ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ЛЬВІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21.12.2023 Справа № 914/2378/23

Господарський суд Львівської області у складі судді Петрашка М.М. розглянув у відкритому судовому засіданні матеріали справи

за позовом Заступника керівника Львівської обласної прокуратури в інтересах держави в особі Державного агентства водних ресурсів України

до відповідача Басейнового управління водних ресурсів річок Західного Бугу та Сяну

про визнання права державної власності

за участю представників:

від прокуратури Рогожнікова Н.Б.

від позивача не з`явився

від відповідача не з`явився

Суть спору: Позов заявлено керівником Львівської обласної прокуратури в інтересах держави в особі Державного агентства водних ресурсів України до відповідача Басейнового управління водних ресурсів річок Західного Бугу та Сяну про визнання права державної власності. Зокрема прокурор у позовній заяві просить: визнати за Державним агентством водних ресурсів України право державної власності на будівлі та споруди, що знаходяться в місті Перемишляни, вулиця Міжгірська, 6 Львівської області, а саме: адміністративний будинок, А-2, загальною площею 125,4 кв.м (житлова площа 55,8 кв.м); насосну, Б-1 загальною площею 13.0 кв.м; господарський будинок, В-1 загальною площею 15.1 кв.м; гараж, Г-1 загальною площею 76,8 кв.м; господарський будинок, Д-1 загальною площею 20,0 кв.м; господарські споруди (ворота, огорожа) загальною площею 1,2 кв.м (реєстраційний номер об?єкта нерухомого майна: 233), з одночасним припиненням права власності Басейнового управління водних ресурсів річок Західного Бугу та Сяну.

Хід розгляду справи викладено в ухвалах суду та відображено у протоколах судового засідання.

В судове засідання 21.12.2023 з`явився представник прокуратури, позовні вимоги підтримав повністю, позов просив задовольнити з підстав, що наведені у позовній заяві.

Представники позивача та відповідача явку представників в судове засідання 21.12.2023 не забезпечили.

Розглянувши матеріали справи, оцінивши зібрані докази, заслухавши представника прокуратури, суд встановив таке.

Як зазначено у позовній заяві, прокуратурою виявлено невідповідність проведеної державної реєстрації речових прав на нерухоме майно на праві власності за Дублянським управлінням водного господарства Львівської області, яке в подальшому реорганізоване шляхом приєднання до Басейнового управління водних ресурсів річок Західного Бугу та Сяну, а також за Басейновим управлінням водних ресурсів річок Західного Бугу та Сяну, хоча як вказано у позовній заяві, право власності на нерухоме майно за ним повинно бути зареєстрованим на праві оперативного управління, яке, у свою чергу, є похідним від права власності.

Згідно з пунктом 1.1. Положення про Дублянське управління водного господарства, затвердженого наказом Львівського обласного виробничого управління водного господарства від 28.12.2004 №192, Дублянське управління водного господарства створене відповідно до постанови Ради Міністрів УРСР від 25.07.1951 "Про утворення Полтвинського управляння осушувальних систем", є бюджетною, неприбутковою організацією з правом ведення позабюджетної діяльності, підпорядковане Львівському обласному виробничому управлінню водного господарства (далі - Облводгосп) і належить до сфери управління Державного комітету України по водному господарству (далі - Держводгосп).

Пунктом 1.3. Положення про Дублянське управління водного господарства, затвердженого наказом Львівського обласного виробничого управління водного господарства від 28.12.2004 №192, передбачено, що Дублянське управління водного господарства здійснює свою діяльність на території Пустомитівського та Перемишлянського районів Львівської області.

Згідно з пунктом 1.6. Положення про Дублянське управління водного господарства, затвердженого наказом Львівського обласного виробничого управління водного господарства від 28.12.2004 №192, Управління є правонаступником Львівського обласного виробничого управління водного господарства в частині прав і обов?язків Львівського управління осушних систем Львівського обласного виробничого управління водного господарства.

Відповідно до пунктів 4.1. та 4.2. Положення про Дублянське управління водного господарства, затвердженого наказом Львівського обласного виробничого управління водного господарства від 28.12.2004 №192, майно Управління складається з основних фондів та обігових коштів, вартість яких відображається у балансі Управління. Майно Управління є державною власністю, закріплене за ним і належить йому за праві оперативного управління. Відчуження засобів виробництва, що є державною власністю і закріплене за Управлінням, здійснюється за погодженням Облводгоспу з дозволу Держводгоспу, у порядку, встановленому законодавством.

Пунктом 1.1. Положення про Львівське обласне виробниче управління водного господарства, що затверджене наказом Державного комітету України по водному господарству №84 від 06.05.2006, передбачено, що Львівське обласне виробниче управління водного господарства є бюджетною неприбутковою організацією та належить до сфери управління Державного комітету України по водному господарству.

Відповідно до пунктів 4.1. та 4.2. Положення про Львівське обласне виробниче управління водного господарства, що затверджене наказом Державного комітету України по водному господарству №84 від 06.05.2006, майно Облводгоспу складається з основних фондів та обігових коштів, вартість яких відображається у балансі Облводгоспу. Майно Облводгоспу є державною власністю, закріплене за ним і належить йому на праві оперативного управління. Відчуження основних засобів, що є державною власністю і закріплене за Облводгоспом, здійснюється з дозволу Держводгоспу, у порядку, встановленому законодавством.

Указом Президента України "Про оптимізацію системи центральних органів виконавчої влади" №1085/2010 від 09.12.2010 утворено Державне агентство водних ресурсів України, реорганізувавши Державний комітет України по водному господарству.

Наказом Державного агентства водних ресурсів України №48 від 06.05.2011 Львівське обласне виробниче управління водного господарства перейменовано у Львівське обласне управління водних ресурсів.

Пунктом 1.1. Положення про Дублянське управління водного господарства, затвердженого наказом Державного агентства водних ресурсів України від 28.03.2012 №146, передбачено, що Дублянське управління водного господарства (далі - Управління) є бюджетною неприбутковою організацією і належить до сфери управління центрального органу виконавчої влади у галузі водного господарства і меліорації земель, управління, використання та відтворення поверхневих водних ресурсів - Державного агентства водних ресурсів України (далі - Держводагентство).

Пунктами 4.1. та 4.2. Положення про Дублянське управління водного господарства, затвердженого наказом Державного агентства водних ресурсів України від 28.03.2012 №146, передбачено, що майно Управління складається з необоротних та оборотних активів, вартість яких відображається в самостійному балансі Управління. Майно Управління є державною власністю, закріплене за ним і належить йому на праві оперативного управління. Відчуження основних засобів, що є державною власністю і закріплені за Управлінням, здійснюється з дозволу Держводагентства, у порядку, встановленому чинним законодавством України.

Відповідно до пункту 1. Положення про Державне агентство водних ресурсів України, затвердженого постановою КМУ від 20.08.2014 №393, Держводагентство є центральним органом виконавчої влади, діяльність якого спрямовується і координується Кабінетом Міністрів України через Міністра захисту довкілля та природних ресурсів і який реалізує державну політику у сфері розвитку водного господарства, управління, використання та відтворення поверхневих водних ресурсів.

Згідно з підпунктом 33 пункту 4 Положення про Державне агентство водних ресурсів України, затвердженого постановою КМУ від 20.08.2014 №393, Держводагентство відповідно до покладених на нього завдань здійснює управління об`єктами державної власності, які належать до сфери управління Держводагентства.

Пунктом 7 Положення про Державне агентство водних ресурсів України, затвердженого постановою КМУ від 20.08.2014 №393, Держводагентство здійснює свої повноваження безпосередньо та через утворені в установленому порядку територіальні органи.

Згідно з пунктом 1.1. Положення про Дублянське управління водного господарства, що затверджене наказом Державного агенства водних ресурсів від 15.12.2016 №225, Дублянське управління водного господарства є бюджетною неприбутковою організацією, яка утворена та зареєстрована в порядку, визначеному законом, і належить до сфери управління центрального органу виконавчої влади, який реалізує державну політику у сфері розвитку водного господарства та гідротехнічної меліорації земель, управління, використання та відтворення поверхневих водних ресурсів Державного агентства водних ресурсів України (далі - Держводагентство).

Пунктами 4.1. та 4.2. Положення про Дублянське управління водного господарства, що затверджене наказом Державного агентства водних ресурсів від 15.12.2016 №225, передбачено, що майно Управління складається з необоротних та оборотних активів, вартість яких відображається в самостійному балансі управління. Майно Управління є державною власністю, закріплене за ним і належить йому на праві оперативного управління.

Відповідно до пункту 1 Положення про Басейнове управління водних ресурсів річок Західного Бугу та Сяну, що затверджене наказом Державного агентства водних ресурсів України від 06.09.2018 №657, Басейнове управління водних ресурсів річок Західного Бугу та Сяну є бюджетною неприбутковою організацією, яка належить до сфери управління центрального органу виконавчої влади, який реалізує державну політику у сфері розвитку водного господарства та гідротехнічної меліорації земель, управління, використання та відтворення поверхневих водних ресурсів - Державного агентства водних ресурсів України (далі - Держводагентство).

Пунктом 13 Положення про Басейнове управління водних ресурсів річок Західного Бугу та Сяну, що затверджене наказом Державного агентства водних ресурсів України від 06.09.2018 №657, передбачено, що Управління утримується за рахунок коштів Державного бюджету України. Штатний розпис та кошторис доходів і видатків на утримання Управління затверджує Голова Держводагентства. Майно Управління складається з майна, передбаченого йому Держводагентством на праві оперативного управління, коштів Державного бюджету, інших джерел, не заборонених чинним законодавством.

Згідно з пунктом 16 Положення про Басейнове управління водних ресурсів річок Західного Бугу та Сяну, що затверджене наказом Державного агентства водних ресурсів України від 06.09.2018 №657, Держводагентство через Управління здійснює управління, координацію та контроль за фінансово-господарською діяльністю з питань реалізації державної політики у сфері розвитку водного господарства, управління, використання та відтворення поверхневих водних ресурсів гідротехнічної меліорації земель таких організацій:

- Буське управління водного господарства;

- Дрогобицьке управління водного господарства;

- Дублінське управління водного господарства;

- Жовківське управління водного господарства;

- Жидачівське управління водного господарства;

- Золочівське управління водного господарства;

- Мостиське управління водного господарства;

- Кам`янка-Бузьке управління водного господарства;

- Самбірське управління водного господарства;

- Сокальське управління водного господарства.

Наказом Державного агентства водних ресурсів України "Про реорганізацію Дублянського УВГ" від 23.12.2019 №771 реорганізовано Дублянське управління водного господарства шляхом приєднання до Басейнового управління водних ресурсів річок Західного Бугу та Сяну та установлено, що БУВР Західного Бугу та Сяну є правонаступником Дублянського УВГ, до якого з моменту припинення діяльності переходять усі майнові права та обов`язки Дублянського УВГ.

Наказом Державного агентства водних ресурсів України від 26.06.2020 №602 відповідно до Закону України від 21.09.2006 №185-V "Про управління об`єктами державної власності", постанови Кабінету Міністрів України від 20.08.2014 №393 "Про затвердження Положення про Державне агентство водних ресурсів України" затверджено Положення про Басейнове управління водних ресурсів річок Західного Бугу та Сяну у новій редакції.

Відповідно до пункту 1 Положення про Басейнове управління водних ресурсів річок Західного Бугу та Сяну, затвердженого наказом Державного агентства водних ресурсів України від 26.06.2020 №602, Басейнове управління водних ресурсів річок Західного Бугу та Сяну є бюджетною неприбутковою організацією, яка належить до сфери управління центрального органу виконавчої влади, який реалізує державну політику у сфері розвитку водного господарства та гідротехнічної меліорації земель, управління, використання та відтворення поверхневих водних ресурсів - Державного агентства водних ресурсів України (далі - Держводагентство).

Згідно з пунктом 13 Положення про Басейнове управління водних ресурсів річок Західного Бугу та Сяну, затвердженого наказом Державного агентства водних ресурсів України від 26.06.2020 №602, Управління утримується за рахунок коштів Державного бюджету України. Штатний розпис та кошторис доходів і видатків на утримання Управління затверджує Голова Держводагентства. Майно Управління складається з майна, передбаченого йому Держводагентством на праві оперативного управління, коштів Державного бюджету України, інших джерел, не заборонених чинним законодавством.

Відповідно до пункту 16 Положення про Басейнове управління водних ресурсів річок Західного Бугу та Сяну, затвердженого наказом Державного агентства водних ресурсів України від 26.06.2020 №602, Держводагентство через Управління здійснює управління, координацію та контроль за фінансово-господарською діяльністю з питань реалізації державної політики у сфері розвитку водного господарства, управління, використання та відтворення поверхневих водних ресурсів і гідротехнічної меліорації земель таких організацій:

- Дрогобицьке управління водного господарства;

- Жовківське управління водного господарства;

- Жидачівське управління водного господарства;

- Золочівське управління водного господарства;

- Самбірське управління водного господарства;

- Сокальське управління водного господарства.

Як зазначено у позовній заяві, з урахуванням вищезазначеного, рішенням виконавчого комітету Перемишлянської міської ради Львівської області №39 від 23.03.2012 вирішено: Дублянському УВГ експлуатувати завершене будівництво будівель, а саме: адміністративний будинок, А-2, загальною площею 125,4 кв.м (житлова площа 55,8 кв.м); насосну, Б-1 загальною площею 13.0 кв.м; господарський будинок, В-1 загальною площею 15.1 кв.м; гараж, Г-1 загальною площею 76,8 кв.м; господарський будинок, Д-1 загальною площею 20,0 кв.м; господарські споруди (ворота, огорожа) загальною площею 1,2 кв.м, а також вирішено Львівському обласному комунальному підприємству Львівської обласної ради "БТІ та БО" (Золочівське МБТІ): провести державну реєстрацію на вищевказані будівлі.

Як також вказано у позовній заяві, в подальшому Перемишлянською міською радою видано свідоцтво про право власності від 28.03.2012 на вищевказані приміщення (серія САЕ № 532427).

Так, відповідно до свідоцтва про право власності на нерухоме майно від 28.03.2012 (серія САЕ № 532427), адміністративний будинок, А-2, загальною площею 125,4 кв.м (житлова площа 55,8 кв.м); насосну, Б-1 загальною площею 13.0 кв.м; господарський будинок, В-1 загальною площею 15.1 кв.м; гараж, Г-1 загальною площею 76,8 кв.м; господарський будинок, Д-1 загальною площею 20,0 кв.м; господарські споруди (ворота, огорожа) загальною площею 1,2 кв.м на підставі рішення виконавчого комітету Перемишлянської міської ради від 23.03.2012 №39 належать на праві державної власності Дублянському управлінню водного господарства.

Відповідно до Витягу про державну реєстрацію прав №33641824 від 28.03.2012, комплекс будівель за адресою: Львівська область, Перемишлянський район, місто Перемишляни, вулиця Міжгірська, будинок 6 (номер запису: 236, в книзі: 1) належить на праві державної власності Дублянському управлінню водного господарства на підставі свідоцтва про право власності, виданого виконавчим комітетом Перемишлянської міської ради, на підставі рішення виконавчого комітету Перемишлянської міської ради від 23.03.2012 №39.

У зв`язку з реорганізацією Дублянського управління водного господарства шляхом приєднання до Басейнового управління водних ресурсів річок Західного Бугу та Сяну та визначенням, що Басейнове управління водних ресурсів річок Західного Бугу та Сяну є правонаступником Дублянського управління водного господарства, до якого з моменту припинення діяльності переходять усі майнові права та обов`язки Дублянського УВГ (наказ Державного агентства водних ресурсів України "Про реорганізацію Дублянського УВГ" від 23.12.2019 №771), вищевказане майно 31.03.2020 за актом приймання-передачі було передане Басейновому управлінню водних ресурсів річок Західного Бугу та Сяну.

Згідно з інформацією із Витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності, 15.10.2020 право власності на адміністративну будинок, А-2, загальною площею 125,4 кв.м, насосну, Б-1 загальною площею 13.0 кв.м, господарський будинок, В-1 загальною площею 15.1 кв.м, гараж, Г-1 загальною площею 76,8 кв.м, господарський будинок, Д-1 загальною площею 20,0 кв.м та господарські споруди (ворота, огорожа) загальною площею 1,2 кв.м було зареєстровано за Басейновим управлінням водних ресурсів річок Західного Бугу та Сяну.

Як вказано у Витязі з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності, підставою для державної реєстрації права власності за Басейновим управлінням водних ресурсів річок Західного Бугу та Сяну є наказ (серія та номер: 771), виданий 23.12.2019, видавник: Державне агентство водних ресурсів України; передавальний акт Дублянського управління водного господарства, серія та номер: Б/Н, виданий 31.03.2020, видавник: Дублянське управління водного господарства, БУВР західного Бугу та Сяну; акт приймання-передачі, серія та номер: 1, виданий 31.03.2020, видавник: Дублянське управління водного господарства, БУВР західного Бугу та Сяну.

Проте, як зазначає прокурор, вказане майно є державним, управління яким здійснює держава в особі Держводагентства як власника, а в Басейнового управління водних ресурсів річок Західного Бугу та Сяну це майно відповідно до законодавства України фактично перебуває на праві оперативного управління, з огляду на що виникла необхідність визнати право державної власності на спірне майно за Держводагентством, одночасно припинивши право власності на нього за Басейновим управлінням водних ресурсів річок Західного Бугу та Сяну.

При цьому як зазначено у позовній заяві, усунення вказаних порушень при державній реєстрації можливе лише в судовому порядку, оскільки свого часу було невірно проведено реєстрацію права щодо власника і це не може вважатися технічною помилкою, а частина 2 статті 4 Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень" не передбачає внесення змін щодо права власності на право оперативного управління.

Таким чином, враховуючи вищезазначене, прокурор звернувся до Господарського суду Львівської області та просить визнати за Державним агентством водних ресурсів України право державної власності на будівлі та споруди, що знаходяться в місті Перемишляни, вулиця Міжгірська, 6 Львівської області, а саме: адміністративний будинок, А-2, загальною площею 125,4 кв.м (житлова площа 55,8 кв.м); насосну, Б-1 загальною площею 13.0 кв.м; господарський будинок, В-1 загальною площею 15.1 кв.м; гараж, Г-1 загальною площею 76,8 кв.м; господарський будинок, Д-1 загальною площею 20,0 кв.м; господарські споруди (ворота, огорожа) загальною площею 1,2 кв.м (реєстраційний номер об?єкта нерухомого майна: 233), з одночасним припиненням права власності Басейнового управління водних ресурсів річок Західного Бугу та Сяну.

Відповідач проти задоволення позову не заперечив, подав відзив на позовну заяву, в якому Басейнове управління водних ресурсів річок Західного Бугу та Сяну визнає позов про визнання права власності за Державним агентством водних ресурсів України на вищезазначені будівлі та споруди. У відзиві на позовну заяву відповідач також просить розподілити судові витрати відповідно до частини 1 статті 130 Господарського процесуального кодексу України.

Дослідивши матеріали справи, оцінивши зібрані докази, заслухавши представника прокуратури, суд дійшов висновку позов задовольнити з таких підстав.

Відповідно до статті 131-1 Конституції України, на органи прокуратури України покладено функцію представництва інтересів держави в суді у виключних випадках і в порядку, що визначені законом.

Згідно з частинами 1, 3 та 4 статті 23 Закону України "Про прокуратуру", представництво прокурором інтересів громадянина або держави в суді полягає у здійсненні процесуальних та інших дій, спрямованих на захист інтересів громадянина або держави, у випадках та порядку, встановлених законом.

Прокурор здійснює представництво в суді законних інтересів держави у разі порушення або загрози порушення інтересів держави, якщо захист цих інтересів не здійснює або неналежним чином здійснює орган державної влади, орган місцевого самоврядування чи інший суб`єкт владних повноважень, до компетенції якого віднесені відповідні повноваження, а також у разі відсутності такого органу. Наявність таких обставин обґрунтовується прокурором у порядку, передбаченому частиною четвертою цієї статті.

Наявність підстав для представництва має бути обґрунтована прокурором у суді. Прокурор здійснює представництво інтересів громадянина або держави в суді виключно після підтвердження судом підстав для представництва.

Велика Палата Верховного Суду у постанові від 26.05.2020 у справі №912/2385/18 дійшла висновку, що відповідно до частини третьої статті 23 Закону України "Про прокуратуру" прокурор може представляти інтереси держави в суді лише у двох випадках: 1) якщо захист цих інтересів не здійснює або неналежним чином здійснює компетентний орган; 2) у разі відсутності такого органу.

Звертаючись до компетентного органу до подання позову в порядку, передбаченому статтею 23 Закону України "Про прокуратуру", прокурор фактично надає йому можливість відреагувати на стверджуване порушення інтересів держави, зокрема, шляхом призначення перевірки фактів порушення законодавства, виявлених прокурором, вчинення дій для виправлення ситуації, а саме подання позову або аргументованого повідомлення прокурора про відсутність такого порушення.

Невжиття компетентним органом жодних заходів протягом розумного строку після того, як цьому органу стало відомо або повинно було стати відомо про можливе порушення інтересів держави, має кваліфікуватися як бездіяльність відповідного органу. Розумність строку визначається судом з урахуванням того, чи потребували інтереси держави невідкладного захисту (зокрема, через закінчення перебігу позовної давності чи можливість подальшого відчуження майна, яке незаконно вибуло із власності держави), а також таких чинників, як: значимість порушення інтересів держави, можливість настання невідворотних негативних наслідків через бездіяльність компетентного органу, наявність об`єктивних причин, що перешкоджали такому зверненню тощо.

Таким чином, прокурору достатньо дотриматися порядку, передбаченого статтею 23 Закону України "Про прокуратуру", і якщо компетентний орган протягом розумного строку після отримання повідомлення самостійно не звернувся до суду з позовом в інтересах держави, то це є достатнім аргументом для підтвердження судом підстав для представництва. Якщо прокурору відомі причини такого не звернення, він обов`язково повинен зазначити їх в обґрунтуванні підстав для представництва, яке міститься в позові. Але якщо з відповіді зазначеного органу на звернення прокурора такі причини з`ясувати неможливо чи такої відповіді взагалі не отримано, то це не є підставою вважати звернення прокурора необґрунтованим.

Як вказує прокурор, в даному випадку порушення інтересів держави полягає в тому, що майно вибуло із володіння законного власника всупереч законодавства, а спірні акти порушують інтереси держави у сфері реалізації прав власника, пов`язаних з володінням, користуванням і розпорядженням ним. Як зазначено у позовній заяві, зазначені об`єкти мають стратегічне значення для забезпечення розвитку водного господарства та гідротехнічної меліорації земель, управління, використання та відтворення поверхневих водних ресурсів, здійснення у водному господарстві.

Отже, як вказано у позовній заяві, навіть у разі коли інтереси держави можуть не збігатися з інтересами державних органів, які від імені держави уповноважені діяти у спірних правовідносинах, ця обставина не позбавляє прокурора, виходячи із наведених норм права, на звернення у суд із даним позовом із зазначенням органу, уповноваженого державою здійснювати відповідні функції у спірних відносинах. Вказане узгоджується з правовою позицією Верховного Суду у справі №910/4715/16 від 22.12.2018.

Органом, уповноваженим державою здійснювати відповідні функції у спірних відносинах, відповідно до статей 6, 7, 13 та 143 Конституції України, може виступати орган державної влади чи місцевого самоврядування, якому законом надано повноваження органу виконавчої влади.

Держводагентство відповідно до пункту 1 Положення є центральним органом виконавчої влади, діяльність якого спрямовується і координується Кабінетом Міністрів України через Міністра захисту довкілля та природних ресурсів і який реалізує державну політику у сфері розвитку водного господарства, управління, використання та відтворення поверхневих водних ресурсів.

Як вказав суд у постанові Великої Палати Верховного Суду від 26.05.2020р. у справі №912/2385/18, прокурор, звертаючись до суду з позовом, має обґрунтувати та довести підстави для представництва, однією з яких є бездіяльність компетентного органу.

Бездіяльність компетентного органу означає, що він знав або повинен був знати про порушення інтересів держави, але не звертався до суду з відповідним позовом у розумний строк.

Звертаючись до відповідного компетентного органу до подання позову в порядку, передбаченому статтею 23 Закону України "Про прокуратуру", прокурор фактично надає йому можливість відреагувати на стверджуване порушення інтересів держави, зокрема, шляхом призначення перевірки фактів порушення законодавства, виявлених прокурором, вчинення дій для виправлення ситуації, а саме подання позову або аргументованого повідомлення прокурора про відсутність такого порушення.

Невжиття компетентним органом жодних заходів протягом розумного строку після того, як цьому органу стало відомо або повинно було стати відомо про можливе порушення інтересів держави, має кваліфікуватися як бездіяльність відповідного органу. Розумність строку визначається судом з урахуванням того, чи потребували інтереси держави невідкладного захисту (зокрема, через закінчення перебігу позовної давності чи можливість подальшого відчуження майна, яке незаконно вибуло із власності держави), а також таких чинників, як: значимість порушення інтересів держави, можливість настання невідворотних негативних наслідків через бездіяльність компетентного органу, наявність об`єктивних причин, що перешкоджали такому зверненню, тощо.

Верховний Суд України у постанові від 13.06.2017р. у справі №п/800/490/15 (провадження №21-1393а17) зазначив, що протиправна бездіяльність суб`єкта владних повноважень - це зовнішня форма поведінки (діяння) цього органу, яка полягає (проявляється) у неприйнятті рішення чи в нездійсненні юридично значимих й обов`язкових дій на користь заінтересованих осіб, які на підставі закону та/або іншого нормативно-правового регулювання віднесені до компетенції суб`єкта владних повноважень, були об`єктивно необхідними і реально можливими для реалізації, але фактично не були здійснені. Для визнання бездіяльності протиправною недостатньо одного лише факту неналежного та/або несвоєчасного виконання обов`язкових дій. Важливими є також конкретні причини, умови та обставини, через які дії, що підлягали обов`язковому виконанню відповідно до закону, фактично не були виконані чи були виконані з порушенням строків. Значення мають юридичний зміст, значимість, тривалість та межі бездіяльності, фактичні підстави її припинення, а також шкідливість бездіяльності для прав та інтересів заінтересованої особи.

Однак суд, вирішуючи питання щодо наявності підстав для представництва, не повинен установлювати саме протиправність бездіяльності компетентного органу чи його посадової особи. Частиною сьомою статті 23 Закону України "Про прокуратуру" передбачено, що в разі встановлення ознак адміністративного чи кримінального правопорушення прокурор зобов`язаний здійснити передбачені законом дії щодо порушення відповідного провадження. Таким чином, питання про те, чи була бездіяльність компетентного органу протиправною та які її причини, суд буде встановлювати за результатами притягнення відповідних осіб до відповідальності. Господарсько-правовий спір між компетентним органом, в особі якого позов подано прокурором в інтересах держави, та відповідачем не є спором між прокурором і відповідним органом, а також не є тим процесом, у якому розглядається обвинувачення прокурором посадових осіб відповідного органу у протиправній бездіяльності.

Таким чином, прокурору достатньо дотриматися порядку, передбаченого статтею 23 Закону України "Про прокуратуру", і якщо компетентний орган протягом розумного строку після отримання повідомлення самостійно не звернувся до суду з позовом в інтересах держави, то це є достатнім аргументом для підтвердження його бездіяльності. Якщо прокурору відомо причини такого незвернення, він обов`язково повинен зазначити їх в обґрунтуванні підстав для представництва, яке міститься в позові, але якщо з відповіді компетентного органу на звернення прокурора такі причини з`ясувати неможливо чи такої відповіді взагалі не отримано, то це не є підставою вважати звернення прокурора необґрунтованим.

Як вказано у позовній заяві, Львівською обласною прокуратурою виявлено невідповідність реєстрації речових прав на нерухоме майно на праві власності за районними управліннями водного господарства Львівської області, які реорганізовано шляхом приєднання до Басейнового управління водних ресурсів річок Західного Бугу та Сяну (далі - БУВР), а також за БУВР, хоча повинні були реєструватися на праві оперативного управління, яке є похідним від права власності.

У зв`язку з зазначеним прокуратурою на адресу Державного агенства водних ресурсів України надіслано звернення від 22.03.2023 за № 15/4-337вих-23 щодо усунення виявлених невідповідностей в частині реєстрації речових прав на нерухоме майно.

13.04.2023 Держводагентство України, як орган управління державним майном, за №1917/10/11-23 видало БУВР доручення щодо надання запитуваних документів в органи прокуратури з метою встановлення підстав для представництва прокурором інтересів держави.

12.05.2023 скеровано позивачу лист з приводу вжиття заходів щодо усунення порушень вимог чинного законодавства. Проте відповідні заходи не вживались та позови щодо скасування незаконної реєстрації речових прав на нерухоме майно з боку Держводагентства не заявлялись. Отже жодних дій після запитів прокуратури, в тому числі в судовому порядку, здійснено не було, незважаючи на неодноразові звернення з цього приводу прокуратурою (22.03.2023 та 12.05.2023).

Тобто позивач, достовірно знаючи про допущені порушення, володіючи достатнім обсягом повноважень для належного захисту інтересів держави, не вжив необхідних та достатніх заходів реагування в розумний строк, що свідчить про неналежне нездійснення уповноваженим органом своїх обов`язків у сфері контролю за збереженням державного майна та як наслідок, неналежний захист інтересів держави, що підтверджує наявність "виключного випадку" для звернення прокурора з даним позовом до суду.

21.07.2023 Львівською обласною прокуратурою листом № 15/4-813вих-23 повідомлено Держводагентство про подання до суду позову в інтересах держави в особі Державного агентства водних ресурсів України.

Таким чином, з огляду вказані обставини та наведені норми законодавства, в даному випадку існують достатні підстави вважати про наявність бездіяльності зі сторони позивача та про можливість застосування представницьких повноважень прокурора з метою захисту інтересів держави в суді.

Також слід зазначити, що з моменту звернення прокурора до компетентного органу до моменту подання позову минуло достатньо часу, що також свідчить про те, що прокурор дотримався порядку, передбаченого статтею 23 Закону України "Про прокуратуру", що в свою чергу означає про наявність підстав в даному випадку для представництва прокурором інтересів держави в суді.

Щодо суті спору і позовних вимог прокурора суд зазначає таке.

Згідно із частинами 1 та 2 статті 11 Цивільного кодексу України, цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки. Підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є: 1) договори та інші правочини; 2) створення літературних, художніх творів, винаходів та інших результатів інтелектуальної, творчої діяльності; 3) завдання майнової (матеріальної) та моральної шкоди іншій особі; 4) інші юридичні факти.

Відповідно до частини 4 статті 11 Цивільного кодексу України, у випадках, встановлених актами цивільного законодавства, цивільні права та обов`язки виникають безпосередньо з актів органів державної влади, органів влади Автономної Республіки Крим або органів місцевого самоврядування.

Відповідно до частини 1 статті 15 Цивільного кодексу України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Частинами 1 та 2 статті 16 Цивільного кодексу України передбачено, що кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способами захисту цивільних прав та інтересів може бути, зокрема, визнання права.

Відповідно до статті 41 Конституції України, кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним.

Згідно із частиною 1 статті 317 Цивільного кодексу України, власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном.

Частинами 1 та 2 статті 321 Цивільного кодексу України передбачено, що право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Особа може бути позбавлена права власності або обмежена у його здійсненні лише у випадках і в порядку, встановлених законом.

Відповідно до статті 326 Цивільного кодексу України, у державній власності є майно, у тому числі грошові кошти, яке належить державі Україна. Від імені та в інтересах держави Україна право власності здійснюють відповідно органи державної влади. Управління майном, що є у державній власності, здійснюється державними органами, а у випадках, передбачених законом, може здійснюватися іншими суб`єктами.

Згідно статті 328 Цивільного кодексу України, право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності чи необґрунтованість активів, які перебувають у власності, не встановлені судом.

Відповідно до статті 133 Господарського кодексу України, основу правового режиму майна суб`єктів господарювання, на якій базується їх господарська діяльність, становлять право власності та інші речові права - право господарського відання, право оперативного управління. В частині 4 цієї статті вказано, що держава забезпечує рівний захист майнових прав усіх суб`єктів господарювання.

Статтею 1 Закону України "Про управління об`єктами права державної власності" встановлено, що управління об`єктами державної власності здійснення Кабінетом Міністрів України та уповноваженими ним органами, іншими суб`єктами, визначеними цим Законом, повноважень щодо реалізації прав держави як власника таких об`єктів, пов`язаних з володінням, користуванням і розпоряджанням ними, у межах, визначених законодавством України, з метою задоволення державних та суспільних потреб.

Відповідно до статті 4 Закону України «Про управління об`єктами права державної власності», суб`єктами управління об`єктами державної власності є: Кабінет Міністрів України, центральний орган виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну політику у сфері управління об`єктами державної власності.

Так, указом Президента України «Про оптимізацію системи центральних органів виконавчої влади» від 09.12.2010 №1085/2010, з метою оптимізації системи центральних органів виконавчої влади, усунення дублювання їх повноважень, забезпечення скорочення чисельності управлінського апарату та витрат на його утримання, підвищення ефективності державного управління та відповідно до пункту 15 частини першої статті 106 Конституції України постановлено утворити, зокрема Державне агентство водних ресурсів України (далі - Держводагентство), реорганізувавши Державний комітет України по водному господарству.

Держводагентство, відповідно до п. 1 та пп. 33 п. 4 Положення про Державне агентство водних ресурсів України, затвердженого постановою КМУ від 20.08.2014 № 393 (далі - Положення), є центральним органом виконавчої влади та здійснює управління об`єктами державної власності, які належать до сфери управління Держводагентства.

Аналогічні пункти містились у Положенні про Державний комітет України по водному господарству, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 15.11.1991 № 316 щодо здійснення функцій по управлінню державним майном, закріпленим за підвідомчими йому підприємствами, установами та організаціями.

Підпорядкованими Держводагентству є управління, серед яких є Басейнове управління водних ресурсів річок Західного Бугу та Сяну.

Пунктом 13 абз. 3 Положення про Басейнове управління водних ресурсів річок Західного Бугу та Сяну, затвердженого наказом Держводагентства № 602 від 26.06.2020 визначено, що майно Управління складається з майна, передбаченого йому Держводагентством на праві оперативного управління, коштів Державного бюджету, інших джерел, не заборонених чинним законодавством.

Разом з тим, відповідно до пункту 4.2. Положення про Дублянське управління водного господарства, що затверджене наказом Державного агенства водних ресурсів від 15.12.2016 №225, майно Управління є державною власністю, закріплене за ним і належить йому на праві оперативного управління.

Слід зазначити, що правом оперативного управління визнається речове право суб`єкта господарювання, який володіє, користується і розпоряджається майном, закріпленим за ним власником (уповноваженим ним органом) для здійснення некомерційної господарської діяльності, у межах, встановлених цим Кодексом та іншими законами, а також власником майна (уповноваженим ним органом)(стаття 137 Господарського кодексу України).

Держава реалізує право державної власності у державному секторі економіки через систему організаційно-господарських повноважень відповідних органів управління щодо суб`єктів господарювання, що належать до цього сектора і здійснюють свою діяльність на основі права господарського відання або права оперативного управління (частина п`ята статті 22 Господарського кодексу України).

Вказане дозволяє зробити висновок, що право господарського відання та право оперативного управління покладено в основу створення суб`єктів господарювання державного сектора економіки.

Як встановлено судом, наказом Державного агентства водних ресурсів України "Про реорганізацію Дублянського УВГ" від 23.12.2019 №771 реорганізовано Дублянське управління водного господарства шляхом приєднання до Басейнового управління водних ресурсів річок Західного Бугу та Сяну та установлено, що БУВР Західного Бугу та Сяну є правонаступником Дублянського УВГ.

Спірні будівлі та споруди 31.03.2020 за актом приймання-передачі передано Басейновому управлінню водних ресурсів річок Західного Бугу та Сяну, та зареєстровано право державної власності на ці будівлі та споруди за Басейновим управлінням водних ресурсів річок Західного Бугу та Сяну.

Втім, як вже зазначалось вище, Держводагентство, відповідно до п. 1 та пп. 33 п. 4 Положення про Державне агентство водних ресурсів України, затвердженого постановою КМУ від 20.08.2014 № 393 (далі - Положення), є центральним органом виконавчої влади та здійснює управління об`єктами державної власності, які належать до сфери управління Держводагентства.

Проаналізувавши обставини наведені вище та норми законодавства, суд дійшов висновку, що за змістом положень статті 326 Цивільного кодексу України, статей 1, 4, 5-2 Закону України «Про управління об`єктами права державної власності» та Положення про Державне агентство водних ресурсів України, затвердженого постановою КМУ від 20.08.2014 № 393, від імені та в інтересах держави Україна право державної власності на об`єкти нерухомого майна, а саме будівлі та споруди за адресою: Львівська область, Перемишлянський район, місто Перемишляни, вулиця Міжгірська, будинок 6, повинно здійснювати Держводагентство, як суб`єкт управління об`єктами державної власності, що належать до сфери його управління, який здійснює повноваження щодо реалізації прав держави як власника таких об`єктів, пов`язаних з володінням, користуванням і розпоряджанням ними, а відтак реєстрація права державної власності спірних об`єктів за Басейновим управлінням водних ресурсів річок Західного Бугу та Сяну проведена всупереч вимогам законодавства, положенню про управління та порушує у зв`язку з цим права Держводагентства.

Власник майна може пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності (стаття 392 Цивільного кодексу України).

Як правило, суб`єкт порушеного права може скористатися не будь-яким, а цілком конкретним способом захисту свого права (пункт 5.6 постанови Великої Палати Верховного Суду від 22.08.2018 у справі № 925/1265/16). Крім того, Велика Палата Верховного Суду неодноразово звертала увагу, що застосування конкретного способу захисту цивільного права залежить як від змісту права чи інтересу, за захистом якого звернулася особа, так і від характеру його порушення, невизнання або оспорення. Такі право чи інтерес мають бути захищені судом у спосіб, який є ефективним, тобто таким, що відповідає змісту відповідного права чи інтересу, характеру його порушення, невизнання або оспорення та спричиненим цими діяннями наслідкам.

Схожі висновки викладено, зокрема, у постановах Великої Палати Верховного Суду від 05.06.2018 у справі № 338/180/17, від 11.09.2018 у справі № 905/1926/16 та від 30.01.2019 у справі № 569/17272/15-ц.

Відповідно до пункту 1 частини 1 статті 2 Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень", державна реєстрація речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень - офіційне визнання і підтвердження державою фактів набуття, зміни або припинення речових прав на нерухоме майно, обтяжень таких прав шляхом внесення таких відомостей до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно.

При цьому реєстрація права власності хоча і є необхідною умовою, з якою закон пов`язує виникнення речових прав на нерухоме майно, однак реєстраційні дії є похідними від юридичних фактів, на підставі яких виникають, припиняються чи переходять речові права, тобто державна реєстрація сама по собі не є способом набуття права власності.

Такий за змістом правовий висновок неодноразово сформульований Верховним Судом, зокрема в постановах від 27.06.2018 у справі № 921/403/17-г/6, від 08.08.2019 у справі № 909/472/18, від 29.04.2020 у справі № 911/1455/19.

Наявність запису в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права державної власності за Басейновим управлінням водних ресурсів річок Західного Бугу та Сяну на спірні об`єкти нерухомого майна, безпосередньо впливає на обсяг прав та обов`язків та зачіпає інтереси позивача як органу уповноваженого державою управляти спірним майном.

Спір у даній справі виник у зв`язку з тим, що право державної власності на майно зареєстровано за відповідачем всупереч вимогам законодавства та положень про управління, а також поза волею власника.

Реєстрація за управлінням водних ресурсів права державної власності на спірне майно свідчить про невизнання ним права держави в особі Держводагентства на управління спірними об`єктами державної власності, які належать до сфери його управління.

Як вже зазначалось вище, указом Президента України «Про оптимізацію системи центральних органів виконавчої влади» від 09.12.2010 №1085/2010, з метою оптимізації системи центральних органів виконавчої влади, усунення дублювання їх повноважень, забезпечення скорочення чисельності управлінського апарату та витрат на його утримання, підвищення ефективності державного управління та відповідно до пункту 15 частини першої статті 106 Конституції України постановлено утворити, зокрема Державне агентство водних ресурсів України (далі - Держводагентство), реорганізувавши Державний комітет України по водному господарству.

Як також зазначалось, Держводагентство, відповідно до п. 1 та пп. 33 п. 4 Положення про Державне агентство водних ресурсів України, затвердженого постановою КМУ від 20.08.2014 № 393 (далі - Положення), є центральним органом виконавчої влади та здійснює управління об`єктами державної власності, які належать до сфери управління Держводагентства.

Поряд з цим, суб`єктами управління об`єктами державної власності є: Кабінет Міністрів України, центральний орган виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну політику у сфері управління об`єктами державної власності (стаття 4 Закону України «Про управління об`єктами права державної власності»).

Державна реєстрація права власності та інших речових прав проводиться на підставі, зокрема рішення про закріплення нерухомого майна на праві оперативного управління чи господарського відання, прийнятого власником нерухомого майна чи особою, уповноваженою управляти таким майном (пункт 7 частини 1 статті 27 Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень", чинного станом на 15.10.2020).

Відповідно до частини 1 статті 4 Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень" (чинного станом на 28.03.2012) обов`язковій державній реєстрації підлягають речові права та обтяження на нерухоме майно, розміщене на території України, що належить фізичним та юридичним особам, державі в особі органів, уповноважених управляти державним майном, іноземцям та особам без громадянства, іноземним юридичним особам, міжнародним організаціям, іноземним державам, а також територіальним громадам в особі органів місцевого самоврядування, а саме: 1) право власності на нерухоме майно; 2) право володіння; право користування (сервітут); право користування земельною ділянкою для сільськогосподарських потреб (емфітевзис); право забудови земельної ділянки (суперфіцій); право господарського відання; право оперативного управління; право постійного користування та право оренди земельної ділянки; право користування (найму, оренди) будівлею або іншими капітальними спорудами, їх окремими частинами; іпотека; довірче управління майном; 3) інші речові права відповідно до закону; 4) податкова застава, предметом якої є нерухоме майно, та інші обтяження.

Частиною 2 статті 4 Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень" (чинного станом на 28.03.2012) встановлено, що речові права на нерухоме майно, зазначені в пунктах 2 і 3 частини першої цієї статті, є похідними і реєструються після державної реєстрації права власності на таке майно.

Отже, беручи до уваги норми законодавства, Положення Управлінь та встановлені судом обставини, під час реєстрації речових прав на будівлі та споруди мала відбутись реєстрація похідного права від права державної власності - права оперативного управління на спірне нерухоме майно за Дублянським управлінням водного господарства та Басейновим управління водних ресурсів річок Західного Бугу та Сяну.

Оскільки, відповідно до вищезазначених положень законодавства, повноваження по управлінню державним майном здійснює Держводагентство, порушене право держави підлягає захисту шляхом визнання права державної власності за Державним агентством водних ресурсів України на будівлі і споруди, що знаходиться за адресою: Львівська область, Перемишлянський район, місто Перемишляни, вулиця Міжгірська, будинок 6, реєстраційний номер об`єктів нерухомого майна: 233, а саме: адміністративний будинок, А-2, загальною площею 125,4 кв.м (житлова площа 55,8 кв.м); насосну, Б-1 загальною площею 13.0 кв.м; господарський будинок, В-1 загальною площею 15.1 кв.м; гараж, Г-1 загальною площею 76,8 кв.м; господарський будинок, Д-1 загальною площею 20,0 кв.м; господарські споруди (ворота, огорожа) загальною площею 1,2 кв.м, з одночасним припиненням права власності Басейнового управління водних ресурсів річок Західного Бугу та Сяну.

Відповідач позовні вимоги визнав у повному обсязі.

Відповідно до частини 4 статті 191 Господарського процесуального кодексу України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Якщо визнання відповідачем позову суперечить закону або порушує права чи інтереси інших осіб, суд постановляє ухвалу про відмову у прийнятті визнання відповідачем позову і продовжує судовий розгляд.

Відповідно до частини 1 статті 74 Господарського процесуального кодексу України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

З огляду на викладене, суд дійшов висновку про наявність підстав для задоволення позовних вимог у повному обсязі.

При зверненні до суду із позовною заявою прокурором було сплачено судовий збір в розмірі 2684,00 грн, що підтверджується платіжною інструкцією №1648 від 02.08.2023 на суму 2684,00 грн.

Пунктом 2 частини 1 статті 129 Господарського процесуального кодексу України встановлено, що судовий збір покладається у спорах, що виникають при виконанні договорів та з інших підстав, - на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Частиною 1 статті 130 Господарського процесуального кодексу України визначено, що у разі укладення мирової угоди до прийняття рішення у справі судом першої інстанції, відмови позивача від позову, визнання позову відповідачем до початку розгляду справи по суті суд у відповідній ухвалі чи рішенні у порядку, встановленому законом, вирішує питання про повернення позивачу з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову, а в разі якщо домовленості про укладення мирової угоди, відмову позивача від позову або визнання позову відповідачем досягнуто сторонами за результатами проведення медіації - 60 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову.

Порядок повернення судового збору врегульовано Законом України «Про судовий збір», статтею 7 якого визначено, що сплачена сума судового збору повертається за клопотанням особи, яка його сплатила за ухвалою суду.

З огляду на викладене, прокурор має право подати заяву про повернення з Державного бюджету України судового збору в сумі 1342,00 грн, у зв`язку з визнанням відповідачем позову до початку розгляду справи по суті.

50% судового збору в сумі 1342,00 грн слід стягнути з відповідача на користь прокуратури у зв`язку із задоволенням позову у повному обсязі.

Керуючись статтями 2, 13, 74, 76, 77, 78, 79, 80, 86, 129, 236, 237, 238, 240, 241 Господарського процесуального кодексу України, суд

ВИРІШИВ

1. Позов задовольнити.

2. Визнати право державної власності за Державним агентством водних ресурсів України (01004, місто Київ, вулиця Велика Васильківська, будинок 8, ідентифікаційний код 37472104) на будівлі та споруди, що знаходяться в місті Перемишляни, вулиця Міжгірська, 6, Львівської області, а саме на:

- адміністративний будинок, А-2, загальною площею 125,4 кв.м (житлова площа 55,8 кв.м);

- насосну, Б-1 загальною площею 13.0 кв.м;

- господарський будинок, В-1 загальною площею 15.1 кв.м;

- гараж, Г-1 загальною площею 76,8 кв.м;

- господарський будинок, Д-1 загальною площею 20,0 кв.м;

- господарські споруди (ворота, огорожа) загальною площею 1,2 кв.м

(реєстраційний номер об?єкта нерухомого майна: 233), з одночасним припиненням права власності Басейнового управління водних ресурсів річок Західного Бугу та Сяну (79017, місто Львів, вулиця Родини Крушельницьких, будинок 14, ідентифікаційний код 01038909).

3. Стягнути з Басейнового управління водних ресурсів річок Західного Бугу та Сяну (79017, місто Львів, вулиця Родини Крушельницьких, будинок 14, ідентифікаційний код 01038909) на користь Львівської обласної прокуратури (79005, місто Львів, проспект Шевченка, будинок 17/19, ідентифікаційний код 02910031) витрати по сплаті судового збору в розмірі 1342,00 грн.

4. Наказ видати після набрання рішенням законної сили.

Рішення господарського суду набирає законної сили відповідно до статті 241 Господарського процесуального кодексу України.

Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку у строки, визначені главою 1 розділу IV Господарського процесуального кодексу України.

Повне рішення складено 01.01.2024.

Суддя Петрашко М.М.