ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ДОНЕЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
_____________________________________________________________________________
Р І Ш Е Н Н Я

іменем України

21.12.2023 Справа №905/1169/23

Господарський суд Донецької області у складі судді Аксьонової К.І. за участю секретаря судового засідання Рикова А.С., розглянувши матеріали справи

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Краснолиманське», м.Київ,

до відповідача Державного підприємства «Вугільна компанія «Краснолиманська», м.Родинське, Донецька область,

про стягнення збитків у розмірі 1555808,71 грн,

За участю:

від позивача: представник не з`явився

від відповідача: представник не з`явився

СУТЬ СПРАВИ:

Позивач, Товариство з обмеженою відповідальністю Краснолиманське», м. Київ, звернувся до Господарського суду Донецької області з позовом до відповідача, Державного підприємства «Вугільна компанія «Краснолиманська», м. Родинське, Донецька область, про стягнення збитків у сумі 1555808,71 грн.

В обґрунтування позову позивач посилається на те, що відповідач допустив протиправну бездіяльність, а саме: за операціями з надання послуг (робіт) за договором №02/04-11 від 02.04.2018 у період квітень 2018 липень 2020 в порушення п.101.10 ст.201 Податкового кодексу України не склав та не зареєстрував в Єдиному реєстрі податкових накладних з ПДВ (ЄРПН) податкові накладні з ПДВ, чим позбавив позивача права на віднесення ПДВ у загальному розмірі 1555808,71грн до складу податкового кредиту. Як наслідок, позивач не скористався правом на зменшення податкових зобов`язань з ПДВ за відповідні звітні періоди, що призвело до понесення позивачем прямих фактичних збитків. Позивач зазначає, що обов`язок відповідача компенсувати позивачу понесені збитки у вигляді додаткових податкових зобов`язань, штрафних санкцій тощо у разі порушення відповідачем зобов`язань зі своєчасного складання податкових накладних та їх реєстрації в ЄРПН встановлений п.4.5 додаткової угоди від 28.02.2020 до укладеного сторонами договору №02/04-11 від 02.04.2018. Невключення ПДВ до складу податкового кредиту за господарськими операціями з відповідачем позивач підтверджує податковими деклараціями з ПДВ за квітень 2018 липень 2020.

Відповідач у відзиві на позовну заяву проти позову заперечує, посилаючись на те, що податкові накладні за операціями з придбання послуг (робіт) за договором №02/04-11 від 02.04.2018 у період квітень 2018 липень 2020 не були оформлені та зареєстровані в Єдиному реєстрі податкових накладних з ПДВ з причини від`ємного значення реєстраційного ліміту, причиною чого стало порушення позивачем договірних зобов`язань перед Державним підприємством «Вугільна компанія «Краснолиманська», а саме: несплата позивачем в повному обсязі виконаних відповідачем робіт (послуг), у тому числі за договором №02/04-11 від 02.04.2018. Відповідач зауважує на тому, що фактично договори з позивачем у спірний період були переважним джерелом отримання відповідачем грошових коштів; вказує, що вина з його боку у непроведенні реєстрації податкових накладних з ПДВ в Єдиному реєстрі податкових накладних відсутня. Окремо зазначає, що позивачем не доведені обставини понесення ним заявлених до стягнення збитків.

Позивач у відповіді на відзив з доводами відповідача не погодився; зазначивши, що зобов`язання відповідача з реєстрації податкових накладних, яке виникло з моменту підписання сторонами актів приймання-передачі наданих послуг за договором, прямо випливає з імперативних приписів податкового законодавства; в порушення вимог податкового законодавства відповідач не зареєстрував податкові накладні за першою подією (складання актів наданих послуг); зміст договору оренди № 02/04-11 від 02.04.2018 не містить умов щодо можливості відповідача відмовитись від реєстрації або не зареєструвати податкові накладні у випадку порушення іншою стороною своїх зобов`язань за договором; порушення договірної та платіжної дисципліни контрагента (позивача) не може бути правовою підставою для відмови в оформленні та реєстрації в Єдиному реєстрі податкових накладних по господарським операціям з цим суб`єктом. Посилання відповідача на неможливість реєстрації податкових накладних через від`ємне значення суми реєстраційного ліміту є маніпулюванням, оскільки ані податкове законодавство, ані укладений договір не звільняє відповідача від зобов`язання з реєстрації податкових накладених у випадку від`ємного значення суми реєстраційного ліміту, а також від відповідальності за нереєстрацію податкових накладних.

Правом на подання заперечень на відповідь на відзив відповідач не скористався.

Рух справи.

Згідно з витягом з протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями Господарського суду Донецької області від 29.08.2023 для розгляду справи №905/1169/23 обрано суддю Аксьонову К.І.

Ухвалою від 04.09.2023 позовну заяву суд залишив без руху. Після виправлення недоліків первісно поданого позову ухвалою від 08.09.2023 суд відкрив провадження у справі; розгляд справи вирішив здійснювати за правилами загального позовного провадження; підготовче засідання призначив на 27.09.2023 з подальшим відкладанням на 19.10.2023, 07.11.2023, 20.11.2023; строк підготовчого провадження продовжено ухвалою суду від 19.10.2023 на 30 днів.

Ухвалою від 20.11.2023 суд закрив підготовче провадження та призначив справу до судового розгляду по суті на 28.11.2023 з подальшим відкладанням на 21.12.2023.

У судове засідання сторони представників не направили; від сторін до матеріалів справи надійшли клопотання про розгляд справи без участі представників за наявними матеріалами. Підстав для відкладення розгляду справи/ оголошення перерви суд не встановив. Матеріали справи на розсуд суду є достатніми для розгляду справи по суті.

Фактичні обставини справи, встановлені судом.

02.04.2018 між позивачем, Товариством з обмеженою відповідальністю «Краснолиманське» (орендар), та відповідачем, Державним підприємством «Вугільна компанія «Краснолиманська» (орендодавець), був укладений договір оренди №02/04-11, відповідно до п.п. 1.1 якого в порядку та на умовах, визначених договором, орендодавець зобов`язався передати орендареві, а орендар зобов`язався прийняти в строкове платне користування майно, визначене у договорі, а також сплачувати орендодавцеві плату за користування названим майном.

Повний перелік майна, що передається за договором, та визначення його ознак (найменування, тип, номери та інші характеристики) містяться в додатку до договору (п.1.2 договору). Передача майна в оренду здійснюється по акту приймання-передачі (п.1.5 договору).

Згідно з п.3.1 договору розмір орендної плати визначається відповідно до методики розрахунку орендної плати за державне майно та пропорції її розподілу, затвердженої Постановою КМУ від 04.10.1995 №786.

За умовами договору орендар сплачує орендодавцеві плату за користування майном щомісячно не пізніше 10 числа кожного місяця в розмірі, що вказуються у додатках до договору (п.3.2 договору).

Договір вважається укладеним і набирає чинності з моменту його підписання сторонами та його скріплення печатками сторін (п.6.1 договору).

Строк договору починає свій перебіг у момент, визначений у п.6.1 договору та закінчується 31.12.2020 (п.6.2 договору). Закінчення строку дії договору не звільняє сторони від відповідальності за його порушення, яке мало місце під час дії договору (п.6.3 договору).

Підписаний між сторонами додаток №1 до договору оренди №02/04-11 від 02.04.2018 містить перелік майна, що передається за договором, у кількості 26 об`єктів загальною вартістю 15176575,20грн, у тому числі ПДВ 2529429,20грн.

28.02.2020 до договору №02/04-11 від 02.04.2018 сторонами була укладена додаткова угода, якою договір був доповнений пунктами 4.5 та 4.6.

Згідно з п.4.5 додаткової угоди від 28.02.2020 до договору №02/04-11 від 02.04.2018 сторони встановили, що у випадку неправильного оформлення орендодавцем первинних та податкових документів, порушення орендодавцем зобов`язань в частині своєчасного складання податкової накладної, реєстрації її в Єдиному реєстрі податкових накладних, орендодавець зобов`язується компенсував замовнику всі збитки, понесені орендарем з вини орендодавця у вигляді додаткових податкових зобов`язань, штрафних санкцій по податкам та зборам, а також інших документально підтверджених витрат. У випадку відсутності у орендодавця можливості оформлення податкових зобов`язань з наданих на користь орендаря послуг, орендар має право утримати суми неоформлених таким чином зобов`язань з ПДВ із суми, належної орендодавцю в якості оплати за надані послуги.

Строк, у межах якого сторони можуть звернутися до суду з вимогою про захист своїх прав за цим договором (строк позовної давності) становить п`ять років (п.4.6 додаткової угоди від 28.02.2020 до договору №02/04-11 від 02.04.2018).

Пунктом 7 додаткової угоди від 28.02.2020 до договору №02/04-11 від 02.04.2018 встановлено, що угода набирає чинності з моменту її підписання сторонами та її скріплення печатками сторін (за наявності).

Договір №02/04-11 від 02.04.2018 та додаткова угода від 28.02.2020 до договору №02/04-11 від 02.04.2018 підписані уповноваженими представниками та засвідчені печатками підприємств.

Як пояснює позивач, у виконання прийнятих на себе зобов`язань за договором №02/04-11 від 02.04.2018 відповідач надав послуги з оренди майна на загальну суму 9334852,26грн, в тому числі ПДВ за ставкою 20% 1555808,71грн, а позивач їх прийняв, що підтверджується підписаними сторонами актами здачі-приймання робіт (надання послуг): №81 від 30.04.2018 на суму 212212,12грн, в тому числі ПДВ 35368,68грн; №100 від 31.05.2018 на суму 316178,65грн, в тому числі ПДВ 52696,44грн; №119 від 30.06.2018 на суму 316178,65грн, в тому числі ПДВ 52696,44грн; №155 від 31.07.2018 на суму 313965,40грн, в тому числі ПДВ 52327,57грн; №186 від 31.08.2018 на суму 313965,40грн, в тому числі ПДВ 52327,57грн; №215 від 30.09.2018 на суму 319806,26грн, в тому числі ПДВ 53301,04грн; №238 від 31.10.2018 на суму 324989,78грн, в тому числі ПДВ 54164,96грн; №272 від 30.11.2018 на суму 329539,63грн, в тому числі ПДВ 54923,27грн; №301 від 31.12.2018 на суму 332175,94грн, в тому числі ПДВ 55362,66грн; №13 від 31.01.2019 на суму 335497,69грн, в тому числі ПДВ 55916,28грн; №47 від 28.02.2019 на суму 337175,20грн, в тому числі ПДВ 56195,87грн; №69 від 31.03.2019 на суму 340209,77грн, в тому числі ПДВ 56701,63грн; №93 від 30.04.2019 на суму 343611,88грн, в тому числі ПДВ 57268,65грн; №137 від 31.05.2019 на суму 346017,16грн, в тому числі ПДВ 57669,53грн; №165 від 30.06.2019 на суму 344287,07грн, в тому числі ПДВ 57381,18грн; №191 від 31.07.2019 на суму 342221,35грн, в тому числі ПДВ 57036,89грн; №217 від 31.08.2019 на суму 341194,69грн, в тому числі ПДВ 56865,78грн; №273 від 30.09.2019 на суму 343583,05грн, в тому числі ПДВ 57263,84грн; №295 від 31.10.2019 на суму 345988,13грн, в тому числі ПДВ 57664,69грн; №337 від 30.11.2019 на суму 346323,14грн, в тому числі ПДВ 57720,52грн; №353 від 31.12.2019 на суму 345620,93грн, в тому числі ПДВ 57603,49грн; №14 від 31.01.2020 на суму 346312,18грн, в тому числі ПДВ 57718,70грн; №33 від 29.02.2020 на суму 345273,23грн, в тому числі ПДВ 57545,54грн; №54 від 31.03.2020 на суму 348035,42грн, в тому числі ПДВ 58005,90грн;

Доказів оплати за надані відповідачем послуги за договором №02/04-11 від 02.04.2018 матеріали справи не містять. Суд бере до уваги надані відповідачем пояснення, з яких вбачається, що послуги за договором №02/04-11 від 02.04.2018 позивач оплатив частково на суму 8058566,09грн. Решта вартості наданих послуг у сумі 1276286,19грн за твердженням відповідача позивачем не оплачена, на підтвердження чого відповідач надав журнал-ордер по рахунку 3771 за період січень 2018-липень 2020. Позивач вказані обставини не заперечив.

Доказів застосування позивачем оперативно-господарських санкцій у вигляді утримання сум ПДВ з належної до сплати відповідачу орендної плати згідно з п.4.5 додаткової угоди від 28.02.2020 до договору №02/04-11 від 02.04.2018 матеріали справи не містять та на ці обставини сторони не посилаються.

Матеріали справи свідчать, що позивач, Товариство з обмеженою відповідальністю «Краснолиманське» (індивідуальний податковий номер 66), та відповідач, Державне підприємство «Вугільна компанія «Краснолиманська» (індивідуальний податковий номер 68), під час здійснення господарських операцій за договором №02/04-11 від 02.04.2018 були зареєстровані як платники податку на додану вартість.

Доказів застосування відповідачем касового методу обліку господарських операцій. матеріали справи не містять.

За наслідком здійснення господарських операцій з придбання позивачем наданих за договором №02/04-11 від 02.04.2018 послуг відповідач склав податкові накладні за період квітень 2018 липень 2020, проте не зареєстрував їх в Єдиному реєстрі податкових накладних, з причини, як пояснює відповідач, від`ємного значення реєстраційного ліміту.

Пояснень стосовно отримання від відповідача цих податкових накладних з ПДВ, на оформлення яких посилається відповідач, позивач не надав. Відповідач своєю чергою не надав доказів в підтвердження направлення/передання позивачу податкових накладних з ПДВ, складених за результатом господарських операцій в межах договору №02/04-11 від 02.04.2018.

Відсутність реєстрації податкових накладних в Єдиному реєстрі податкових накладних з ПДВ відповідач не заперечує.

З розшифровок податкових зобов`язань та податкового кредиту в розрізі контрагентів до податкових декларацій позивача з ПДВ за періоди квітень 2018 липень 2020 вбачається, що позивач не включив ПДВ за ставкою 20% договірної вартості придбаних у відповідача за договором №02/04-11 від 02.04.2018 послуг до складу податкового кредиту з ПДВ у ці звітні періоди.

Відомості податкових декларацій позивача з ПДВ за квітень 2018 липень 2020 свідчать, що позивач задекларував до сплати до державного бюджету позитивне значення різниці між сумами податкового зобов`язання та сумою податкового кредиту за відповідні звітні періоди у загальній сумі 60092 грн, у тому числі: за квітень 2018 у сумі 1122грн, за травень 2018 у сумі 16598грн, за червень 2018 у сумі 1565грн, за липень 2018 у сумі 3836грн, за серпень 2018 у сумі 1587грн, за вересень 2018 у сумі 916грн, за жовтень 2018 у сумі 1519грн, за листопад 2018 у сумі 6168грн, за грудень 2018 у сумі 848грн, за січень 2019 у сумі 1352грн, за лютий 2019 у сумі 3671грн, за березень 2019 у сумі 987грн, за квітень 2019 у сумі 1973грн, за травень 2019 у сумі 7440грн, за червень 2019 у сумі 819грн, за липень 2019 у сумі 603грн, за серпень 2019 у сумі 1250грн, за вересень 2019 у сумі 2381грн, за жовтень 2019 у сумі 1361грн, за листопад 2019 у сумі 1669грн, за листопад 2019 у сумі 607грн, за січень 2020 у сумі 196грн, за лютий 2020 у сумі 53грн, за березень 2020 у сумі 192грн, за квітень 2020 у сумі 495грн, за травень 2020 у сумі 849грн, за червень 2020 у сумі 35грн,за липень 2020 у сумі 0грн.

Доказів фактичної сплати до державного бюджету задекларованих позивачем сум ПДВ за звітні періоди квітень 2018 липень 2020 матеріали справи не містять.

Розмір заявлених до стягнення збитків у сумі 1555808,71грн позивач розрахував, виходячи з суми ПДВ за господарськими операціями з придбання наданих відповідачем послуг за договором №02/04-11 від 02.04.2018 у періоди квітень 2018 липень 2020.

Оцінка судом аргументів учасників справи.

За приписами ст. 16 Цивільного кодексу України одним із способів захисту цивільних прав та інтересів судом є відшкодування збитків та інші способи

Відповідно до ч. 1, ч. 2 ст. 22 Цивільного кодексу України особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Збитками є: 1) витрати, яких особа зазнала у зв`язку із знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки); 2) доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушене (упущена вигода).

Статтею 224 Господарського кодексу України визначено, що учасник господарських відносин, який порушив господарське зобов`язання або установлені вимоги щодо здійснення господарської діяльності, повинен відшкодувати завдані цим збитки суб`єкту, права або законні інтереси якого порушено. Під збитками розуміються витрати, зроблені управненою стороною, втрата або пошкодження її майна, а також не одержані нею доходи, які управнена сторона одержала б у разі належного виконання зобов`язання або додержання правил здійснення господарської діяльності другою стороною.

Згідно з п.1 ст. 225 Господарського кодексу України до складу збитків, що підлягають відшкодуванню особою, яка допустила господарське правопорушення, включаються: вартість втраченого, пошкодженого або знищеного майна, визначена відповідно до вимог законодавства; додаткові витрати (штрафні санкції, сплачені іншим суб`єктам, вартість додаткових робіт, додатково витрачених матеріалів тощо), понесені стороною, яка зазнала збитків внаслідок порушення зобов`язання другою стороною; неодержаний прибуток (втрачена вигода), на який сторона, яка зазнала збитків, мала право розраховувати у разі належного виконання зобов`язання другою стороною; матеріальна компенсація моральної шкоди у випадках, передбачених законом.

Тобто збитки це об`єктивне зменшення будь-яких майнових благ сторони, що обмежує її інтереси як учасника певних господарських відносин і проявляється у витратах, зроблених кредитором, втраті або пошкодженні майна, а також у не одержаних кредитором доходах, які б він одержав, якби зобов`язання було виконано боржником.

Підставою для відшкодування збитків відповідно до п. 1 ст. 611 Цивільного кодексу України та ст. 224 Господарського кодексу України є порушення зобов`язання.

Для застосування такого заходу відповідальності як стягнення збитків необхідна наявність усіх елементів складу господарського правопорушення: 1) протиправної поведінки (дії чи бездіяльності) особи (порушення зобов`язання); 2) шкідливого результату такої поведінки збитків; 3) причинного зв`язку між протиправною поведінкою та збитками; 4) вини особи, яка заподіяла шкоду. У разі відсутності хоча б одного із цих елементів відповідальність у вигляді відшкодування збитків не настає.

Протиправною вважається поведінка, яка порушує імперативні норми права або санкціоновані законом умови договору, внаслідок чого порушуються права іншої особи (така поведінка особи може виявлятися у прийнятті нею неправомірного рішення або у неправомірній поведінці діях або бездіяльності).

Під збитками розуміється матеріальна шкода, що виражається у зменшенні майна потерпілого в результаті порушення належного йому майнового права, та (або) применшенні немайнового блага тощо.

Причинний зв`язок між протиправною поведінкою та заподіяними збитками виражається в тому, що протиправні дії заподіювача є причиною, а збитки є наслідком такої протиправної поведінки.

Вина заподіювача збитків є суб`єктивним елементом відповідальності і полягає в психічному ставленні особи до вчинення нею протиправного діяння і проявляється у вигляді умислу або необережності.

Елементом доказування наявності збитків також є встановлення причинного зв`язку між протиправною поведінкою заподіювача та збитками потерпілої сторони. Причинний зв`язок між протиправною поведінкою і збитками є обов`язковою умовою відповідальності. Протиправна поведінка особи тільки тоді є причиною збитків, коли вона прямо (безпосередньо) пов`язана зі збитками. Непрямий (опосередкований) зв`язок між протиправною поведінкою і збитками означає лише, що поведінка оцінюється за межами конкретного випадку, і, відповідно, за межами юридично значимого зв`язку.

Слід окремо наголосити на тому, що повноту дослідження обставин справи забезпечує дотримання такого принципу господарського судочинства як змагальність.

Зазначений принцип передбачає покладання тягаря доказування на сторін та не передбачає обов`язку суду вважати встановленою обставину, про яку сторона стверджує без надання відповідних доказів за наявності заперечень протилежної сторони проти такої обставини. Будь-яка обставина, що стосується справи та входить до предмета доказування, підлягає доказуванню таким чином, аби задовольнити, як правило, стандарт переваги більш вагомих доказів, тобто коли висновок про існування стверджуваної обставини з урахуванням поданих доказів видається більш вірогідним, ніж протилежний.

Отже твердження позивача щодо наявності підстав для стягнення збитків, як в контексті наявності збитків так і їх розміру, протиправності поведінки заподіювача збитків та існування причинного зв`язку такої поведінки із заподіяними збитками, ураховуючи принципи змагальності, диспозитивності, рівності усіх учасників судового процесу перед законом і судом, підлягає доведенню саме позивачем.

Вина заподіювача збитків презюмується. Її відсутність доводиться відповідачем.

Оцінка доведеності протиправної поведінки відповідача.

Наявність підстав для стягнення збитків у розмірі 1555808,71грн позивач доводить обставинами вчинення відповідачем порушення господарського зобов`язання, встановленого п.4.5 додаткової угоди від 28.02.2020 до договору №02/04-11 від 02.04.2018. Протиправною поведінкою відповідача, як стверджує позивач, є допущена ним протиправна бездіяльність, яка полягає у невиконанні дій зі складання та реєстрації в Єдиному реєстрі податкових накладних податкових накладних з ПДВ в порушення п.101.10 ст.201 Податкового кодексу України за операціями з надання позивачу послуг за договором №02/04-11 від 02.04.2018 у період квітень 2018 липень 2020 на загальну суму ПДВ 1555808,71грн.

Як встановлено судом позивач та відповідач у спірний період мали статус платників податку на додану вартість.

За змістом п. 201.1 ст. 201 Податкового кодексу України платник податку зобов`язаний скласти податкову накладну в електронній формі з дотриманням умови щодо реєстрації у порядку, визначеному законодавством, електронного підпису уповноваженої платником особи, та зареєструвати її в Єдиному реєстрі податкових накладних.

Пунктом 201.4 ст. 201 Податкового кодексу України визначено, що податкова накладна складається у день виникнення податкових зобов`язань продавця; п. 201.7 ст.201 Податкового кодексу України визначено, що податкова накладна складається на кожне повне або часткове постачання товарів/послуг, а також на суму коштів, що надійшли на поточний рахунок як попередня оплата (аванс).

Відповідно до п. 201.10 ст. 201 Податкового кодексу України при здійсненні операцій з постачання товарів/послуг платник податку продавець товарів/послуг зобов`язаний в установлені терміни скласти податкову накладну, зареєструвати її в Єдиному реєстрі податкових накладних та надати покупцю за його вимогою; податкова накладна, складена та зареєстрована в Єдиному реєстрі податкових накладних платником податку, який здійснює операції з постачання товарів/послуг, є для покупця таких товарів/послуг підставою для нарахування сум податку, що відносяться до податкового кредиту. Відсутність факту реєстрації платником податку продавцем товарів/послуг податкових накладних в Єдиному реєстрі податкових накладних та/або порушення порядку заповнення обов`язкових реквізитів податкової накладної, передбачених п. 201.1 ст. 201 цього Кодексу, не дає права покупцю на включення сум ПДВ до податкового кредиту та не звільняє продавця від обов`язку включення суми ПДВ, вказаної в податковій накладній, до суми податкових зобов`язань за відповідний звітний період. У разі порушення продавцем/покупцем товарів/послуг порядку заповнення та/або порядку реєстрації в Єдиному реєстрі податкових накладних податкової накладної та/або розрахунку коригування покупець/продавець таких товарів/послуг має право додати до податкової декларації за звітний податковий період заяву із скаргою на такого продавця/покупця. Таке право зберігається за ним протягом 365 календарних днів, що настають за граничним терміном подання податкової декларації за звітний (податковий) період, у якому не надано податкову накладну або порушено порядок її заповнення та/або порядок реєстрації в Єдиному реєстрі. До заяви додаються копії товарних чеків або інших розрахункових документів, що засвідчують факт сплати податку у зв`язку з придбанням таких товарів/послуг або копії первинних документів, складених відповідно до Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні», що підтверджують факт отримання таких товарів/послуг.

Судом встановлені обставини невиконання відповідачем обов`язку з реєстрації податкових накладних з ПДВ в Єдиному реєстрі податкових накладних за фактом виконання господарських операцій за договором №02/04-11 від 02.04.2018 у період квітень 2018 липень 2020, що є порушенням п.101.10 ст.201 Податкового кодексу України.

При цьому слід окремо зазначити, що обов`язок відповідача зі складання та реєстрації податкових накладних є його обов`язком як платника ПДВ у публічно-правових відносинах.

Водночас у разі визначення такого обов`язку у господарському договорі такий обов`язок стає також і господарсько-договірним зобов`язанням перед позивачем, і саме невиконання цього обов`язку може завдати покупцю збитків.

Близький за змістом правовий висновок викладений у постанові Верховного Суду від 07.06.2023 у справі №916/334/22.

Разом з тим суд бере до уваги те, додаткова угода до договору №02/04-11 від 02.04.2018, пункт 4.5 якої встановлює обов`язок відповідача зі складання та реєстрації податкових накладних з ПДВ як господарсько-договірне зобов`язання перед позивачем, сторонами підписана 28.02.2020.

Пунктом 7 додаткової угоди від 28.02.2020 до договору №02/04-11 від 02.04.2018 встановлено, що угода набирає чинності з моменту її підписання сторонами та її скріплення печатками сторін (за наявності). Застережень стосовно дії у минулі періоди ця додаткова угода не містить. Отже положення додаткової угоди розповсюджуються не на всі спірні періоди, а лише на спірні періоди після її укладення, тобто на березень липень 2020.

З урахуванням такого невиконання відповідачем публічно-правового обов`язку з реєстрації податкових накладних з ПДВ у період квітень 2018 лютий 2020 суд не розцінює як порушення ним господарсько-договірного зобов`язання, встановленого п. 4.5 додаткової угоди від 28.02.2020 до договору №02/04-11 від 02.04.2018. Водночас після внесення змін до договору відсутність реєстрації відповідачем податкових накладних з ПДВ в Єдиному реєстрі податкових накладних у період березень липень 2020 суд розцінює порушенням господарського зобов`язання, встановленого п.4.5 додаткової угоди від 28.02.2020 до договору №02/04-11 від 02.04.2018.

Відсутність реєстрації відповідачем податкових накладних з ПДВ в Єдиному реєстрі податкових накладних за фактом надання позивачу послуг за договором №02/04-11 від 02.04.2018 зумовлює висновок суду про допущення відповідачем протиправної бездіяльності. Ці обставини суд вважає доведеними з огляду на їх очевидність.

Дійшовши такого висновку судом прийнято до уваги, що матеріали справи не містять доказів застосування відповідачем касового методу обліку господарських операцій.

Вина відповідача у допущенні протиправної поведінки.

Посилання відповідача на відсутність його вини у непроведенні реєстрації податкових накладних з ПДВ в Єдиному реєстрі податкових накладних з огляду на неможливість такої реєстраціє з причини від`ємного значення реєстраційного ліміту, суд вважає переконливими з тих мотивів, що обов`язок відповідача як платника податку ПДВ зі складання податкових накладних та їх реєстрації в Єдиному реєстрі податкових накладних прямо встановлений імперативними приписами п. 201.1 ст. 201 Податкового кодексу України. Виконання цього обов`язку в будь-якому разі не може ставитись в залежність від виконання третіми особами, зокрема позивачем, договірних зобов`язань перед відповідачем у тому числі з оплати наданих відповідачем послуг/виконаних робіт тощо. Відсутність вини відповідача у допущенні ним бездіяльності суд вважає не доведеною.

Оцінка доведеності понесення позивачем збитків у сумі 1555808,71 грн.

Зі змісту позовної заяви вбачається, що заявлені до стягненні збитки позивач визначає в контексті понесення ним «прямих фактичних» збитків. Тобто до стягнення з відповідача позивачем заявлені саме реальні збитки. Понесення збитків у вигляді упущеної вигоди позивач в межах заявленого позову не доводить.

Збитки у сумі 1555808,71 грн позивач розраховує, виходячи з суми ПДВ за господарськими операціями з придбання наданих відповідачем послуг за договором №02/04-11 від 02.04.2018 у періоди квітень 2018 липень 2020.

Доводячи понесення цих збитків, позивач посилається на п.4.5 додаткової угоди від 28.02.2020 до договору №02/04-11 від 02.04.2018, яким сторони погодили обов`язок відповідача компенсувати позивачу всі понесені ним збитки у вигляді додаткових податкових зобов`язань, штрафних санкцій по податкам та зборам, а також інших документально підтверджених витрат в разі порушення відповідачем норм податкового законодавства при складанні податкових накладних та їх реєстрації в Єдиному реєстрі податкових накладних.

Позивач не посилається на понесення ним збитків у вигляді сплачених штрафних санкцій по податкам та зборам внаслідок порушення відповідачем норм податкового законодавства. Також позивач не доводить обставин нарахування йому податкових зобов`язань зі сплати ПДВ рішенням податкового органу.

В частині понесення позивачем витрат зі сплати самостійно задекларованих ним податкових зобов`язань з ПДВ за звітні періоди квітень 2018 липень 2020, суд зазначає, що матеріали справи не містять доказів фактичної сплати цих податкових зобов`язань до державного бюджету.

При цьому відомості податкових декларацій позивача з ПДВ свідчать про те, що у звітних періодах квітень 2018 липень 2020 позивач задекларував до сплати до державного бюджету позитивне значення різниці між сумами податкового зобов`язання та сумою податкового кредиту у загальній сумі 60092 грн, у тому числі: за квітень 2018 у сумі 1122грн, за травень 2018 у сумі 16598грн, за червень 2018 у сумі 1565грн, за липень 2018 у сумі 3836грн, за серпень 2018 у сумі 1587грн, за вересень 2018 у сумі 916грн, за жовтень 2018 у сумі 1519грн, за листопад 2018 у сумі 6168грн, за грудень 2018 у сумі 848грн, за січень 2019 у сумі 1352грн, за лютий 2019 у сумі 3671грн, за березень 2019 у сумі 987грн, за квітень 2019 у сумі 1973грн, за травень 2019 у сумі 7440грн, за червень 2019 у сумі 819грн, за липень 2019 у сумі 603грн, за серпень 2019 у сумі 1250грн, за вересень 2019 у сумі 2381грн, за жовтень 2019 у сумі 1361грн, за листопад 2019 у сумі 1669грн, за листопад 2019 у сумі 607грн, за січень 2020 у сумі 196грн, за лютий 2020 у сумі 53грн, за березень 2020 у сумі 192грн, за квітень 2020 у сумі 495грн, за травень 2020 у сумі 849грн, за червень 2020 у сумі 35грн,за липень 2020 у сумі 0грн.

Отже позивачем не доведено як обставин понесення ним реальних збитків у вигляді додаткових сплачених позивачем податкових зобов`язань з ПДВ, так і загалом обставин виникнення у позивача у спірний період податкових зобов`язань з ПДВ у заявленому до стягнення з відповідача розмірі.

Слід вказати, що неможливість включення сум ПДВ у зв`язку з порушенням контрагентом зобов`язання зі складення та реєстрації податкової накладної з ПДВ до податкового кредиту без доведення реальної переплати суб`єктом господарювання цих невключених сум ПДВ до державного бюджету у відповідному звітному періоду, виходячи з погоджених сторонами умов договору №02/04-11 від 02.04.2018, сама по собі не зумовлює спричинення позивачу збитків.

З урахуванням викладеного суд дійшов висновку, що матеріалами справи не доведено понесення позивачем реальних збитків у заявленому до стягнення розмірі 1555808,71грн у вигляді надлишково сплаченого ПДВ до державного бюджету у спірні податкові періоди.

Оцінка доведеності прямого причинного зв`язку між протиправною поведінкою відповідача та понесенням позивачем збитків.

Висновок суду про недоведення матеріалами справи обставин понесення позивачем збитків виключає встановлення прямого причинного зв`язку між протиправною поведінкою відповідача та понесенням позивачем збитків.

Висновки суду за результатом розгляду спору.

Відсутність доведення позивачем в розглядуваній справі всіх необхідних елементів складу правопорушення як обов`язкових умов для задоволення позовних вимог про стягнення збитків в силу приписів ст.611 Цивільного кодексу України та ст.ст.216, 217 Господарського кодексу України зумовлює висновок суду про відмову у задоволенні позовних вимог про стягнення з відповідача збитків у сумі 1555808,71 грн.

Посилання позивача на постанову Верховного Суду від 03.08.2018 у справі №917/877/17 суд до уваги не приймає з мотивів того, що ця справа не є релевантною для спірних правовідносин.

Розподіл судових витрат.

З огляду на відмову у задоволенні позову відповідно до положень ст.129 Господарського процесуального кодексу України судові витрати зі сплати судового збору покладаються на позивача. Інших судових витрат, пов`язаних з розглядом справи, до розподілу між сторонами учасниками справи заявлено не було.

Керуючись ст. ст. 86, 129, 210, 233, 236-238, 240-241 Господарського процесуального кодексу України, суд

ВИРІШИВ:

Відмовити в задоволенні позову.

В судовому засіданні 21.12.2023 суд склав та підписав вступну та резолютивну частини рішення.

Повний текст рішення суд склав та підписав 01.01.2024.

Відповідно до ст. 241 Господарського процесуального кодексу України рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Згідно з ч. 1 ст. 256 Господарського процесуального кодексу України апеляційна скарга на рішення суду подається протягом двадцяти днів; зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Апеляційна скарга подається в порядку, визначеному ст. 257 Господарського процесуального кодексу України.

Суддя К.І. Аксьонова