ЦЕНТРАЛЬНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ
ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22.12.2023 року м.Дніпро Справа № 904/3058/23

Центральний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого судді: Іванова О.Г. (доповідач)

суддів: Верхогляд Т.А., Коваль Л.А.,

розглянувши у порядку письмового провадження апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "АГРО-ОВЕН" на рішення Господарського суду Дніпропетровської області від 08.09.2023 (суддя Дупляк С.А., повний текст якого підписаний 08.09.2023) у справі №904/3058/23

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "НОВА ПОШТА"

до Товариства з обмеженою відповідальністю "АГРО-ОВЕН"

про стягнення грошових коштів,

ВСТАНОВИВ:

Товариство з обмеженою відповідальністю "НОВА ПОШТА" звернулося до Господарського суду Дніпропетровської області з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю "АГРО-ОВЕН" про стягнення 52131,51 грн., з яких: 26122,22 грн. основної заборгованості за договором про надання з організації перевезення відправлень №127879 від 08.11.2016, пені у розмірі 2272,28 грн., тридцяти процентів річних у розмірі 14578,35 грн. та 9158,66 грн. інфляційних втрат.

Позовні вимоги обґрунтовуються невиконанням відповідачем зобов`язань за надання послуг з організації перевезення відправлень, внаслідок чого виникла заборгованість перед позивачем.

Рішенням Господарського суду Дніпропетровської області від 08.09.2023 у справі №904/3058/23 позовні вимоги задоволено частково.

Стягнуто з Товариства з обмеженою відповідальністю "АГРО-ОВЕН" на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "НОВА ПОШТА" 26122,22 грн основної заборгованості, 2 260,82 грн пені, 14 556,88 грн тридцяти процентів річних, 9158,66 грн інфляційних втрат, 2 682,39 грн судового збору.

В задоволенні решти позовних вимог (про стягнення пені у розмірі 11,46 грн, тридцяти процентів річних у розмірі 21,47 грн) відмовлено.

Не погодившись із зазначеним рішенням у задоволеній частині вимог, до Центрального апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою звернулось Товариство з обмеженою відповідальністю АГРО-ОВЕН, в якій просить скасувати оскаржуване рішення повністю та ухвалити нове, яким у задоволенні позовних вимог відмовити.

При цьому, скаржник в апеляційній скарзі посилається на:

- пропуск позивачем строку позовної давності. Судом не взято до уваги те, що наданий суду договір є договором пошти, до якого застосовується позовна давність в один рік з моменту, що визначається відповідно до транспортних кодексів, а не договором перевезення чи договором на транспортне експедирування, на які поширюється загальна позовна давність тривалістю у три роки;

- відсутність в матеріалах справи експрес-накладних - як єдиного документа обох Сторін, що може довести здійснення Сторонами відправлення. Позивач не довів факту надання ним послуг відповідачу на суму 26122,22 грн.;

- договір припинив свою дію 08.11.2018, про що свідчить п. 8.1. Договору;

- суд не обгрунтував у рішенні ані періодів нарахування штрафних санкцій, ані їх відмінності один від одного (30% річних та пені передбачені однією нормою договору - п.5.1.

Позивач у відзиві на апеляційну скаргу просить залишити рішення господарського суду Дніпропетровської області від 08.09.2023 по справі №904/3058/23 без змін, а апеляційну скаргу без задоволення.

Зазначає, що строк оплати наданих послуг є таким, що настав 29.07.2021. Станом на час розгляду справи доказів сплати заборгованості у повному обсязі відповідач не надав. Таким чином, позовні вимоги про стягнення з відповідача на користь позивача 26.122,22 грн основної заборгованості є обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню. Допустивши прострочення виконання грошового зобов`язання, відповідач порушив договірні зобов`язання і вважається таким, що прострочив його виконання, а тому наявні підстави для застосування встановленої законом (або договором) відповідальності.

Відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 28.09.2023 для розгляду справи визначена колегія суддів у складі: головуючого судді Іванова О.Г. (доповідач), судді Верхогляд Т.А., Коваль Л.А.

З огляду на відсутність в суді апеляційної інстанції матеріалів справи на час надходження скарги, ухвалою суду від 29.09.2023 здійснено запит матеріалів справи №904/3058/23 із Господарського суду Дніпропетровської області та відкладено вирішення питання про рух апеляційної скарги до надходження матеріалів справи до суду апеляційної інстанції.

11.10.2023 матеріали справи №904/3058/23 надійшли до суду апеляційної інстанції.

Ухвалою Центрального апеляційного господарського суду від 12.10.2023 (суддя доповідач Іванов О.Г.) апеляційну скаргу відповідача залишено без руху через неподання останнім доказів оплати судового збору у встановленому порядку і розмірі (визначена сума доплати 2,40 грн). Скаржнику наданий строк для усунення недоліків апеляційної скарги відповідно до ч. 2 ст. 174 Господарського процесуального кодексу України.

13.10.2023 на адресу суду від скаржника, на виконання вимог ухвали від 12.10.2023 надійшла заява про усунення недоліків скарги, до якої додано платіжну інструкцію №2679 від 13.10.2023 про оплату 2,40 грн.

Ухвалою Центрального апеляційного господарськог суду від 17.10.2023 відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою Товариства з обмеженою відповідальністю "АГРО-ОВЕН" на рішення Господарського суду Дніпропетровської області від 08.09.2023 у справі № 904/3058/23; ухвалено розглянути апеляційну скаргу у порядку спрощеного позовного провадження, без повідомлення учасників справи, за наявними у справі матеріалами, в порядку письмового провадження.

Дослідивши матеріали справи, обговоривши доводи апеляційної скарги та заперечень проти неї, перевіривши повноту встановлених місцевим господарським судом обставин справи та правильність їх юридичної оцінки, колегія суддів Центрального апеляційного господарського суду дійшла висновку про те, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Відповідно до вимог частин 1, 2, 5 статті 269 Господарського процесуального кодексу України, суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.

Відповідно до положень ч. 1 ст. 74 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень.

Судом першої інстанції та судом апеляційної інстанції встановлені наступні неоспорені обставини справи.

08.11.2016 між позивачем (експедитор) та відповідачем (замовник) укладений договір про надання послуг з організації перевезення відправлень №127879, згідно умов п. 2.1. якого експедитор зобов`язується за плату та за рахунок замовника організувати перевезення відправлення (послуги), а замовник зобов`язується їх прийняти й оплатити на умовах, визначених договором.

Згідно з пунктами 2.2, 2.3 договору експедитор надає замовнику послуги на умовах цього договору та згідно з умовами, затвердженими експедитором. За надані експедитором послуги замовник сплачує експедитору винагороду згідно з чинними тарифами експедитора, розміщеними на офіційному сайті експедитора novaposhta.ua.

Загальна ціна цього договору складається із вартості послуг, наданих експедитором протягом строку дії договору. Оплата вартості наданих експедитором послуг відбувається за чинними тарифами експедитора шляхом перерахування замовником на поточний рахунок експедитора коштів у розмірі 100% вартості наданих послуг упродовж 2 (двох) банківських днів після виконання замовлення на підставі актів наданих послуг експедитора та рахунку-фактури (пункт 5.1 договору).

Згідно з пунктом 8.1 договору договір набуває чинності з дати його підписання сторонами та діє протягом 1 (одного) року з дати підписання, але у будь-якому випадку до повного виконання сторонами своїх зобов`язань згідно з цим договором. У разі якщо ні одна із сторін договору, письмово за 30 (тридцять) календарних днів до закінчення строку дії договору не повідомить іншу сторону про припинення дії договору, строк дії договору пролонгується (продовжується) на один рік на тих же самих умовах.

Для оплати наданих послуг позивач виставив відповідачу рахунки-фактури на загальну суму 26.122,22 грн, а саме: рахунок-фактуру №НП-000388537 від 20.07.2018 на суму 1.213,19 грн; рахунок-фактуру №НП-000431474 від 31.07.2018 на суму 2.908,80 грн; рахунок-фактуру №НП-000473204 від 10.08.2018 на суму 2.561,60 грн; рахунок-фактуру №НП-000508987 від 20.08.218 на суму 2.858,97 грн; рахунок-фактуру №НП-000564057 від 31.08.2018 на суму 1.997,65 грн; рахунок-фактуру №НП-000626881 від 10.09.2018 на суму 1.763,00 грн; рахунок-фактуру №НП-000862407 від 20.09.2018 на суму 1.637,34 грн; рахунок-фактуру №НП-000927091 від 30.09.2018 на суму 1.161,25 грн; рахунок-фактуру №НП-001015215 від 10.10.218 на суму 1.285,55 грн; рахунок-фактуру №НП-001086337 від 20.10.2018 на суму 819,00 грн; рахунок-фактуру №НП-001176233 від 31.10.2018 на суму 2.754,22 грн; рахунок-фактуру №НП-001256309 від 10.11.2018 на суму 3.986,65 грн; рахунок-фактуру №НП-001340524 від 20.11.2018 на суму 1.175,00 грн.

На виконання умов договору позивачем надані послуги відповідачу на загальну суму 26.122,22 грн, що підтверджується актами здачі-прийняття робіт (наданих послуг), а саме: актом №НП-000388537 від 20.07.2018 здачі-прийняття робіт (надання послуг) на суму 1.213,19 грн; актом №НП-000431474 від 31.07.2018 здачі-прийняття робіт (надання послуг) на суму 2.908,80 грн; актом №НП- НП-000473204 від 10.08.2018 здачі-прийняття робіт (надання послуг) на суму 2.561,60 грн; актом №НП- НП-000508987 від 20.08.218 здачі-прийняття робіт (надання послуг) на суму 2.858,97грн; актом №НП-000564057 від 31.08.2018 здачі-прийняття робіт (надання послуг) на суму 1.997,65 грн; актом №НП-000626881 від 10.09.2018 здачі-прийняття робіт (надання послуг) на суму 1.763,00 грн; актом №НП-000862407 від 20.09.2018 здачі-прийняття робіт (надання послуг) на суму 1.637,34 грн; актом №НП- НП-000927091 від 30.09.2018 здачі-прийняття робіт (надання послуг) на суму 1.161,25 грн; актом №НП- НП-001015215 від 10.10.2018 здачі-прийняття робіт (надання послуг) на суму 1.285,55 грн; актом №НП-001086337 від 20.10.2018 здачі-прийняття робіт (надання послуг) на суму 819,00 грн; актом №НП-001176233 від 31.10.2018 здачі-прийняття робіт (надання послуг) на суму 2.754,22 грн; актом №НП-001256309 від 10.11.2018 здачі-прийняття робіт (надання послуг) на суму 3.986,65 грн; актом №НП-001340524 від 20.11.2018 здачі-прийняття робіт (надання послуг) на суму 1.175,00 грн.

Долучені до позовної заяви акти здачі-прийняття робіт (надання послуг) в паперовому вигляді підписані з боку позивача, підпис відповідача відсутній.

Також, позивачем надано суду акт звірки взаєморозрахунків за період з 01.07.2018 до 08.06.2023, який складений щодо заборгованості відповідача за укладеними /у різний період/ між позивачем та відповідачем договорами про надання послуг з організації перевезень відправлень, з якого вбачається, що станом на 08.06.2023 заборгованість відповідача перед позивачем складає 26.122,22 грн.

Позивач надав до справи опис вкладення у цінний лист, датований поштою 21.07.2021, який свідчить про направлення позивачем на адресу відповідача рахунків-фактур та актів за договором. Матеріали справи містять і докази отримання відповідачем вказаних документів 27.07.2021, а саме рекомендоване повідомлення про отримання поштового відправлення з відміткою представника відповідача.

Відповідач спірну заборгованість у добровільному порядку не погасив.

Наведені обставини стали причиною звернення позивачем з позовом та є предметом спору у даній справі.

Предметом позову є вимога позивача про стягнення з відповідача 26.122,22 грн. основної заборгованості, пені у розмірі 2.272,28 грн., тридцяти процентів річних у розмірі 14.578,35 грн. та 9.158,66 грн інфляційних втрат.

Задовольняючи позовні вимоги суд керувався доведеністю, обґрунтованістю та законністю вимог позивача.

Зменшуючи розмір пені та 30% річних суд керувався помилкою в розрахунках.

Колегія суддів погоджується з такими висновками суду першої інстанції з наступних підстав.

Статтею 11 ЦК України визначено, що цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки; підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини.

За приписами статей 509, 526 ЦК України, статей 173, 193 ГК України суб`єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов`язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов`язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться.

Статтею 629 ЦК України встановлено, що договір є обов`язковим для виконання сторонами.

Відповідно до ст. 901 ЦК України за договором про надання послуг одна сторона (виконавець) зобов`язується за завданням другої сторони (замовника) надати послугу, яка споживається в процесі вчинення певної дії або здійснення певної діяльності, а замовник зобов`язується оплатити виконавцеві зазначену послугу, якщо інше не встановлено договором.

Як встановлено судом, між сторонами 08.11.2016 укладений договір про надання послуг з організації перевезення відправлень №127879, згідно умов п. 2.1. якого експедитор зобов`язується за плату та за рахунок замовника організувати перевезення відправлення (послуги), а замовник зобов`язується їх прийняти й оплатити на умовах, визначених договором.

Відповідно до пункту 5.2 договору експедитор складає акти наданих послуг на підставі фактично наданих послуг і надсилає замовнику підписані та скріплені печаткою акти наданих послуг у двох примірниках для підписання замовником.

Так, позивачем направлено на адресу відповідача рахунки-фактури та акти 21.07.2021 листом з описом вкладення і вказане відправлення було отримано відповідачем 27.07.2021, що підтверджується рекомендованим повідомленням про вручення поштового відправлення.

Пунктом 5.3 договору передбачено, що замовник упродовж 2 (двох) робочих днів з дати отримання актів наданих послуг від експедитора підписує надані експедитором 2 (два) примірники актів наданих послуг (далі за текстом акт) та повертає експедитору 1 (один) примірник підписаного акту або в той самий день надає експедитору письмову мотивовану відмову від підписання актів. Не підписання замовником актів в продовж 2 (двох) робочих днів з дати отримання актів від експедитора без надання відповідних письмових пояснень є фактом визнання замовником повного виконання експедитором своїх зобов`язань за договором. У такому разі, вважається, що акти погоджено, послуги експедитора надано в повному обсязі та відповідно до умов договору, претензії замовника відсутні замовник зобов`язаний здійснити оплату послуг згідно з отриманим рахунком та актами наданих послуг.

Тобто, з урахуванням п. 5.3 договору, відповідач мав узгодити отримані від позивача акти в строк до 29.07.2021 включно.

Відповідно до ст. 530 ЦК України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Зобов`язання, строк (термін) виконання якого визначений вказівкою на подію, яка неминуче має настати, підлягає виконанню з настанням цієї події. Якщо строк (термін) виконання боржником обов`язку не встановлений або визначений моментом пред`явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання у будь-який час. Боржник повинен виконати такий обов`язок у семиденний строк від дня пред`явлення вимоги, якщо обов`язок негайного виконання не випливає із договору або актів цивільного законодавства.

Відповідно до п. 5.1 договору оплата вартості наданих експедитором послуг відбувається за чинними тарифами експедитора шляхом перерахування замовником на поточний рахунок експедитора коштів у розмірі 100% вартості наданих послуг упродовж 2 банківських днів після виконання замовлення на підставі актів наданих послуг експедитора та рахунку-фактури.

Для оплати послуг наданих позивачем, відповідачу виставлено рахунки на оплату на загальну суму 26.122,22 грн.

З огляду на вищенаведені обставини акти вважаються підписаними 27.07.2021, і у встановлений договором строк згідно з п. 5.1 - два робочих дні, з моменту погодження актів - 29.07.2021, відповідач не оплатив у повному обсязі вартість виконаних робіт.

Заперечень, щодо наданих послуг позивачем відповідач також не висловлював, такі в матеріалах справи є відсутніми станом до подання позову.

Відтак, з врахуванням наведеного, судом першої інстанції зроблено вірний висновок про те, що вимоги позивача про стягнення заборгованості в сумі 26.122,22 грн є обґрунтованими та не спростованим скаржником.

Поряд з сумою основної заборгованості позивачем заявлено вимоги про стягнення з відповідача на користь позивача пені у розмірі 2.272,28 грн, 30% річних у розмірі 14.578,35 грн та 9.158,66 грн інфляційних втрат.

Згідно з ч. 1 ст. 546 ЦК України виконання зобов`язання може забезпечуватися, зокрема, неустойкою.

За визначенням ст. 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання; пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання.

Частиною 1 ст. 230 ГК України встановлено, що штрафними санкціями визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов`язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов`язання.

Згідно з ч. ч. 4, 6 ст. 231 ГК у разі якщо розмір штрафних санкцій законом не визначено, санкції застосовуються в розмірі, передбаченому договором. При цьому розмір санкцій може бути встановлено договором у відсотковому відношенні до суми невиконаної частини зобов`язання або у певній, визначеній грошовій сумі, або у відсотковому відношенні до суми зобов`язання незалежно від ступеня його виконання, або у кратному розмірі до вартості товарів (робіт, послуг). Штрафні санкції за порушення грошових зобов`язань встановлюються у відсотках, розмір яких визначається обліковою ставкою Національного банку України, за увесь час користування чужими коштами, якщо інший розмір відсотків не передбачено законом або договором.

Частиною 6 ст. 232 ГК України встановлено, що нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання зобов`язання, якщо інше не встановлено законом або договором, припиняється через шість місяців від дня, коли зобов`язання мало бути виконано.

Згідно з п. 6.3.1 договору за несвоєчасну та/або неповну оплату наданих експедитором послуг замовник сплачує експедитору пеню у розмірі подвійної облікової ставки НБУ від суми заборгованості за кожен день прострочення платежу та 30% річних від суми заборгованості. Строк нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання грошових зобов`язань є більшим, ніж це передбачено ч. 6. ст. 232 ГК України і становить один рік від дня, коли зобов`язання мало бути виконаним.

Позивач нарахував до стягнення з відповідача пеню за загальний період прострочення з 30.07.2021 до 30.01.2022 на загальну суму 2.272,28 грн.

Перевіривши розрахунок, здійснений судом першої інстанції, колегія суддів зазначає, що стягненню підлягає пеня у розмірі 2.260,82 грн.

У відповідності до вимог ст. 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Згідно з п. 6.3.1 договору за несвоєчасну та/або неповну оплату наданих експедитором послуг замовник сплачує експедитору 30 (тридцять) процентів річних від суми заборгованості.

Позивач нарахував до стягнення з відповідача 30% річних та інфляційні втрати за загальний період прострочення з 30.07.2021 до 08.06.2023 у загальних розмірах 14.578,35 грн та 9.158,66 грн, відповідно.

Судова колегія вважає обґрунтованим висновок місцевого господарського суду, що розрахунки позивача проведено не правильно.

Перерахунок суду попередньої інстанції 30 % річних та інфляційних втрат у розмірі 14.556,88 грн та інфляційні втрати у розмірі 9.158,66 грн. є арифметично правильним.

Щодо доводів відповідача, викладених в апеляційній скарзі про застосування строків позовної давності, оскільки згідно ч.3 ст. 925 ЦК України, до вимог, що випливають з договору перевезення вантажу, пошти, застосовується позовна давність в 1 рік з моменту, що визначається відповідно до транспортних кодексів (статутів).

Європейський суд з прав людини, юрисдикція якого поширюється на всі питання тлумачення і застосування Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (пункт 1 статті 32 Конвенції), наголошує, що "позовна давність - це законне право правопорушника уникнути переслідування або притягнення до суду після закінчення певного періоду після скоєння правопорушення. Термін позовної давності, що є звичайним явищем у національних законодавствах держав - учасниць Конвенції, виконує кілька завдань, в тому числі забезпечує юридичну визначеність та остаточність, запобігаючи порушенню прав відповідачів, які можуть трапитись у разі прийняття судом рішення на підставі доказів, що стали неповними через сплив часу" (пункт 570 рішення від 20 вересня 2011 року за заявою № 14902/04 у справі відкрите акціонерне товариство "Нафтова компанія "Юкос" проти Росії"; пункт 51 рішення від 22 жовтня 1996 року за заявами № 22083/93, № 22095/93 у справі "Стаббінгс та інші проти Сполученого Королівства").

У Цивільному кодексі України позовну давність визначено як строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу (ст. 256 ЦК).

Відповідно до ст. 257 ЦК України, загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки.

Згідно з ст. 258 ЦК України, для окремих видів вимог законом може встановлюватися спеціальна позовна давність: скорочена або більш тривала порівняно із загальною позовною давністю. Позовна давність в один рік застосовується, зокрема, до вимог у зв`язку з перевезенням вантажу, пошти (ст. 925 цього Кодексу).

Підставою господарсько-правової відповідальності учасника господарських відносин є вчинене ним правопорушення у сфері господарювання. Учасник господарських відносин відповідає за невиконання або неналежне виконання господарського зобов`язання чи порушення правил здійснення господарської діяльності, якщо не доведе, що ним вжито усіх залежних від нього заходів для недопущення господарського правопорушення. У разі якщо інше не передбачено законом або договором, суб`єкт господарювання за порушення господарського зобов`язання несе господарсько-правову відповідальність, якщо не доведе, що належне виконання зобов`язання виявилося неможливим внаслідок дії непереборної сили, тобто надзвичайних і невідворотних обставин за даних умов здійснення господарської діяльності. Не вважаються такими обставинами, зокрема, порушення зобов`язань контрагентами правопорушника, відсутність на ринку потрібних для виконання зобов`язання товарів, відсутність у боржника необхідних коштів (ст. 218 ГК України).

Згідно приписів ст. 614 ЦК України особа, яка порушила зобов`язання, несе відповідальність за наявності її вини (умислу або необережності), якщо інше не встановлено договором або законом. Особа є невинуватою, якщо вона доведе, що вжила всіх залежних від неї заходів щодо належного виконання зобов`язання. Відсутність своєї вини доводить особа, яка порушила зобов`язання.

Таким чином, саме особа, яка порушила зобов`язання, має довести відсутність своєї вини у вказаному порушенні в силу вимог вищевказаних норм законодавства.

В той же час, відповідачем в порушення приписів ст.74 ГПК України не доведено, що ним ужито усіх заходів для недопущення господарського правопорушення.

Уклавши договір про надання послуг з організації перевезення відправлень №127879 від 08.11.2016 та отримавши від позивача послуги, відповідачу було відомо про виникнення у нього обов`язку щодо оплати за надані позивачем послуги.

Невжиття відповідачем заходів, спрямованих на виконання свого зобов`язання за договором щодо оплати наданих послуг за своєю суттю є ухиленням від виконання господарського зобов`язання.

Разом з тим, в силу ст.ст. 6, 626 ЦК України, сторони є вільними у виборі контрагента та визначенні (погоджені) умов договору. При цьому відносини, що виникли між сторонами засновані на юридичній рівності, вільному волевиявленні, майновій самостійності їх учасників (ч. 1 ст. 1 ЦК України), що регулюються актами цивільного законодавства України.

Відтак, з огляду на наведене, суд дійшов висновку, що невиконання зобов`язань за договором про надання послуг з організації перевезення відправлень №127879 від 08.11.2016 спричинено навмисними діями відповідача фактично спрямованими на ухилення від виконання зобов`язання з оплати послуг перевезення, з огляду на що, до правовідносин сторін у даній справі підлягає застосуванню загальний термін позовної давності в три роки.

При цьому, відповідно до п. 12 Прикінцевих та перехідних положень Цивільного кодексу України під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19), строки, визначені статтями 257, 258, 362, 559, 681, 728, 786, 1293 цього Кодексу, продовжуються на строк дії такого карантину.

Постановою Кабінету Міністрів України № 211 від 11 березня 2020 року "Про запобігання поширенню на території України коронавірусу COVID-19" установлено з 12 березня 2020 на всій території України карантин, який скасовано лише 1 липня 2023 року.

Відповідно до п. 19 Прикінцевих та перехідних положень Цивільного кодексу України у період дії в Україні воєнного, надзвичайного стану строки, визначені статтями 257-259, 362, 559, 681, 728, 786, 1293 цього Кодексу, продовжуються на строк його дії.

Указом Президента України від 24.02.2022 № 64/2022 Про введення воєнного стану в Україні, який затверджений Верховною Радою України 24.02.2022 Законом №2102-ІХ, в Україні введено воєнний стан на 30 діб, який продовжено Указом Президента України від 14.03.2022 №133/2022, затвердженим Верховною Радою України 15.03.2022 Законом №2119-ІХ, з 26.03.2022 ще на 30 діб та, в подальшому, Указом Президента № 259/2022 від 18.04.2022 строк дії воєнного стану в Україні продовжено з 05 години 30 хвилин 25 квітня 2022 року строком на 30 діб, що затверджено Верховною Радою Законом №2212-ІХ.

Відповідно до частин 1, 2 ст. 12-1 Закону України "Про правовий режим воєнного стану" в умовах правового режиму воєнного стану суди, органи та установи системи правосуддя діють виключно на підставі, в межах повноважень та в спосіб, визначені Конституцією України та законами України; повноваження судів, органів та установ системи правосуддя, передбачені Конституцією України, в умовах правового режиму воєнного стану не можуть бути обмежені.

Оскільки строк оплати наданих послуг настав 29.07.2021, а позивач надіслав на адресу суду позов 12.06.2023, строки загальної та спеціальної позовної давності, встановлені ст. ст. 257-259 ЦК України не сплили, так як продовжені на строк дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19) та на період дії в Україні воєнного стану, суд дійшов обгрунтованого висновку про те, що позивач звернувся до суду з вимогою про захист своїх прав та інтересів у межах позовної давності, у зв`язку з чим відсутні підстави для застосовування наслідків спливу позовної давності, встановлені ст. 267 ЦК України.

Дослідивши та проаналізувавши подані докази в їх сукупності, суд дійшов висновку, що відповідачем не виконано передбаченого договором та законом обов`язку щодо оплати за надані послуги перевезення, чим було порушено право позивача на одержання коштів. Відтак, позивач в порядку захисту свого порушеного права вправі вимагати стягнення з відповідача заборгованості за договором про надання послуг з організації перевезення відправлень №127879 від 08.11.2016.

Відповідно до вимог ч.1 ст.73 ГПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Згідно з ч.1 ст.74 ГПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

У відповідності до ст.76 ГПК України, належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Зі змісту ст. 77 ГПК України, вбачається, що обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Докази, одержані з порушенням закону, судом не приймаються.

Статтею 86 ГПК України, встановлено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також вірогідність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Частинами ч. ч. 1, 2, 3 ст. 13 ГПК України, встановлено, що судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених цим Кодексом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом.

З аналізу матеріалів справи та наявних доказів у сукупності вбачається, що право позивача, за захистом якого мало місце звернення до суду, є порушеним відповідачем.

З огляду на вищенаведене, господарський суд дійшов правильного висновку про те, що відповідачем не спростовано доводів позовної заяви, відтак, позовні вимоги про стягнення з відповідача 26.122,22 грн основної заборгованості, 2.260,82 грн пені, 14.556,88 грн тридцяти процентів річних, 9.158,66 грн інфляційних втрат є обґрунтованими та підлягають задоволенню частково.

Інші доводи апелянта є безпідставними і висновків суду першої інстанції вони не спростовують.

З урахуванням викладеного, суд вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню.

Відповідно до пункту 1 частини першої статті 275 та статті 276 Господарського процесуального кодексу України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

З огляду на вищенаведене, суд першої інстанції при вирішенні даної справи правильно застосував норми матеріального та процесуального права, що регулюють спірні правовідносини сторін, прийняв законне та обґрунтоване рішення, тому у відповідності до ст. 276 ГПК України в задоволенні скарги слід відмовити, а оскаржуване судове рішення слід залишити без змін.

Згідно з п.2 ч.1 ст.129 ГПК України у спорах, що виникають виконанні договорів та з інших підстав, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Оскільки у цьому випадку суд апеляційної інстанції не змінює рішення, та не ухвалює нового рішення, розподіл судових витрат судом апеляційної інстанції не здійснюється (частина 14 статті 129 ГПК України). Відтак, згідно ст.129 ГПК України сплачений судовий збір за подання апеляційної скарги слід залишити за скаржником.

Керуючись ст. ст. 269, 275, 276, 282, 283 ГПК України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "АГРО-ОВЕН" на рішення Господарського суду Дніпропетровської області від 08.09.2023 у справі №904/3058/23 - залишити без задоволення.

Рішення Господарського суду Дніпропетровської області від 08.09.2023 у справі №904/3058/23 - залишити без змін.

Витрати по сплаті судового збору за подання апеляційної скарги покласти на Товариство з обмеженою відповідальністю "АГРО-ОВЕН".

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена до Верховного Суду лише у випадках, передбачених пунктом 2 ч. 3 ст. 287 ГПК України, протягом двадцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повний текст постанови виготовлено та підписано 25.12.2023.

Головуючий суддя О.Г. Іванов

Суддя Т.А. Верхогляд

Суддя Л.А. Коваль