ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
________________________________________________________________________________________________________________________________________________________________
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"19" грудня 2023 р. Справа № 916/4222/23
Господарський суд Одеської області у складі судді Нікітенка С.В., за участю секретаря судових засідань Склезь Ю.В., розглянувши у відкритому судовому засіданні справу,

за позовом: Державного підприємства Ізмаїльський морський торговельний порт (68600, Одеська обл., м. Ізмаїл, вул. Портова, буд. 7, Код ),

до відповідача: Державної митної служби України (04119, м. Київ, вул. Дегтярівська, буд. 11Г, Код ) в особі відокремленого підрозділу Одеської митниці (65078, м. Одеса, вул. Лип Івана та Юрія, буд. 21 А, Код ),

про стягнення 103546,74 грн.

За участю представників сторін:

від позивача не з`явився;

від відповідача не з`явився.

Обставини справи.

Державне підприємство Ізмаїльський морський торговельний порт звернулось до Господарського суду Одеської області з позовною заявою до Державної митної служби України в особі відокремленого підрозділу Одеської митниці про стягнення заборгованості у розмірі 103546,74 грн.

Згідно протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 27.09.2023 справу № 916/4222/23 передано на розгляд судді Господарського суду Одеської області Нікітенку С.В.

Ухвалою Господарського суду Одеської області від 02.10.2023 відкрито провадження у справі № 916/4222/23, прийнято справу до розгляду за правилами спрощеного позовного провадження, розгляд справи постановлено здійснювати без повідомлення учасників справи у порядку письмового провадження.

18 жовтня 2023 року до суду від Державної митної служби України в особі Одеської митниці надійшов відзив на позовну заяву, в якому відповідач просить суд у задоволені позовних вимог позивача відмовити у повному обсязі. Зокрема, у відзиві відповідач зазначає, що позивачем виставлені за надані послуги зберігання рахунки на суму 81937,44 грн вже після строку дії Договору. Відповідач міг проводити платежі за Договором лише відповідно до ціни, вказаної у п. 3.1 Договору. Також відповідач вказує, що додаткова угода якою б збільшувалась ціна Договору відсутня, таким чином вважає позицію позивача щодо виникнення та сплати заборгованості необґрунтованою та незаконною.

Вказаний відзив суд прийняв до розгляду та долучив до матеріалів справи.

19 жовтня 2023 року до суду від Одеської митниці надійшло клопотання, в якому відповідач просить суд призначити розгляд справи № 916/4222/23 у судовому засіданні з повідомленням (викликом) сторін.

Вказане клопотання суд прийняв до розгляду та долучив до матеріалів справи.

Ухвалою Господарського суду Одеської області від 23.10.2023 суд постановив здійснити розгляд справи № 916/4222/23 за правилами спрощеного позовного провадження у судовому засіданні з повідомленням (викликом) сторін. Призначено судове засідання для розгляду справи по суті на 21.11.2023 о 15:50 год. Викликано учасників справи у судове засідання, призначене на 21.11.2023 о 15:50 год.

Представник позивача у судовому засіданні 21.11.2023 позовні вимоги підтримав у повному обсязі та просив задовольнити, з підстав викладених позовній заяві.

Представник відповідача у судовому засіданні 21.11.2023 позовні вимоги не визнав та у задоволенні позову просив відмовити, з підстав викладених у відзиві на позовну заяву.

У cудовому засіданні 21.11.2023 суд оголосив перерву у засіданні суду до 12:20 год. 30.11.2023.

30 листопада 2023 року судове засідання не відбулось, у зв`язку з несанкціонованим втручанням в роботу інформаційних (автоматизованих), електронних комунікаційних мереж і ресурсів суду, що сталося внаслідок хакерської атаки та призупиненням роботи КП Діловодство спеціалізованого суду наказом керівника апарату Господарського суду Одеської області від 30.11.2023.

Ухвалою Господарського суду Одеської області від 08.12.2023 призначено судове засідання з розгляду справи по суті на 19.12.2023 о 17:30 год. Викликано учасників справи у судове засідання, призначене на 19.12.2023 о 17:30 год.

14 грудня 2023 року до суду від Державного підприємства Ізмаїльський морський торговельний порт надійшла заява, в якій позивач просить суд проводити судове засідання без його участі та задовольнити позовні вимоги в повному обсязі.

Вказану заяву суд прийняв до розгляду та долучив до матеріалів справи.

Представники сторін у судове засідання 19.12.2023 не з`явились.

У судовому засіданні 19.12.2023 після повернення з нарадчої кімнати судом проголошено вступну та резолютивну частини судового рішення.

Дослідивши матеріали справи, сукупно оцінивши докази, які мають значення для справи, суд

ВСТАНОВИВ:

Матеріали справи свідчать, що 12 квітня 2021 між Державним підприємством Ізмаїльський морський торговельний порт (надалі - Зберігач, позивач або ДП ІЗМ МТП) і Одеською митницею Держмитслужби (надалі - Поклажодавець, відповідач або Одеська митниця) був укладений договір № 58/2021 про надання послуг відповідального зберігання (надалі - Договір), за умовами пункту 1.1.1. якого Зберігач зобов`язується надати Поклажодавцю послуги відповідального зберігання (Послуги) товарів, які визначені частинами 1, 5 статті 238 Митного кодексу України (Товари) та повернути Поклажодавцю Товари, а Поклажодавець зобов`язується прийняти та оплатити такі Послуги.

Товари зберігаються в складських приміщеннях Зберігача відповідно до вимог діючого законодавства України та на умовах цього Договору (п. 1.3. Договору).

Зберігач повинен надати Поклажодавцю Послуги зазначенні у Розділі 1 цього Договору, якість яких відповідає стандартам та вимогам встановленим нормативно-правовими актами, які діють на території України та регулюють порядок надання таких Послуг (п. 2.1. Договору).

Загальна ціна цього Договору становить: 109249,92 грн (сто дев`ять тисяч двісті сорок дев`ять гривень, 92 копійки) в т.ч. ПДВ 18208,32 грн (вісімнадцять тисяч двісті вісім гривень, 32 коп.) відповідно розділу V Податкового кодексу України та Протоколу узгодження договірної ціни (Додаток № 1), який є невід`ємною частиною цього Договору (п. 3.1. Договору).

Оплата за надані Послуги здійснюється Поклажодавцем не пізніше 10 (десятого) числа місяця, наступного за звітним, згідно з оформленими Актами прийому-передачі наданих Послуг та рахунками на оплату, що складаються Зберігачем у 2 (двох) примірниках по 1 (одному) для кожної із Сторін, рівними частинами в розмірі 12138,88 грн (дванадцять тисяч сто тридцять вісім грн 88 коп.), в т.ч. ПДВ 2023,15 грн (дві тисячі двадцять три грн 15 коп.) за кожний календарний місяць 2021 року, починаючи з квітня (п. 4.1. Договору).

У разі затримки бюджетного фінансування розрахунок за надані Послуги здійснюється протягом 5 (п`яти) банківських днів з дати отримання Поклажодавцем бюджетного призначення па фінансування відповідних послуг на свій реєстраційний рахунок. Про затримку бюджетного фінансування Поклажодавець письмово сповіщає Зберігала протягом 3 (трьох) робочих днів після спливу терміну оплати за цим Договором (п. 4.1. Договору).

Неповідомлення (несвоєчасне повідомлення) про затримку бюджетного фінансування позбавляє Поклажодавця можливості посилатися на пункт 4.2. цього Договору (п. 4.3. Договору).

Послуги надаються Зберігачем після підписання Договору та погоджуються Сторонами окремо в Актах прийому-передачі товарів, що містять повний перелік товарів, що знаходяться на складі Зберігача, складених Поклажодавцем протягом 5 (п`яти) робочих днів від дати підписання договору (п. 5.1. Договору).

Місце надання послуг: 68600, Одеська область, м. Ізмаїл, вул. Портова, 16, нежитлове приміщення критий склад № 6 ВПК-1 ДП ІЗМ МТП, 455,2 м.2 (п. 5.2. Договору).

Закінчення строку надання Послуг визначається відповідним Актом повернення Товарів (п. 5.3. Договору).

Поклажодавець письмово повідомляє Зберігача про намір передати Товари на відповідальне зберігання або видати зі складу митниці (п. 7.1. Договору).

Розміщення Товару на зберігання та його видача супроводжується складанням Акту приймання-передачі Товарів та Акту повернення Товарів (п. 7.2. Договору).

У випадку порушення зобов`язання, що виникає з Договору, Сторона несе відповідальність, визначену Договором та чинним законодавством України (п. 8.1. Договору).

Поклажодавець несе відповідальність за несвоєчасну оплату Послуг. У разі затримки оплати Послуг Зберігач має право стягнути з Поклажодавця пеню у розмірі подвійної облікової ставки НБУ за кожен день прострочення виконання зобов`язань, крім випадків, передбачених пунктом 4.2. цього Договору (п. 8.4. Договору).

Усі спори, що виникають з Договору або пов`язані із ним, вирішуються шляхом взаємних переговорів та консультацій між Сторонами (п. 10.1. Договору).

Договір набуває чинності з моменту його підписання і діє до 31.12.2021 включно та в будь-якому випадку до повного виконання Сторонами зобов`язань по Договору в частині оплати. У разі закінчення терміну дії Договору та невивезенні Поклажодавцем Товарів зі складу Зберігача, Товари продовжують зберігатися в складі Зберігача на платній основі до вирішення Поклажодавцем питання щодо подальшого місця їх зберігання. Поклажодавець сплачує вартість зберігання Товарів до моменту їх вивезення зі складу, що підтверджується підписаними Сторонами Актами повернення Товарів (п. 11.1. Договору).

Закінчення строку Договору не звільняє Сторони від відповідальності за його порушення (п. 11.2. Договору).

Чинність Договору припиняється внаслідок закінчення строку, на який його було укладено (п. 11.7.1. Договору).

Договір підписано повноважними представниками сторін та скріплено печатками контрагентів.

12 квітня 2021 між Державним підприємством Ізмаїльський морський торговельний порт та Одеською митницею Держмитслужби було підписано протокол узгодження договірної ціни та досягнуто згоди про визначення вартості послуг відповідального зберігання згідно п.1.1.1. цього Договору у розмірі 109249,92 грн в т.ч. ПДВ 18208,32 грн.

26 жовтня 2021 між Державним підприємством Ізмаїльський морський торговельний порт та Державною митною службою України в особі Одеської митниці було підписано додаткову угоду №1, якою сторони погодили, зокрема, замінити у Договорі Одеською митницею Держмитслужби на Державну митну службу України в особі Одеської митниці, як її відокремленого підрозділу.

20 вересня 2022 року ДП ІЗМ МТП виставлено Одеській митниці рахунок № 5258/11 разом із актом приймання-передачі виконаних робіт (надання послуг) № 5258/11 загальною вартістю 9104,16 грн за відповідальне зберігання товарів за вересень.

21 жовтня 2022 року ДП ІЗМ МТП виставлено Одеській митниці рахунок № 6379/11 разом із актом приймання-передачі виконаних робіт (надання послуг) № 6379/11 загальною вартістю 9104,16 грн за відповідальне зберігання товарів за жовтень.

22 листопада 2022 року ДП ІЗМ МТП виставлено Одеській митниці рахунок № 7480/11 разом із актом приймання-передачі виконаних робіт (надання послуг) № 7480/11 загальною вартістю 9104,16 грн за відповідальне зберігання товарів за листопад.

20 грудня 2022 року ДП ІЗМ МТП виставлено Одеській митниці рахунок № 8404/11 разом із актом приймання-передачі виконаних робіт (надання послуг) № 8404/11 загальною вартістю 9104,16 грн за відповідальне зберігання товарів за грудень.

20 січня 2023 року ДП ІЗМ МТП виставлено Одеській митниці рахунок № 430/11 разом із актом приймання-передачі виконаних робіт (надання послуг) № 430/11 загальною вартістю 9104,16 грн за відповідальне зберігання товарів за січень.

24 лютого 2023 року ДП ІЗМ МТП виставлено Одеській митниці рахунок № 1599/11 разом із актом приймання-передачі виконаних робіт (надання послуг) № 1599/11 загальною вартістю 9104,16 грн за відповідальне зберігання товарів за лютий.

20 березня 2023 року ДП ІЗМ МТП виставлено Одеській митниці рахунок № 2514/11 разом із актом приймання-передачі виконаних робіт (надання послуг) № 2514/11 загальною вартістю 9104,16 грн за відповідальне зберігання товарів за березень.

20 квітня 2023 року ДП ІЗМ МТП виставлено Одеській митниці рахунок № 3790/11 разом із актом приймання-передачі виконаних робіт (надання послуг) № 3790/11 загальною вартістю 9104,16 грн за відповідальне зберігання товарів за квітень.

19 травня 2023 року ДП ІЗМ МТП виставлено Одеській митниці рахунок № 4860/11 разом із актом приймання-передачі виконаних робіт (надання послуг) № 4860/11 загальною вартістю 9104,16 грн за відповідальне зберігання товарів за травень.

Вказані вище рахунки та акти приймання-передачі виконаних робіт (надання послуг) були надіслані Одеській митниці та отримані нею, про що свідчить рекомендовані повідомленні про вручення поштового відправлення (т.1, а.с. 35-43).

23 червня 2023 року Державним підприємством Ізмаїльський морський торговельний порт було направлено Одеській митниці Вимогу про сплату заборгованості у розмірі 81937,44 грн, яка була отримана останньою 03.07.2023, про що свідчить рекомендоване повідомлення про вручення поштового відправлення (т.1, а.с. 40).

Проте, відповідачем відповіді на вимогу від 23.06.2023 надано не було, вищезазначені рахунки відповідач не сплатив, внаслідок чого утворилась заборгованість перед ДП ІЗМ МТП у розмірі 81937,44 грн.

Дані обставини стали підставою для звернення позивача з позовною заявою до суду.

Таким чином, виник спір, який підлягає вирішенню у судовому порядку.

Оцінюючи подані докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному розгляді в судовому засіданні всіх обставин справи в їх сукупності, та, враховуючи те, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог і заперечень, суд вважає, що позовні вимоги Державного підприємства Ізмаїльський морський торговельний порт підлягають частковому задоволенню, з наступних підстав.

У відповідності до статті 11 ЦК України цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки. Однією з підстав виникнення цивільних прав та обов`язків є договори та інші правочини.

Правочин, різновидом якого є договори основний вид правомірних дій це волевиявлення осіб, безпосередньо спрямовані на виникнення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків. При цьому стаття 12 ЦК України передбачає, що особа здійснює свої цивільні права вільно на власний розсуд.

Частиною 1 статті 15 ЦК України закріплено право кожної особи на захист свого цивільного права у випадку його порушення, невизнання або оспорювання.

Порушення права пов`язано з позбавленням його володільця можливості здійснити (реалізувати) своє право повністю або частково.

При оспорюванні або невизнанні права виникає невизначеність у праві, викликане поведінкою іншої особи.

Отже, порушення, невизнання або оспорювання суб`єктивного права є підставою для звернення особи за захистом свого права із застосуванням відповідного способу захисту.

Згідно із частиною 1 статті 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Статтею 509 ЦК України визначено, що зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від вчинення певної дії (негативне зобов`язання), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу. Зобов`язання має ґрунтуватися на засадах добросовісності, розумності та справедливості.

Згідно із приписами статті 525 ЦК України одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

За правилами статті 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до частини 1 статті 527 ЦК України боржник зобов`язаний виконати свій обов`язок, а кредитор прийняти виконання особисто, якщо інше не встановлено договором або законом, не випливає із суті зобов`язання чи звичаїв ділового обороту.

Приписами статті 530 ЦК України встановлено, що якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Зобов`язання, строк (термін) виконання якого визначений вказівкою на подію, яка неминуче має настати, підлягає виконанню з настанням цієї події. Якщо строк (термін) виконання боржником обов`язку не встановлений або визначений моментом пред`явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання у будь-який час. Боржник повинен виконати такий обов`язок у семиденний строк від дня пред`явлення вимоги, якщо обов`язок негайного виконання не випливає із договору або актів цивільного законодавства.

Частиною 1 статті 598 ЦК України встановлено, що зобов`язання припиняється частково або у повному обсязі на підставах, встановлених договором або законом.

Відповідно до приписів статті 599 ЦК України зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.

В свою чергу частина 1 статті 631 ЦК України встановлює, що строком договору є час, протягом якого сторони можуть здійснити свої права і виконати свої обов`язки відповідно до договору.

Припинення зобов`язання слід відрізняти від закінчення строку дії договору. Закінчення строку дії договору означає, що між його сторонами у майбутньому не будуть виникати взаємні права та обов`язки, що випливали із цього договору. Але ті зобов`язання, які вже існують на момент закінчення строку дії договору, будуть існувати і після його закінчення доти, доки вони не будуть припинені на підставах, встановлених договором або законом (пункт 68 постанови Верховного Суду від 10.02.2021 р. у справі № 908/288/20).

Статтею 610 ЦК України передбачено, що порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Відповідно до частин 1 та 2 статті 67 ГК України відносини підприємства з іншими підприємствами, організаціями, громадянами в усіх сферах господарської діяльності здійснюються на основі договорів. Підприємства вільні у виборі предмета договору, визначенні зобов`язань, інших умов господарських взаємовідносин, що не суперечать законодавству України.

У відповідності до частини 1 статті 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Частиною 1 статті 627 ЦК України встановлено, що відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

В свою чергу, частиною 1 статті 628 ЦК України встановлено, що зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Як встановлено статтею 629 ЦК України договір є обов`язковим для виконання сторонами.

Аналогічні положення містяться в частинах 1 та 7 статті 193 ГК України, в яких визначено, що суб`єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов`язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов`язання відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться; до виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення ЦК України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом; не допускаються одностороння відмова від виконання зобов`язань, крім випадків, передбачених законом, а також відмова від виконання або відстрочка виконання з мотиву, що зобов`язання другої сторони за іншим договором не було виконано належним чином.

Частиною 1 статті 936 ЦК України встановлено, що за договором зберігання одна сторона (зберігач) зобов`язується зберігати річ, яка передана їй другою стороною (поклажодавцем), і повернути її поклажодавцеві у схоронності.

Відповідно до приписів частини 1 статті 938 ЦК України зберігач зобов`язаний зберігати річ протягом строку, встановленого у договорі зберігання.

Згідно із частиною 1 статті 942 ЦК України зберігач зобов`язаний вживати усіх заходів, встановлених договором, законом, іншими актами цивільного законодавства, для забезпечення схоронності речі.

Частинами 1 та 3 статті 946 ЦК України встановлено, що плата за зберігання та строки її внесення встановлюються договором зберігання. Якщо поклажодавець після закінчення строку договору зберігання не забрав річ, він зобов`язаний внести плату за весь фактичний час її зберігання.

Положеннями статті 948 ЦК України встановлено, що поклажодавець зобов`язаний забрати річ від зберігача після закінчення строку зберігання.

Статтею 953 ЦК України встановлено, що зберігач зобов`язаний на першу вимогу поклажодавця повернути річ, навіть якщо строк її зберігання не закінчився.

Господарський суд, проаналізувавши наведені вище норми матеріального права в аспекті спірних правовідносин, зазначає, що між сторонами виникли господарські зобов`язання, на підставі укладеного 12.04.2021 Договору № 58/2021 про надання послуг відповідального зберігання, у той же час правовідносини між сторонами після 31.12.2021 (закінчення строку дії договору згідно пункту 11.1) припинили виникати на підставі зазначеного договору, а охоплюються положеннями частини 3 статті 936 ЦК України, які передбачають обов`язок поклажодавця вносити плату за весь фактичний час зберігання речі після закінчення строку договору зберігання, у випадку, якщо поклажодавець не забрав відповідну річ.

При цьому Державним підприємством Ізмаїльський морський торговельний порт як зберігачем продовжено виконання обов`язків із зберігання переданих на відповідальне зберігання Товарів після закінчення строку дії укладеного 12.04.2021 Договору № 58/2021 про надання послуг відповідального зберігання, що підтверджується відсутністю укладеного між ДП ІЗМ МТП та Одеською митницею акту повернення Товарів після 31.12.2021.

В свою чергу, Одеською митницею як поклажодавцем в порушення приписів статті 948 ЦК України не забрано передані ДП ІЗМ МТП на відповідальне зберігання Товари, відтак на підставі статей 936,946,948 ЦК України в Одеської митниці виникло зобов`язання із внесення плати за весь фактичний час зберігання переданих ДП ІЗМ МТП на відповідальне зберігання Товарів після закінчення строку дії договору.

Враховуючи викладене, та з огляду на те, що Одеською митницею отримано надіслані позивачем і досліджені в описові частині рішення рахунки разом із актами приймання-передачі виконаних робіт (наданих послуг), у відповідача в силу приписів статей 530 та 946 ЦК України строк виконання зобов`язання із оплати вартості відповідального зберігання товарів загальним розміром 81937,44 грн настав.

У зв`язку із неналежним виконанням зобов`язання Одеською митницею із своєчасної оплати 81937,44 грн вартості відповідального зберігання, позивачем заявлено до стягнення 17563,31 грн пені, 1369,36 грн 3% річних та 2676,63 грн інфляційних витрат.

Частиною 3 статті 14 ЦК України встановлено, що виконання цивільних обов`язків забезпечується засобами заохочення та відповідальністю, які встановлені договором або актом цивільного законодавства.

Відповідно до частини 1 статті 611 ЦК України у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки встановлені договором або законом.

Частиною 1 статті 612 ЦК України визначено, що боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Відповідно до частини 1 статті 548 ЦК України виконання зобов`язання (основного зобов`язання) забезпечується, якщо це встановлено договором або законом.

В силу частини 1 статті 546 ЦК України виконання зобов`язання може забезпечуватися, зокрема, неустойкою (штраф, пеня).

Приписами статті 230 ГК України передбачено, що штрафними санкціями у цьому Кодексі визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов`язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов`язання. Суб`єктами права застосування штрафних санкцій є учасники відносин у сфері господарювання, зазначені у статті 2 цього Кодексу.

В статті 549 ЦК України надано визначення неустойки (штрафу, пені), під якою слід розуміти грошову суму або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання.

Відповідно до частини 2 статті 343 ГК України платник грошових коштів сплачує на користь одержувача цих коштів за прострочку платежу пеню в розмірі, що встановлюється за згодою сторін, але не може перевищувати подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період, за який сплачується пеня.

Відповідно до частини 2 статті 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Передбачене законом право кредитора вимагати сплати боргу з урахуванням індексу інфляції та процентів річних є способами захисту його майнового права та інтересу, суть яких полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів внаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові.

Перевіривши представлені позивачем розрахунки 3 % річних та інфляційних втрат, суд погоджується із ними, адже останні виконані у відповідності до приписів та методології чинного законодавства, відтак, окрім стягнення з відповідача 81937,44 грн основного боргу, підлягає стягненню сума 3% річних у розмірі 1369,36 грн та сума інфляційних втрат у розмірі 2676,63 грн.

В частині стягнення заявлених до стягнення з відповідача суми пені у розмірі 17563,31 грн, суд відмовляє, оскільки у відповідності до приписів ст. 343 ГК України розмір пені встановлюється за згодою сторін у договорі, у той час як строк дії укладеного 12.04.2021 Договору № 58/2021 про надання послуг відповідального зберігання закінчився 31.12.2021, відповідно і нарахування узгодженого розміру пені після 31.12.2021 припинилось, а приписи статті 946 ЦК України не передбачають нарахування пені.

Доводи відповідача, викладені ним у відзиві на позовну заяву, в частині невизнання позовних вимог, підлягають відхиленню, як такі, що не відповідають чинному законодавству, не ґрунтуються на належних доказах і спростовуються фактично встановленими судом обставинами та матеріалами справи.

Щодо інших доводів сторін у справі, викладених в обґрунтування своєї правової позиції по наявному спору, то суд не вбачає підстав для надання таким оцінки у межах розглядуваного спору, оскільки вищенаведені аргументи суду у даному рішенні, на думку суду, є самостійною та достатньою підставою для часткового задоволення позову.

Згідно частини третьої статті 13 ГПК України, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом.

У відповідності до частини першої статті 73 ГПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Відповідно до ст. 74 Господарського процесуального Кодексу України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

За приписами статті 86 Господарського процесуального кодексу України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Оцінюючи подані докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному розгляді в судовому засіданні всіх обставин в їх сукупності, суд дійшов висновку, що заявлені Державним підприємством Ізмаїльський морський торговельний порт позовні вимоги підлягають частковому задоволенню.

Згідно ст. 129 ГПК України, судові витрати по сплаті судового збору у разі часткового задоволення позову покладаються на обидві сторони, пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Керуючись статтями 129, 232, 233, 237, 238, 240 Господарського процесуального кодексу України, суд

УХВАЛИВ:

1. Позов задовольнити частково.

2. Стягнути з Державної митної служби України (04119, м. Київ, вул. Дегтярівська, буд. 11-Г, ) в особі відокремленого підрозділу Одеської митниці (65078, м. Одеса, вул. Івана та Юрія Лип, буд. 21-А, ) на користь Державного підприємства Ізмаїльський морський торговельний порт (68600, Одеська обл., м. Ізмаїл, вул. Портова, буд. 7, ) суму основного боргу у розмірі 81937,44 грн, суму 3% річних у розмірі 1369,36 грн, суму інфляційних втрат у розмірі 2676,63 грн та суму судових витрат по сплаті судового збору у розмірі 2228,75 грн.

3. У задоволенні іншої частини позовних вимог відмовити.

4. Наказ видати після набрання рішенням законної сили.

Рішення господарського суду набирає законної сили в порядку ст. 241 Господарського процесуального кодексу України та може бути оскаржено в апеляційному порядку до Південно-Західного апеляційного господарського суду шляхом подачі апеляційної скарги у строки, визначені ст. 256 ГПК України.

Повне рішення складено 22 грудня 2023 року.

Суддя Нікітенко С.В.