ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
_______________________________________________________________________
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20.12.2023м. ХарківСправа № 922/1898/23

Господарський суд Харківської області у складі:

судді Присяжнюка О.О.

при секретарі судового засідання Іванії К.В.

розглянувши в порядку загального позовного провадження справу

за позовом Приватного підприємства "Будтранс-груп" (61038, м. Харків, вул. Маршала Батицького, 8)
до Товариства з обмеженою відповідальністю "Тепло-Квар" (61067, м. Харків, вул. Плеханівська, 117)
про стягнення коштів
за участю представників:

позивача - Максимова М.І. (ордер серія АН №1002060 від 12.09.2023 року)

відповідача - Скребець О.М. (ордер серія АХ№1117155 від 05.02.023 року)

ВСТАНОВИВ:

В провадженні Господарського суду Харківської області знаходиться вищевказана справа за позовом Приватного підприємства "Будтранс-груп" (позивач по справі) до Товариства з обмеженою відповідальністю "Тепло-Квар" (відповідач по справі) про стягнення 552621,76 грн.

Ухвалою суду від 16.05.2023 (суддя Ольшанченко В. І.) прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі № 922/1898/23, справу вирішено розглядати за правилами загального позовного провадження, підготовче засідання призначено на 06.06.2023.

Протокольною ухвалою суду від 01.08.2023 закрито підготовче провадження у справі та призначено справу до судового розгляду по суті на 28.08.2023.

В судовому засіданні 28.08.2023 суд за участю представників позивача та відповідача відкрив розгляд справи по суті, за результатом судового засідання суд оголосив перерву в судовому засіданні до 12.09.2023.

Протокольною ухвалою суду від 12.09.2023 оголошено перерву в судовому засіданні до 26.09.2023.

Протокольною ухвалою суду від 26.09.2023 оголошено перерву удовому засіданні до 10.10.2023.

Судове засідання 10.10.2023 не відбулось в зв`язку з хворобою судді Ольшанченка В. І.

Розпорядженням керівника апарату суду від 23.10.2023 № 344/2023 в зв`язку з тимчасовою непрацездатністю судді Ольшанченка В. І., яка триває більше 14 днів, що перешкоджає розгляду справи у строки, встановлені ГПК України, призначено повторний автоматизований розподіл справи № 922/1898/23.

Протоколом повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 24.10.2023 (час автоматизованого розподілу 16:55) проведено повторний автоматизований розподіл судової справи та призначено для розгляду справи № 922/1898/23 суддю Новікову Н. А. 25.10.2023 справу № 922/1898/23 передано судді Новіковій Н. А.

В зв`язку з перебуванням з 26.10.2023 по 27.10.2023 судді Новікової Н. А. у відрядженні, матеріали справи розглядаються суддею після повернення з відрядження.

На підставі ухвали Господарського суду Харківської області від 31.10.2023 року, суддею Новіковою Н.А. заявлено та задоволено самовідвід судді Новікової Н. А. від участі в розгляді справи № 922/1898/23.Матеріали справи № 922/1898/23 передано для здійснення повторного автоматизованого розподілу та визначення іншого складу суду для розгляду справи відповідно до ст. 32 ГПК України.

Протоколом повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 31.10.2023 визначено суддю Присяжнюка О.О. для розгляду даної справи.

Ухвалою Господарського суду Харківської області від 03.11.2023 року, справу № 922/1898/23 прийнято до провадження. Призначено судовий розгляд справи по суті до розгляду у судовому засіданні на "28" листопада 2023 р. о 12:00.

Протокольною ухвалою суду від 28.11.2023 року, на підставі ст. 216 ГПК України оголошено перерву в судовому засіданні на 11 грудня 2023 року о(б) 14:00 год.

Протокольною ухвалою суду від 11.12.2023 року, на підставі ст. 216 ГПК України оголошено перерву в судовому засіданні на 20 грудня 2023 року о(б) 12:00 год.

20.12.2023 року від представника Товариства з обмеженою відповідальністю "Тепло-Квар", через систему електронний суд ( Документ сформований в системі «Електронний суд» 19.12.2023) надійшло клопотання про залучення до матеріалів справи доказів та поновлення процесуальних строків , вказане клопотання долучено судом до матеріалів справи.

20.12.2023 року від представника Товариства з обмеженою відповідальністю "Тепло-Квар", через систему електронний суд ( Документ сформований в системі «Електронний суд» 19.12.2023) надійшли пояснення стосовно заявлених позовних вимог, де представник відповідача на відміну від позиції позивача, який стверджував що Договір поставки від 22.04.2020р. було укладено в усній формі, позиція відповідача вказаний Договір було укладено не в усній формі, а в письмовій.

Посилаючись на п 1.4, що передбачає, що фактично укладенням вказаного Договору є виконання обов`язків між сторонами за Договором №68072601 від 26.07.2019р., вважає, що , фактично була пролонгована дія та передані попередні заповзання між сторонами за іншим Договором. Крім того представник відповідача вказує на те, що надані позивачем на адресу господарського суду Харківської області документи, а саме: рахунки, видаткові накладні за період 2020-2021 року, не є первинними документами в розумінні Закону України «Про бухгалтерській облік та фінансову звітність в Україні» та не можуть підтвердити факт здійснення господарської операції. Також представник відповідача просить суд застосувати до заявлених позовних вимог строки позовної давності ст.258,267 ГПК України та відмовити в задоволенні позовних вимог повністю.

Судове засідання 20.12.2023 року не відбулось, оскільки 20.12.2023 в період з 11 год. 30 хв. до 13 год. 15 хв. в Господарському суді Харківської області здійснювалися невідкладні заходи з перевірки об`єкта на наявність вибухонебезпечних предметів. У зв`язку з викладеним, судові засідання призначені на вказаний вище період часу не відбулися з незалежних від суду обставин, а ті що проходили в цей час були припинені, про що складено АКТ про надходження повідомлення про «замінування» суду від 20.12.023 року.

У судовому засіданні 21.12.2023 представник позивача позовні вимоги підтримав у повному обсязі, просив суд задовольнити позов. Представник відповідача проти позову заперечував з підстав, викладених у відзиві, просив суд відмовити у його задоволенні.

У судовому засіданні 21.12.2023 судом було досліджено наявні в матеріалах справи докази, заслухано заключні слова сторін та оголошено вступну та резолютивну частини рішення.

Розглянувши подані документи і матеріали, заслухавши пояснення представників сторін, всебічно і повно з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги за позовам, об`єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд установив таке.

Предметом доказування у даній справі є обставини, пов`язані з укладенням договору поставки, факт поставки, загальна вартість поставленого товару, настання строку його оплати, наявність часткової чи повної оплати, допущення прострочення оплати.

Згідно з пунктом 1 частини 2 статті 11 Цивільного кодексу України підставами виникнення цивільних прав та обов`язків є договори та інші правочини.

Частина 1 статті 626 Цивільного кодексу України передбачає, що договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Як зазначив позивач у позовній заяві,22 квітня 2020 року між ТОВ Тепло-Квар (покупець) та ПП Будтранс-Груп (продавець) було укладено письмовий Договір поставки № 2204/20-1П строком дії до 31 грудня 2020 року.

В подальшому ПП Будтранс-Груп (позивач) та ТОВ Тепло-Квар (відповідач) продовжили господарські відносини на підставі усних Договорів поставки. При цьому, враховуючи низький рівень правової обізнаності бухгалтерів позивач та відповідач при кожній поставці з 31 грудня 2020 року все одно посилалися на письмовий Договір поставки № 2204/20- 1П.

В підтвердження заявлених позовних вимог позивачем було подано суду разом з позовної видаткові накладні за 2020 та 2021 рік, акти звіряння в підтвердження того, що оплати за поставлений товар здійснювалися відповідачем на погашення заборгованості, що виникла за письмовим Договором поставки та усними договорами поставки, які укладалися з 01.01.2021 по 06.12.2021. а не за усними Договорами поставки від 07 грудня 2021 року, від 08 грудня 2021 року, від 09 грудня 2021 року, від 10 грудня 2021 року, від 11 грудня 2021 року, від 14 грудня 2021 року, від 15 грудня 2021 року, від 17 грудня 2021 року (здійснені оплати частково погасили лише першу видаткову накладну від 07.12.2021 року за усним Договором поставки від 07.12.2021 року, про що детальніше вказано нижче).

Як вказує позивач у позові, що заборгованість відповідача (ТОВ Тепло-Квар) перед позивачем (ПП Будтранс-Груп) у розмірі 507 592 грн. 80 коп. виникла на підставі усних Договорів поставки від 07 грудня 2021 року, від 08 грудня 2021 року, від 09 грудня 2021 року, від 10 грудня 2021 року, від 11 грудня 2021 року, від 14 грудня 2021 року, від 15 грудня 2021 року, від 17 грудня 2021 року, укладення яких підтверджує наступними видатковими накладними:

1. Видаткова накладна № 7885 від 07 грудня 2021 року на суму 67 200 грн.;

2. Видаткова накладна № 7915 від 08 грудня 2021 року на суму 15 600 грн.;

3. Видаткова накладна № 7947 від 09 грудня 2021 року на суму 23 400 грн.;

4. Видаткова накладна № 7975 від 10 грудня 2021 року на суму 105 600 грн.;

5. Видаткова накладна № 7987 від 11 грудня 2021 року на суму 69 120 грн.;

6. Видаткова накладна № 8027 від 14 грудня 2021 року на суму 86 400 грн.;

7. Видаткова накладна № 8010 від 15 грудня 2021 року на суму 48 000 грн.;

8. Видаткова накладна № 8040 від 15 грудня 2021 року на суму 69 120 грн.;

9. Видаткова накладна № 8098 від 17 грудня 2021 року на суму 48 000 грн.

В період з 07.12.2021 року по 17.12.2021 року відповідно до вказаних видаткових накладних позивачем було поставлено на користь відповідача товар на загальну суму 532 440 грн.

Крім того, до 07.12.2021 року позивачем також було поставлено на користь відповідача товар на суму 2 514 052.96 грн.

Згідно повного Акту звірки взаємних розрахунків з 22.04.2020 по 23.05.2023 рр., відповідачем було сплачено на користь позивача за весь період грошові кошти у розмірі 2 538 900.16 грн.

Таким чином, позивач розраховує заборгованість наступним чином а саме, віднімає від суми всіх оплат відповідача (2 538 900.16 гри) суму, на яку позивачем було поставлено товар на користь відповідача до 07.12.2021 року (2 514 052.96 гри) дорівнює 24 847.20 грн. Відповідно сума у розмірі 24 847.20 грн частково покрила заборгованість відповідача перед позивачем за видатковою накладною № 7885 від 07 грудня 2021 року на суму 67 200 грн:(532 440 грн - 24 847.20 грн = 507 592.80 грн)

У зв`язку із вищевикладеним позивачем заявлено до стягнення заборгованість ТОВ Тепло-Квар перед ПП Будтранс-Груп в розмірі 507 592.80 (п`ятсот сім тисяч п`ятсот дев`яносто дві) грн. 80 коп.

Окрім розрахунку заборгованості за поставлений товар, позивачем було додано до позову розрахунок інфляційних збитків за прострочення грошового зобов`язання у розмірі 35 975 (тридцять п`ять тисяч дев`ятсот сімдесят п`ять) грн. 73 коп., що нараховані за період з жовтня 2022 року по травень 2023 року та трьох відсотків річних у розмірі 9 053 (дев`ять тисяч п`ятдесят три) грн. 23 коп., що нараховані за період з наступного дня після останньої оплати за товар (04.10.2022 року) по дату подачі позову (08.05.2023 року).

В свою чергу, під час розгляду справи відповідач факт наявності заборгованості в заявленій до стягнення сумі - 507 592.80 (п`ятсот сім тисяч п`ятсот дев`яносто дві) грн. 80 коп. заперечував; зазначав, У наданих суду позивачем документах - усіх видаткових накладних наявне посилання саме на наявність Договору поставки №2204/20- 1-П від 22.04.2020р . Про те, товар За ТТН 4 від 24.11.2020р. поставлений до вул. Семінарська, у м. Харкові, За ТТН 2 від 20.11.2020р. поставлений до пров. Черновськнй у м. Харкові За ТТН 0 від 19.11.2020р. поставлений до пров. Черновськнй у м. Харкові За ТТН 9 від 12.11,2020р. поставлений до пров. Бетоночний у м. Харкові За ТТН 9 від 27.08.2020р. поставлений до вул, Авіаційна у м. Харкові За ТТН 6 від 25.08,2020р. поставлений до вул. Роганська у м. Харкові За ТГН 0, 1 від 25.08.2020р. поставлений до вул. Польова у м, Харкові За ТТН 8 від 14.08.2020р. поставлений до пров. Фагігський у м. Харкові За ТТН 3 від 25.07.2020р. поставлений до пров. Рогантинський, у м. Харкові За ТТН 8 від 21.07.2020р. поставлений до пров. Рогатинський у м. Харкові

Так само, в період коли Договір від 22.04.2020р. вже не діяв, протягом 2021 року були здійснена поставка товарів на різні адресу, визначені у ТТН, які ніким чином на мають бути пов`язані з вул. Богдана Хмельницького.

Про те, як вказує відповідач, до суду надані видаткові накладні на адресу ТОВ «ТЕПЛО-КВАР» за період 2020-2021 років. Вказані документи не містять підпису єдиної уповноваженої особи, яка має право діяти як представник (керівник) від імені ТОВ «ТЕПЛО-КВАР» - Стоказ М.В., підпис йому не належить.

Будь яких документів, щодо передачі повноважень іншій особі у формі довіреності на отримання товарно-матеріальних цінностей іншій особі видаткова накладна не містить. Вона містить данні про гаку довіреність, її номер, та дату які не є заповненими. Також відсутні данні про Прізвище, ім`я, по-батькові - особи яка є отримувачем товару та підписантом вказаних видаткових накладних.

На переконання відповідача, вказані видаткові накладні не є належними та припустимим доказами в розумінні вимог вказаного Закону України «Про бухгалтерській облік та фінансову звітність в Україні» та норм ГПК України, які підтверджують факт здійснення господарської операції.

Крім того, відповідач зазначає , про те що позивач не надає суду довіреності на право отримання товарно-матеріальних цінностей та проведення господарської операції іншої особою, що прямо передбачено вимогами п.2.5 ст.2 Положення про документальне забезпечення записів у бухгалтерському обліку Затверджено Наказом Міністерства фінансів України від 24.05.1995 за № 88.

Вказане і є причиною спору у даній справі.

Оцінюючи подані докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному розгляді в судовому засіданні всіх обставин справи в їх сукупності, та, враховуючи те, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, суд вважає, що позовні вимоги позивача не підлягають задоволенню. До вказаного висновку суд прийшов з таких підстав.

Суд зазначає, що підставою для виникнення у відповідача зобов`язань з оплати поставленого товару є, насамперед, факт поставки вказаного товару, а також доведення обсягу та вартості поставленого товару належними та допустимими доказами.

Згідно ч. 1 ст. 181 ГК України допускається укладення господарських договорів у спрощений спосіб, тобто шляхом обміну листами, факсограмами, телеграмами, телефонограмами тощо, а також шляхом підтвердження прийняття до виконання замовлень, якщо законом не встановлено спеціальні вимоги до форми та порядку укладення даного виду договорів.

Статтею 1 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» передбачено, що первинний документ - це документ, який містить відомості про господарську операцію та підтверджує її здійснення.

Згідно ч. 1, 2 ст. 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні" підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи. Для контролю та впорядкування оброблення даних на підставі первинних документів можуть складатися зведені облікові документи.

Первинні та зведені облікові документи можуть бути складені у паперовій або в електронній формі та повинні мати такі обов`язкові реквізити: назву документа (форми); дату складання; назву підприємства, від імені якого складено документ; зміст та обсяг господарської операції, одиницю виміру господарської операції; посади осіб, відповідальних за здійснення господарської операції і правильність її оформлення; особистий підпис або інші дані, що дають змогу ідентифікувати особу, яка брала участь у здійсненні господарської операції.

Неістотні недоліки в документах, що містять відомості про господарську операцію, не є підставою для невизнання господарської операції, за умови, що такі недоліки не перешкоджають можливості ідентифікувати особу, яка брала участь у здійсненні господарської операції, та містять відомості про дату складання документа, назву підприємства, від імені якого складено документ, зміст та обсяг господарської операції тощо.

Вимоги, щодо оформлення первинних документів наведені також у пункті 2.4. Положення про документальне забезпечення записів у бухгалтерському обліку, затвердженого Наказом Міністерства фінансів України від 24.05.1995 № 88, згідно якого первинні документи повинні мати такі обов`язкові реквізити: найменування підприємства, установи, від імені яких складений документ, назва документа (форми), дата складання, зміст та обсяг господарської операції, одиниця виміру господарської операції (у натуральному та/або вартісному виразі), посади і прізвища осіб, відповідальних за здійснення господарської операції і правильність її оформлення, особистий підпис або інші дані, що дають змогу ідентифікувати особу, яка брала участь у здійсненні господарської операції.

Разом з тим, в наданих суду у спірних видаткових накладних не зазначені посади та прізвища осіб, відповідальних за здійснення господарських операцій.

У них міститься лише підпис з боку отримувача товару, проте вказані видаткові накладні не містять даних, що дають змогу ідентифікувати особу, яка брала участь у здійсненні господарської операції.

Крім того, у вказаних видаткових накладних міститься посилання на договір № 2204/20- 1П. який також доданий позивачем до позовної заяви, проте строк дії вищеозначеного договору сплив 31 грудня 2020 року.

Відповідно до частини першої статті 92 Цивільного кодексу України юридична особа набуває цивільних прав та обов`язків і здійснює їх через свої органи, які діють відповідно до установчих документів та закону.

Юридична особа вважається створеною з дня її державної реєстрації (ч. 4 ст. 87 Цивільного кодексу України).

Відносини, що виникають у сфері державної реєстрації, регулюються, окрім Цивільного кодексу України, спеціальним Законом України "Про державну реєстрацію юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських Формувань"

Загальні засади державної реєстрації, а також її основні принципи визначені в статті 4 вказаного Закону. До них, зокрема, належать обов`язковість та публічність державної реєстрації в Єдиному державному реєстрі. З метою забезпечення державних органів достовірною інформацією створено Єдиний державний реєстр юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань (дачі - Єдиний державний реєстр. Реєстр) (ч / ст. 7 Закону України "Про державну реєстрацію юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань").

Обов`язковому відображенню (реєстрації) в Єдиному державному реєстрі, серед інших перелічених у цій статті відомостей, належать: відомості щодо керівників державних органів і органів місцевого самоврядування як юридичних осіб та осіб, які можуть вчиняти дії від імені юридичної особи, у тому числі: прізвище, ім`я, по батькові, дата народження, реєстраційний номер облікової картки платника податків або серія та номер паспорта (ч 3 ст 9 Закону).

При цьому, відповідно до пункту другого частини першої статті першої цього закону Витяг з Єдиного державного реєстру (далі - Витяг) містить відомості, які є актуальними на дату та час формування витягу або на дату та час, визначені у запиті, або інформацію про відсутність таких відомостей у цьому реєстрі.

Статус документів та відомостей, внесених до Єдиного державного реєстру, закріплений статтею 10 Закону України "Про державну реєстрацію юридичних осіб. (Фізичних осіб - підприємців та громадських формувань" яка, зокрема, визначає, що внесені до Реєстру документи та відомості вважаються достовірними і можуть бути використані у спорі. Якщо ж відомості, що підлягають внесенню до Єдиного державного реєстру, не внесені до нього, вони не можуть бути використані у спорі

Отже, відсутність відповідного запису у реєстрі є належним і достатнім (достовірним) підтвердженням відсутності таких відомостей (інформації) для будь-якого державного органу, яким є і суд.

Вказаний висновок викладений Верховним Судом в ухвалі від 12.02.2020р. у справі N160/2199/19 (адміністративне провадження N К/9901/3665/20).

Витяг з реєстру (станом на 04.02.2023р.) також містить дані про керівника юридичної особи, та відомості про інших осіб, які можуть вчиняти дії від імені юридичної особи, у тому числі підписувати договори, тощо : Стоказ Максим Володимирович з 20,12.2012р. - керівник, та єдиний представник.

Як встановлено судом в процесі розгляду справи, протоколом установчих зборів учасників ТОВ «Тепло-Квар» №1-19 від 19.12.212р. відповідно до якого призначено на посаду директора Стоказ М.В.

- Наказ №17-к від 20.12.2012р. те що, ОСОБА_1 приступив до праці на посаді директора.

- Статутом ТОВ «Тепло-Квар» (нова редакція) затверджена Протоколом загальних зборів учасників ТОВ №13/06/2019 від 13.06.2019р. Так, відповідно до п.п.6.3.3. п.6.3 розділу 6 Директор Товариства: діє без довіреності від імені Товариства, представляє інтереси Товариства у взаємовідносинах с підприємствами установами, організаціями, видає та скасовує довіреності, підписує, укладає, змінює та розриває від імені Товариства правочини ( договори, угоди) .

Про те до суду надані видаткові накладні на адресу ТОВ «ТЕПЛО-КВАР» за період 2020-2021 років.

Вказані документи не містять підпису єдиної уповноваженої особи, яка має право діяти як представник (керівник) від імені ТОВ «ТЕПЛО-КВАР» - Стоказ М.В., підпис йому не належить.

Будь яких документів, щодо передачі повноважень іншій особі у формі довіреності на отримання товарно-матеріальних цінностей іншій особі видаткова накладна не містить. Вона містить данні про таку довіреність, її номер, та дату які не є заповненими. Також відсутні данні про Прізвище, ім`я, по-батькові - особи яка є отримувачем товару та підписантом вказаних видаткових накладних.

Відсутність вказаних даних, робить надані суду документи таким, що не відповідають вимогам, а саме:

Враховуючи викладене, суд не приймає в якості належних та допустимих доказів видаткові накладні, оформлені з порушенням вимог законодавства.

Господарський суд констаутє, що наявність печатки підприємства ТОВ «ТЕПЛО-КВАР» не є обов`язковою за своєю суті, та не надає можливості щодо отримання даних ідентифікації особи.

Згідно з вимогами ч.1-ч.2 ст.58-1 ГК України, відповідно до яких: Суб`єкт господарювання має право використовувати у своїй діяльності печатки. Використання суб`єктом господарювання печатки не є обов`язковим. Відбиток печатки не може бути обов`язковим реквізитом будь-якого документа, що подається суб`єктом господарювання до органу державної влади або органу місцевого самоврядування. Копія документа, що подається суб`єктом господарювання до органу державної влади або органу місцевого самоврядування, вважається засвідченою у встановленому порядку, якщо на такій копії проставлено підпис уповноваженої особи такого суб`єкта господарювання або особистий підпис фізичної особи - підприємця. Орган державної влади або орган місцевого самоврядування не вправі вимагати нотаріального засвідчення вірності копії документа у разі, якщо така вимога не встановлена законом.

Згідно з вимогами ч.3 ст.58-1 ГК України, Наявність або відсутність відбитка печатки суб`єкта господарювання на документі не створює юридичних наслідків.

Суд також погоджується з запереченнями відповідача, стосовно того, що наявність та/або відсутність печатки на документах не має створити будь яких юридичних наслідків для учасників спору, а саме для позивача та відповідача у справі, її наявність не робить документ достовірним та таким що відповідає вимогам Закону.

Судом розцінюється критично наданий позивачем Акт звірки також з огляду на таке.

Двадцять першого грудня 2020 року Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного господарського суду в рамках справи № 916/499/20 досліджував питання щодо використання акту звірки взаєморозрахунків, як доказу господарської операції. Відповідно до вимог чинного законодавства акт звірки розрахунків у сфері бухгалтерського обліку та фінансової звітності не є зведеним обліковим, а лише технічним (фіксуючим) документом, за яким бухгалтерії підприємств звіряють бухгалтерський облік операцій. Він відображає стан заборгованості та в окремих випадках - рух коштів у бухгалтерському обліку підприємств та має інформаційний характер, тобто статус документа, який підтверджує тотожність ведення бухгалтерського обліку спірних господарських операцій обома сторонами спірних правовідносин. Сам по собі акт звірки розрахунків не є належним доказом факту здійснення будь-яких господарських операцій (поставки, надання послуг тощо), оскільки не є первинним бухгалтерським обліковим документом.

Аналогічна правова позиція викладена в постановах Верховного Суду від 19.04.2018р. у справі № 905/1198/17; від 24.10.2018р. у справі № 905/3062/17; від 05.03.2019р. у справі № 910/1389/18 та від 04.12.2019 у справі № 916/1727/17.

З приводу правової позиції позивача, наданих ним доказів, а також за результатами їх оцінки судом, слід зазначити також наступне.

Відповідно до частини 1 статті 13 Господарського процесуального кодексу України судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності сторін.

Обов`язок із доказування слід розуміти як закріплену в процесуальному та матеріальному законодавстві міру належної поведінки особи, що бере участь у судовому процесі, із збирання та надання доказів для підтвердження свого суб`єктивного права, що має за мету усунення невизначеності, яка виникає в правовідносинах у разі неможливості достовірно з`ясувати обставини, які мають значення для справи.

Суд відзначає, що у розумінні закону суб`єктивне право на захист - це юридично закріплена можливість особи скористатися заходами правоохоронного характеру для поновлення порушеного права і припинення дій, які порушують це право.

Крім того, за змістом процесуального законодавства захисту в господарському суді підлягає не лише порушене суб`єктивне право, а й охоронюваний законом інтерес.

Відповідно до Рішення Конституційного Суду України від 01.12.2004 поняття "охоронюваний законом інтерес" слід розуміти як прагнення до користування конкретним матеріальним та/або нематеріальним благом, як зумовлений загальним змістом об`єктивного і прямо не опосередкований у суб`єктивному праві простий легітимний дозвіл, що є самостійним об`єктом судового захисту та інших засобів правової охорони з метою задоволення індивідуальних та колективних потреб, які не суперечать Конституції та законам України, суспільним інтересам, справедливості, добросовісності, розумності та іншим загальноправовим засадам.

Так, інтерес позивача має бути законним, не суперечити Конституції і законам України, суспільним інтересам, справедливості, добросовісності, розумності та іншим загальноправовим засадам і відповідати критеріям охоронюваного законом інтересу, офіційне тлумачення якого надано у резолютивній частині зазначеного Рішення Конституційного Суду України.

При цьому позивач самостійно визначає та обґрунтовує в позовній заяві, у чому саме полягає порушення його прав та інтересів, а суд перевіряє ці доводи і залежно від встановленого вирішує питання про наявність чи відсутність підстав для правового захисту.

Відповідно до статті 76 Господарського процесуального кодексу України належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Згідно із частиною 1 статті 77 Господарського процесуального кодексу України обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Статтею 78 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що достовірними є докази, створені (отримані) за відсутності впливу, спрямованого на формування хибного уявлення про обставини справи, які мають значення для справи.

При цьому, господарський суд вважає за необхідне наголосити на тому, що відповідно до частини 3 статті 509 Цивільного кодексу України зобов`язання має ґрунтуватись на засадах добросовісності, розумності та справедливості.

При цьому, у рішенні Конституційного Суду України від 1 грудня 2004 року № 18-рп/2004 зазначено, що поняття "охоронюваний законом інтерес" у логічно-смисловому зв`язку з поняттям "права", треба розуміти як прагнення до користування конкретним матеріальним та/або нематеріальним благом, зокрема, з метою задоволення індивідуальних і колективних потреб, які не суперечать Конституції і законам України, суспільним інтересам, справедливості, добросовісності, розумності та іншим загальноправовим засадам.

Суд виходить із того, що у принципі добросовісності, а саме: при реалізації прав і повноважень, закладений принцип неприпустимості зловживання правом, згідно з якими здійснення прав та свобод однієї особи не повинне порушувати права та свободи інших осіб. У цьому випадку особа надає своїм діям повну видимість юридичної правильності, використовуючи насправді свої права в цілях, які є протилежними тим, що переслідує позитивне право.

Відповідно до частин 1 та 2 статті 2 Господарського процесуального кодексу України завданням господарського судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів, пов`язаних із здійсненням господарської діяльності, та розгляд інших справ, віднесених до юрисдикції господарського суду, з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав і законних інтересів фізичних та юридичних осіб, держави. Суд та учасники судового процесу зобов`язані керуватися завданням господарського судочинства, яке превалює над будь-якими іншими міркуваннями в судовому процесі.

Господарський суд наголошує, що 17.10.2019 набув чинності Закон України від 20.09.2019 №132-IX "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо стимулювання інвестиційної діяльності в Україні", яким було, зокрема внесено зміни до ГПК України та змінено назву статті 79 ГПК України з "Достатність доказів" на нову - "Вірогідність доказів" та викладено її у новій редакції з фактичним впровадженням у господарський процес стандарту доказування "вірогідність доказів".

Стандарт доказування "вірогідність доказів", на відміну від "достатності доказів", підкреслює необхідність співставлення судом доказів, які надає позивач та відповідач. Тобто з введенням в дію нового стандарту доказування необхідним є не надати достатньо доказів для підтвердження певної обставини, а надати саме ту їх кількість, яка зможе переважити доводи протилежної сторони судового процесу.

Відповідно до статті 79 Господарського процесуального кодексу України наявність обставини, на яку сторона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, вважається доведеною, якщо докази, надані на підтвердження такої обставини, є більш вірогідними, ніж докази, надані на її спростування. Питання про вірогідність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Тлумачення змісту цієї статті свідчить, що нею покладено на суд обов`язок оцінювати докази, обставини справи з огляду на їх вірогідність, яка дозволяє дійти висновку, що факти, які розглядаються, скоріше були (мали місце), аніж не були.

Слід також відзначити, що обов`язком суду при розгляді справи є дотримання вимог щодо всебічності, повноти й об`єктивності з`ясування обставин справи та оцінки доказів.

Всебічність та повнота розгляду передбачає з`ясування всіх юридично значущих обставин та наданих доказів з усіма притаманними їм властивостями, якостями та ознаками, їх зв`язками, відносинами і залежностями. Таке з`ясування запобігає однобічності та забезпечує, як наслідок, постановлення законного й обґрунтованого рішення.

Верховний Суд, в ході касаційного перегляду судових рішень, неодноразово наголошував на необхідності застосування категорій стандартів доказування та зазначав, що принцип змагальності забезпечує повноту дослідження обставин справи. Зазначений принцип передбачає покладання тягаря доказування на сторони. Одночасно цей принцип не передбачає обов`язку суду вважати доведеною та встановленою обставину, про яку сторона стверджує. Така обставина підлягає доказуванню таким чином, аби задовольнити, як правило, стандарт переваги більш вагомих доказів, тобто коли висновок про існування стверджуваної обставини з урахуванням поданих доказів видається більш вірогідним, ніж протилежний. Подібний висновок викладений у постановах Верховного Суду від 02.10.2018 у справі № 910/18036/17, від 23.10.2019 у справі № 917/1307/18, від 18.11.2019 у справі №902/761/18, від 04.12.2019 у справі №917/2101/17.

Реалізація принципу змагальності сторін в процесі та доведення перед судом обґрунтованості своїх вимог є конституційною гарантією, передбаченою у статті 129 Конституції України.

Зазначений підхід узгоджується з судовою практикою Європейського суду з прав людини, юрисдикція якого поширюється на всі питання тлумачення і застосування Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (пункт 1 статті 32 Конвенції). Так, зокрема, у рішенні від 23.08.2016 у справі "Дж. К. та Інші проти Швеції" ("J.K. AND OTHERS v. SWEDEN") Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ) наголосив, що "у країнах загального права у кримінальних справах діє стандарт доказування "поза розумним сумнівом ("beyond reasonable doubt"). Натомість, у цивільних справах закон не вимагає такого високого стандарту; скоріше цивільна справа повинна бути вирішена з урахуванням "балансу вірогідностей". Суд повинен вирішити, чи являється вірогідність того, що на підставі наданих доказів, а також правдивості тверджень заявника, вимога цього заявника заслуговує довіри".

Враховуючи вказане, за результатами аналізу всіх наявних у справі доказів в їх сукупності суд приходить до висновку, що докази на підтвердження правомірності вимог позивача щодо стягнення заборгованості в розмірі 507 592.80 (п`ятсот сім тисяч п`ятсот дев`яносто дві) грн. 80 коп. є менш вірогідними, ніж докази надані на їх спростування, у зв`язку з чим суд відмовляє у задоволенні позовних вимог у повному обсязі.

У зв`язку із відмовою в задоволенні позову позивачу із недоведеністю позовних вимог, суд відмовляє в задоволенні клопотання відповідача щодо застосування строку позовної давності до заявлених позовних вимог.

Відповідно до статті 129 Господарського процесуального кодексу України судові витрати позивача, пов`язані зі сплатою судового збору, покладаються на позивача.

Керуючись статтями 2, 3, 20, 73 - 79, 86, 91, 129, 233, 236 - 238, 240, 241 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд

ВИРІШИВ:

В задоволенні позовних вимог відмовити .

Відповідно до ст. 241 ГПК України, рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Згідно ст.ст. 256, 257 ГПК України, рішення може бути оскаржене до Східного апеляційного господарського суду протягом двадцяти днів з дня складання повного тексту рішення.

Позивач: Приватне підприємство "Будтранс-груп" (61038, м. Харків, вул. Маршала Батицького, 8) .

Відповідач: Товариство з обмеженою відповідальністю "Тепло-Квар" (61067, м. Харків, вул. Плеханівська, 117) .

Повне рішення складено "22" грудня 2023 р.

Суддя О.О. Присяжнюк