ПІВНІЧНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"13" грудня 2023 р. Справа№ 826/10598/17

Північний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Шаптали Є.Ю.

суддів: Тищенко А.І.

Яковлєва М.Л.

при секретарі Токаревій А.Г.

за участю представників сторін відповідно до протоколу судового засідання від 13.12.2023.

розглянувши у відкритому судовому засіданні матеріали апеляційної скарги Київської міської ради

на рішення Господарського суду міста Києва від 16.12.2022 у справі №826/10598/17 (суддя Васильченко Т.В., м. Київ, повний текс складено та підписано - 26.12.2022)

за позовом Об`єднання співвласників багатоквартирного будинку "Київські каштани"

до Державного реєстратора Бандури Юрія Вікторовича Департаменту комунальної власності міста Києва виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації)

та Київської міської ради

третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідача - Комунальне підприємство "Керуюча компанія з обслуговування житлового фонду Шевченківського району м. Києва"

про визнання протиправним та скасування рішення

ВСТАНОВИВ:

Об`єднання співвласників багатоквартирного будинку «Київські каштани» звернулось до Окружного адміністративного суду міста Києва з позовом до Державного реєстратора Бандури Юрія Вікторовича Департаменту комунальної власності міста Києва виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) про визнання протиправним та скасування рішення.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що рішенням від 25.08.2016 Державного реєстратора Бандури Юрія Вікторовича Департаменту комунальної власності міста Києва виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) було протиправно зареєстровано за територіальною громадою м. Києва в особі Київської міської ради право власності на групу приміщень №№ 31, 45, 46, 63 загальною площею 283,3 кв.м., в будинку №8-Б по вул. Пушкінській в м. Києві, оскільки вони на момент прийняття такого рішення належали позивачу на праві власності.

Рішенням Окружного адміністративного суду міста Києва від 31.05.2018 адміністративний позов задоволено, визнано протиправним та скасовано рішення від 25.08.2016 державного реєстратора Бандури Юрія Вікторовича Департаменту комунальної власності міста Києва виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) про реєстрацію права власності на групу приміщень №31, 45, 46, 63 загальною площею 283,3 кв.м., в будинку № 8-Б по вул. Пушкінській в м. Києві .

Постановою Шостого апеляційного адміністративного суду від 25.07.2019 рішення Окружного адміністративного суду м. Києва від 31.05.2018 залишено без змін.

Постановою Верховного Суду від 01.06.2021 скасовано рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 31.05.2018 та постанову Шостого апеляційного адміністративного суду від 25.07.2019, провадження у справі №826/10598/17 закрито у зв`язку з тим, що даний спір не підлягає розгляду за правилами адміністративного судочинства.

Ухвалою Верховного Суду від 21.07.2021 задоволено заяву Об`єднання співвласників багатоквартирного будинку «Київські каштани» про направлення справи №826/10598/17 за встановленою юрисдикцією та скеровано матеріали справи №826/10598/17 до Господарського суду міста Києва.

У подальшому, позивачем було подано заяву про зміну предмета позову, яка прийнята судом, а тому предметом позову у даній справі є вимоги позивача про:

1) визнання незаконною та скасування державної реєстрації прав та їх обтяжень згідно з рішенням про державну реєстрацію прав та їх обтяжень (з відкриттям розділу), індексний номер: 31155788 від 30.08.2016 17.14.10 державного реєстратора Бандури Юрія Вікторовича Департаменту комунальної власності міста Києва виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) про реєстрацію за територіальною громадою міста Києва в особі Київської міської ради права власності на групи приміщень №31, 45, 46, 63, підвал, літера «Б» загальною площею 283,3 кв.м., в будинку №8-Б по вул. Пушкінській в м. Києві та відповідний запис про право власності: 16139767 від 25.08.2016 17:16:31;

2) визнання припиненим права власності Територіальної громади міста Києва в особі Київської міської ради на групи приміщень №31, 45, 46, 63, підвал, літера «Б» загальною площею 283,3 кв.м., в будинку №8-Б по вул. Пушкінській в м. Києві , - в межах яких вирішується спір.

Рішенням Господарського суду міста Києва від 16.12.2022 у справі №826/10598/17 позовні вимоги задоволено частково.

Скасовано державну реєстрацію прав та їх обтяжень згідно з рішенням про державну реєстрацію прав та їх обтяжень (з відкриттям розділу), індексний номер: 31155788 від 30.08.2016 17.14.10 державного реєстратора Бандури Юрія Вікторовича Департаменту комунальної власності міста Києва виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) про реєстрацію за територіальною громадою міста Києва в особі Київської міської ради права власності на групи приміщень №31, 45, 46, 63, підвал, літера «Б» загальною площею 283,3 кв.м., в будинку №8-Б по вул. Пушкінській в м. Києві та відповідний запис про право власності: 16139767 від 25.08.2016 17:16:31.

Стягнуто з Київської міської ради на користь Об`єднання співвласників багатоквартирного будинку «Київські каштани» судовий збір у розмірі 1 600 грн.

Суд дійшов висновку про часткову обґрунтованість позову щодо скасування державної реєстрації прав та їх обтяжень згідно з рішенням про державну реєстрацію прав та їх обтяжень (з відкриттям розділу), індексний номер: 31155788 від 30.08.2016 17.14.10 державного реєстратора Бандури Юрія Вікторовича Департаменту комунальної власності міста Києва виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) про реєстрацію за територіальною громадою міста Києва в особі Київської міської ради права власності на групи приміщень №31, 45, 46, 63, підвал, літера «Б» загальною площею 283,3 кв.м., в будинку №8-Б по вул. Пушкінській в м. Києві та відповідний запис про право власності: 16139767 від 25.08.2016 17:16:31, який здійснений у вигляді одноактового запису про право власності №16139767, що виключає можливість його часткового скасування лише стосовно державної реєстрації прав на допоміжні приміщення площею 161,2 м.кв. В задоволенні решти позовних вимог за висновком суду слід відмовити.

Не погодившись із прийнятим рішенням, Київська міська рада звернулась до Північного апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, у якій просить: скасувати рішення Господарського суду міста Києва від 16.12.2022 у справі №826/10598/17 та прийняти нове рішення, яким у задоволенні позову відмовити повністю.

Узагальнені доводи апеляційної скарги:

- висновки суду про те, що спірна реєстрація відбулась на підставі рішення КМР, яке було визнано недійсним в судовому порядку є таким, що не відповідає встановленим обставинам справи;

- оскаржуване рішення не містить висновків щодо порушення державним реєстратором встановленого порядку проведення реєстраційних дій із посиланням на конкретні норми права.

Відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 16.01.2023 апеляційну скаргу Київської міської ради справі №826/10598/17 передано для розгляду колегії суддів у складі: головуючий суддя - ОСОБА_1, судді: Шаптала Є.Ю., Іоннікова І.А.

Апеляційна скарга Київської міської ради подана безпосередньо до Північного апеляційного господарського суду.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 18.01.2023 у справі №826/10598/17, вирішено відкласти розгляд питання про відкриття чи відмову у відкритті апеляційного провадження, повернення без розгляду апеляційної скарги або залишення апеляційної скарги без руху до надходження до Північного апеляційного господарського суду матеріалів справи.

25.01.2023 до Північного апеляційного господарського суду надійшли матеріали справи №826/10598/17.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 06.02.2023 відкрито апеляційне провадження у справі №826/10598/17 та розгляд апеляційної скарги Київської міської ради на рішення Господарського суду міста Києва від 16.12.2022 у справі №826/10598/17 призначено на 21.03.2023.

14.02.2023 до канцелярії суду від позивача надійшов відзив на апеляційну скаргу, у якому позивач просить суд апеляційну скаргу залишити без задоволення, а оскаржуване рішення - без змін. У відзиві на апеляційну скаргу позивач посилається на необґрунтованість та безпідставність апеляційної скарги, зазначаючи про відсутність її належного обгрунтування.

20.03.2023 до канцелярії суду від Київської міської ради надійшли пояснення, у яких скаржник просить суд врахувати судову практику.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 21.03.2023 відкладено розгляд апеляційної скарги Київської міської ради на рішення Господарського суду міста Києва від 16.12.2022 у справі №826/10598/17 до 18.04.2023.

У судовому засіданні 18.04.2023 відкладено розгляд справи на 13.06.2023.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 13.06.2023 відкладено розгляд апеляційної скарги Київської міської ради на рішення Господарського суду міста Києва від 16.12.2022 у справі №826/10598/17 до 25.07.2023.

Розпорядженням керівника апарату Північного апеляційного господарського суду №09.1-07/589/23 від 31.07.2023, у зв`язку з рішенням Вищої ради правосуддя від 18.07.2023 про звільнення ОСОБА_1 з посади судді Північного апеляційного господарського суду у відставку, призначено повторний автоматизований розподіл справи.

Відповідно до витягу з протоколу повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями Північного апеляційного господарського суду від 31.07.2023 матеріали справи, разом з апеляційною скаргою передано на розгляд колегії суддів у складі: головуючий суддя - Шаптала Є. Ю., судді: Тарасенко К.В.., Станік С.Р.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 02.08.2023 апеляційну скаргу Київської міської ради на рішення Господарського суду міста Києва від 16.12.2022 у справі №826/10598/17 прийнято до свого провадження колегією суддів у складі: головуючий суддя - Шаптала Є. Ю., судді: Тарасенко К.В., Станік С.Р. Розгляд апеляційної скарги Київської міської ради на рішення Господарського суду міста Києва від 16.12.2022 у справі №826/10598/17 призначено на 12.09.2023.

Розпорядженням керівника апарату Північного апеляційного господарського суду №09.1-08/3692/23 від 12.09.2023, у зв`язку з перебуванням судді Тарасенко К.В. у відпустці, призначено повторний автоматизований розподіл справи.

Відповідно до Витягу з протоколу повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями Північного апеляційного господарського суду від 12.09.2023 матеріали справи, разом з апеляційною скаргою передано на розгляд колегії суддів у складі: головуючий суддя - Шаптала Є. Ю., судді: Станік С.Р., Яковлєв М.Л.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 12.09.2023 апеляційну скаргу Київської міської ради на рішення Господарського суду міста Києва від 16.12.2022 у справі №826/10598/17 прийнято до свого провадження колегією суддів у складі: головуючий суддя - Шаптала Є. Ю., судді: Станік С.Р., Яковлєв М.Л. Розгляд апеляційної скарги Київської міської ради на рішення Господарського суду міста Києва від 16.12.2022 у справі №826/10598/17 призначено на 18.10.2023.

Розпорядженням керівника апарату Північного апеляційного господарського суду №09.1-08/4266/23 від 18.10.2023, у зв`язку з перебуванням судді Станіка С.Р. у відпустці, призначено повторний автоматизований розподіл справи.

Відповідно до Витягу з протоколу повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями Північного апеляційного господарського суду від 18.10.2023 матеріали справи, разом з апеляційною скаргою передано на розгляд колегії суддів у складі: головуючий суддя - Шаптала Є. Ю., судді: Тищенко А.І. Яковлєв М.Л.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 18.10.2023 апеляційну скаргу Київської міської ради на рішення Господарського суду міста Києва від 16.12.2022 у справі №826/10598/17 прийнято до свого провадження колегією суддів у складі: головуючий суддя - Шаптала Є. Ю., судді: Тищенко А.І., Яковлєв М.Л. Розгляд апеляційної скарги Київської міської ради на рішення Господарського суду міста Києва від 16.12.2022 у справі №826/10598/17 призначено на 13.12.2023.

У судове засідання 13.12.2023 з`явились представники учасників справи.

Представник скаржника підтримала подану апеляційну скаргу та просила суд її задовольнити.

Представник позивача заперечив проти доводів апеляційної скарги та просив суд залишити її без задоволення.

Присутній представник третьої особи погодився з позицією відповідача-2.

Згідно з частиною першою статті 270 Господарського процесуального кодексу України у суді апеляційної інстанції справи переглядаються за правилами розгляду справ у порядку спрощеного позовного провадження з урахуванням особливостей, передбачених у цій Главі.

У відповідності до вимог ч.ч. 1, 2, 5 ст. 269 Господарського процесуального кодексу України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї. В суді апеляційної інстанції не приймаються і не розглядаються позовні вимоги та підстави позову, що не були предметом розгляду в суді першої інстанції.

Колегія суддів, беручи до уваги межі перегляду справи у апеляційній інстанції, обговоривши доводи апеляційної скарги, проаналізувавши на підставі фактичних обставин справи застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права при прийнятті оскаржуваного рішення, дійшла до висновку про те, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до статті 19 Конституції України органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та Законами України.

Згідно положень статті 144 Конституції України, органи місцевого самоврядування в межах повноважень, визначених законом, приймають рішення, які є обов`язковими до виконання на відповідній території.

Частиною 5 статті 140 Конституції України визначено, що питання організації управління районами в містах належить до компетенції міських рад.

Згідно зі статтею 1 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» право комунальної власності - право територіальної громади володіти, доцільно, економно, ефективно користуватися і розпоряджатися на свій розсуд і в своїх інтересах майном, що належить їй, як безпосередньо, так і через органи місцевого самоврядування.

Частиною п`ятою статті 16 Закону України "Про місцеве самоврядування в Україні" передбачено, що від імені та в інтересах територіальних громад права суб`єкта комунальної власності здійснюють відповідні ради.

Частиною 1 статті 59 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» передбачено, що рада в межах своїх повноважень приймає нормативні та інші акти у формі рішень.

05.11.1991 Кабінетом Міністрів України прийнята постанова №311 «Про розмежування державного майна України між загальнодержавною (республіканською) власністю і власністю адміністративно-територіальних одиниць (комунальною) власністю», якою затверджено перелік державного майна, яке передається до власності адміністративно-територіальних одиниць (комунальної власності). Установлено, що державне майно України, крім майна, яке належить до комунальної власності, є загальнодержавною (республіканською) власністю.

Вказаною постановою до переліку державного майна України, що передається до власності адміністративно-територіальних одиниць (комунальної власності) віднесено житловий та нежитловий фонд міської Ради народних депутатів, житлово-експлуатаційні, ремонтно-будівельні та інші організації, пов`язані з обслуговуванням та експлуатацією цього житлового фонду.

Згідно зі статтею 11 Закону України "Про столицю України - місто-герой Київ" передбачено, що питання організації управління районами в місті Києві належать до компетенції Київської міської ради і вирішуються відповідно до Конституції, цього та інших законів України, рішень міської ради про управління районами міста.

На виконання зазначеної постанови Кабінету Міністрів України №311 від 05.11.1991, виконавчим комітетом Київської міської ради народних депутатів прийнято рішення № 26 від 13.01.1992 «Про формування комунального майна міста та районів», яким затверджено перелік комунального майна, яке перебуває у власності міста, пунктом 3 якого передано до комунальної власності районів майно згідно з переліком (додатки 2 - 15), в тому числі житловий фонд.

У подальшому, рішенням Київської міської ради від 27.12.2001 № 208/1642 «Про формування комунальної власності територіальних громад районів міста Києва», затверджено переліки об`єктів комунальної власності територіальних громад районів м. Києва, зокрема до комунальної власності територіальної громади Шевченківського району м. Києва було включено житловий будинок на вул. Пушкінська, 8-Б (позиція 773, таблиця 7 «Житлове господарство», додатка № 11).

У 2010 році рішенням Київської міської ради від 09.09.2010 № 7/4819 «Про питання організації управління районами в місті Києві» було вирішено не утворювати районні у місті Києві ради та припинити з 31.10.2010 шляхом ліквідації районні у місті Києві ради, зокрема, і Шевченківську районну у місті Києві раду, у зв`язку з чим, усе майно та підприємства, що перебували у комунальній власності районних рад у місті Києві передано до комунальної власності міста Києва.

02.12.2010 Київською міською радою прийнято рішення № 284/5096 «Про питання комунальної власності територіальної громади міста Києва», яким затверджено переліки об`єктів права комунальної власності територіальної громади міста Києва згідно з додатками 1 - 10 до цього рішення.

Відповідно до вказаного переліку житловий комплекс по вул. Пушкінська, 8-Б у Шевченківському районі м. Києва не належить на праві комунальної власності територіальній громаді м. Києва.

27.10.2011 Київською міською радою прийнято рішення № 397/6613, яким внесено зміни до рішення Київської міської ради № 284/5096 від 02.12.2010, з урахуванням якого нежитлові приміщення площею 289,3 м.кв. житлового комплексу по вул. Пушкінська, 8-Б у Шевченківському районі м. Києва внесено до переліку об`єктів комунальної власності територіальної громади міста Києва.

Отже, на підставі вказаного рішення Київської міської ради від 02.12.2010 №284/5096 (зі змінами від 27.10.2011 № 397/6613) спірні нежитлові приміщення у житловому будинку №8-Б на вул. Пушкінській у місті Києві загальною площею 289,30 кв.м. перейшли у власність територіальної громади міста Києва в особі Київської міської ради.

Рішенням Київської міської ради від 23.10.2013 № 270/9758 «Про питання, пов`язані з державною реєстрацією речових прав на нерухоме майно, що належить до комунальної власності територіальної громади міста Києва» доручено підприємствам, госпрозрахунковим організаціям та установам, заснованим на комунальній власності територіальної громади міста Києва, та іншим суб`єктам, на балансі яких обліковується майно, що перебуває у комунальній власності територіальної громади міста Києва, вчиняти усі дії, пов`язані з проведенням процедури державної реєстрації права власності територіальної громади міста Києва на нерухоме майно (крім земельних ділянок), що належить до комунальної власності територіальної громади міста Києва.

У серпні 2015 року Київським міським бюро технічної інвентаризації та реєстрації права власності на об`єкти нерухомого майна здійснено технічну інвентаризацію нежитлових приміщень у будинку №8-Б на вул. Пушкінській у м. Києві та 13.08.2015 складено технічний паспорт на приміщення громадського призначення, вбудовані в житловий будинок (нежитлові приміщення (група приміщень №31,45,46,63) загальною площею 289,3 кв.м. (копія наявна в матеріалах справи).

25.08.2016 на виконання рішення Київської міської ради від 23.10.2013 № 270/9758 здійснено державну реєстрацію права власності за територіальною громадою міста Києва нежитлових приміщень, групи приміщень №№ 31, 45, 46, 63, підвал, літ «Б», в будинку № 8-Б на вул. Пушкінській у м. Києві.

Вказана реєстрація відбулась на підставі рішення Київської міської ради від 02.12.2010 №284/5096 "Про питання комунальної власності територіальної громади міста Києва" із змінами, внесеними рішенням Київської міської ради від 27.10.2011 №397/6613.

Так, згідно з рішенням про державну реєстрацію прав та їх обтяжень (з відкриттям розділу), індексний номер: 31155788 від 30.08.2016 17.14.10 державного реєстратора Бандури Юрія Вікторовича Департаменту комунальної власності міста Києва виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) за територіальною громадою міста Києва в особі Київської міської ради зареєстровано право власності на групи приміщень №31, 45, 46, 63, підвал, літ «Б» загальною площею 283,3 кв.м., в будинку №8Б по вул. Пушкінська в м. Києві . При цьому, як зазначив відповідач-2, не заперечується позивачем і підтверджується матеріалами справи, в результаті переобмірів та уточнення лінійних розмірів було встановлено, що загальна площа вказаних приміщень становить саме 283,30 кв.м.

Разом з цим, судом встановлено, що на виконання рішення Шевченківського районної у м. Києві ради від 13.07.2006 №44 «Про надання згоди на передачу житлових комплексів на баланс співвласників багатоквартирного будинку» та розпорядженням Шевченківської районної у місті Києві державної адміністрації від 01.09.2006 № 1401 «Про передачу житлових комплексів на баланс об`єднань співвласників багатоквартирного будинку», згідно з актом приймання-передачі (внутрішнього переміщення) основних засобів № 1 від 01.10.2006, житловий будинок №8-Б на вул. Пушкінській, загальною площею 2325,3 кв.м, житловою площею 955,5 кв.м був переданий на баланс ОСББ «Київські каштани».

21.12.2015 здійснено державну реєстрацію права власності за ОСББ «Київські каштани» на нежитлові приміщення, група приміщень №31, 45, 46, 63 в літ. «Б» за адресою: м. Київ, вул. Пушкінська, 8 на підставі свідоцтв про право власності, виданих 23.12.2015 Управлінням державної реєстрації Головного територіального управління юстиції у м. Києві, а саме: свідоцтво №50669174 від 23.12.2015 на нежитлове приміщення (група приміщень №31 в літ. «Б») площею 74,8 кв.м.; свідоцтво №50670874 від 23.12.2015 на нежитлове приміщення (група приміщень №45 в літ. «Б») площею 52,9 кв.м.; свідоцтво №50671587 від 23.12.2015 на нежитлове приміщення (група приміщень №46 в літ. «Б») площею 57,9 кв.м.; свідоцтво №50670107 від 23.12.2015 на нежитлове приміщення (група приміщень №63 в літ. «Б») площею 99,0 кв.м.

Реєстрація права власності на приміщення №31, 45, 46, 63 за ОСББ «Київські каштани» підтверджується витягами з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності від 23.12.2015 (№50669318, №50671011, №50671678, №50670226).

Отже, як вбачається з матеріалів справи, спірні нежитлові приміщення, розташовані у будинку № 8-Б на вул. Пушкінській у м. Києві, одночасно зареєстровані в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно як за позивачем - ОСББ «Київські каштани», так і за відповідачем-2 - територіальною громадою міста Києва в особі Київської міської ради.

У реєстраційних документах ОСББ «Київські каштани» зазначено адресу будинку 8 в літері «Б» по вул. Пушкінській в м. Києві, а в оскаржуваному рішенні державного реєстратора зазначено будинок № 8-Б по вул. Пушкінській в м. Києві.

Водночас, з довідки Київського міського бюро технічної інвентаризації та реєстрації права власності на об`єкти нерухомого майна КМДА № 15228 (И-2015) від 20.11.2015 року вбачається, що на земельній ділянці за адресою вул. Пушкінська, 8 за даними технічної інвентаризації станом на 1959 рік розташовано декілька житлових будинків з відповідними літерами А, Б, В. Літера будинку є технічним терміном і до адреси немає ніякого відношення. Нумерація квартир в літері Б починається з 1 поверху з кв. № 32 по кв. № 54. Квартири цокольного поверху (колишні кв. № 29, 31) станом на 13.08.2015 року є нежитловими приміщеннями, а саме прим. № 31, № 45, № 46, № 63. Адреса зазначена в інших документах як вул. Пушкінська, 8 б відноситься до одного і того ж самого об`єкта нерухомого майна, що й вул. Пушкінська, 8.

За твердженням позивача, реєстрація права власності за відповідачем-2 на нежитлові приміщення №№31, 45, 46 та 63 загальною площею 283,3 м.кв. в будинку 8-Б по вул. Пушкінській в м. Києві, які є спільною власністю власників квартир будинку, оскільки належать до допоміжних приміщень, є протиправною та порушує права співвласників квартир будинку 8-Б по вул. Пушкінській в м. Києві, в інтересах і від імені яких діє позивач, а тому просить визнати незаконною та скасувати державну реєстрацію права власності на спірні приміщення за територіальною громадою м. Києва в особі Київської міської ради та визнати припиненим право власності відповідача-2 на спірне нерухоме майно.

Відповідно до приписів статті 328 Цивільного кодексу України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності чи необґрунтованість активів, які перебувають у власності, не встановлені судом.

Згідно зі ст. 2 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» державна реєстрація речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень (далі - державна реєстрація прав) - офіційне визнання і підтвердження державою фактів набуття, зміни або припинення речових прав на нерухоме майно, обтяжень таких прав шляхом внесення відповідних відомостей до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно.

За змістом наведеної норми державна реєстрація прав не є підставою набуття права власності, а є лише засвідченням державою вже набутого особою права власності, що унеможливлює ототожнення факту набуття права власності з фактом його державної реєстрації. При дослідженні судом обставин існування в особи права власності, необхідним є перш за все встановлення підстави, на якій особа набула таке право, оскільки сама по собі державна реєстрація прав не є підставою виникнення права власності, такої підстави закон не передбачає.

Аналогічна правова позиція викладена в постановах Верховного Суду від 24.01.2020 у справі № 910/10987/18, від 12.03.2019 у справі № 911/3594/17, від 27.02.2018 у справі № 925/1121/17, від 17.04.2019 у справі № 916/675/15.

У даному випадку, як правильно встановлено судом першої інстанції з наявних матеріалів справи, спірна реєстрація права власності на нежитлові приміщення загальною площею 283,3 кв.м. (групи приміщень №№31, 45, 46, 63) за територіальною громадою міста Києва в особі Київської міської ради відбулась на підставі рішення Київської міської ради від 02.12.2010 №284/5096 "Про питання комунальної власності територіальної громади міста Києва" із змінами, внесеними рішенням Київської міської ради від 27.10.2011 №397/6613.

Суд враховує, що постановою Київського апеляційного господарського суду від 17.09.2018 у справі №5011-58/14165-2012 за позовом Об`єднання співвласників багатоквартирного будинку "Київські каштани" до Київської міської ради визнано недійсним пункт 119 таблиці 2 "Культура і мистецтво" до додатку 10 до рішення Київської міської ради від 27.10.2011 №397/6613 "Про внесення змін та доповнень до рішення Київської міської ради від 02.12.2010 №284/5096 "Про питання комунальної власності територіальної громади міста Києва" в частині включення до переліку об`єктів комунальної власності допоміжних приміщень площею 161,2 м.кв. будинку №8-Б по вул. Пушкінській в м. Києві.

Вказана постанова оскаржувалась Об`єднанням співвласників багатоквартирного будинку "Київські каштани", проте касаційна скарга ОСББ "Київські каштани" на постанову Київського апеляційного господарського суду від 17.09.2018 у справі № 5011-58/14165-2012 була повернута скаржнику ухвалою Верховного Суду України від 10.12.2018.

Отже, вказана постанова суду апеляційної інстанції не скасована та набрала законної сили.

Частиною 2 статті 13 Закону України "Про судоустрій і статус суддів" передбачено, що обов`язковість урахування (преюдиційність) судових рішень для інших судів визначається законом.

Законодавчі вимоги щодо застосування преюдиції у господарському процесі передбачені частиною 4 статті 75 Господарського процесуального кодексу України, згідно з якою обставини, встановлені рішенням суду в господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, стосовно якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

Преюдиціальність - обов`язковість фактів, установлених судовим рішенням, що набуло законної сили, в одній справі для суду при розгляді інших справ. Преюдиціально встановлені факти не підлягають доказуванню, адже їх істину вже встановлено у рішенні чи вироку, і немає необхідності встановлювати їх знову, тобто піддавати сумніву істинність і стабільність судового акта, який вступив в законну силу. Суть преюдиції полягає в неприпустимості повторного розгляду судом одного й того ж питання між тими ж сторонами.

Вказаний висновок щодо застосування норм права викладено у постанові Верховного Суду від 23.05.2018 у справі № 910/9823/17.

Отже, не потребують доказування преюдиціальні обставини, тобто встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, - при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини. При цьому не має значення, в якому саме процесуальному статусі виступали відповідні особи у таких інших справах - позивачів, відповідачів, третіх осіб тощо. Преюдиціальне значення процесуальним законом надається саме обставинам, встановленим судовими рішеннями (в тому числі в їх мотивувальних частинах), а не правовій оцінці таких обставин, здійсненій іншим судом.

Обставинами справи, на яких ґрунтуються позовні вимоги, є юридичні факти, що призвели до виникнення спірного правовідношення, настання відповідальності або інших наслідків, тобто такі факти, з якими норми матеріального права пов`язують виникнення, зміну чи припинення прав та обов`язків суб`єктів спірного матеріального правовідношення.

Під час розгляду справи №5011-58/14165-2012 суд апеляційної інстанції на підставі досліджених доказів визнав доведеними обставинами належності приміщень (кімнат), які розташовані нижче першого поверху житлового будинку №8-Б по вул. Пушкінська в м. Києві , загальною площею 161,2 м.кв. зі спірних 283,3 м.кв. (289,3 м.кв.), до допоміжних. У вказаній постанові апеляційним господарським судом також встановлено, що згідно висновку експерта від 02.03.2018 №11283/16-43 коректним розміром площі спірних нежитлових приміщень є саме 283,3 м.кв., а не 289,3м.кв., як вказано у рішенні ради від 02.12.2010 №284/5096 із змінами від 27.10.2011 №397/6613.

Згідно ч. 2 ст. 10 Закону України "Про приватизацію державного житлового фонду" власники квартир багатоквартирних будинків та житлових приміщень у гуртожитку є співвласниками допоміжних приміщень у будинку чи гуртожитку, технічного обладнання, елементів зовнішнього благоустрою і зобов`язані брати участь у загальних витратах, пов`язаних з утриманням будинку і прибудинкової території відповідно до своєї частки у майні будинку чи гуртожитках. Допоміжні приміщення (кладовки, сараї і т.ін.) передаються у власність квартиронаймачів безоплатно і окремо приватизації не підлягають.

Пунктами 1.1, 1.2 рішення Конституційного Суду України від 02.03.2004р. № 4 -рп/2004 встановлено, що допоміжні приміщення (підвали, сараї, кладові, горища, колясочні і т.ін.) передаються у спільну власність громадян одночасно з приватизацією ними квартир (кімнат у квартирах) багатоквартирних будинків. Підтвердження права власності на допоміжні приміщення не потребує здійснення додаткових дій.

Відтак, оскільки судом апеляційної інстанції у справі №5011-58/14165-2012 встановлено, що приміщення (кімнати), які розташовані нижче першого поверху житлового будинку №8-Б по вул. Пушкінська в м. Києві , загальною площею 161,2 м.кв. зі спірних 283,3 м.кв. (289,3 м.кв.) є допоміжними приміщеннями житлового будинку, вони в силу закону є об`єктами права спільної власності співвласників вказаного житлового будинку і відповідно віднесення відповідачем вказаних приміщень загальною площею 161,2 м.кв. до переліку об`єктів комунальної власності територіальної громади є неправомірним.

Обставини, встановлені Київським апеляційним господарським судом при винесенні постанови у справі № 5011-58/14165-2012, яка набрала законної сили, в силу імперативних вимог статті 75 Господарського процесуального кодексу України мають преюдиціальне значення для даної справи, не підлягають повторному доказуванню при розгляді справи №826/10598/17 та мають обов`язкову силу для вирішення даної справи.

Відтак, вказаною постановою Київського апеляційного господарського суду від 17.09.2018 у справі № 5011-58/14165-2012 встановлено, що частина спірних нежитлових приміщень (які є предметом розгляду у даній справі №826/10598/17) загальною площею 161,2 м.кв. зі спірних 283,3 м.кв., є допоміжними приміщеннями житлового будинку і вони відповідно до закону є об`єктами права спільної власності співвласників вказаного житлового будинку.

При цьому, апеляційний господарський суд у справі № 5011-58/14165-2012 не знайшов підстав для віднесення іншої частини приміщень загальною площею 122,1 м.кв. до допоміжних, оскільки згідно висновку експерта такі приміщення не можуть бути віднесені до допоміжних, з огляду на відсутність установлених: технічних пристроїв, механічного, електричного, санітарно-технічного та іншого обладнання, прокладених мереж інженерних комунікацій з установленою на них запірно-розподільчою арматурою, які необхідні для забезпечення експлуатації та обслуговування квартир мешканців будинку.

Натомість, позивач, посилаючись на висновок атестованого судового експерта Черніна Якова Олександровича за результатами проведеної судової будівельно-технічної експертизи №01/32-21-22 від 11.01.2022, наголошує на тому, що частина приміщень загальною площею 122,1 м.кв. відноситься до допоміжних, оскільки є складовими частинами допоміжних приміщень загальною площею 161,2 м.кв. та не можуть використовуватися окремо.

Судом перевірено, що висновком експерта № 01/32-21-22 від 11.01.2022 встановлено, що експлуатація (використання) допоміжних приміщень загальною площею 161,2 м.кв., які знаходяться в будинку № 8-Б по вул. Пушкінська в м. Києві , не можлива без приміщень загальною площею 122,1 м.кв., які не мають ознак допоміжних згідно з постановою Київського апеляційного господарського суду від 17.09.2018 у справі № 5011-58/14165-2012, оскільки ці приміщення впливають своєю наявністю на можливість експлуатації (використання) допоміжних приміщень загальною площею 161,2 м.кв. в кожній групі шляхами евакуації до існуючого евакуаційного виходу, зберігання відповідних речей, здійснення санітарно-гігієнічних потреб при наявності людей в допоміжних приміщеннях тощо. Приміщення загальною площею 122,1 м.кв., є складовими частинами нежитлових приміщень № 31, № 45, № 46 та № 63, які знаходяться в будинку № 8-Б по вул. Пушкінська в м. Києві , оскільки ці приміщення утворюють одне ціле в кожній групі.

Однак, такі доводи позивача зводяться до переоцінки та перегляду фактів і правовідносин, які були встановлені у постанові Київського апеляційного господарського суду від 17.09.2018 у справі № 5011-58/14165-2012, яка набрала законної сили, що є неприпустимим, оскільки питання щодо можливості віднесення нежитлових приміщень загальною площею 122,1 м.кв. зі спірних 283,3 м.кв. (293,3 м.кв.) до допоміжних було предметом розгляду у справі № 5011-58/14165-2012.

Суд апеляційної інстанції у справі № 5011-58/14165-2012 на підставі висновку експерта за результатами проведення судової будівельно-технічної експертизи від 02.03.2018 р. №11283/16-43, встановив, що окремі приміщення (кімнати), які розташовані нижче першого поверху житлового будинку №8-Б по вул. Пушкінська в м. Києві та відносяться до складу спірних приміщень загальною площею 283,3 кв.м., в яких прокладені трубопроводи і змонтовані прибори системи опалення, є допоміжними приміщеннями будинку, а саме: кімнати №№ 2,3,5,6 в групі приміщень №31 площею 50,5 м.кв.; кімната №2 в групі приміщень №45 площею 38,3 м.кв.; кімната №3 в групі приміщень №46 площею 9,3 м.кв.; кімнати №№ 5,7,8,9 в групі приміщень №63 площею 63,1 м.кв., в той же час представлені для проведення огляду приміщення (кімнати) груп №№31 (кімнати: 1,4,7,8, загальною площею 24,3 м.кв.), 45 (кімнати: 1,3,4,5,6, загальною площею 15,4 м.кв.), 46 (кімнати: 1,2,4,5,6, загальною площею 47,8 м.кв.), 63 (кімнати: 1,2,3,4,6, загальною площею 34,6 м.кв.), розташованих нижче першого поверху житлового будинку №8-Б по вул. Пушкінська в м. Києві , за своїми ознаками та характеристиками не відносяться до допоміжних.

Отже, установлення апеляційним судом обставин щодо неможливості віднесення приміщень загальною площею 122,1 м.кв. до допоміжних у преюдиціальному порядку виключає можливість для повторного дослідження цих обставини під час розгляду даної справи №826/10598/17 на підставі висновку іншої експертизи, а тому судом першої інстанції обґрунтовано відхилено наданий позивачем висновок експерта.

Відповідно до пункту 1 частини 1 статті 2 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» державна реєстрація речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень - офіційне визнання і підтвердження державою фактів набуття, зміни або припинення речових прав на нерухоме майно, обтяжень таких прав шляхом внесення відповідних відомостей до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно.

Відповідно до частини 1 статті 12 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» державний реєстр прав містить відомості про зареєстровані речові права на нерухоме майно та їх обтяження, про зареєстровані права власності на об`єкти незавершеного будівництва та їх обтяження, а також про взяття на облік безхазяйного нерухомого майна і ціну (вартість) нерухомого майна та речових прав на нього чи розмір плати за користування нерухомим майном за відповідними правочинами, відомості та електронні копії документів, подані у паперовій формі, або документи в електронній формі, на підставі яких проведено реєстраційні дії, а також документи, сформовані за допомогою програмних засобів ведення Державного реєстру прав під час проведення таких реєстраційних дій, та відомості реєстрів (кадастрів), автоматизованих інформаційних систем, отримані державним реєстратором шляхом безпосереднього доступу до них чи в порядку інформаційної взаємодії таких систем з Державним реєстром прав.

Згідно з пунктом 1 частини третьої статті 10 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» державний реєстратор встановлює відповідність заявлених прав і поданих/отриманих документів вимогам законодавства, а також відсутність суперечностей між заявленими та вже зареєстрованими речовими правами на нерухоме майно та їх обтяженнями, зокрема: відповідність обов`язкового дотримання письмової форми правочину та його нотаріального посвідчення у випадках, передбачених законом; відповідність повноважень особи, яка подає документи для державної реєстрації прав; відповідність відомостей про речові права на нерухоме майно та їх обтяження, що містяться у Державному реєстрі прав, відомостям, що містяться у поданих/отриманих документах; наявність обтяжень прав на нерухоме майно; наявність факту виконання умов правочину, з якими закон та/або відповідний правочин пов`язує можливість виникнення, переходу, припинення речового права, що підлягає реєстрації.

Державний реєстратор перевіряє документи на наявність підстав для проведення реєстраційних дій, зупинення розгляду заяви про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, зупинення державної реєстрації прав, відмови в державній реєстрації прав та приймає відповідні рішення (пункт другий частини третьої статті 10 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень»).

Відповідно до частини 1 статті 37 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» рішення, дії або бездіяльність державного реєстратора, суб`єкта державної реєстрації прав можуть бути оскаржені до Міністерства юстиції України, його територіальних органів або до суду.

При цьому, згідно із Законом України «Про внесення змін до деяких законів України щодо удосконалення механізму протидії рейдерству» № 2255-IX від 12.05.2022, який набув чинності 26.07.2022, статтю 26 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» викладено у новій редакції.

Відповідно до частини 3 статті 26 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» (в редакції закону № 2255-IX від 12.05.2022, чинній на момент розгляду даної справи) відомості про речові права, обтяження речових прав, внесені до Державного реєстру прав, не підлягають скасуванню та/або вилученню.

У разі скасування рішення державного реєстратора про державну реєстрацію прав на підставі судового рішення чи у випадку, передбаченому пунктом 1 частини сьомої статті 37 цього Закону, на підставі рішення Міністерства юстиції України, а також у разі визнання на підставі судового рішення недійсними чи скасування на підставі судового рішення документів, на підставі яких проведено державну реєстрацію прав, скасування на підставі судового рішення державної реєстрації прав, що мало наслідком державну реєстрацію набуття речових прав, обтяжень речових прав, відповідні права чи обтяження припиняються.

У разі якщо в Державному реєстрі прав, у тому числі в його невід`ємній архівній складовій частині, наявні відомості про речові права, обтяження речових прав, припинені у зв`язку з проведенням відповідної державної реєстрації, або якщо відповідним судовим рішенням також визнаються речові права, обтяження речових прав, одночасно з державною реєстрацією припинення речових прав чи обтяжень речових прав проводиться державна реєстрація набуття відповідних прав чи обтяжень. При цьому дата і час державної реєстрації набуття речових прав, обтяжень речових прав, що були припинені у зв`язку з проведенням відповідної державної реєстрації та наявні в Державному реєстрі прав, у тому числі в його невід`ємній архівній складовій частині, залишаються незмінними.

Отже, тлумачення наведеної норми права у чинній редакції (яка діє на час ухвалення судового рішення у цій справі) дає підстави дійти висновку про те, що наразі способами судового захисту порушених прав та інтересів особи є: судове рішення про скасування рішення державного реєстратора про державну реєстрацію прав; судове рішення про визнання недійсними чи скасування документів, на підставі яких проведено державну реєстрацію прав; судове рішення про скасування державної реєстрації прав.

Проте, на відміну від положень частини 3 статті 26 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» у попередній редакції, у якій законодавець передбачав, що з метою ефективного захисту порушених прав ухвалення зазначених судових рішень обов`язково має супроводжуватися одночасним визнанням, зміною чи припиненням цим рішенням речових прав, обтяжень речових прав, зареєстрованих відповідно до законодавства (за наявності таких прав), наразі відповідні права чи обтяження припиняються або повертаються у стан, що існував до відповідної державної реєстрації, в силу закону, шляхом державної реєстрації змін чи набуття таких речових прав, обтяжень речових прав у разі прийняття рішення про визнання речових прав, обтяжень речових прав.

Належний спосіб захисту, виходячи із застосування спеціальної норми права, повинен забезпечити ефективне використання цієї норми у її практичному застосуванні - гарантувати особі спосіб відновлення порушеного права або можливість отримання нею відповідного відшкодування. Поняття "ефективний засіб" передбачає не лише запобігання порушенню або припиненню порушення, а так само встановлення механізму відновлення, поновлення порушеного права. Таким чином, обов`язковим є практичне застосування ефективного механізму захисту. Протилежний підхід суперечитиме принципу верховенства права. Як правило, суб`єкт порушеного права може скористатися не будь-яким, а цілком конкретним способом захисту свого права (постанова Верховного суду України від 23.06.2020 у справі №922/2589/19, пункт 5.6 постанови Великої Палати Верховного Суду від 22.08.2018 у справі № 925/1265/16).

Отже, як правильно зазначив суд першої інстанції, оскільки з 26.07.2022, тобто на час ухвалення даного судового рішення, наведений закон такого способу захисту порушених речових прав як визнання припиненим права власності не передбачає, то визнання судом факту відсутності (припинення) права власності відповідача-2 на спірне нерухоме майно не призведе до більш ефективного відновлення порушених прав, тим більш, що вимога ОСББ «Київські каштани» про визнання припиненим права власності територіальної громади міста Києва на спірні нежитлові приміщення за своїм змістом фактично є вимогою про встановлення певного факту, що виходить за межі повноважень господарських судів, так як розглядаючи таку вимогу, суд не здійснює захисту прав та охоронюваних законом інтересів учасників господарських відносин. Отже, обраний позивачем спосіб захисту своїх прав не відповідає способам, встановленим чинним законодавством, в тому числі вимогами спеціальної норми права у редакції чинній на момент винесення рішення, і, як наслідок, не призводить до поновлення його порушеного права. Цей факт може встановлюватися господарськими судами лише при існуванні та розгляді між сторонами спору про право цивільне. Його встановлення є елементом оцінки фактичних обставин справи та обґрунтованості вимог.

За викладених обставин, судова колегія погоджується з висновком суду першої інстанції про відсутність підстав для задоволення позовних вимог ОСББ «Київські каштани» про визнання припиненим права власності територіальної громади міста Києва в особі Київської міської ради на групи приміщень №31,45, 46, 63, загальною площею 283,3 м.кв. у будинку №8-Б по вул. Пушкінській у м. Києві.

Разом з цим, судом враховано, що право власності територіальної громади міста Києва в особі Київської міської ради на групи приміщень №31,45,46,63, загальною площею 161,2 м.кв. зі спірних 283,3 м.кв. у будинку №8-Б по вул. Пушкінській у м. Києві фактично було припинено на підставі постанови Київського апеляційного господарського суду від 17.09.2018 у справі №5011-58/14165-2012, у зв`язку з визнанням недійсним рішення Київської міської ради від 27.10.2011 №397/6613 «Про внесення змін та доповнень до рішення Київської міської ради від 02.12.2010 №284/5096 "Про питання комунальної власності територіальної громади міста Києва" в частині включення до переліку об`єктів комунальної власності допоміжних приміщень площею 161,2 м.кв. будинку №8-Б по вул. Пушкінській у м. Києві.

У свою чергу, припинення права власності Київської міської ради на групи приміщень загальною площею 161,2 м.кв. шляхом визнання частково недійсним рішення Київської міської ради від 02.12.2010 №284/5096 "Про питання комунальної власності територіальної громади міста Києва" із змінами, внесеними рішенням Київської міської ради від 27.10.2011 №397/6613, на підставі якого проведено державну реєстрацію прав на приміщення загальною площею 161,2 м.кв. в будинку №8-Б по вул. Пушкінській у м. Києві є підставою для скасування державної реєстрації прав на ці приміщення.

При цьому, вказане рішення Київської міської ради було визнано недійсним постановою Київського апеляційного господарського суду від 17.09.2018 у справі № 5011-58/14165-2012 саме в частині включення до переліку об`єктів комунальної власності допоміжних приміщень площею 161,2 м.кв. будинку №8-Б по вул. Пушкінській в м. Києві.

Таким чином, оскільки рішення Київської міської ради, на підставі якого було проведено спірну державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно, було частково визнано недійсним на підставі преюдиціального судового рішення, а також з урахуванням встановленого судом факту припинення права власності відповідача-2 на частину нежитлових приміщень загальною площею 161,2 м.кв., суд першої інстанції правильно зазначив про наявність підстав для скасування у судовому порядку державної реєстрації прав Київської міської ради на нерухоме майно згідно оскаржуваного рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень.

Водночас, суд враховує, що на підставі постанови суду від 17.09.2018 у справі №5011-58/14165-2012 було визнано недійсним рішення Київської міської ради від 02.12.2010 №284/5096 із змінами, внесеними рішенням Київської міської ради від 27.10.2011 №397/6613, лише в частині допоміжних приміщень площею 161,2 м.кв. зі спірних 283,3 кв.м. (289,3 кв.м.), проте, з урахуванням того, що державна реєстрація прав власності на спірне нерухоме майно загальною площею 283,3 кв.м. (групи приміщень №№31, 45, 46, 63) за територіальною громадою міста Києва здійснена у вигляді одноактового запису про право власності №16139767, у суду відсутня можливість для часткового скасування рішення державного реєстратора лише стосовно державної реєстрації прав на допоміжні приміщення площею 161,2 м.кв.

Також суд звертає увагу, що Київська міська рада не позбавлена права звернутися у встановленому законом порядку до державного реєстратора з метою здійснення державної реєстрації свого права власності на частину нежитлових приміщень загальною площею 122,1 м.кв. зі спірних 283,3 кв.м. в будинку №8-Б по вул. Пушкінській в м. Києві.

За викладених обставин у їх сукупності, суд першої інстанції дійшов правильного висновку про задоволення позовних вимог ОСББ «Київські каштані» в частині скасування державної реєстрації прав та їх обтяжень згідно з рішенням про державну реєстрацію прав та їх обтяжень (з відкриттям розділу), індексний номер: 31155788 від 30.08.2016 17.14.10 державного реєстратора Бандури Юрія Вікторовича Департаменту комунальної власності міста Києва виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) про реєстрацію за територіальною громадою міста Києва в особі Київської міської ради права власності на групи приміщень №31, 45, 46, 63, підвал, літера «Б» загальною площею 283,3 кв.м., в будинку №8-Б по вул. Пушкінській в м. Києві та відповідний запис про право власності: 16139767 від 25.08.2016 17:16:31, в іншій частині позовних вимог слід відмовити, в тому числі в частині визнання державної реєстрації незаконною, оскільки в даному спорі суд не вирішує питання правомірності чи неправомірності дій реєстратора, а вирішує спір про право.

Державній реєстрації підлягає заявлене право, державна реєстрація якого здійснюється суб`єктом державної реєстрації прав не за власною ініціативою, а на підставах, установлених законом, зокрема за заявою про державну реєстрацію прав, поданою особою, за якою здійснюється реєстрація права. Тобто відносини у сфері державної реєстрації речового права виникають саме між суб`єктом звернення за такою послугою та суб`єктом, уповноваженим здійснювати відповідні реєстраційні дії. При цьому навіть якщо буде встановлено, що суб`єкт державної реєстрації прав дотримався законодавства при внесенні запису про проведену державну реєстрацію права за іншою особою, це не є перешкодою для задоволення позову щодо скасування цього запису, якщо наявність такого запису порушує права чи охоронювані законом інтереси позивача.

Відповідно до статті 15 Цивільного кодексу України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Статтею 16 цього Кодексу передбачено, що кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу (аналогічна норма права закріплена статті 20 Господарського кодексу України).

За змістом положень указаних норм права суд шляхом вчинення провадження у справах здійснює захист осіб, права й охоронювані законом інтереси яких порушені або оспорюються. Розпорядження своїм правом на захист є приписом цивільного законодавства і полягає в наданні особі, яка вважає свої права порушеними, невизнаними або оспорюваними, можливості застосувати способи захисту, визначені законом або договором.

Установивши наявність у особи, яка звернулася з позовом, суб`єктивного матеріального права або охоронюваного законом інтересу, про захист яких подано позов, суд з`ясовує наявність чи відсутність факту їх порушення або оспорення і відповідно ухвалює рішення про захист порушеного права або відмовляє позивачу в захисті, встановивши безпідставність та (або) необґрунтованість заявлених вимог.

Як правильно встановлено судом та вбачається з постанови Київського апеляційного господарського суду від 17.09.2018 р. у справі № 5011-58/14165-2012, приміщення (кімнати), які розташовані нижче першого поверху житлового будинку №8-Б по вул. Пушкінська в м. Києві, загальною площею 161,2 м.кв. зі спірних 283,3 м.кв. (289,3 м.кв.) є допоміжними. Зокрема, до них належать: кімнати №№ 2,3,5,6 в групі приміщень №31 площею 50,5 м.кв.; кімната №2 в групі приміщень №45 площею 38,3 м.кв.; кімната №3 в групі приміщень №46 площею 9,3 м.кв.; кімнати №№ 5,7,8,9 в групі приміщень №63 площею 63,1 м.кв.

З цієї ж постанови суду вбачається, що власником цих спірних приміщень як допоміжних безумовно є співвласники квартир житлового будинку відповідно до положень статей 1, 10 Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду» та рішення Конституційного Суду України №4-рп/2004 від 02.03.2004, за висновками якого підтвердження права власності на допоміжні приміщення не потребує здійснення додаткових дій.

Відповідно до частини 1 статті 53 Господарського процесуального кодексу України у випадках, встановлених законом, органи державної влади, органи місцевого самоврядування, фізичні та юридичні особи можуть звертатися до суду в інтересах інших осіб, державних чи суспільних інтересах та брати участь у цих справах.

Відповідно до статті 16 Закону України «Про об`єднання співвласників багатоквартирного будинку» об`єднання має право відповідно до законодавства та статуту об`єднання захищати права, представляти інтереси співвласників у судах, органах державної влади і органах влади Автономної Республіки Крим, органах місцевого самоврядування, на підприємствах, в установах та організаціях незалежно від форми власності.

З матеріалів справи також вбачається, що створене ОСББ «Київські каштани» в 2006 році стало балансоутримувачем житлового будинку за адресою: м. Київ, вул. Пушкінська, 8-Б відповідно до акту приймання-передачі житлового комплексу будинку №8-Б від 29.09.2006, за яким отримало на баланс підвальні приміщення будинку, в тому числі допоміжні (спірні приміщення).

Таким чином, з моменту створення позивач як об`єднання співвласників багатоквартирного будинку за адресою: м. Київ, вул. Пушкінська, 8-Б законодавчо наділений повноваженнями щодо здійснення представництва та захисту, в тому числі і у судовому порядку, законних прав та інтересів всіх співвласників квартир у цьому житловому будинку.

Оскільки реєстрація права власності на нежитлові приміщення №31, 45, 46, 63 загальною площею 161,2 кв.м. зі спірних 283,3 кв.м. (289,3 кв.м.) у житловому будинку 8-Б по вул. Пушкінській у м. Києві за територіальною громадою м. Києва в особі Київської міської ради суперечить інтересам співвласників квартир даного житлового будинку, суд першої інстанції правильно зазначив, що позивачем обґрунтовано та доведено в розумінні статей 76, 77 Господарського процесуального кодексу України підстави звернення до суду з даним позовом і наявність правових підстав для скасування цього запису, так як наявність такого запису порушує права чи охоронювані законом інтереси співвласників квартир даного житлового будинку.

Отже, виходячи з того, що позов частково доведений позивачем та обґрунтований матеріалами справи, колегія суддів погоджується з судом першої інстанції в тому, що враховуючи приписи частини 3 статті 26 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», в редакції Закону України «Про внесення змін до деяких законів України щодо удосконалення механізму протидії рейдерству» № 2255-IX від 12.05.2022, про те, що позовні вимоги підлягають задоволенню в частині скасування державної реєстрації прав та їх обтяжень згідно з рішенням про державну реєстрацію прав та їх обтяжень (з відкриттям розділу), індексний номер: 31155788 від 30.08.2016 17.14.10 державного реєстратора Бандури Юрія Вікторовича Департаменту комунальної власності міста Києва виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) про реєстрацію за територіальною громадою міста Києва в особі Київської міської ради права власності на групи приміщень №31, 45, 46, 63, підвал, літера «Б» загальною площею 283,3 кв.м., в будинку №8-Б по вул. Пушкінській в м. Києві та відповідний запис про право власності: 16139767 від 25.08.2016 17:16:31, який здійснений у вигляді одноактового запису про право власності №16139767, що виключає можливість його часткового скасування лише стосовно державної реєстрації прав на допоміжні приміщення площею 161,2 м.кв. В задоволенні решти позовних вимог слід відмовити.

Підсумовуючи викладене, колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції про часткове задоволення позовних вимог.

Разом з цим, судова колегія зазначає, що апеляційна скарга не містить обгрунтування щодо підстав для скасування оскаржуваного рішення суду та вмотивованих доводів на їх спростування.

Апеляційний господарський суд, перевіривши матеріали справи та дослідивши доводи учасників справи, дійшов висновку, що судом першої інстанції за результатами розгляду справи було прийнято законне та вмотивоване рішення на підставі належних та допустимих доказів, а скаржником в апеляційній скарзі вищенаведені висновки суду першої інстанції не спростовано.

Отже, апеляційний господарський суд не вбачає підстав для задоволення апеляційної скарги та скасування рішення Господарського суду міста Києва від 16.12.2022 у справі №826/10598/17.

Згідно з ст. 17 Закону України «Про виконання рішень і застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод та практику Європейського суду з прав людини, як джерело права.

Так, у своїх рішеннях Європейський суд з прав людини зазначає, що хоча національний суд має певну свободу розсуду щодо вибору аргументів у тій чи іншій справі та прийняття доказів на підтвердження позицій сторін, орган влади зобов`язаний виправдати свої дії, навівши обґрунтування своїх рішень (див. рішення у справі «Суомінен проти Фінляндії» (Suominen v. Finland), № 37801/97, п. 36, від 1 липня 2003 року).

Ще одне призначення обґрунтованого рішення полягає в тому, щоб продемонструвати сторонам, що вони були почуті. Крім того, вмотивоване рішення дає стороні можливість оскаржити його та отримати його перегляд вищестоящою інстанцією. Лише за умови винесення обґрунтованого рішення може забезпечуватись публічний контроль здійснення правосуддя (див. рішення у справі «Гірвісаарі проти Фінляндії» (Hirvisaari v. Finland), №49684/99, п. 30, від 27 вересня 2001 року).

Суд апеляційної інстанції зазначає, що враховуючи положення ч. 1 ст. 9 Конституції України та беручи до уваги ратифікацію Законом України від 17.07.1997 р. N 475/97-ВР Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року і Першого протоколу та протоколів N 2,4,7,11 до Конвенції та прийняття Закону України від 23.02.2006 р. N3477-IV (3477-15) «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини», суди також повинні застосовувати Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод (Рим, 4 листопада 1950 року) та рішення Європейського суду з прав людини як джерело права.

У рішенні Суду у справі Трофимчук проти України № 4241/03 від 28.10.2010 Європейським судом з прав людини зазначено, що хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, це не може розумітись як вимога детально відповідати на кожен довід сторін.

Колегія суддів зазначає про те, що при апеляційному перегляді не встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права щодо винесення судом першої інстанції рішення, а доводи апеляційної скарги не спростовують висновки суду, наведені в оскаржуваному рішенні.

За таких обставин, висновки суду першої інстанції про встановлені обставини і правові наслідки відповідають дійсним обставинам справи і підтверджуються достовірними доказами, а тому рішення Господарського суду міста Києва від 16.12.2022 у справі №826/10598/17 відповідає чинному законодавству, фактичним обставинам та матеріалам справи і підстав для його скасування не вбачається.

З огляду на викладене, судова колегія приходить до висновку про те, що апеляційна скарга Київської міської ради на рішення Господарського суду міста Києва від 16.12.2022 у справі №826/10598/17 є необґрунтованою та такою, що задоволенню не підлягає.

Судові витрати за розгляд апеляційної скарги у зв`язку з відмовою в її задоволенні на підставі ст. 129 Господарського процесуального кодексу України покладаються на апелянта.

Керуючись ст.ст. 129, 231, 269, 270, 275, 276, 281 - 284 ГПК України, суд,

ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційну скаргу Київської міської ради - залишити без задоволення.

2. Рішення Господарського суду міста Києва від 16.12.2022 у справі №826/10598/17 - залишити без змін.

3. Судові витрати зі сплати судового збору за подачу апеляційної скарги покласти на апелянта.

4. Матеріали справи № 826/10598/17 повернути до господарського суду першої інстанції.

Постанова суду набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена до Верховного Суду в порядку та строки, передбачені ГПК України.

Повний текст постанови складено та підписано 15.01.2023.

Головуючий суддя Є.Ю. Шаптала

Судді А.І. Тищенко

М.Л. Яковлєв