якому зазначено розмір заборгованості, уповноваженою особою боржника, та підтвердження наявності такого боргу первинними документами свідчить про визнання боржником такого боргу.

В свою чергу, як зазначає позивач, що відповідачем не заперечується, на момент звернення позивача із позовом до суду, за відповідачем обліковується заборгованість у розмірі 202 859,98 грн., строк оплати якої настав.

Статтею 599 ЦК України передбачено, що зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.

Доказів на підтвердження оплати вартості поставленого товару у повному обсязі, в тому числі станом на час розгляду справи в суді, до матеріалів справи не надано.

Водночас, заперечуючи проти позову, відповідач зазначає про наявність форс-мажорних обставин, спричинених воєнними діями на території України, в підтвердження чого надав Сертифікати про форс-мажорні обставини № 3000-22-0460 від 25.07.2022, № 3000-22-0461 від 02.11.2022, № 3000-22-1394 від 11.11.2022, № 3000-22-1397 від 11.11.2022, № 3000-22-0457 від 25.07.2022, № 3000-22-0556 від 10.08.2022, № 3000-22-1398 від 11.11.2022, № 3000-22-1393 від 11.11.2022, № 3000-22-0752 від 06.09.2022, № 3000-22-0654 від 25.08.2022, № 3000-23-0062 від 29.11.2022, № 3000-23-0018 від 29.12.2022 та лист Торгово-промислової палати України від 28.02.2022 №2024/02.0-7.1 щодо засвідчення форс-мажорними обставинами військову агресію російської федерації проти України

У пункті 1 частини 1 статті 263 Цивільного кодексу України наведено ознаки непереборної сили та визначено, що непереборна сила - це надзвичайна або невідворотна за даних умов подія.

Отже, непереборною силою є надзвичайна і невідворотна зовнішня подія, що повністю звільняє від відповідальності особу, яка порушила зобов`язання, за умови, що остання не могла її передбачити або передбачила, але не могла її відвернути, та ця подія завдала збитків.

За змістом частини 2 статті 218 Господарського кодексу України підставою для звільнення від відповідальності є тільки непереборна сила, що одночасно має ознаки надзвичайності та невідворотності.

Так, частина 2 статті 218 Господарського кодексу України передбачає, що учасник господарських відносин відповідає за невиконання або неналежне виконання господарського зобов`язання чи порушення правил здійснення господарської діяльності, якщо не доведе, що ним вжито усіх залежних від нього заходів для недопущення господарського правопорушення. У разі якщо інше не передбачено законом або договором, суб`єкт господарювання за порушення господарського зобов`язання несе господарсько-правову відповідальність, якщо не доведе, що належне виконання зобов`язання виявилося неможливим внаслідок дії непереборної сили, тобто надзвичайних і невідворотних обставин за даних умов здійснення господарської діяльності.

Для звільнення від відповідальності за порушення зобов`язання згідно зі статтями 617 ЦК України, 218 ГК України особа, яка порушила зобов`язання, повинна довести: 1) наявність обставин непереборної сили; 2) їх надзвичайний характер; 3) неможливість попередити за даних умов завдання шкоди; 4) причинний зв`язок між цими обставинами і понесеними збитками (постанова Верховного Суду України від 10 червня 2015 року у справі № 904/6463/14 (3-216гс15)).

Ознаками форс-мажорних обставин є наступні елементи: вони не залежать від волі учасників цивільних (господарських) відносин; мають надзвичайний характер; є невідворотними; унеможливлюють виконання зобов`язань за таких умов здійснення господарської діяльності.

Форс-мажорні обставини не мають преюдиціальний (заздалегідь встановлений) характер. При їх виникненні сторона, яка посилається на дію форс-мажорних обставин, повинна це довести. Сторона яка посилається на конкретні обставини повинна довести те, що вони є форс-мажорними, в тому числі, саме для конкретного випадку. Виходячи з ознак форс-мажорних обставин, необхідно також довести їх надзвичайність та невідворотність.

Відповідно до частини другої статті 14-1 Закону України "Про торгово-промислові палати в Україні" форс-мажорними обставинами (обставинами непереборної сили) є надзвичайні та невідворотні обставини, що об`єктивно унеможливлюють виконання зобов`язань, передбачених умовами договору (контракту, угоди тощо), обов`язків згідно із законодавчими та іншими нормативними актами, зокрема, викликані винятковими погодними умовами і стихійним лихом, а саме: епідемія, сильний шторм, циклон, ураган, торнадо, буревій, повінь, нагромадження снігу, ожеледь, град, заморозки, замерзання моря, проток, портів, перевалів, землетрус, блискавка, пожежа, посуха, просідання і зсув ґрунту, інші стихійні лиха тощо.

Частиною 1 цієї статті встановлено, що Торгово-промислова палата України та уповноважені нею регіональні торгово-промислові палати засвідчують форс-мажорні обставини (обставини непереборної сили) та видають сертифікат про такі обставини протягом семи днів з дня звернення суб`єкта господарської діяльності за собівартістю. Сертифікат про форс-мажорні обставини (обставини непереборної сили) для суб`єктів малого підприємництва видається безкоштовно.

Верховний Суд у складі суддів об`єднаної палати Касаційного господарського суду у постанові від 19.08.2022 у справі № 908/2287/17 зазначив, що сертифікат видається торгово-промисловою палатою за зверненням однієї зі сторін спірних правовідносин (сторін договору), яка (сторона) оплачує (за винятком суб`єктів малого підприємництва) послуги торгово-промислової палати. Водночас інша сторона спірних правовідносин (договору) позбавлена можливості надати свої доводи і вплинути на висновки торгово-промислової палати (пункт 75).

Таке засвідчення форс-мажорних обставин (обставин непереборної сили) може вважатися достатнім доказом про існування форс-мажорних обставин для сторін договору, якщо вони про це домовилися, але не пов`язує суд у випадку виникнення спору між сторонами щодо правової кваліфікації певних обставин як форс-мажорних.

Сертифікат торгово-промислової палати, який підтверджує наявність форс-мажорних обставин, не може вважатися беззаперечним доказом про їх існування, а повинен критично оцінюватися судом з урахуванням встановлених обставин справи та у сукупності з іншими доказами (подібні правові висновки викладено у постановах Верховного Суду від 14.02.2018 у справі № 926/2343/16, від 16.07.2019 у справі № 917/1053/18 та від 25.11.2021 у справі № 905/55/21). Адже визнання сертифіката торгово-промислової палати беззаперечним та достатнім доказом про існування форс-мажорних обставин (обставин непереборної сили) без надання судом оцінки іншим доказам суперечить принципу змагальності сторін судового процесу.

Саме таких висновків дотримується колегія суддів Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду у постанові від 16.07.2019 у справі № 917/1053/18, у постанові від 09.11.2021 у справі № 913/20/21, у постанові від 04.10.2022 у справі № 927/25/21.

Однак, сутність наданих відповідачем як Листа, так і Сертифікатів зводяться до неможливості виконання зобов`язання з використання об`єктів оренди та приміщень під склади та магазини, в той час як предметом спору є стягнення заборгованості за поставлений позивачем товар.

При цьому, як вбачається з матеріалів справи, товар позивачем було виставлено відповідачу ще у період 2014-2016 роки.

Так, наявність або відсутність форс-мажорних обставин може впливати на зобов`язання відповідача з поставки товару, в той час як з урахуванням предмету спору, щодо здійснення розрахунків за поставку товару, обов`язок із здійснення яких, жодним чином не пов`язаний з настанням форс-мажорних обставин і настав задовго до обставин, на які посилається відповідач, а отже надані відповідачем Лист та Сертифікати жодним чином не впливають на можливість відповідача здійснити розрахунки.

При цьому, згідно з ч. 1 ст. 664 ЦК України обов`язок продавця передати товар покупцеві вважається виконаним у момент:

1) вручення товару покупцеві, якщо договором встановлений обов`язок продавця доставити товар;

2) надання товару в розпорядження покупця, якщо товар має бути переданий покупцеві за місцезнаходженням товару.

Договором купівлі-продажу може бути встановлений інший момент виконання продавцем обов`язку передати товар.

Товар вважається наданим у розпорядження покупця, якщо у строк, встановлений договором, він готовий до передання покупцеві у належному місці і покупець поінформований про це. Готовий до передання товар повинен бути відповідним чином ідентифікований для цілей цього договору, зокрема шляхом маркування.

Умовами Договору, а саме у п. 2.8 Договору сторони узгодили, що право власності на товар від постачальника до покупця переходить у момент підписання відвантажувальних документів (видаткових накладних, ТТН) покупцем. До моменту підписання покупцем відвантажувальних документів на товар, всі ризики пов`язані з пошкодженням або втратою товару, несе постачальник.

Відповідно до ч. 1 ст. 668 ЦК України ризик випадкового знищення або випадкового пошкодження товару переходить до покупця з моменту передання йому товару, якщо інше не встановлено договором або законом.

Отже, оскільки постачальником передано товар покупцю за видатковими накладними, ризик випадкового знищення перейшов до відповідача, що у сукупності вказує на не пов`язаність форс-мажорних обставин із предметом спору.

При цьому, суд також враховує, що жодних доказів в підтвердження того, що саме товар який був поставлений постачальником знаходився у магазинах, що перебувають в тимчасовій окупації, або у тих доступ до яких обмежено, або які знищено, матеріали справи не містять.

Зважаючи на вказане, позовні вимоги про стягнення заборгованості не перебувають у безпосередньому зв`язку із настанням форс-мажорних обставин, та не вливають на наявність або відсутність обов`язку із здійсненням розрахунків не залежно від того, чи втрачено в подальшому відповідачем отриманий за видатковими накладними товар, право власності на який перейшло до відповідача з моменту підписання видаткових накладних.

Також, відповідач заперечуючи проти позову зазначає, що позов не підлягає задоволенню, оскільки ухвалою Господарського суду міста Києва від 27.09.2023 введено мораторій на задоволенням вимог ТОВ «Дієса», які включені до плану санації, в тому числі вимог ТОВ «Тайм еко», які будуть виплачуватись відповідно до плану санації після його затвердження господарським судом.

Так, ухвалою Господарського суду міста Києва від 27.09.2023 у справі № 910/15087/23 прийнято до розгляду заяву Товариства з обмеженою відповідальністю «ДІЄСА» про затвердження плану санації боржника до відкриття провадження у справі про банкрутство та уведено мораторій на задоволення вимог кредиторів Товариства з обмеженою відповідальністю «ДІЄСА», які включені до плану санації, що передбачає зупинення виконання боржником грошових зобов`язань і зобов`язань щодо сплати податків і зборів (обов`язкових платежів), термін виконання яких настав до дня уведення мораторію, і припинення заходів, спрямованих на забезпечення виконання цих зобов`язань та зобов`язань щодо сплати податків і зборів (обов`язкових платежів), застосованих до дня уведення мораторію.

З наявного в матеріалах справи Переліку незабезпечених кредиторів, що приймають участь в санації з зазначенням суми основного боргу, строку та порядку погашення основного боргу, вбачається, що ТОВ «Тайм еко» є кредитором ТОВ «Дієса» на суму 202 859,98 грн.

В свою чергу, ухвалою Господарського суду міста Києва від 13.10.2023 у справі № 910/15087/23 роз`яснено, що мораторій, уведений ухвалою Господарського суду м. Києва від 27.09.2023 № 910/15087/23, діє на задоволення вимог кредиторів Товариства з обмеженою відповідальністю «Дієса», які включені до плану санації, що передбачає зупинення виконання боржником грошових зобов`язань і зобов`язань щодо сплати податків і зборів (обов`язкових платежів), термін виконання яких настав до дня уведення мораторію, і припинення заходів, спрямованих на забезпечення виконання цих зобов`язань та зобов`язань щодо сплати податків і зборів (обов`язкових платежів), застосованих до дня уведення мораторію.

Протягом дії мораторію на задоволення вимог кредиторів:

забороняється стягнення на підставі виконавчих та інших документів, що містять майнові вимоги, у тому числі на предмет застави, за якими стягнення здійснюється в судовому або в позасудовому порядку відповідно до законодавства, крім випадків перебування виконавчого провадження на стадії розподілу стягнутих з боржника грошових сум (у тому числі одержаних від продажу майна боржника), перебування майна на стадії продажу з моменту оприлюднення інформації про продаж, а також у разі звернення стягнення на заставлене майно та виконання рішень у немайнових спорах;

забороняється виконання вимог, на які поширюється мораторій;

забороняється стягнення зобов`язань щодо сплати податків і зборів (обов`язкових платежів), термін виконання яких настав до дня уведення мораторію, в т.ч. здійснення будь-яких дії та прийняття будь-яких рішень щодо підготовки до звернення стягнення відповідних зобов`язань щодо сплати податків і зборів (обов`язкових платежів), термін виконання яких настав до дня уведення мораторію;

припиняються заходи спрямовані на забезпечення виконання зобов`язань на задоволення вимог кредиторів боржника, які включені до плану санації, та зобов`язань щодо сплати податків і зборів (обов`язкових платежів), термін виконання яких настав до дня уведення мораторію;

не нараховується неустойка (штраф, пеня), не застосовуються інші фінансові санкції за невиконання чи неналежне виконання зобов`язань із задоволення всіх вимог, на які поширюється мораторій;

зупиняється перебіг позовної давності на період дії мораторію;

не застосовується індекс інфляції за весь час прострочення виконання грошового зобов`язання, три проценти річних від простроченої суми тощо.

З урахуванням викладеного, суд зазначає, що за загальним правилом, встановленим Кодексом України з процедур банкрутства, зокрема ст. 41 зазначеного кодексу, мораторій на задоволення вимог кредиторів - це зупинення виконання боржником грошових зобов`язань і зобов`язань щодо сплати податків і зборів (обов`язкових платежів), строк виконання яких настав до дня введення мораторію, і припинення заходів, спрямованих на забезпечення виконання цих зобов`язань та зобов`язань щодо сплати податків і зборів (обов`язкових платежів), застосованих до дня введення мораторію. Тобто, з введенням мораторію не тільки зупиняється виконання грошових зобов`язань і зобов`язань щодо сплати податків і зборів (обов`язкових платежів), строк виконання яких настав до дня введення мораторію, а й безумовно припиняються всі заходи, спрямовані на забезпечення виконання цих зобов`язань та зобов`язань щодо сплати податків і зборів (обов`язкових платежів), застосованих до дня введення мораторію.

Задоволення вимог кредиторів у процесі виконання судових рішень здійснюється в порядку, передбаченому Законом України «Про виконавче провадження», що встановлює загальні правила та механізми, які мають обов`язково бути застосовані виконавцями у процесі примусового виконання судових рішень. У свою чергу, задоволення вимог з податків, зборів (обов`язкових платежів) здійснюється органом стягнення відповідно до положень Податкового кодексу України. При цьому, відповідно до п. 1.3 ст.1 Податкового кодексу України цей кодекс не регулює питання погашення податкових зобов`язань або стягнення податкового боргу з осіб, на яких поширюються судові процедури, визначені Кодексом України з процедур банкрутства.

Отже, з моменту прийняття до розгляду заяви боржника про затвердження плану санації боржника до відкриття провадження у справі про банкрутство та введення мораторію на задоволення вимог кредиторів, які включені до плану санації (ч. 6 ст. 5 Кодексу України з процедур банкрутства), зупиняється виконання грошових зобов`язань перед кредиторами, які включені до плану санації, зупиняється виконання грошових зобов`язань щодо сплати податків і зборів (обов`язкових платежів), строк виконання яких настав до дня введення мораторію, та припиняються всі заходи, спрямовані на забезпечення виконання цих зобов`язань, в т. ч. але не виключно, здійснення заходів у процесі примусового виконання судових рішень та під час стягнення (звернення стягнення) податкового боргу (зобов`язань щодо сплати податків і зборів (обов`язкових платежів), строк виконання яких настав до дня введення мораторію), оскільки боржник перебуває в особливому правовому режимі і керується Кодексом України з процедур банкрутства, спеціальні нормами норми мають превалюючу силу над іншими законодавчими актами України (ч. 1 ст. 2 Кодексу України з процедур банкрутства).

Таким чином, мораторій на задоволення вимог кредиторів Товариства з обмеженою відповідальністю «ДІЄСА», які включені до плану санації, що передбачає зупинення виконання боржником грошових зобов`язань і зобов`язань щодо сплати податків і зборів (обов`язкових платежів), термін виконання яких настав до дня уведення мораторію, і припинення заходів, спрямованих на забезпечення виконання цих зобов`язань та зобов`язань щодо сплати податків і зборів (обов`язкових платежів), застосованих до дня уведення мораторію, введений ухвалою Господарського суду міста Києва від 27.09.2023 у справі № 910/15087/23 не впливає на розгляд даної справи по суті.

Водночас, ухвалою Господарського суду міста Києва від 30.11.2023 відмовлено Товариству з обмеженою відповідальністю «ДІЄСА» у затвердженні плану санації боржника до відкриття провадження у справі про банкрутство, затвердженого зборами кредиторів боржника 22.09.2023.

Відповідно до ч. 8 ст. 5 Кодексу України з процедур банкрутства ухвала господарського суду про відмову в затвердженні плану санації скасовує мораторій та всі інші заходи, вжиті судом.

Відтак, оскільки ухвалою Господарського суду міста Києва від 30.11.2023 відмовлено Товариству з обмеженою відповідальністю «ДІЄСА» у затвердженні плану санації боржника до відкриття провадження у справі про банкрутство, затвердженого зборами кредиторів боржника 22.09.2023, враховуючи приписи ч. 8 ст. 5 Кодексу України з процедур банкрутства, на момент розгляду даної справи по суті відсутній мораторій на задоволення вимог кредиторів Товариства з обмеженою відповідальністю «ДІЄСА».

Відповідно до статті 193 Господарського кодексу України суб`єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов`язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов`язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться. Кожна сторона повинна вжити усіх заходів, необхідних для належного виконання нею зобов`язання, враховуючи інтереси другої сторони та забезпечення загальногосподарського інтересу.

Зазначене також кореспондується з положеннями статей 525, 526 Цивільного кодексу України.

Стаття 629 Цивільного кодексу України передбачає, що договір є обов`язковим для виконання сторонами.

Частинами 1 та 2 статті 13 Господарського процесуального кодексу України встановлено, що судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених цим Кодексом.

Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом (ч. 3 ст. 13 Господарського процесуального кодексу України).

Аналогічні приписи закріплені у ч. 1 ст. 74 Господарського процесуального кодексу України.

Частиною 1 статті 625 Цивільного кодексу України визначено, що боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання.

Матеріалами справи підтверджується наявність у відповідача грошового зобов`язання по оплаті на користь позивача 202 859,98 грн. поставленого ним товару.

Відповідно до ст. 610 Цивільного кодексу України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Відповідачем обставин, з якими законодавство пов`язує можливість звільнення його від відповідальності за порушення зобов`язання, не наведено.

З урахуванням вищевикладеного, враховуючи, що факт поставки позивачем відповідачу товару та факт порушення відповідачем своїх договірних зобов`язань в частині своєчасної та повної оплати отриманого товару підтверджений матеріалами справи і не спростований відповідачем, суд дійшов висновку про обґрунтованість позовних вимог в частині стягнення вартості фактично поставленого товару в розмірі 202 859,98 грн.

Також, у зв`язку з порушенням відповідачем взятих на себе зобов`язань за Договором в частині здійснення розрахунків, позивачем нараховано та заявлено до стягнення інфляційні втрати в розмірі 66 481,99 грн.

Статтею 625 Цивільного кодексу України встановлено, що боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Здійснивши перерахунок заявлених до стягнення інфляційних втрат, судом встановлено, що стягненню з відповідача підлягають інфляційні втрати у розмірі 66 481,99 грн.

Статтею 13 Господарського процесуального кодексу України встановлено, що судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених цим Кодексом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом.

Статтею 74 Господарського процесуального кодексу України встановлено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог та заперечень.

Відповідно до ст.ст. 76, 77 Господарського процесуального кодексу України, належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Відповідач під час розгляду справи не надав суду належних та допустимих доказів, які б спростовували заявлені позовні вимоги та свідчили про відсутність у нього обов`язку сплатити заявлену до стягнення заборгованість.

За таких обставин, оцінивши подані докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на повному, всебічному і об`єктивному розгляді всіх обставин справи в їх сукупності, суд дійшов висновку про задоволення позовних вимог, з покладенням судового збору на відповідача в порядку ст. 129 Господарського процесуального кодексу України.

Керуючись ст.ст. 74, 76-80, 129, 236 - 242 Господарського процесуального кодексу України, Господарський суд міста Києва

ВИРІШИВ:

1. Позов задовольнити повністю.

2. Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю "Дієса" (03150, м. Київ, вул. Велика Васильківська, 45; ідентифікаційний код: 36483471) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Тайм Еко" (03164, м. Київ, вул. Генерала Наумова, 1; ідентифікаційний код: 31779204) заборгованість у розмірі 202 859 (двісті дві тисячі вісімсот п`ятдесят дев`ять) грн. 98 коп., інфляційні втрати у розмірі 66 481 (шістдесят шість тисячі чотириста вісімдесят одна) грн. 99 коп. та витрати по сплаті судового збору в розмірі 4 040 (чотири тисячі сорок) грн. 13 коп.

3. Після набрання рішенням Господарського суду міста Києва законної сили видати відповідний наказ.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом двадцяти днів. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Апеляційна скарга подається безпосередньо до суду апеляційної інстанції.

Повне рішення складено: 22.12.2023

Суддя О.А. Грєхова