РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

м. Київ

21.12.2023Справа № 910/19423/20
Господарський суд міста Києва у складі судді Павленка Є.В., за участю секретаря судового засідання Атаманенко А.В., розглянувши за правилами загального позовного провадження матеріали справи за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Квас Бевериджиз" до Товариства з обмеженою відповідальністю "Виробничо-комерційна фірма "Теплобуд", Акціонерного товариства "Укртрансгаз" в особі Філії "Оператор газотранспортної системи України" Акціонерного товариства "Укратрансгаз" та Акціонерного товариства "Оператор газорозподільної системи "Запоріжгаз" про стягнення безпідставно набутих коштів та інфляційних витрат,

за участю представників:

Товариства: Білика Д.А.;

Фірми: Тарасової А.Є.;

АТ "Укртрансгаз": Оніщука В.С.;

Оператора: Бурдака О.В., Грамчук М.О.;

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

У грудні 2020 року Товариство з обмеженою відповідальністю "Квас Бевериджиз" (далі - Товариство) звернулося до Господарського суду міста Києва з позовними вимогами до Товариства з обмеженою відповідальністю Виробничо-комерційна фірма "Теплобуд" (далі - Фірма), Акціонерного товариства "Укртрансгаз" (далі - Компанія) в особі його Філії "Оператор газотранспортної системи України" (далі - Філія) та Акціонерного товариства "Оператор газорозподільної системи "Запоріжгаз" (далі - Оператор) про стягнення безпідставно набутих коштів та інфляційних витрат, а саме: з Фірми - 1 519 073,15 грн безпідставно набутих грошових коштів та 201 5327,18 грн інфляційних втрат; з Компанії - 58 105,78 грн безпідставно набутих грошових коштів та 7 708,58 грн інфляційних втрат; з Оператора - 82 635,05 грн безпідставно набутих грошових коштів та 10 962,74 грн інфляційних втрат, а також про зобов`язання останнього здійснити розрахунок розподіленого Товариству природного газу в липні 2018 року згідно Типового договору розподілу природного газу, затвердженого постановою Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг, від 30 вересня 2015 року № 2498.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що кошти, сплачені на підставі акту-розрахунку необлікованого (донарахованого) об`єму природного газу від 31 липня 2018 року Оператора, підлягають поверненню позивачу в зв`язку з визнанням зазначеного акту недійсним на підставі рішення Господарського суду Запорізької області від 3 березня 2020 року в справі № 908/2313/18, залишеного без змін постановою Центрального апеляційного господарського суду від 28 вересня 2020 року.

Фірма заперечувала проти задоволення позову, вказавши, що у зв`язку з ухваленням рішення Господарського суду Запорізької області від 3 березня 2020 року в справі № 908/2313/18 позивач повинен спочатку належним чином врегулювати питання по обсягах спожитого природного газу в липні 2018 року з Оператором, оскільки у Фірми відсутні підстави вважати дійсними інші обсяги постачання природного газу в спірний період ніж ті, що зараз обліковуються в Оператора в газовому балансі України, що виключає безпідставність набуття вказаним відповідачем грошових коштів у спірний період. Крім того, Фірма зауважувала, що відповідно до акту приймання-передачі від 31 липня 2018 року № 53/17Г (який не був скасований чи визнаний недійсним у судовому порядку) обсяг поставленого позивачу газу в липні 2018 року становить 160 071 м3, тоді як Товариство зазначає про визнання недійсним рішення Оператора про донарахування необлікованого об`єму природного газу в цей же період у кількості 160 062,00 м3,

У свою чергу Компанія заперечувала проти задоволення позову з підстав того, що вона не була стороною справи № 908/2313/18, на яку посилається позивач, і у вказаній справі не досліджувалися обставини надання/ненадання Компанією безпосередньо на користь позивача в спірний період послуг з транспортування природного газу магістральними трубопроводами в обсязі 160 071,00 м3. Крім того, вказаний відповідач жодних звернень про коригування акту наданих послуг за спірний період не отримував. Відтак, будь-які правові підстави для коригування обсягів наданих послуг з транспортування природного газу магістральним трубопроводами в липні 2018 року в Компанії відсутні.

Оператор заперечував проти задоволення позову, вказавши, що отримані від позивача кошти не є безпідставними в розумінні статті 1112 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України), оскільки були отримані на підставі договірних відносин між сторонами.

Справа розглядалася судами неодноразово.

Рішенням Господарського суду міста Києва від 7 квітня 2021 року (суддя Данилова М.В.), залишеним без змін постановою Північного апеляційного господарського суду від 1 грудня 2021 року, позов задоволено частково: зобов`язано Оператора здійснити розрахунок розподіленого Товариству природного газу в липні 2018 року згідно Типового договору розподілу природного газу, затвердженого постановою Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг, від 30 вересня 2015 року № 2498. В іншій частині позову відмовлено.

Постановою Верховного Суду в складі Касаційного господарського суду від 30 червня 2022 року (у складі колегії суддів Касаційного господарського суду: головуючого Погребняка В.Я., Білоуса В.В., Жукова С.В.,) вищезазначені судові рішення в частині відмови в задоволенні позовних вимог Товариства скасовано, а дану справу в цій частині передано на новий розгляд до суду першої інстанції.

Вказана постанова Верховного Суду мотивована тим, що: "позивач фізично приєднаний до газорозподільної системи Оператора та відбір природного газу здійснює через таку газорозподільну мережу, тому саме до компетенції останнього входить зняття даних з приладів обліку та саме Оператор є джерелом формування даних про фактичні обсяги споживання, які є обов`язковими для постачальника природного газу. Разом з тим, суди попередніх інстанцій дійшли передчасного висновку про те, що за підсумками спірного періоду фактичне споживання позивача становить 160 071 кубічних метрів, у зв`язку з чим зазначений обсяг був викуплений відповідачем 1, транспортований та розподілений відповідачем 2 та відповідачем 3 відповідно".

За результатом нового розгляду справи № 910/19423/20, з урахуванням вищевказаних висновків Верховного Суду, рішенням Господарського суду міста Києва від 13 грудня 2022 року (суддя Маринченко Я.В.), залишеним без змін постановою Північного апеляційного господарського суду від 28 березня 2023 року, позов задоволено частково. Стягнуто на користь Товариства безпідставно набуті грошові кошти, а саме: з Фірми - у розмірі 1 519 073,15 грн; з Компанії - у розмірі 58 105,78 грн; з Оператора - у розмірі 82 635,05 грн. В іншій частині позову відмовлено.

Постановою Верховного Суду в складі Касаційного господарського суду від 8 червня 2023 року (у складі колегії суддів Касаційного господарського суду: головуючого Банаська О.О., Картере В.І., Погребняка В.Я.) касаційні скарги Фірми та Оператора задоволено частково, постанову Північного апеляційного господарського суду від 28 березня 2023 року та рішення Господарського суду міста Києва від 13 грудня 2022 року в частині задоволених позовних вимог скасовано, а справу в цій частині позову (стягнення основного боргу) знову направлено на новий розгляд до Господарського суду міста Києва.

Частиною 1 статті 36 Закону України "Про судоустрій і статус суддів" передбачено, що Верховний Суд є найвищим судом у системі судоустрою України, який забезпечує сталість та єдність судової практики у порядку та спосіб, визначені процесуальним законом.

Остання постанова Верховного Суду в цій справі мотивована тим, що: "суд першої інстанції та апеляційний господарський суд під час ухвалення оскаржених судових рішень не надали належної оцінки наявним у матеріалах справи доказам та доводам сторін наведеним в обґрунтування та заперечень вимог позову на предмет підтвердження ними обставин фактичного обсягу спожитого природного газу позивачем у липні 2018 року. Під час нового апеляційного розгляду справи, суду слід взяти до уваги викладене у цій постанові, вжити всі передбачені законом заходи для всебічного, повного і об`єктивного встановлення обставин справи, прав і обов`язків сторін, зокрема надати оцінку зазначеним вище обставинам у цій постанові, з урахуванням чого визначити фактичну кількість спожитого Товариством природного газу в липні 2018 року."

Протоколом проведеного автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 18 липня 2023 року вказану справу було передано на розгляд судді Господарського суду міста Києва Павленку Є.В.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 20 липня 2023 року прийнято дану справу вказаним суддею до свого провадження, вирішено здійснювати її розгляд за правилами загального позовного провадження, підготовче засідання призначено на 14 вересня 2023 року.

8 серпня 2023 року на електронну адресу суду від представника Фірми надійшла заява від цієї ж дати про розгляд справи в режимі відеоконференції поза межами приміщення суду з використанням власних технічних засобів через систему відеоконференцзв`язку "EasyCon". Ухвалою Господарського суду міста Києва від 10 серпня 2023 року вищевказану заяву Фірми задоволено.

У період з 14 серпня 2023 року по 3 вересня 2023 року суддя Павленко Є.В. перебував у відпустці.

Під час нового розгляду Компанією та Фірмою подано до суду письмові пояснення: від 9 серпня 2023 року № 1001вих-23-6384 та від 21 серпня 2023 року відповідно, які ототожнюються з раніше викладеними запереченнями вказаних відповідачів у відзивах, поданими ними у попередніх розглядах даної справи судами.

14 серпня 2023 року на адресу суду від Компанії надійшла заява від 9 серпня 2023 року № 1001 вих-23-6386 про поворот виконання рішення Господарського суду міста Києва від 13 грудня 2022 року. Ухвалою Господарського суду міста Києва від 14 вересня 2023 року в задоволенні вищевказаної заяви Компанії відмовлено.

15 серпня 2023 року через загальний відділ діловодства суду Фірма подала заяву від цієї ж дати, у якій просила вжити заходи забезпечення позову шляхом накладання арешту на грошові кошти Товариства в загальному розмірі 1 541 858,90 грн, що знаходяться на будь-яких рахунках позивача в банківських або інших фінансово-кредитних установах. Ухвалою Господарського суду міста Києва від 4 вересня 2023 року в задоволенні вищевказаної заяви Фірми відмовлено.

7 вересня 2023 року на електронну адресу суду від представника Оператора надійшла заява від цієї ж дати про розгляд справи в режимі відеоконференції поза межами приміщення суду з використанням власних технічних засобів. Ухвалою Господарського суду міста Києва від 8 вересня 2023 року вищевказану заяву Оператора задоволено.

8 вересня 2023 року через загальний відділ канцелярії суду від Товариства надійшла відповідь на відзив (письмові пояснення) Компанії від 6 вересня 2023 року вих. № 06/09-1, у якій позивач зазначив про те, що відсутність належного розрахунку Оператора розподіленого Товариству природного газу в липні 2018 року унеможливлює проведення позивачем розрахунків з усіма суб`єктами ринку природного газу. При цьому, Товариство вважає, що інформації з коректора вузла лічильника обліку спожитого газу достатньо для встановлення обсягу спожитого ним газу в спірний період.

У підготовчому засіданні 14 вересня 2023 року суд без виходу до нарадчої кімнати постановив протокольні ухвали: про продовження строку підготовчого провадження на 30 днів та про відкладення підготовчого засідання на 12 жовтня 2023 року.

Цього ж дня на електронну адресу суду від Оператора надійшло клопотання від 14 вересня 2023 року про долучення доказів до матеріалів справи, а саме: копії розрахунку розподіленого Товариству природного газу в липні 2018 року згідно Типового договору розподілу природного газу, затвердженого постановою Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг (далі - НКРЕКП) від 30 вересня 2015 року № 2498 (далі - Типовий договір), здійсненого вказаним відповідачем на виконання рішення Господарського суду міста Києва від 7 квітня 2021 року в даній справі та яке набрало законної сили, копії рахунку на оплату від 31 липня 2018 року № 000008959 на суму 82 635,05 грн та акта приймання-передачі природного газу від вказаної дати № ЗП 0002866.

22 вересня 2023 року на електронну адресу суду від представника Фірми надійшла заява від 21 вересня 2023 року про розгляд справи в режимі відеоконференції поза межами приміщення суду з використанням власних технічних засобів. Ухвалою Господарського суду міста Києва від 27 вересня 2023 року вищевказану заяву Фірми задоволено.

5 жовтня 2023 року на електронну адресу суду від представника Оператора надійшла заява від цієї ж дати про розгляд справи в режимі відеоконференції поза межами приміщення суду з використанням власних технічних засобів. Ухвалою Господарського суду міста Києва від 9 жовтня 2023 року цю заяву Оператора задоволено.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 12 жовтня 2023 року закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду по суті на 2 листопада 2023 року.

13 жовтня 2023 року на електронну адресу суду від представника Фірми надійшла заява від цієї ж дати про розгляд справи в режимі відеоконференції поза межами приміщення суду з використанням власних технічних засобів. Ухвалою Господарського суду міста Києва від 16 жовтня 2023 року зазначену заяву Фірми задоволено.

20 жовтня 2023 року через систему "Електронний суд" від представника Оператора надійшла заява від цієї ж дати про проведення судового засідання, призначеного на 2 листопада 2023 року, а також усіх подальших судових засідань по справі, в режимі відеоконференції поза межами приміщення суду з використанням власних технічних засобів, яку частково задоволено ухвалою Господарського суду міста Києва від 20 жовтня 2023 року.

2 листопада 2023 року оголошено перерву в судовому засіданні до 30 листопада 2023 року.

17 листопада 2023 року на електронну адресу суду від представника Фірми надійшла заява від цієї ж дати про розгляд справи в режимі відеоконференції поза межами приміщення суду з використанням власних технічних засобів. Ухвалою Господарського суду міста Києва від 20 листопада 2023 року вищевказану заяву Фірми задоволено.

24 листопада 2023 року через систему "Електронний суд" від представника Оператора надійшло клопотання від цієї ж дати про проведення судового засідання, призначеного на 30 листопада 2023 року, а також усіх подальших судових засідань по справі, у режимі відеоконференції поза межами приміщення суду з використанням власних технічних засобів. Ухвалою Господарського суду міста Києва від 27 листопада 2023 року цю заяву Оператора задоволено частково.

29 листопада 2023 року на адресу суду від Товариства надійшли додаткові письмові пояснення по справі від 24 листопада 2023 року вих. № 24/11-2, у яких позивач повторно зазначив про те, що фактична кількість спожитого ним природного газу в липні 2018 року складає саме 84 153,10 м3. Вказаний обсяг спожитого позивачем природного газу, на думку останнього, встановлений даними зі звіту коректора об`єму природного газу Товариства за липень 2018 року.

30 листопада 2023 року оголошено перерву в судовому засіданні до 7 грудня 2023 року.

1 грудня 2023 року через систему "Електронний суд" від представника Фірми надійшла заява від цієї ж дати про розгляд справи в режимі відеоконференції поза межами приміщення суду з використанням власних технічних засобів. Ухвалою Господарського суду міста Києва від 4 грудня 2023 року вищевказану заяву задоволено.

5 грудня 2023 року через систему "Електронний суд" від Оператора надійшло клопотання від 4 грудня 2023 року про проведення судового засідання, призначеного на 7 грудня 2023 року, поза межами приміщення суду з використанням власних технічних засобів за участю представників: Грамчук М.О. та Бурдака О.В. Ухвалою Господарського суду міста Києва від 6 грудня 2023 року вищевказане клопотання Оператора залишено без розгляду в зв`язку з порушенням строку, встановленого частиною 2 статті 197 ГПК України на його подання.

У судовому засіданні 7 грудня 2023 року суд без виходу до нарадчої кімнати постановив протокольну ухвалу про відкладення засідання на 21 грудня 2023 року.

Цього ж дня через систему "Електронний суд" від Оператора надійшло клопотання від 4 грудня 2023 року про проведення судового засідання поза межами приміщення суду з використанням власних технічних засобів за участю представників: Грамчук М.О. та Бурдака О.В. Ухвалою Господарського суду міста Києва від 11 грудня 2023 року вищевказане клопотання задоволено частково.

14 грудня 2023 року через систему "Електронний суд" від Оператора надійшла заява від цієї ж дати про проведення призначеного на 21 грудня 2023 року судового засідання, а також усіх подальших судових засідань по справі поза межами приміщення суду з використанням власних технічних засобів за участю його представника - Бурдака О.В. Ухвалою Господарського суду міста Києва від 18 грудня 2023 року вищевказану заяву Оператора задоволено частково.

15 грудня 2023 року через систему "Електронний суд" від представника Фірми надійшла заява від цієї ж дати про розгляд справи в режимі відеоконференції поза межами приміщення суду з використанням власних технічних засобів. Ухвалою Господарського суду міста Києва від 18 грудня 2023 року вищевказану заяву задоволено.

У судовому засіданні 21 грудня 2023 року представник Товариства підтримав вимоги, викладені у заявах позивача по суті справи та письмових поясненнях, наполягав на їх задоволенні.

Представники відповідачів у цьому судовому засіданні проти задоволення позову заперечували.

Дослідивши матеріали справи, заслухавши пояснення сторін, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному розгляді у судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд

ВСТАНОВИВ:

20 грудня 2017 року між Товариством та Фірмою укладено договір постачання природного газу №53/17Г, за умовами якого остання зобов`язалася постачати позивачу природний газ у належній якості та необхідних обсягах, а Товариство - оплачувати вартість прийнятого природного газу в розмірі, строки та порядку, передбачених цією угодою.

Даний правочин підписаний уповноваженими представниками його сторін та скріплений печатками наведених юридичних осіб.

Відповідно до пункту 3.1. укладеного між вказаними сторонами договору, загальна вартість 1 000,00 м3 газу встановлюється в гривнях України і визначається у додаткових угодах до договору.

Відповідно до пунктів 1 та 2 додаткової угоди від 26 червня 2018 року № 4 до договору, сторони встановили, що: договірний місячний обсяг постачання природного газу Товариству в липні 2018 року становить 140 000,00 м3, вартість договірного обсягу газу, що постачається у липні 2018 року, - 9 490,00 грн разом з ПДВ, без урахування вартості транспортування газу.

За умовами пункту 3 вказаної додаткової угоди оплата Товариством природного газу, що постачається у липні 2018 року, здійснюється у наступному порядку: 30 % від вартості запланованих місячних обсягів - до 10 липня 2018 року; 30 % від вартості запланованих місячних обсягів - до 20 липня 2018 року; 30 % від вартості запланованих місячних обсягів - до 30 липня 2018 року; 10 % від вартості запланованих місячних обсягів - до 5 серпня 2018 року.

Пунктом 3.5. договору постачання природного газу встановлено, що остаточний розрахунок здійснюється на підставі відповідного акта до 5-го числа місяця, наступного за місяцем поставки.

Абзацом 2 пункту 2.6 розділу 2 договору постачання природного газу визначено, що за підсумками розрахункового періоду споживач до 5-го числа місяця, наступного за розрахунковим, зобов`язаний надати постачальнику копію відповідного акта про фактичний об`єм (обсяг) розподіленого природного газу споживачу за розрахунковий період, який складений між оператором ГРМ та Товариством, відповідно до вимог Кодексу газорозподільних систем.

За пунктом 12 Розділу II Правил постачання природного газу (у редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин), затверджених постановою НКРЕКП від 30 вересня 2015 року № 2496 (далі - Правила), за підсумками розрахункового періоду споживач до 5 числа місяця, наступного за розрахунковим, зобов`язаний надати діючому постачальнику копію відповідного акта про фактичний об`єм (обсяг) розподіленого (протранспортованого) природного газу споживачу за розрахунковий період, що складений між Оператором ГРМ/ГТС та споживачем, відповідно до вимог Кодексу газотранспортної системи/Кодексу газорозподільних систем (далі - Кодекс ГТС та Кодекс ГРС відповідно). На підставі отриманих від споживача даних та/або даних Оператора ГТС постачальник протягом трьох робочих днів готує та надає споживачу два примірники акта приймання-передачі природного газу за розрахунковий період, підписані уповноваженим представником постачальника. Споживач протягом двох днів з дати одержання акта приймання-передачі природного газу зобов`язується повернути постачальнику один примірник оригіналу акта приймання-передачі природного газу, підписаний уповноваженим представником споживача, або надати в письмовій формі мотивовану відмову від підписання акта приймання-передачі природного газу.

За підсумками липня 2018 року Оператор визначив обсяг спожитого Товариством природного газу, який склав 160 071,00 м3.

На виконання умов вищевказаного правочину та норм законодавства, на підставі даних Оператора, між Фірмою та Товариством було складено акт приймання-передачі природного газу від 31 липня 2018 року № 53/17Г-07, згідно якого позивачу було пред`явлено до оплати вартість спожитого природного газу за липень 2018 року на загальну суму 1 519 073,15 грн з ПДВ (визначений обсяг поставленого позивачу газу в липні 2018 року - 160 071,00 м3). Вказаний акт був оплачений Товариством у повному обсязі, що підтверджується наявною в матеріалах справи копією банківської виписки по рахунку позивача.

30 грудня 2011 року між Компанією та Товариством було укладено договір на транспортування природного газу магістральними трубопроводами № 6767/ЗП-12, за умовами якого Компанія зобов`язалася надати Товариству послуги з транспортування магістральними трубопроводами природного газу Товариства від пунктів приймання-передачі газу в магістральні трубопроводи до пунктів призначення - газорозподільних станцій, а позивач - внести плату за надані послуги з транспортування природного газу магістральними трубопроводами в розмірі, строки та порядку, передбачені умовами даного правочину.

Цей договір підписаний уповноваженими представниками його сторін та скріплений печатками наведених юридичних осіб.

Відповідно до пункту 3.1. вказаного договору послуги з транспортування газу оформляються сторонами актами наданих послуг з транспортування газу магістральними трубопроводами. Якщо Товариство та/або його споживачі отримують газ з мережі газорозподільного підприємства, даними для складання актів наданих послуг є дані Компанії про обсяги протранспортованого нею газу Товариству та/або його споживачам.

На підставі звітів про розподіл фактичних обсягів природного газу, відібраного з точок виходу Оператора за липень 2018 року, Компанією та Товариством у встановленому договором порядку було складено та підписано акт наданих послуг з транспортування природного газу магістральними трубопроводами від 31 липня 2018 року № 7-10267 у кількості 160 071,00 м3 природного газу на суму 58 105,78 грн. Вказаний акт підписаний з боку позивача без заперечень та зауважень й оплачений ним у повному обсязі, що підтверджується наявним у матеріалах справи актом наданих послуг за січень-грудень 2018 року на загальну суму 195 338,31 грн.

Судом також встановлено, що Оператор надавав позивачу послуги з розподілу природного газу згідно Типового договору, укладеного між сторонами в порядку статті 634 ЦК України шляхом приєднання до нього позивача на підставі заявки про приєднання до Типового договору № 0942101Т74АР016 (договір розподілу природного газу).

Згідно з пунктом 2.1 розділу II договору розподілу природного газу за цим правочином Оператор зобов`язався надати Товариству послуги з розподілу природного газу, а позивач - прийняти такі послуги й сплати їх вартість у розмірі, строки та порядку, визначені цим правочином.

Пунктом 5.4. розділу V договору розподілу природного газу встановлено, що порядок визначення об`єму розподіленого споживачу і спожитого ним природного газу визначається відповідно до вимог Кодексу ГРС та з урахуванням вимог договору.

Відповідно до абзацу 3 пункту 5.6 договору розподілу природного газу, Оператор зобов`язується в установленому порядку передавати інформацію про загальний об`єм та обсяг розподіленого Товариству (спожитого ним) природного газу за відповідний період оператору ГТС для можливості її використання суб`єктами ринку природного газу, у тому числі постачальником позивача. Товариство зобов`язується довести інформацію про загальний об`єм та обсяг розподіленого й спожитого природного газу за відповідний період своєму постачальнику.

Керуючись вказаними вище пунктами договору, на підставі акта наданих послуг з розподілу природного газу від 31 липня 2018 року № ЗП000008610, позивачем було здійснено оплату за розподіл природного газу на загальну суму 82 635,05 грн з ПДВ (за розподіл 160 071,00 м3 природного газу). При цьому, вказані послуги з розподілу природного газу не були прийняті Товариством, а зазначений акт був підписаний із зауваженням про невизнання факту прийняття та розподілу Оператором природного газу в заявленому обсязі, про що Товариством було надіслано мотивовану відмову Оператору від 20 вересня 2018 року № 311.

Крім того, між позивачем та Оператором було складено акти наданих послуг з розподілу природного газу за січень-грудень 2018 року, згідно яких позивачу було надано послуги на загальну суму 277 800,11 грн, з яких за розподіл природного газу - 275 073,84 грн. Зазначені послуги були оплачені Товариством у повному обсязі, що підтверджується копією банківської виписки по рахунку позивача, наявною в матеріалах даної справи.

Відповідно до частини 4 статті 75 Господарського процесуального кодексу України (далі - ГПК України) обставини, встановлені рішенням суду в господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, стосовно якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

Рішенням Господарського суду Запорізької області від 3 березня 2020 року в справі № 908/2313/18, яке залишене без змін постановою Центрального апеляційного господарського суду від 28 вересня 2020 року, встановлено, що під час перевірки режиму газопостачання Товариства 23 липня 2018 року представниками Оператора, за участі представника позивача, виявлено некоректні показники на табло лічильника, зокрема, актом перевірки зафіксовано: "облік зупинився, дійсні покази лічильника скинуті, на табло значення не змінюється. Показання коректора - 234 406 м3. На коректорі облік ведеться. Флянці газового лічильника опломбовані пломбою № С34640335, а раніше встановлені пломби не пошкоджені". Зазначені обставини були кваліфіковані Оператором як порушення пункту 3.1. глави 2 розділу XI Кодексу ГРМ, про що складено акт про порушення від 23 липня 2018 року № 75. Відповідно до вказаного акта порушення полягає в роботі комерційного ВОГ чи його складових в позаштатному режимі, внаслідок чого витрати природного газу комерційним ВОГ не обліковуються, або обліковуються некоректно, а саме: відсутність дійсних показів на табло лічильника газу.

Вказаним рішенням суду від 3 березня 2020 року також встановлено, що Оператор, керуючись приписами розділу ХІ Кодексу ГРМ, здійснив розрахунок обсягу використаного Товариством газу, який за період з 1 липня 2018 року по 1 серпня 2018 року склав 160 062 м3. Вказаний розрахунок оформлено актом необлікованого (донарахованого) об`єму природного газу від 31 липня 2018 року та затверджений рішенням Оператора від 3 серпня 2018 року.

Рішенням Господарського суду Запорізької області від 3 березня 2020 року в справі № 908/2313/18, що набрало законної сили, позов Товариства задоволено, визнано недійсним рішення Оператора щодо донарахування Товариству необлікованого об`єму природного газу, розподіленого в липня 2018 року в кількості 160 062,00 м3, оформленого актом-розрахунком необлікованого (донарахованого) об`єму природного газу від 31 липня 2018 року.

У зв`язку з визнанням недійсним у судовому порядку рішення Оператора щодо донарахування позивачу необлікованого об`єму природного газу, Товариство вважає, що кошти, які були сплачені за спірний період, підлягають поверненню відповідачами на підставі статті 1212 ЦК України.

Згідно з абзацу 3 пункту 5 глави 3 розділу І Кодексу ГРС взаємовідносини, пов`язані з розподілом природного газу споживачам, у тому числі побутовим споживачам, підключеним до/через ГРМ, включаючи забезпечення Оператором ГРМ цілодобового їх доступу до ГРМ для споживання (розподілу) належного їм (їх постачальникам) природного газу, регулюються договором розподілу природного газу, укладеним між Оператором ГРМ та споживачем відповідно до вимог глави 3 розділу VІ цього Кодексу.

За пунктом 1 глави 3 розділу VI Кодексу ГРС договір розподілу природного газу має бути укладений Оператором ГРМ з усіма споживачами, у тому числі побутовими споживачами, об`єкти яких в установленому порядку підключені до/через ГРМ, що на законних підставах перебуває у власності чи користуванні Оператора ГРМ.

Пунктом 3 глави 3 розділу VI Кодексу ГРС визначено, що договір розподілу природного газу є публічним та укладається з урахуванням статей 633, 634, 641, 642 ЦК України за формою Типового договору розподілу природного газу.

Договір розподілу природного газу між Оператором ГРМ та споживачем укладається шляхом підписання заяви - приєднання споживача до умов договору розподілу природного газу, що відповідає Типовому договору розподілу природного газу, розміщеному на офіційному веб-сайті Регулятора та Оператора ГРМ та/або в друкованих виданнях, що публікуються на території його ліцензованої діяльності з розподілу газу, і не потребує двостороннього підписання сторонами письмової форми договору (пункт 4 глави 3 розділу VI Кодексу ГРС).

Частиною 1 статті 181 Господарського кодексу України (далі - ГК України) визначено, що господарський договір за загальним правилом викладається у формі єдиного документа, підписаного сторонами та скріпленого печатками. Допускається укладення господарських договорів у спрощений спосіб, тобто шляхом обміну листами, факсограмами, телеграмами, телефонограмами тощо, а також шляхом підтвердження прийняття до виконання замовлень, якщо законом не встановлено спеціальні вимоги до форми та порядку укладення даного виду договорів.

Пунктом 1 глави 1 Розділу ХІ Кодексу ГРС передбачено, що норми цього розділу щодо перерахунку (донарахування) або зміни режиму нарахування природного газу споживачу, у тому числі побутовому споживачу, який уклав з Оператором ГРМ договір розподілу природного газу, а також несанкціонованому споживачу, який знаходиться на території ліцензованій діяльності Оператора ГРМ, застосовуються за наявності акта про порушення, складеного Оператором ГРМ відповідно до вимог цього розділу. Випадки, які потребують перерахунку (донарахування) або зміни режиму нарахування об`ємів природного газу споживачу, що має договір розподілу природного газу з Оператором ГРМ, без наявності акта про порушення, визначені в розділах ІХ-Х цього Кодексу. При виявленні порушень по ГДП, ВБГ чи суміжному Оператору ГРМ, об`єкт якого підключений до ГРМ, дії та принципи щодо перерахунку (донарахування) або зміни режиму нарахування природного газу зазначеним суб`єктам аналогічні діям та принципам, визначеним цим розділом до споживача та несанкціонованого споживача.

Аналіз зазначеного положення дає підстави для висновку про те, що акт про порушення може бути складений як у випадку перерахунку (донарахування) побутовому споживачу, який уклав з Оператором ГРМ договір розподілу природного газу, так і у випадку, коли споживач є несанкціонованим (не має відповідного договору), крім випадків, визначених в розділах ІХ-Х цього Кодексу.

Відповідно до статті 509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від вчинення певної дії (негативне зобов`язання), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу. Зобов`язання має ґрунтуватися на засадах добросовісності, розумності та справедливості.

Частиною першою статті 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін) (частина перша статті 530 цього Кодексу).

Невиконання зобов`язання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання), є порушенням зобов`язання (стаття 610 ЦК України). У разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: припинення зобов`язання внаслідок односторонньої відмови від зобов`язання, якщо це встановлено договором або законом, або розірвання договору; зміна умов зобов`язання; сплата неустойки; відшкодування збитків та моральної шкоди (частина 1 статті 611 цього Кодексу).

Відповідно до частин 1, 2 статті 1212 ЦК України особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов`язана повернути потерпілому це майно. Особа зобов`язана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно набуте, згодом відпала. Положення цієї глави застосовуються незалежно від того, чи безпідставне набуття або збереження майна було результатом поведінки набувача майна, потерпілого, інших осіб чи наслідком події.

За змістом частиною 1 статті 1212 Цивільного кодексу України безпідставно набутим майном є майно, набуте особою або збережене нею у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави.

Аналіз статті 1212 ЦК України дає підстави для висновку про те, що передбачений нею вид позадоговірних зобов`язань виникає за таких умов: набуття особою майна або його збереження за рахунок іншої особи; відсутність для цього правових підстав або якщо вони відпали.

Аналогічна правова позиція викладена в постанові Великої Палати Верховного Суду від 23 травня 2018 року в справі № 910/1238/17.

Відсутність правової підстави - це такий перехід майна від однієї особи до іншої, який або не ґрунтується на прямій вказівці закону, або суперечить меті правовідношення i його юридичному змісту. Тобто відсутність правової підстави означає, що набувач збагатився за рахунок потерпілого поза підставою, передбаченою законом, іншими правовими актами чи правочином.

Згідно з пунктом 3 частини 3 статті 1212 ЦК України положення цієї глави застосовуються також до вимог про повернення виконаного однією зі сторін у зобов`язанні. Однак, необхідною умовою для цього є відсутність або відпадіння достатньої правової підстави.

Аналогічна правова позиція викладена в постанові Великої Палати Верховного Суду від 26 червня 2018 року в справі № 910/9072/17.

Отже, для виникнення зобов`язання, передбаченого статтею 1212 ЦК України, важливим є сам факт безпідставного набуття або збереження, а не конкретна підстава, за якої це відбулося.

Відповідно до частини 1 статті 316 Господарського процесуального кодексу України (далі - ГПК України) вказівки, що містяться у постанові суду касаційної інстанції, є обов`язковими для суду першої та апеляційної інстанцій під час нового розгляду справи.

Постановою Верховного Суду в складі Касаційного господарського суду від 8 червня 2023 року (у складі колегії суддів Касаційного господарського суду: головуючого Банаська О.О., Картере В.І., Погребняка В.Я.) зазначено, що:

"99. Ураховуючи наведене, за відсутності дослідження та встановлення обставин фактичного обсягу надання позивачу природного газу у липні 2018 року не можна стверджувати про відсутність правових підстав у розумінні статті 1212 ЦК України для набуття спірних коштів відповідачами у заявленому позивачем розмірі, адже у такому разі заявлена до стягнення сума коштів взагалі не враховує обставини споживання позивачем природного газу у цей період.

95. Крім того, на обставини споживання природного газу позивачем у спірний період також звертав увагу відповідач 1 у поданій ним до суду апеляційної інстанції апеляційній скарзі, зазначаючи, що надані позивачем суду та сторонам по справі звіти коректора, які наявні в матеріалах справи, вказують як мінімум на споживання Товариством 84 153,1 м3 природного газу. За твердженням апелянта, зазначений обсяг споживання природного газу підтверджено сторонами у справі та проти його споживання не заперечує жодна із сторін".

Ретельно проаналізувавши вказані висновки та дослідивши дійсні обставини даної справи на підставі наявних у ній документів, судом першої інстанції під час другого нового розгляду цієї справи встановлено, що рішенням Господарського суду Запорізької області від 3 березня 2020 року в справі № 908/2313/18 було визнано недійсним рішення Оператора щодо донарахування Товариству необлікованого об`єму природного газу, розподіленого в липні 2018 року в кількості 160 062,00 м3, оформленого актом-розрахунком необлікованого (донарахованого) об`єму природного газу від 31 липня 2018 року.

Натомість, акт про порушення від 23 липня 2018 року № 75, яким встановлено сам факт роботи комерційного ВОГ позивача (його складових) в позаштатному режимі, Товариством не оскаржувався і вищевказаним рішенням Господарського суду Запорізької області скасований не був.

Відповідно до підпункту 1 пункту 3 глави 2 розділу XI Кодексу ГРМ до порушень (за умови відсутності несанкціонованого втручання в ГРМ або роботу ЗВТ), що сталися внаслідок пошкодження чи позаштатного режиму роботи комерційного ВОГ або його складових (які кваліфікуються як "не з вини споживача"), але внаслідок яких споживачу здійснюється перерахунок розподіленого (спожитого) об`єму природного газу, належать пошкодження ЗВТ (лічильника газу) або робота комерційного ВОГ чи його складових в позаштатному режимі, внаслідок чого витрата (споживання) природного газу комерційним ВОГ не обліковується або обліковується некоректно.

Статтею 1 Закону України "Про забезпечення комерційного обліку природного газу" визначено, що: ВОГ - це сукупність засобів вимірювальної техніки та допоміжних засобів, призначених для вимірювання, реєстрації результатів вимірювання та розрахунків об`єму природного газу, зведеного до стандартних умов, що складається з одного або кількох вимірювальних комплексів та / або: лічильника газу в комплекті з реєструвальними приладами температури і тиску газу; лічильника газу в комплекті з показувальними приладами температури і тиску газу; лічильника газу, вимоги до якого встановлюються нормативно-правовими і нормативно-технічними документами; комерційний (приладовий) облік природного газу - це визначення за допомогою ВОГ обсягу споживання та/або реалізації природного газу, на підставі якого проводяться взаєморозрахунки між споживачами природного газу та суб`єктами господарювання, що здійснюють постачання природного газу.

Абзацом 1 пункту 6 глави 6 розділу Х Кодексу ГРМ визначено, що у разі виявлення позаштатного режиму роботи комерційного ВОГ чи його складових, пошкодження ЗВТ або пошкодження пломб чи захисних елементів власник (користувач), на території або у приміщенні якого встановлений комерційний ВОГ чи його складові, має терміново поінформувати про це оператора ГРМ та за потреби вжити заходів для недопущення аварійної ситуації з урахуванням техніки безпеки.

Як встановлено рішенням Господарського суду Запорізької області від 3 березня 2020 року в справі № 908/2313/18, Оператор виявив некоректні показники на табло лічильника Товариства, оскільки його облік зупинився, дійсні покази лічильника скинуті, на табло лічильника значення не змінювалися, у зв`язку з чим було встановлено порушення підпункту 1 пункту 3 глави 2 розділу XI Кодексу ГРМ, а саме: пошкодження ЗВТ (лічильника газу) або робота комерційного ВОГ чи його складових в позаштатному режимі, внаслідок чого витрата (споживання) природного газу комерційним ВОГ не обліковується або обліковується некоректно.

Цим же рішенням також встановлено, що 2 серпня 2018 року за результатами повірки провідним інженером Державного підприємства "Запорізький науково-виробничий центр стандартизації метрології та сертифікації" Гуменюком Н.О. видано довідку № 23221-18 про факт позаштатної роботи та непридатність законодавчо регульованого засобу вимірювальної техніки лічильника газу "Курс-01А1 G250", зав. № 14423 (не відповідає вимогам МПУ 288/03-2009). Підставою для визнання ЗВТ непридатним зазначено невідповідність пункту 6.6. Методики повірки. Непридатність лічильника газу спричинена втратою тиску (658 Па) похибка перевищує допустиму.

Абзацом 2 пункту 6 глави 6 розділу Х Кодексу ГРМ встановлено, що позаштатний режим роботи комерційного ВОГ, зокрема, включає: витоки газу з елементів та конструкції комерційного ВОГ, у тому числі імпульсних ліній манометрів, датчиків тиску і температури тощо; відсутність зміни показань лічильника газу (обчислювача або коректора об`єму газу), загальмованість або рух з ривками зчитувального механізму при фактичній витраті (споживанні) природного газу; наявність сторонніх шумів та нехарактерних звуків при роботі лічильника газу чи іншого ЗВТ; індикація або наявність повідомлень про порушення в роботі ЗВТ, в тому числі про необхідність зміни елементів живлення; забруднення або відкладання осадів, потрапляння сторонніх предметів до внутрішньої порожнини вимірювального трубопроводу або лічильника газу чи на робочі поверхні первинних перетворювачів; інші ознаки порушень вимог щодо експлуатації ЗВТ, які можуть вплинути на результати вимірювання.

При цьому, під час розгляду справи № 908/2313/18 Товариство обставини позаштатної роботи лічильника не спростовувало.

Разом із цим, відповідно до частини 4 статті 1 Кодексу ГРМ: коректор об`єму газу - це сукупність засобів вимірювальної техніки, які вимірюють тиск і температуру газу, що протікає у вимірювальному трубопроводі, обчислюють об`єм газу за стандартних умов, перетворюючи вихідні сигнали від лічильника газу; лічильник газу - засіб вимірювальної техніки, який використовується для вимірювання, запам`ятовування та відображення об`єму (обсягу) природного газу, що проходить через нього, та є складовою комерційного (дублюючого) вузла обліку.

З вказаних визначень слідує, що показання коректора об`єму газу перебувають у прямій безпосередній залежності від даних, які отримані від лічильника газу.

Отже, виходячи з технічного функціоналу коректора об`єму газу, наданого в Кодексі ГРМ (сукупність ЗВТ, які вимірюють тиск і температуру газу, що протікає у вимірювальному трубопроводі, обчислюють об`єм газу за стандартних умов, перетворюючи вихідні сигнали від лічильника газу), а також зі складу комерційного ВОГ, відомості коректора не можуть вважатись достовірними для визначення об`єму газу у випадку отримання даних від лічильника, який неправильно вимірював об`єм газу.

Аналогічна правова позиція викладена в постанові Верховного Суду в складі Касаційного господарського суду від 18 листопада 2022 року в cправі № 914/993/21.

У зв`язку з цим суд відхиляє твердження Товариства про те, що некоректна робота лічильника за вказаних обставин не впливає на правильність показань коректора об`єму газу і кількість фактично спожитого ним газу слід обраховувати саме за показниками коректора.

У разі несправності лічильника газу, що сталася внаслідок його позаштатного режиму роботи, буде підтверджено факт необлікованого чи облікованого частково об`єму розподіленого (спожитого, переданого) природного газу, то розрахунок необлікованих (облікованих частково) об`ємів природного газу за період несправності здійснюється відповідно до вимог абзацу 9 пункту 6 глави 6 розділу X, підпункту 1 пункту 4 глави 4 розділу XІ Кодексу ГРМ. Підпункт 2 пункту 4 глави 4 розділу ХІ Кодексу в такому разі не застосовується і обставини справності коректора значення не мають.

Аналогічна правова позиція викладена в постанові Верховного Суду в складі Касаційного господарського суду від 2 грудня 2020 року в справі № 906/962/18 (доповнена новим висновком постановою Верховного Суду в складі Касаційного господарського суду від 18 листопада 2022 року в cправі № 914/993/21).

Враховуючи вказані правові висновки, а також те, що акт про порушення від 23 липня 2018 року № 75, яким Оператором встановлено факт роботи комерційного ВОГ позивача (його складових) в позаштатному режимі, у судовому порядку не оскаржувався, не був скасований чи визнаний недійсним, розрахунок фактичних об`ємів спожитого Товариством природного газу на підставі данних коректора судом до уваги не береться.

Натомість інших доказів на підтвердження обсягу фактичного споживання Товариством природного газу в липні 2018 року матеріали справи не містять і сторонами таких документів при новому розгляді справи подано не було.

Крім того, суд звертає увагу на те, що встановлення обсягу фактично спожитого природного газу Товариством у спірний період не має жодних правових наслідків для вирішення даного спору, оскільки згідно з приписами чинного законодавства при наявності встановленого факту роботи лічильника обліку газу в позаштатному режимі, слід застосовувати саме розрахунковий метод визначення обсягів споживання газу.

Також відповідно до частини 1 статті 77 ГПК України обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Рішенням Господарського суду міста Києва від 7 квітня 2021 року в справі № 910/19423/20 зобов`язано Оператора здійснити розрахунок розподіленого Товариству природного газу в липні 2018 року згідно Типового договору. Вказане рішення в даній частині сторонами не оскаржувалось та набрало законної сили.

Відмовляючи позивачу в задоволенні решти позовних вимог при первісному розгляді даної справи, суд першої інстанції виходив із того, що вимоги про стягнення з відповідачів грошових коштів на підставі 1212 ЦК України та одночасне зобов`язання Оператора провести відповідний розрахунок є взаємовиключними, оскільки задоволення вимоги про стягнення відповідних сум грошових коштів перебуває в прямому зв`язку з визначенням обсягу спожитого Товариством природного газу в спірний період.

Як вбачається з матеріалів справи, Оператором на виконання вищевказаного рішення суду здійснено відповідний розрахунок, зі змісту якого вбачається, що обсяг розподіленого Товариству природного газу в липні 2018 року ставить 160 062,00 м3 (том 6, а. с. 100-102; том 7 а. с. 171-172). У цьому розрахунку також зазначено, що в зв`язку з порушенням Товариством приписів Кодексу ГРС у частині надання звіту про дані комерційного ВОГ у спосіб та строки, передбачені чинним законодавством та договором, Оператор визначив обсяги спожитого Товариством природного газу розрахунковим методом.

Судом встановлено, що цей розрахунок позивачем оскаржений не був та є чинним на час розгляду даного спору.

З огляду на вищевикладене, суд дійшов висновку про те, що позивач не довів належними та допустимими доказами відсутності правових підстав у розумінні статті 1212 ЦК України для набуття спірних коштів відповідачами у визначеному Товариством розмірі, у зв`язку з чим заявлені останнім вимоги про стягнення з відповідачів сум основного боргу (саме у цій частині вказану справу було направлено Верховним Судом новий розгляд) є необґрунтованими, а відтак не підлягають задоволенню.

Інші доводи, на які посилалися сторони під час розгляду даної справи, залишені судом без задоволення та не прийняті до уваги, як необґрунтовані та такі, що не спростовують висновків суду щодо відмови у задоволенні позову.

Відповідно до частини 1 статті 73 ГПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Статтею 76 ГПК України визначено, що належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Відповідно до частини 1 статті 77 ГПК України обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

За приписами частини 1 статті 86 ГПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

За таких обставин у задоволенні позову Товариства слід відмовити в зв`язку з його необґрунтованістю.

Відповідно до статті 129 ГПК України судові витрати залишаються за позивачем та відшкодуванню не підлягають.

Керуючись статтями 86, 129, 233, 236-238, 240, 241 Господарського процесуального кодексу України, суд

ВИРІШИВ:

У задоволенні позову відмовити.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається до Північного апеляційного господарського суду протягом двадцяти днів. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повне рішення складено та підписано 28 грудня 2023 року.

СуддяЄ.В. Павленко