УХВАЛА

про забезпечення позову

м. Київ

21.12.2023Справа № 910/19358/23

За позовомТовариства з обмеженою відповідальністю «Фірма «Дісна»
до1. Державної організації «Український національний офіс інтелектуальної власності та інновацій» 2. общєства с огранічєнной отвєтствєнностью «тм-сєрвіс»
продострокове припинення дії свідоцтв України та міжнародної реєстрації на торговельні марки повністю
Суддя Босий В.П.

Представників учасників справи:

не викликались

ВСТАНОВИВ:

Товариство з обмеженою відповідальністю «Фірма «Дісна» звернулося до Господарського суду міста Києва з позовом до Державної організації «Український офіс інтелектуальної власності та інновацій» та общєства с огранічєнной отвєтствєнностью «тм-сєрвіс», в якому просить суд:

- достроково припинити дію свідоцтва України НОМЕР_2 від 15.03.2004 на торговельну марку «ІНФОРМАЦІЯ_1» для усіх товарів 33 та послуг 35, 42 МКТП, для яких вона зареєстрована, повністю;

- зобов`язати відповідача 1 внести до Державного реєстру свідоцтв України на торговельні марки відомості про дострокове припинення дії свідоцтва України НОМЕР_2 від 15.03.2004 на торговельну марку «ІНФОРМАЦІЯ_1» для усіх товарів 33 та послуг 35, 42 МКТП, для яких вона зареєстрована, та опублікувати відомості про це у офіційному бюлетені «Промислова власність»;

- достроково припинити дію свідоцтва України НОМЕР_3 від 25.08.2015 на торговельну марку «ІНФОРМАЦІЯ_2» для усіх товарів 33 класу МКТП, для яких вона зареєстрована, повністю;

- зобов`язати відповідача 1 внести до Державного реєстру свідоцтв України на торговельні марки відомості про дострокове припинення дії свідоцтва України НОМЕР_3 від 25.08.2015 на торговельну марку «ІНФОРМАЦІЯ_2» для усіх товарів 33 класу МКТП, для яких вона зареєстрована, та опублікувати відомості про це у офіційному бюлетені «Промислова власність»;

- достроково припинити дію свідоцтва України НОМЕР_4 від 10.08.2016 на торговельну марку «ІНФОРМАЦІЯ_2» для усіх товарів 32 класу МКТП, для яких вона зареєстрована, повністю;

- зобов`язати відповідача 1 внести до Державного реєстру свідоцтв України на торговельні марки відомості про дострокове припинення дії свідоцтва України НОМЕР_4 від 10.08.2016 на торговельну марку «ІНФОРМАЦІЯ_2» для усіх товарів 32 класу МКТП, для яких вона зареєстрована, та опублікувати відомості про це у офіційному бюлетені «Промислова власність»;

- достроково припинити дію на території України міжнародної реєстрації НОМЕР_5 від 11.05.2001 на торгівельну марку «ІНФОРМАЦІЯ_2» для усіх товарів 33 класу МКТП, для яких вона зареєстрована, повністю та опублікувати відомості про це у офіційному бюлетені «Промислова власність»;

- зобов`язати відповідача 1 повідомити Міжнародне бюро Всесвітньої організації інтелектуальної власності про дострокове припинення дії на території України міжнародної реєстрації НОМЕР_5 від 11.05.2001 на торгівельну марку «ІНФОРМАЦІЯ_2» для усіх товарів 33 класу МКТП, для яких вона зареєстрована в Україні.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 21.12.2023 відкрито провадження у справі, вирішено розгляд справи здійснювати за правилами загального позовного провадження, призначено підготовче засідання.

Разом з позовною заявою представником позивача подано до суду заяву про забезпечення позову.

У поданій заяві про забезпечення позову позивач просить суд:

- заборонити відповідачу 2 у будь-який спосіб повністю або частково передавати (відчужувати) майнові права інтелектуальної власності (право власності) на торговельні марки за свідоцтвами України: НОМЕР_2 від 15.03.2004, НОМЕР_3 від 25.08.2015, НОМЕР_4 від 10.08.2016 та міжнародною реєстрацією НОМЕР_5 від 11.05.2001, відмовлятись від них повністю або частково, а також надавати ліцензії на використання торговельних марок за вказаними охоронними документами будь-яким особам;

- заборонити відповідачу 1 вносити будь-які зміни (відомості) до Державного реєстру свідоцтв України на торговельні марки, пов`язані з повною або частковою передачею (відчуження) майнових прав інтелектуальної власності (права власності) на торговельні марки за свідоцтвами України: НОМЕР_2 від 15.03.2004, НОМЕР_3 від 25.08.2015, НОМЕР_4 від 10.08.2016 та міжнародною реєстрацією НОМЕР_5 від 11.05.2001, відмовою від них повністю або частково, а також наданням ліцензій на використання торговельних марок за вказаними охоронними документами будь-яким особам і здійснювати публікацію про це в офіційному бюлетені «Промислова власність».

Згідно зі ст. 140 Господарського процесуального кодексу України заява про забезпечення позову розглядається судом не пізніше двох днів з дня її надходження без повідомлення учасників справи.

Розглянувши заяву Товариства з обмеженою відповідальністю «Фірма «Дісна» про забезпечення позову, проаналізувавши норми господарського процесуального законодавства України, суд відзначає наступне.

Відповідно до статті 136 Господарського процесуального кодексу України господарський суд за заявою учасника справи має право вжити передбачених статтею 137 цього Кодексу заходів забезпечення позову. Забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

Частиною 1 ст. 137 Господарського процесуального кодексу України встановлено, що позов забезпечується: накладенням арешту на майно та (або) грошові кошти, що належать або підлягають передачі або сплаті відповідачу і знаходяться у нього чи в інших осіб; забороною відповідачу вчиняти певні дії; забороною іншим особам вчиняти дії щодо предмета спору або здійснювати платежі, або передавати майно відповідачеві, або виконувати щодо нього інші зобов`язання; зупиненням стягнення на підставі виконавчого документа або іншого документа, за яким стягнення здійснюється у безспірному порядку; зупиненням продажу майна, якщо подано позов про визнання права власності на це майно, або про виключення його з опису і про зняття з нього арешту; зупиненням митного оформлення товарів чи предметів, що містять об`єкти інтелектуальної власності; арештом морського судна, що здійснюється для забезпечення морської вимоги; іншими заходами у випадках, передбачених законами, а також міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України.

Згідно з ст. 140 Господарського процесуального кодексу України заява про забезпечення позову розглядається судом не пізніше двох днів з дня її надходження без повідомлення учасників справи.

Забезпечення позову по суті - це обмеження суб`єктивних прав, свобод та інтересів відповідача або пов`язаних з ним інших осіб з метою забезпечення реалізації в майбутньому актів правосуддя і задоволених вимог позивача (заявника).

Метою забезпечення позову є вжиття судом заходів щодо охорони матеріально-правових інтересів позивача від можливих недобросовісних дій з боку відповідача, щоб забезпечити позивачу реальне та ефективне виконання судового рішення, якщо воно буде прийняте на користь позивача, в тому числі з метою запобігання потенційним труднощам у подальшому виконанні такого рішення.

Суд зазначає, що особа, яка подала заяву про забезпечення позову, повинна обґрунтувати причини звернення із заявою про забезпечення позову. З цією метою та з урахуванням загальних вимог, передбачених Господарським процесуальним кодексом України, обов`язковим є подання доказів наявності фактичних обставин, з якими пов`язується застосування певного заходу до забезпечення позову.

У вирішенні питання про забезпечення позову господарський суд має здійснити оцінку обґрунтованості доводів заявника щодо необхідності вжиття відповідних заходів з урахуванням: розумності, обґрунтованості і адекватності вимог заявника щодо забезпечення позову; забезпечення збалансованості інтересів сторін, а також інших учасників судового процесу; наявності зв`язку між конкретним заходом до забезпечення позову і предметом позовної вимоги, зокрема, чи спроможний такий захід забезпечити фактичне виконання судового рішення в разі задоволення позову; імовірності утруднення виконання або невиконання рішення господарського суду в разі невжиття таких заходів; запобігання порушенню у зв`язку із вжиттям таких заходів прав та охоронюваних законом інтересів осіб, що не є учасниками даного судового процесу.

Так, відповідно до ч. 7 ст. 16 Закону України «Про охорону прав на знаки для товарів і послуг» власник свідоцтва може передавати будь-якій особі виключні майнові права інтелектуальної власності на торговельну марку повністю або щодо частини зазначених у свідоцтві товарів і послуг на підставі договору.

Згідно з ч. 2 ст. 1114 Цивільного кодексу України, факт передання виключних майнових прав інтелектуальної власності, які відповідно до цього Кодексу або іншого закону є чинними після їх державної реєстрації, підлягає державній реєстрації.

Частиною 1 ст. 18 Закону України «Про охорону прав на знаки для товарів і послуг» встановлено, що власник свідоцтва в будь-який час може відмовитися від нього повністю або частково на підставі заяви, поданої до НОІВ. Зазначена відмова набирає чинності від дати публікації відомостей про це в Бюлетені.

Статтею 22 Закону України «Про охорону прав на знаки для товарів і послуг» встановлено, що ніхто інший, крім колишнього власника свідоцтва, не має права на повторну реєстрацію торговельної марки протягом двох років після припинення дії свідоцтва згідно з пунктами 1 і 2 статті 18 цього Закону, крім випадків, коли власник свідоцтва, дію якого припинено, надасть згоду на реєстрацію заявленої торговельної марки.

Отже, невжиття заходів забезпечення позову може ускладнити або зробити неможливим виконання рішення суду у разі відчуження відповідачем 2 свідоцтв України НОМЕР_2 від 15.03.2004, НОМЕР_3 від 25.08.2015, НОМЕР_4 від 10.08.2016 та міжнародної реєстрації НОМЕР_5 від 11.05.2001 з наступним поданням до установи заяв про реєстрацію відповідних змін.

У такому разі, у випадку дострокового припинення дії свідоцтва України НОМЕР_2 від 15.03.2004, НОМЕР_3 від 25.08.2015, НОМЕР_4 від 10.08.2016 та міжнародної реєстрації НОМЕР_5 від 11.05.2001 на знак для товарів і послуг, відповідачі об`єктивно не матимуть можливості виконати рішення суду, оскільки у Державному реєстрі свідоцтв на торговельні марки будуть міститись відомості про особу (осіб), якій (яким) передано право власності на вказані свідоцтва, а не відомості про відповідача 2, або взагалі будуть відсутні відомості про вказані торговельні марки.

Крім того, у випадку відмови відповідача 2 від знаків для товарів і послуг за свідоцтвами України НОМЕР_2 від 15.03.2004, НОМЕР_3 від 25.08.2015, НОМЕР_4 від 10.08.2016 та міжнародної реєстрації НОМЕР_5 ніхто інший, в тому числі і позивач, не матиме змоги протягом 2-х років здійснити повторну реєстрацію торговельної марки після припинення дії свідоцтва.

Отже, заходи до забезпечення позову застосовуються господарським судом як гарантія реального виконання рішення суду.

У зв`язку з тим, що власник свідоцтв України № НОМЕР_1 від 15.03.2004, НОМЕР_3 від 25.08.2015, НОМЕР_4 від 10.08.2016 та міжнародної реєстрації НОМЕР_5 може у будь-який час відмовитись або передати іншій особі право власності на свідоцтва повністю, суд приходить до висновку, що позивач обґрунтовано припускає, що права на знак для товарів і послуг, на момент прийняття рішення можуть перейти до іншої (інших) особи (осіб).

Достатньо обґрунтованим для забезпечення позову є підтверджена доказами наявність фактичних обставин, з якими пов`язується застосування певного виду забезпечення позову. Про такі обставини може свідчити вчинення відповідачем дій, спрямованих на ухилення від виконання зобов`язання після пред`явлення вимоги чи подання позову до суду (реалізація майна чи підготовчі дії до його реалізації, витрачання коштів не для здійснення розрахунків з позивачем, укладення договорів поруки чи застави за наявності невиконаного спірного зобов`язання тощо). Саме лише посилання в заяві на потенційну можливість ухилення відповідача від виконання судового рішення без наведення відповідного обґрунтування не є достатньою підставою для задоволення відповідної заяви.

Адекватність заходу до забезпечення позову, що застосовується господарським судом, визначається його відповідністю вимогам, на забезпечення яких він вживається. Оцінка такої відповідності здійснюється господарським судом, зокрема, з урахуванням співвідношення прав (інтересу), про захист яких просить заявник, з вартістю майна, на яке вимагається накладення арешту, або майнових наслідків заборони відповідачеві вчиняти певні дії.

Заходи до забезпечення позову повинні бути співрозмірними із заявленими позивачем вимогами. Співмірність передбачає співвідношення господарським судом негативних наслідків від вжиття заходів до забезпечення позову з тими негативними наслідками, які можуть настати в результаті невжиття цих заходів, з урахуванням відповідності права чи законного інтересу, за захистом яких заявник звертається до суду, та майнових наслідків заборони відповідачу здійснювати певні дії.

Метою вжиття заходів щодо забезпечення позову є уникнення можливого порушення в майбутньому прав та охоронюваних законом інтересів позивача, а також можливість реального виконання рішення суду та уникнення будь-яких труднощів при виконанні у випадку задоволення позову.

При цьому, господарський суд не повинен вживати таких заходів до забезпечення позову, які фактично є тотожними задоволенню заявлених позовних вимог, якщо при цьому спір не вирішується по суті.

Враховуючи наведене вище, подана заява визнається судом обґрунтованою щодо вжиття заходів забезпечення позову шляхом заборони відповідачу 2 передавати права та відмовлятися від прав на торговельні марки за свідоцтва України НОМЕР_2 від 15.03.2004, НОМЕР_3 від 25.08.2015, НОМЕР_4 від 10.08.2016 та міжнародною реєстрацією НОМЕР_5 повністю або частково до набрання рішенням суду законної сили.

Крім того, позивач просить суд заборонити відповідачу 1 вносити будь-які зміни (відомості) до Державного реєстру свідоцтв України на торговельні марки, пов`язані з повною або частковою передачею (відчуження) майнових прав інтелектуальної власності (права власності) на торговельні марки за свідоцтвами України: НОМЕР_2 від 15.03.2004, НОМЕР_3 від 25.08.2015, НОМЕР_4 від 10.08.2016 та міжнародною реєстрацією НОМЕР_5 від 11.05.2001, відмовою від них повністю або частково, а також наданням ліцензій на використання торговельних марок за вказаними охоронними документами будь-яким особам і здійснювати публікацію про це в офіційному бюлетені «Промислова власність».

14.10.2020 набрав чинності Закон України «Про внесення змін до деяких законів України щодо створення національного органу інтелектуальної власності» від 16.06.2020 № 703-ІХ, яким внесено зміни до Закону України «Про охорону прав на знаки для товарів і послуг» та визначено повноваження Національного органу інтелектуальної власності.

Частиною 2 ст. 2-1 Закону України «Про охорону прав на знаки для товарів і послуг» встановлено, що до владних повноважень, делегованих НОІВ, належить, зокрема приймання заявок, проведення їх експертизи, прийняття рішень щодо них; видача свідоцтв на торговельні марки, здійснення державної реєстрації торговельних марок; опублікування офіційних відомостей про торговельні марки та подані заявки на торговельні марки у Бюлетені, ведення Реєстру та Бази даних заявок, внесення до Реєстру відомостей, надання витягів та виписок в електронній та (або) паперовій формі.

Розпорядженням Кабінету Міністрів України від 28.10.2022 №943-р «Про деякі питання Національного органу інтелектуальної власності» було визначено, що Державна організація «Український національний офіс інтелектуальної власності та інновацій» виконує функції Національного органу інтелектуальної власності.

Вказане розпорядження Кабінету Міністрів України від 28.10.2022 №943-р набрало чинності з 08.11.2022, отже функції Національного органу інтелектуальної власності, зокрема, і щодо ведення Реєстру торгівельних марок і внесення до Реєстру змін та відомостей, з 08.11.2022 перейшли до Державної організації «Український національний офіс інтелектуальної власності та інновацій».

Враховуючи наведене, подана заява також визнається судом обґрунтованою в цій частині до набрання рішенням суду законної сили.

У зв`язку з наведеним, подана заява щодо вжиття заходів до забезпечення позову визнається судом обґрунтованою та такою, що підлягає задоволенню.

Відповідно до ч. 6 ст. 140 Господарського процесуального кодексу України про забезпечення позову або про відмову у забезпеченні позову суд постановляє ухвалу.

Відповідно до статті 141 Господарського процесуального кодексу України суд може вимагати від особи, яка звернулася із заявою про забезпечення позову, забезпечити відшкодування можливих збитків відповідача, які можуть бути спричинені забезпеченням позову (зустрічне забезпечення). Розмір зустрічного забезпечення визначається судом з урахуванням обставин справи. Заходи зустрічного забезпечення позову мають бути співмірними із заходами забезпечення позову, застосованими судом, та розміром збитків, яких може зазнати відповідач у зв`язку із забезпеченням позову.

З приводу зустрічного забезпечення, суд зазначає, що застосування означених заходів у відповідності до ч. 1 ст. 141 Господарського процесуального кодексу України є правом, а не обов`язком суду для реалізації якого, у даному випадку, у господарського суду достатні підстави відсутні.

Крім того, суд зазначає, що відповідач чи інша зацікавлена особа не позбавлені права та можливості звернутись до суду з окремим клопотанням про застосування заходів зустрічного забезпечення у відповідності до ст. 141 Господарського процесуального кодексу України.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст. 136, 137, 234 Господарського процесуального кодексу України, суд -

УХВАЛИВ:

1. Заяву Товариства з обмеженою відповідальністю «Фірма «Дісна» про забезпечення позову задовольнити повністю.

2. Заборонити общєству с огранічєнной отвєтствєнностью «тм-сєрвіс» у будь-який спосіб повністю або частково передавати (відчужувати) майнові права інтелектуальної власності (право власності) на торговельні марки за свідоцтвами України: НОМЕР_2 від 15.03.2004, НОМЕР_3 від 25.08.2015, НОМЕР_4 від 10.08.2016 та міжнародною реєстрацією НОМЕР_5 від 11.05.2001, відмовлятись від них повністю або частково, а також надавати ліцензії на використання торговельних марок за вказаними охоронними документами будь-яким особам.

3. Заборонити Державній організації «Український національний офіс інтелектуальної власності та інновацій» вносити будь-які зміни (відомості) до Державного реєстру свідоцтв України на торговельні марки, пов`язані з повною або частковою передачею (відчуження) майнових прав інтелектуальної власності (права власності) на торговельні марки за свідоцтвами України: НОМЕР_2 від 15.03.2004, НОМЕР_3 від 25.08.2015, НОМЕР_4 від 10.08.2016 та міжнародною реєстрацією НОМЕР_5 від 11.05.2001, відмовою від них повністю або частково, а також наданням ліцензій на використання торговельних марок за вказаними охоронними документами будь-яким особам і здійснювати публікацію про це в офіційному бюлетені «Промислова власність».

4. Стягувачем за даною ухвалою є Товариство з обмеженою відповідальністю «Фірма «Дісна» (02160, м. Київ, просп. Соборності, 15, літ. А1, група нежитлових приміщень 4; ідентифікаційний код 31566495).

5. Боржником за пунктом 3 резолютивної частини даної ухвали є Державна організація «Український національний офіс інтелектуальної власності та інновацій» (01601, м. Київ, вул. Глазунова, буд. 1; ідентифікаційний код 44673629).

6. Боржником за пунктом 2 резолютивної частини даної ухвали є общєство с огранічєнной отвєтствєнностью «тм-сєрвіс» (російська федерація, 125047 м. москва, вул. 2-я брєстская, 8; код )

7. Ухвала про вжиття заходів забезпечення позову набирає законної сили з 21.12.2023, підлягає негайному виконанню в порядку, встановленому чинним законодавством України для виконання судових рішень, та може бути пред`явлена до виконання в передбаченому чинним законодавством порядку до 21.12.2026.

8. Дана ухвала набирає законної сили негайно з моменту її підписання та може бути оскаржена.

Суддя В.П. Босий