ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ПОЛТАВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20.12.2023 Справа № 917/1385/23

Господарський суд Полтавської області у складі судді Дмитра Сіроша, за участю секретаря судового засідання Людмили Бойченко, розглянув у порядку загального позовного провадження справу за позовом

Керівника Миргородської окружної прокуратури Полтавської області, вул. Кашинського, 1, м. Миргород, Полтавська обл., 37600 в інтересах держави в особі

Заводської міської ради, вул. Полтавська 4/16, м. Заводське, Миргородський р-н, Полтавська обл., 37240

до Головного управління Держгеокадастру у Полтавській області, вул. Уютна, 23, м. Полтава, 36038

ОСОБА_1 , АДРЕСА_1 та

Фермерського господарства МТС Агропростір, вул. Тесленка 39 А, с. Харківці, 37264

про визнання недійсним договору оренди землі, скасування його державної реєстрації та повернення земельних ділянок

за участю представників сторін:

від прокуратури: Мироненко О. В.

від позивача: не з`явився

від Головного управління Держгеокадастру у Полтавській області: не з`явився

від ОСОБА_1 : Магда В. А.

від Фермерського господарства «МТС «Агропростір»: Пивоваренко О. В.

Обставини справи: Керівник Миргородської окружної прокуратури Полтавської області в інтересах держави в особі Заводської міської ради звернувся з позовом до Головного управління Держгеокадастру у Полтавській області, ОСОБА_1 та Фермерського господарства МТС Агропростір у якому просить:

- визнати недійсним договір оренди земельної ділянки, укладений 13.06.2017 між Головним управлінням Держгеокадастру у Полтавській області та ОСОБА_1 , загальною площею 65,0000 га, кадастровий номер :00:007:0957 та :00:007:0958, які розташовані за межами населеного пункту на території Бодаквянської сільської ради Лохвицького району Полтавської області;

- скасувати державну реєстрацію права оренди ОСОБА_1 (ІПН НОМЕР_1 ) на нерухоме майно - земельну ділянку загальною площею 30 га, кадастровий номер :00:007:0957, реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна №226, зареєстрованого у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно на підставі рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень №21140023 від 22.06.2017;

- скасувати державну реєстрацію права оренди ОСОБА_1 (ІПН НОМЕР_1 ) на нерухоме майно - земельну ділянку загальною площею 35 га, кадастровий номер :00:007:0958, реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна №226, зареєстрованого у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно на підставі рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень №21140503 від 22.06.2017;

- зобов`язати ОСОБА_1 (реєстраційний номер облікової картки платника податків: НОМЕР_1 , паспорт громадянина України, серія та номер: НОМЕР_2 , виданий 15.12.1999, видавник: Лохвицький РВ УМВС України в Полтавській області, адреса: Полтавська обл., Миргородський район, м. Заводське, вулиця Яблунева, будинок 13) та Фермерського господарства МТС Агропростір () повернути у комунальну власність Заводської міської ради земельні ділянки кадастровий номер :00:007:0957 площею 30 га та кадастровий номер :00:007:0958 площею 35 га.

Обґрунтовуючи позовні вимоги, прокурор зазначає, що ОСОБА_2 в порушення вимог законодавства, вже використавши 27.10.2000 своє право на позаконкурсне отримання земель для створення фермерського господарства, повторно звернувся до ГУ Держгеокадастру та отримав на позаконкурентній основі земельні ділянки кадастровий номер :00:007:0957 та кадастровий номер :00:007:0958, загальною площею 65 га.

На момент прийняття ГУ Держгеокадастром спірних наказів та укладення договорів оренди земельних ділянок СФГ «Любава», засновником якого вже був ОСОБА_2 , набуло статусу юридичної особи (27.10.2000) та мало у користуванні земельні ділянки для ведення фермерського господарства, а отже отримання у подальшому ще земельних ділянок сільськогосподарського призначення ОСОБА_3 суперечить вимогам закону, оскільки повинно було відбуватися за процедурою проведення земельних торгів.

Крім цього, зазначений спірний договір оренди землі укладено без проведення нормативної грошової оцінки, що також є підставою для визнання його недійсним.

Також, під час передачі ділянок в користування ОСОБА_4 порушено пункт 3.5. наказу Міністерства аграрної політики та продовольства України № 536 від 11.10.2011 «По затвердження Порядку ведення агротехнічного паспорта поля, земельної ділянки», відповідно до якого наявність агрохімічного паспорта поля, земельної ділянки є обов`язковим, зокрема, при передачі земельних ділянок у власність, користування. Усупереч зазначеним нормам, Орендодавцем передано земельні ділянки без розроблення їх агротехнічних паспортів.

18.06.2021 прокуратура, в порядку цивільного судочинства, пред`явила до Лохвицького районного суду Полтавської області позов в інтересах Заводської об`єднаної територіальної громади до Держгеокадастру у Полтавській області, ОСОБА_5 та ВГ «МТС Агропростір», третя особа ФГ «Майбороди Анатолія Васильовича» про визнання незаконними та скасування наказів, визнання недійсним договору оренди землі та припинення їх державної реєстрації.

Ухвалою Лохвицького районного суду від 15.02.2023 провадження у цивільній справі № 538/1048/21 за позовом заступника керівника Миргородської окружної прокуратури Полтавської області в інтересах держави в особі Заводської об`єднаної територіальної громади в особі Заводської міської ради Полтавської області до ГУ Держгеокадастру у Полтавській області, ОСОБА_1 , ФГ «МТС «Агропростір», третя особа ФГ «Майбороди Анатолія Васильовича» про визнання незаконними наказів, недійсними договорів оренди землі та припинення їх державної реєстрації закрито.

15.09.2023 від відповідача 1 надійшов відзив на позов (вх. № 1567), в якому проти позову заперечує, посилаючись на недоведеність підстав для відмови ГУ Держгеокадастру у Полтавській області ОСОБА_1 у наданні земельних ділянок для ведення фермерського господарства та дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельних ділянок. Також, зазначає, що ГУ Держгеокадастру у Полтавській області та ОСОБА_1 досягнуто всіх істотних умов договору оренди землі, тому підстави для визнання його недійсним відсутні. Крім того, вказує, що невизначеність нормативної грошової оцінки земельних ділянок у спірному договорі не породжує юридичних наслідків та не є наслідком його недійсність.

Також, відповідача 1 вважає, що прокурор звернувся з позовом з пропуском позовної давності.

25.09.2023 від прокуратури надійшла відповідь на відзив Головного управління Держгеокадастру у Полтавській області (вх. № 12005), в якій заперечує проти доводів відповідача 1.

25.09.2023 від відповідача 2 надійшов відзив на позов (вх. № 11951), в якому проти позову заперечує, посилаючись на те, що законодавством не обмежено кількість земельних ділянок, які може отримати в оренду в платне користування, особа для створення фермерського господарства без проведення земельних торгів.

Також, зазначає, що отримання земельної ділянки площею 65 га було підставою для створення Фермерського господарства «Майбороди Анатолія Васильовича».

Крім того, вказує, що нормами податкового кодексу України не встановлено, що нормативна грошова оцінка земель має бути проведена станом на момент укладення договору.

Отже, договір оренди землі від 13.07.2017 містить всі істотні умови, передбачені Законом України «Про оренду землі».

28.09.2023 від відповідача 3 надійшов відзив на позов (вх. № 12270).

Ухвалою суду від 22.08.2023 запропоновано відповідачеві надати відзив на позов протягом 15 днів з дня вручення ухвали суду. Ухвалу відповідач отримав 01.09.2023, що підтверджується рекомендованим повідомленням про вручення поштового відправлення (а. с. 115 том 1).

Разом з тим відзив відповідач 3 подав 28.09.2023, тобто з пропуском строку.

Частина 2 статті 119 Господарського процесуального кодексу України передбачає, що встановлений судом процесуальний строк може бути продовжений судом за заявою учасника справи, поданою до закінчення цього строку, чи з ініціативи суду.

Згідно зі статтею 118 Господарського процесуального кодексу України право на вчинення процесуальних дій втрачається із закінченням встановленого законом або призначеного судом строку. Заяви, скарги і документи, подані після закінчення процесуальних строків, залишаються без розгляду, крім випадків, передбачених цим Кодексом.

Ураховуючи те, що строк для подання відзиву на позов на час звернення відповідача з відзивом сплив, наявні правові підстави для залишення його без розгляду.

06.10.2023 від Прокуратури надійшла відповідь на відзив відповідача 3 - Фермерського господарства «МТС «Агропростір» (вх. № 12701).

Суд не враховує зазначену відповідь на відзив, оскільки відзив на позов залишено без розгляду.06.10.2023 від прокуратури надійшла відповідь на відзив ОСОБА_1 (вх. № 12700), в якій заперечує проти доводів відповідача 2.

20.10.2023 від представника відповідача 3 - адвоката Тихонова Дмитра Ігоровича надійшла заява про участь у судовому засіданні в режимі відеоконференції поза межами приміщення суду (вх. № 13370).

30.10.2023 від відповідача 2 - ОСОБА_1 надійшли заперечення на відповідь на відзив (вх № 13818).

18.12.2023 (вх. № 16212) та 21.12.2023 (вх. № 16519) від ОСОБА_1 надійшли заяви про застосування наслідків спливу позовної давності до вимог прокурора.

Ухвалою Господарського суду Полтавської області від 08.08.2023 суд залишив позовну заяву Керівника Миргородської окружної прокуратури Полтавської області без руху.

Прокурор усунув недоліки позовної заяви.

Ухвалою Господарського суду Полтавської області від 22.08.2023 суд прийняв позовну заяву до розгляду й відкрив провадження у справі № 917/1385/23; постановив справу розглядати у порядку загального позовного провадження та призначив підготовче засідання у справі на 15:10 07.11.2023.

Ухвалою Господарського суду Полтавської області від 01.11.2023 суд задовольнив заяву представника відповідача 3 - адвоката Тихонова Дмитра Ігоровича про участь у судовому засіданні в режимі відеоконференції поза межами приміщення суду (вх. № 13370 від 20.10.2023). Забезпечив проведення судового засідання у справі № 917/1385/23, призначеної на 15:10 07.11.2023 та всі наступні судові засідання для представника відповідача 3 - адвоката Тихонова Дмитра Ігоровича в режимі відеоконференції поза межами приміщення суду з використанням власних технічних засобів.

Ухвалою Господарського суду Полтавської області від 07.11.2023 cуд закрив підготовче провадження у справі № 917/1385/23 та призначив справу до судового розгляду по суті в засіданні суду на 09:00 20.12.2023.

Відповідно до статті 219 Господарського процесуального кодексу України, рішення у справі прийнято у нарадчій кімнаті за результатами оцінки доказів.

У судовому засіданні оголошено вступну та резолютивну частини рішення та повідомлено про термін виготовлення повного рішення.

Розглянувши матеріали справи, суд

УСТАНОВИВ:

За результатами розгляду клопотань ОСОБА_1 про надання земельної ділянки для створення ведення фермерського господарства розпорядженням Головним управлінням ГУ Держземагенства у Полтавській області (правонаступник - Держгеокадастр у Полтавській області (далі - ГУ Держгеокадастр)) від 21.05.2015 № 2003-сг надано дозвіл на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки сільськогосподарського призначення, орієнтовною площею 77,7200 га, для ведення фермерського господарства в оренду на території Бодаквянської сільської ради Лохвицького району Полтавської області за межами населеного пункту.

У подальшому наказом ГУ Держгеокадастру від 12.06.2017 № 5450-сг затверджено проектну документацію із землеустрою та передано в оренду ОСОБА_4 земельну ділянку державної власності загальною площею 65,0000 га, розташованої за межами населених пунктів Бодаквянської сільської ради Лохвицького району Полтавської області для ведення фермерського господарства.

13.06.2017 ГУ Держгеокадастру в Полтавській області та ОСОБА_2 уклали договір оренди земельної ділянки загальною площею 65,0000 га сільськогосподарського призначення для ведення фермерського господарства - пасовища, кадастровий номер :00:007:0957 (площею 30 га) та кадастровий номер :00:007:0958 (площею 35 га).

Право оренди на підставі договору зареєстровано 22.06.2017 із внесенням відповідних записів до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна.

З метою реалізації права на створення фермерського господарства, рішенням 14 сесії 23 скликання Лохвицької районної державної адміністрації від 29.08.2000 громадянину ОСОБА_4 надано на праві постійного користування земельну ділянку площею 40,72 га.

Згідно з інформацією відділу у Лохвицькому районі ГУ Держгеокадастру у Полтавській області №1111/110-18 від 13.09.2018 на виконання вказаного розпорядження ОСОБА_4 видано Державний акт на право постійного користування земельною ділянкою серії 1-ПЛ №009217.

27.10.2000 ОСОБА_1 заснував селянське (фермерське) господарство «Любава» (далі СФГ «Любава») та зареєстрував його в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань.

14.07.2017 ОСОБА_2 передав спірну земельну ділянку площею 65,000 га в суборенду Фермерському господарству «МТС «Агропростір» строком до 2024 року.

Право суборенди зареєстровано у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна.

Надаючи правову кваліфікацію викладеним обставинам, з урахуванням правових підстав позову, суд виходив з наступного.

Питання надання земельних ділянок державної або комунальної власності в оренду для створення фермерських господарств регулюється Земельним кодексом України та Законом України «Про фермерське господарство» в редакціях, що діяли на час виникнення спірних правовідносин. З огляду на положення статей 22, 31, 93, 124 Земельного кодексу України землі сільськогосподарського призначення можуть надаватися громадянам для ведення фермерського господарства та використовуватися цим господарством, зокрема, на умовах оренди.

За правилом статті 124 Земельного кодексу України (у редакції, чинній на час надання дозволу на виготовлення проекту землеустрою) передача в оренду земельних ділянок державної або комунальної власності здійснюється на підставі рішення відповідного органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування згідно з їх повноваженнями, визначеними статтею 122 цього Кодексу, чи договору купівлі-продажу права оренди земельної ділянки (у разі продажу права оренди) шляхом укладення договору оренди земельної ділянки чи договору купівлі-продажу права оренди земельної ділянки. Передача в оренду земельних ділянок державної або комунальної власності здійснюється за результатами проведення земельних торгів, крім випадків, встановлених частинами другою, третьою статті 134 цього Кодексу.

Частинами другою та третьою статті 134 Земельного України визначені випадки, коли земельні торги не проводяться, а передача в оренду земельних ділянок, що перебувають у державній або комунальній власності, здійснюється в порядку, встановленому статтею 123 цього Кодексу. Зокрема, земельні торги не проводяться в разі передачі громадянам земельних ділянок для ведення Фермерського господарства.

Стаття 123 Земельного України врегульовує загальний порядок надання земельних ділянок державної або комунальної власності у користування в тих випадках, коли згідно із законом земельні торги не проводяться; визначає вимоги до змісту клопотання про надання дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки; забороняє компетентним органам вимагати не передбачені цією статтею матеріали та документи; установлює загальні підстави для відмови в наданні такого дозволу. Разом з тим відносини, пов`язані зі створенням, діяльністю та припиненням діяльності фермерських господарств, регулюються, крім Земельного України, Законом України «Про фермерське господарство» та іншими нормативно-правовими актами України (стаття 2 цього Закону). У таких правовідносинах цей Закон є спеціальним нормативно-правовим актом, а Земельного України - загальним.

Відповідно до частин першої та другої статті 1 Закону України «Про фермерське господарство» (в редакції станом на час звернення з клопотання про надання дозволу на розробку проекту землеустрою) фермерське господарство є формою підприємницької діяльності громадян зі створенням юридичної особи, які виявили бажання виробляти товарну сільськогосподарську продукцію, займатися її переробкою та реалізацією з метою отримання прибутку на земельних ділянках, наданих їм для ведення фермерського господарства, відповідно до закону. Фермерське господарство може бути створене одним громадянином України або кількома громадянами України, які є родичами або членами сім`ї, відповідно до закону.

Можливість реалізації громадянином права на створення фермерського господарства безпосередньо пов`язана з наданням (передачею) йому земельних ділянок для ведення фермерського господарства, що є обов`язковою умовою для державної реєстрації фермерського господарства (стаття 8 цього Закону).

Порядок надання (передачі) земельних ділянок для ведення фермерського господарства передбачений спеціальним Законом України «Про фермерське господарство». Так, згідно з абзацами 1, 2 частини першої статті 7 цього Закону для отримання (придбання) у власність або в оренду земельної ділянки державної власності з метою ведення фермерського господарства громадяни звертаються до відповідної районної державної адміністрації. Для отримання у власність або в оренду земельної ділянки із земель комунальної власності з метою ведення фермерського господарства громадяни звертаються до місцевої ради.

У заяві зазначаються: бажаний розмір і місце розташування ділянки, кількість членів фермерського господарства та наявність у них права на безоплатне одержання земельних ділянок у власність, обґрунтування розмірів земельної ділянки з урахуванням перспектив діяльності фермерського господарства. До заяви додаються документи, що підтверджують досвід роботи у сільському господарстві або наявність освіти, здобутої в аграрному навчальному закладі.

Предметом позову в цій справі є вимога Керівника Миргородської окружної прокуратури Полтавської області, в інтересах держави в особі Заводської міської ради про визнання недійсним договору оренди земельних ділянок, укладеного 13.06.2017 Головним управлінням Держгеокадастру у Полтавській області та ОСОБА_1 , загальною площею 65,0000 га, кадастровий номер :00:007:0957 та :00:007:0958, які розташовані за межами населеного пункту на території Бодаквянської сільської ради Лохвицького району Полтавської області; скасування державної реєстрації права оренди ОСОБА_1 (ІПН НОМЕР_1 ) на нерухоме майно - земельну ділянку загальною площею 30 га, кадастровий номер :00:007:0957, реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна №226, зареєстрованого у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно на підставі рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень №21140023 від 22.06.2017; скасування державної реєстрації права оренди ОСОБА_1 (ІПН НОМЕР_1 ) на нерухоме майно - земельну ділянку загальною площею 35 га, кадастровий номер :00:007:0958, реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна №226, зареєстрованого у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно на підставі рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень №21140503 від 22.06.2017 та зобов`язання ОСОБА_1 та Фермерського господарства МТС Агропростір () повернути у комунальну власність Заводської міської ради земельні ділянки кадастровий номер :00:007:0957 площею 30 га та кадастровий номер :00:007:0958 площею 35 га.

Підставою позовних вимог, на думку прокурора, є те, що договір оренди землі укладено з порушенням вимог законодавства, а тому його слід визнати недійсним.

Згідно з положеннями статті 16 Цивільного кодексу України визнання правочину недійсним є одним із передбачених законом способів захисту цивільних прав та інтересів, а загальні вимоги щодо недійсності правочину передбачено статтею 215 цього ж Кодексу.

Відповідно до частини 2 статті 202 Цивільного кодексу України правочини можуть бути односторонніми та дво - чи багатосторонніми (договори). Дво - чи багатостороннім правочином є погоджена дія двох або більше сторін (частина 4 цієї ж статті Цивільного кодексу України).

Згідно з частиною 1 статті 215 Цивільного кодексу України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами 1 - 3, 5 та 6 статті 203 цього Кодексу.

Вимоги заінтересованої особи, яка в судовому порядку домагається визнання правочину недійсним (що і має місце у даній справі), спрямовані на приведення сторін недійсного правочину до того стану, який саме вони, сторони, мали до вчинення правочину. Власний інтерес заінтересованої особи полягає в тому, щоб предмет правочину перебував у власності конкретної особи, чи щоб сторона (сторони) правочину перебувала у певному правовому становищі, оскільки від цього залежить подальша можливість заінтересованої особи законно реалізувати свої права.

Відповідно до правових висновків, які викладені у постанові Об`єднаної палати Верховного Суду у складі суддів Касаційного господарського суду від 16.10.2020 у справі № 910/12787/17 під захистом права розуміється державно-примусова діяльність, спрямована на відновлення порушеного права суб`єкта правовідносин і забезпечення виконання юридичного обов`язку зобов`язаною стороною, внаслідок чого реально відбудеться припинення порушення (чи оспорювання) прав цього суб`єкта, він компенсує витрати, що виникли у зв`язку з порушенням його прав, або в інший спосіб нівелює негативні наслідки порушення його прав.

Під захистом легітимного інтересу розуміється відновлення можливості досягнення прагнення до користування конкретним матеріальним та/або нематеріальним благом. Спосіб захисту може бути визначено як концентрований вираз змісту (суті) міри державного примусу, за допомогою якого відбувається досягнення бажаного для особи, право чи інтерес якої порушені, правового результату. Спосіб захисту втілює безпосередню мету, якої прагне досягти суб`єкт захисту (позивач), вважаючи, що таким чином буде припинено порушення (чи оспорювання) його прав, він компенсує витрати, що виникли у зв`язку з порушенням його прав, або в інший спосіб нівелює негативні наслідки порушення його прав. Під ефективним способом необхідно розуміти такий, що призводить до потрібних результатів, наслідків, дає найбільший ефект. Ефективний спосіб захисту повинен забезпечити поновлення порушеного права, бути адекватним наявним обставинам.

Гарантоване статтею 55 Конституції України й конкретизоване у законах України право на судовий захист передбачає можливість звернення до суду за захистом порушеного права, але вимагає, щоб твердження позивача про порушення було обґрунтованим. Таке порушення прав має бути реальним, стосуватися індивідуально виражених прав або інтересів особи, яка стверджує про їх порушення. Отже, захисту підлягає наявне законне порушене право (інтерес) особи, яка є суб`єктом (носієм) порушених прав чи інтересів та звернулася за таким захистом до суду. Тому для того, щоб особі було надано судовий захист, суд встановлює, чи особа дійсно має порушене право (інтерес), і чи це право (інтерес) порушено відповідачем.

Положення частини 2 статті 16 Цивільного кодексу України та статті 20 Господарського кодексу України передбачають такий спосіб захисту порушеного права як визнання недійсним правочину (господарської угоди). Цивільний кодекс України визначає правочин як дію особи, спрямовану на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків; шляхом укладання правочинів суб`єкти цивільних відносин реалізують свої правомочності, суб`єктивні цивільні права за допомогою передачі цих прав іншим учасникам. Відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості (стаття 627 Цивільного кодексу України).

Згідно зі статтею 628 зазначеного Кодексу зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Водночас за змістом частини 1 статті 203 Цивільного кодексу України зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам.

У статті 215 Цивільного кодексу України унормовано, що підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами 1-3, 5 та 6 статті 203 цього Кодексу. Якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним. Згідно зі статтею 217 зазначеного Кодексу недійсність окремої частини правочину не має наслідком недійсності інших його частин і правочину в цілому, якщо можна припустити, що правочин був би вчинений і без включення до нього недійсної частини.

У розумінні наведених положень законодавства оспорювати правочин у суді може одна із сторін правочину або інша заінтересована особа. За відсутності визначення поняття "заінтересована особа" такою особою є кожен, хто має конкретний майновий інтерес в оспорюваному договорі. Вимоги заінтересованої особи, яка в судовому порядку домагається визнання правочину недійсним, спрямовані на приведення сторін недійсного правочину до того стану, який саме вони, сторони, мали до вчинення правочину. Власний інтерес заінтересованої особи полягає в тому, щоб предмет правочину перебував у власності конкретної особи чи щоб сторона (сторони) правочину перебувала у певному правовому становищі, оскільки від цього залежить подальша можливість законної реалізації заінтересованою особою її прав. Самі по собі дії осіб, зокрема, щодо вчинення правочинів, навіть якщо вони здаються іншим особам неправомірними, не можуть бути оспорені в суді, допоки ці особи не доведуть, що такі дії порушують їх права.

Об`єднана палата зазначає, що особа, яка звертається до суду з позовом про визнання недійсним договору (чи його окремих положень), повинна довести конкретні факти порушення її майнових прав та інтересів, а саме: має довести, що її права та законні інтереси як заінтересованої особи безпосередньо порушені оспорюваним договором і в результаті визнання його (чи його окремих положень) недійсним майнові права заінтересованої особи буде захищено та відновлено. Реалізуючи право на судовий захист і звертаючись до суду з позовом про визнання недійсним правочину, стороною якого не є, позивач зобов`язаний довести (підтвердити) в установленому законом порядку, яким чином оспорюваний ним договір порушує (зачіпає) його права та законні інтереси, а суд, у свою чергу, - перевірити доводи та докази, якими позивач обґрунтовує такі свої вимоги, і в залежності від встановленого вирішити питання про наявність чи відсутність підстав для правового захисту позивача. Відсутність порушеного або оспорюваного права позивача є підставою для ухвалення рішення про відмову у задоволенні позову, незалежно від інших встановлених судом обставин.

Як неодноразово наголошував Верховний Суд України (постанови від 01.06.2016 у справі № 920/1771/14, від 30.11.2016 у справі № 910/31110/15), під час вирішення спору про визнання недійсним оспорюваного правочину необхідно застосовувати загальні положення статей 3, 15, 16 Цивільного кодексу України, які передбачають право кожної особи на судовий захист саме порушеного цивільного права. За результатами розгляду такого спору вирішується питання про спростування презумпції правомірності правочину і має бути встановлено не лише наявність підстав недійсності правочину, що передбачені законом, але й визначено, чи було порушене цивільне право особи, за захистом якого позивач звернувся до суду, яке саме право порушено, в чому полягає його порушення, оскільки в залежності від цього визначається належний спосіб захисту порушеного права, якщо воно мало місце".

Як установив суд, на момент передачі в оренду ОСОБА_4 спірних земельних ділянок, ці земельні ділянки належала до земель державної форми власності. Розпорядником земельної ділянки було Головне управління Держгеокадастру у Полтавській області.

Відповідно до Інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, Головним управлінням Держгеокадастру у Полтавській області видано наказ про передачу земельних ділянок державної власності у комунальну власність, серія та номер 27-ОТГ, виданий 09.12.2020 та відповідно до акту приймання - передачі б/н від 09.12.2020 спірні земельні ділянки передано в комунальну власність Заводської міської ради.

Тобто станом на момент укладення договору оренди землі (13.06.2017) Заводська міська рада не була розпорядником земельних ділянок загальною площею 65,0000 га, кадастровий номер :00:007:0957 та :00:007:0958; Заводська міська рада також не є правонаступником Головного управління Держгеокадастру у Полтавській області, відповідно, до неї не перейшли права та обов`язки суб`єкта, якому вони належали раніше.

Відповідно до частини 2 статті 4 Господарського процесуального кодексу України юридичні особи та фізичні особи - підприємці, фізичні особи, які не є підприємцями, державні органи, органи місцевого самоврядування мають право на звернення до господарського суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав та законних інтересів у справах, віднесених законом до юрисдикції господарського суду, а також для вжиття передбачених законом заходів, спрямованих на запобігання правопорушенням.

Водночас відповідно до частини 1 статті 215 Цивільного кодексу України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами 1 - 3, 5 та 6 статті 203 цього Кодексу.

З огляду на викладене та те що матеріали справи не містять, а сторонами не доведено наявності у Заводської міської ради права розпорядження спірними земельними ділянками на момент вчинення правочину, суд дійшов висновку про відмову у позові в частині визнання недійсним договору оренди землі у зв`язку відсутністю доказів порушення прав позивача станом на 13.06.2017 (на момент укладення договору оренди землі).

Позовні вимоги про скасування державної реєстрації права оренди ОСОБА_1 на нерухоме майно - земельну ділянку загальною площею 30 га, кадастровий номер :00:007:0957, реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна №226, зареєстрованого у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно на підставі рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень № 21140023 від 22.06.2017; скасування державної реєстрації права оренди ОСОБА_1 на нерухоме майно - земельну ділянку загальною площею 35 га, кадастровий номер :00:007:0958, реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна № 226, зареєстрованого у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно на підставі рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень № 21140503 від 22.06.2017 та зобов`язання ОСОБА_1 та Фермерського господарства МТС Агропростір повернути у комунальну власність Заводської міської ради земельні ділянки кадастровий номер :00:007:0957 площею 30 га та кадастровий номер :00:007:0958 площею 35 га, також не підлягають задоволенню, як похідні вимоги від основної - про визнання недійсним договору оренди землі від 13.06.2017.

Щодо клопотання відповідача 2 про застосування позовної давності слід зазначити наступне.

Велика Палата Верховного Суду в Постанові від 06.09.2023 № 910/18489/20 звертає увагу на те, що суд застосовує позовну давність лише тоді, коли є підстави для задоволення позову. Тобто, перш ніж застосувати позовну давність, суд має з`ясувати та зазначити у судовому рішенні, чи порушено право або охоронюваний законом інтерес позивача, за захистом якого той звернувся до суду. Якщо таке право чи інтерес не порушено, суд відмовляє у задоволенні позову через його необґрунтованість. Якщо ж суд встановить, що право або охоронюваний законом інтерес позивача дійсно порушено, але позовна давність спливла, і про це зробила заяву інша сторона спору (сторона спірних правовідносин за конкретною позовною вимогою), суд відмовляє у позові через сплив позовної давності за неповажності причин її пропущення, наведених позивачем

З огляду на те, що суд відмовив в позові через його необґрунтованість, позовна давність не застосовується.

Судові витрати залишаються за прокуратурою.

Керуючись статтями 232 - 233, 237 - 241 Господарського процесуального кодексу України, суд

ВИРІШИВ:

Відмовити в позові повністю.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду. Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом двадцяти днів з дня складення повного судового рішення до Східного апеляційного господарського суду.

Повне рішення складено 23.01.2024 у зв`язку з перебуванням судді на лікарняному та у відпустці.

Суддя Дмитро СІРОШ