ПІВНІЧНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"22" грудня 2023 р. Справа№ 910/9911/23

Північний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Андрієнка В.В.

суддів: Шапрана В.В.

Буравльова С.І.

розглянувши у порядку письмового провадження, без виклику учасників справи, апеляційну скаргу Приватного акціонерного товариства "Акціонерна компанія "Київводоканал"

на рішення Господарського суду міста Києва від 28.08.2023

у справі №910/9911/23 (суддя Босий В.П.)

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Бліц Авто Трейд"

до Приватного акціонерного товариства "Акціонерна компанія "Київводоканал"

про стягнення 47 909,37 грн,

УСТАНОВИВ:

Товариство з обмеженою відповідальністю «Бліц Авто Трейд» звернулося до Господарського суду міста Києва з позовом до Приватного акціонерного товариства «Акціонерна компанія «Київводоканал» про стягнення 78 421,21 грн

Рішенням Господарського суду міста Києва від 28.08.2023 у справі №910/9911/23 позов задоволено частково. Стягнуто з Приватного акціонерного товариства "Акціонерна компанія "Київводоканал" (01015, м. Київ, вул. Лейпцизька, будинок 1-а; ідентифікаційний код 03327664) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Бліц Авто Трейд" (08133, Київська обл., Бучанський р-н, м. Вишневе, вул. Чорновола, будинок 46-Г; ідентифікаційний код 39806360) пеню у розмірі 21 209 (двадцять одна тисяча двісті дев`ять) грн 89 коп., 3% річних у розмірі 3 122 (три тисячі сто двадцять дві) грн 19 коп., інфляційні у розмірі 22 814 (двадцять дві тисячі вісімсот чотирнадцять) грн 51 коп. та судовий збір у розмірі 2 641 (дві тисячі шістсот сорок одна) грн 27 коп. В іншій частині в задоволенні позову відмовлено.

Рішення обґрунтовано тим, що матеріалами справи підтверджується порушення відповідачем зобов`язання із своєчасної оплати поставленого на підставі Договорів товару. Відповідачем факту прострочення виконання зобов`язання не спростовано.

Не погодившись з прийнятим рішення, Приватне акціонерне товариство "Акціонерна компанія "Київводоканал" подало апеляційну скаргу, в якій просило прийняти до розгляду апеляційну скаргу на рішення Господарського суду міста Києва від 28.08.2023 у справі №910/9911/23 та відкрити апеляційне провадження; розгляд апеляційної скарги здійснювати з повідомленням (викликом) сторін; зупинити дію рішення Господарського суду міста Києва від 28.08.2023 у справі №910/9911/23; скасувати рішення Господарського суду міста Києва 28.08.2023 у справі №910/9911/23 та прийняти нове рішення, яким закрити провадження у справі №910/9911/23 в частині основного боргу у зв`язку з відсутністю предмету спору та зменшити розмір інфляційного збільшення, 3% річних та пені до 100,00 грн В решті позовних вимог - відмовити; судові витрати покласти на позивача.

Апеляційна скарга обґрунтована наступним. На думку апелянта, місцевим господарським судом необґрунтовано було задоволено позовні вимоги. Зокрема відповідач посилається на те, що ним було погашено основний борг. Також відповідач стверджує про наявність у нього форс-мажорних обставин, які викликали порушення апелянтом умов договору.

Позивачем було подано відзив на апеляційну скаргу у якому позивач просив суд рішення суду першої інстанції залишити без змін, а апеляційну скаргу - без задоволення з огляду на її необґрунтованість та безпідставність.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 25.09.2023 відкрито апеляційне провадження у справі №910/9911/23 за апеляційною скаргою Приватного акціонерного товариства "Акціонерна компанія "Київводоканал" на рішення Господарського суду міста Києва від 28.08.2023, ухвалено розгляд справи здійснювати за правилами спрощеного позовного провадження та без повідомлення учасників справи (без проведення судового засідання).

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 275 ГПК України, суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.

Статтею 276 ГПК України визначено, що суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Судом установлено, що 18.11.2021 між ПрАТ «Акціонерна компанія «Київводоканал» (покупець) та ТОВ «Бліц Авто Трейд» (постачальник) укладено аналогічні за своїм змістом договір поставки №1868/24/16-21 (Договір 1) та договір поставки №1870/24/16-21 (Договір 2), відповідно до п. 1.1 яких постачальник зобов`язується поставити та передати у власність покупцю запасні частини до вантажних транспортних засобів, фургонів та легкових автомобілів за найменуваннями, в асортименті та за цінами, що вказуються в специфікаціях, що є невід`ємними частинами даного договору, згідно заявок покупця в письмовому або електронному вигляді, а покупець зобов`язується прийняти товар і оплатити його вартість на нижчезазначених умовах договору.

Згідно з п. 5.1 Договорів розрахунки за кожну партію товару здійснюється на підставі рахунку-фактури постачальника, який виписується у відповідності до заявки покупця та специфікації. Покупець здійснює оплату товару протягом 60 календарних днів з моменту отримання товару від постачальника шляхом перерахування грошових коштів на поточний рахунок постачальника.

На виконання умов Договорів, позивачем поставлено, а відповідачем прийнято товар на загальну суму 125 511,84 грн, що підтверджується копіями видаткових накладних №1535 від 03.12.2021 на суму 123 294,24 грн, №1705 від 22.12.2021 на суму 432,00 грн та №1704 від 22.12.2021 на суму 1 785,60 грн.

В свою чергу, відповідачем було сплачено позивачу за отриманий на підставі Договорів товар 125 511,84 грн, що підтверджується копіями платіжних інструкцій №448 від 22.02.2022 на суму 50 000,00 грн, №31/05/2023991 від 31.05.2023 на суму 45 000,00 грн, №1123 від 22.06.2023 на суму 28 294,24 грн, №1168 від 27.06.2023 на суму 1 785,60 грн та №5107 від 27.06.2023 на суму 432,00 грн.

Спір у справі виник у зв`язку з неналежним, на думку позивача, виконанням відповідачем грошового зобов`язання із сплати за отриманий на підставі Договорів товар, у зв`язку з чим позивач заявляє про стягнення з відповідача пені у розмірі 21 879,27 грн, 3% річних у розмірі 3 215,59 грн та інфляційних у розмірі 22 814,51 грн.

Договори є договорами поставки, а відтак між сторонами виникли правовідносини, які підпадають під правове регулювання Глави 54 Цивільного кодексу України.

Вказані договори є підставою для виникнення у їх сторін господарських зобов`язань, а саме майново-господарських зобов`язань згідно ст. 173, 174, 175 Господарського кодексу України, ст. 11, 202, 509 Цивільного кодексу України, і згідно ст. 629 Цивільного кодексу України є обов`язковим для виконання сторонами.

Частиною 1 ст. 173 Господарського кодексу України визначено, що господарським визнається зобов`язання, що виникає між суб`єктом господарювання та іншим учасником (учасниками) відносин у сфері господарювання з підстав, передбачених цим Кодексом, в силу якого один суб`єкт (зобов`язана сторона, у тому числі боржник) зобов`язаний вчинити певну дію господарського чи управлінсько-господарського характеру на користь іншого суб`єкта (виконати роботу, передати майно, сплатити гроші, надати інформацію тощо), або утриматися від певних дій, а інший суб`єкт (управнена сторона, у тому числі кредитор) має право вимагати від зобов`язаної сторони виконання її обов`язку.

Відповідно до ст. 712 Цивільного кодексу України за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов`язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов`язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов`язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму.

Матеріалами справи (видаткові накладні №1535 від 03.12.2021 на суму 123 294,24 грн, №1705 від 22.12.2021 на суму 432,00 грн та №1704 від 22.12.2021 на суму 1 785,60 грн) підтверджується передача позивачем та прийняття відповідачем товару на підставі Договорів на загальну суму 125 511,84 грн.

В свою чергу, відповідачем сплачено позивачу за отриманий на підставі Договорів товар 125 511,84 грн, що підтверджується копіями платіжних інструкцій №448 від 22.02.2022 на суму 50 000,00 грн, №31/05/2023991 від 31.05.2023 на суму 45 000,00 грн, №1123 від 22.06.2023 на суму 28 294,24 грн, №1168 від 27.06.2023 на суму 1 785,60 грн та №5107 від 27.06.2023 на суму 432,00 грн.

Згідно з частиною 1 статті 530 Цивільного кодексу України якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Отже, з урахуванням положень ч. 1 ст. 530 Цивільного кодексу України та п. 5.1 Договорів, відповідач зобов`язаний був сплачувати отриманий товар у такі строки:

- за видатковою накладною №1535 від 03.12.2021 сума у розмірі 123 294,24 грн - не пізніше 01.02.2022, проте фактично було сплачено 50 000,00 грн - 22.02.2022, 45 000,00 грн - 31.05.2023 та 28 294,24 - 22.06.2023;

- за видатковими накладними №1704 від 22.12.2021 сума у розмірі 1 785,60 грн та №1705 від 22.12.2021 сума у розмірі 432,00 грн - не пізніше 21.02.2022, проте фактично були сплачені 27.06.2023.

Частиною 1 ст. 625 Цивільного кодексу України визначено, що боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання.

Відповідно до ст. 74 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи.

Матеріалами справи підтверджується порушення відповідачем зобов`язання із своєчасної оплати поставленого на підставі Договорів товару. Відповідачем факту прострочення виконання зобов`язання не спростовано.

Відповідно до ст. 610 Цивільного кодексу України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Судом установлено, що відповідач у встановлені Договорами строки свого обов`язку по перерахуванню коштів не виконав, допустивши прострочення виконання грошового зобов`язання, тому дії відповідача є порушенням договірних зобов`язань (ст. 610 Цивільного кодексу України), і він вважається таким, що прострочив (ст. 612 Цивільного кодексу України), відповідно є підстави для застосування установленої законом відповідальності.

Згідно з ч. 1 ст. 546 Цивільного кодексу України виконання зобов`язання може забезпечуватись неустойкою, порукою, заставою, притриманням, завдатком.

Статтею 611 Цивільного кодексу України визначено, що одним з наслідків порушення зобов`язання є оплата неустойки (штрафу, пені) - визначеної законом чи договором грошової суми, що боржник зобов`язаний сплатити кредитору у випадку невиконання чи неналежного виконання зобов`язання.

Відповідно до ч. 1 ст. 549 Цивільного кодексу України неустойка - це грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання.

Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання (ч. 3 ст. 549 Цивільного кодексу України).

Відповідно до п. 7.3 Договорів у випадку порушення умов п. 5.1 договорів, покупець сплачує пеню постачальнику в розмірі облікової ставки НБУ, що діяла на період за який нараховується пеня, від суми заборгованості, за кожен день прострочення оплати.

Також, згідно із ч. 2 ст. 625 Цивільного кодексу України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням установленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Колегія суддів погоджується з висновком місцевого господарського суду про те, що позивачем невірно визначено початок прострочення грошового зобов`язання, що призвело до необґрунтованого збільшення розміру пені та 3% річних. Правомірним є нарахування пені, 3% річних та інфляційних на суму 123 294,24 грн починаючи з 02.02.2022, на суми 1 785,60 грн та 432,00 грн починаючи з 22.02.2022.

Отже, стягненню з відповідача на користь позивача підлягає пеня у розмірі 21 209,89 грн, 3% річних у розмірі 3 122,19 грн та інфляційних у розмірі 22 814,51 грн

Щодо тверджень апелянта про форс-мажорні обставини суд зазначає наступне.

Відповідно до статті 617 Цивільного кодексу України особа, яка порушила зобов`язання, звільняється від відповідальності за порушення зобов`язання, якщо вона доведе, що це порушення сталося внаслідок випадку або непереборної сили.

Згідно з ст. 14-1 Закону України «Про Торгово-промислові палати в Україні» Торгово-промислова палата України та уповноважені нею регіональні торгово-промислові палати засвідчують форс-мажорні обставини (обставини непереборної сили) та видають сертифікат про такі обставини протягом семи днів з дня звернення суб`єкта господарської діяльності за собівартістю. Сертифікат про форс-мажорні обставини (обставини непереборної сили) для суб`єктів малого підприємництва видається безкоштовно.

Форс-мажорні обставини не мають преюдиціальний (заздалегідь встановлений) характер. При їх виникненні сторона, яка посилається на дію форс-мажорних обставин, повинна це довести. Сторона яка посилається на конкретні обставини повинна довести те, що вони є форс-мажорними, в тому числі, саме для конкретного випадку. Виходячи з ознак форс-мажорних обставин, необхідно також довести їх надзвичайність та невідворотність. Те, що форс-мажорні обставини необхідно довести, не виключає того, що наявність форс-мажорних обставин може бути засвідчено відповідним компетентним органом.

Наявність форс-мажорних обставин засвідчується Торгово-промисловою палатою України та уповноваженими нею регіональними торгово-промисловими палатами відповідно до статей 14, 14-1 Закону України «Про торгово-промислові палати України» шляхом видачі сертифіката.

Пунктами 8.1 Договорів передбачено, що жодна із сторін не несе відповідальності перед іншою стороною за невиконання або неналежне виконання своїх зобов`язань за даним договором, якщо це сталось внаслідок дії обставин непереборної сили, які не залежать від волі сторін, а саме: пожежі, повені, землетрусу або інших стихійних лих, війни, військових дій будь-якого виду, аварійного відключення електроенергії, водопостачання, які роблять неможливим виконання сторонами своїх зобов`язань, а також прийняття закону або іншого нормативно-правового акут, що забороняє будь-яку дію, передбачену даним договором.

Відповідач вказує, що активні бойові дії, в тому числі, на території Київської області та безпосередньо в місті Києві унеможливили здійснення окремих дій в частині здійснення оплат за Договорами у зв`язку з необхідністю забезпечення безпеки працівників відповідача.

Отже, обставиною непереборної сили (форс-мажором) в даному випадку відповідачем визначено військову агресію російської федерації проти України, що стало підставою введення воєнного стану із 05 години 30 хвилин 24 лютого 2022 року, проте судом установлено, що строк виконання грошового зобов`язання у спірних правовідносинах закінчився ще до початку ведення бойових дій на території Київської області і міста Києві та введення воєнного стану в Україні, у зв`язку з чим у суду відсутні підстави вважати, що саме обставини непереборної сили стали причиною порушення відповідачем взятих на себе зобов`язань щодо своєчасної оплати поставленого на підставі Договорів товару.

Вказані обставини, на думку суду, свідчать про відсутність підстав для звільнення відповідача від відповідальності за порушення зобов`язання із оплати поставленого товару за Договорами.

Щодо клопотання відповідача про зменшення пені, 3% річних та штрафу до 100 грн, суд зазначає наступне.

Згідно із статтею 233 Господарського кодексу України у разі якщо належні до сплати штрафні санкції надмірно великі порівняно із збитками кредитора, суд має право зменшити розмір санкцій.

Відповідно до частини 3 статті 551 Цивільного кодексу України розмір неустойки може бути зменшений за рішенням суду, якщо він значно перевищує розмір збитків, та за наявності інших обставин, які мають істотне значення.

По-перше, суд звертає увагу на те, що нарахування інфляційних втрат на суму боргу та трьох процентів річних відповідно до статті 625 Цивільного кодексу України є мірою відповідальності боржника за прострочення грошового зобов`язання, оскільки виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації боржника за неналежне виконання зобов`язання. Подібні висновки сформульовані, зокрема, в постановах Великої Палати Верховного Суду від 19 червня 2019 року у справах №703/2718/16-ц та №646/14523/15-ц.

По-друге, правовий аналіз зазначених приписів свідчить про те, що вони не є імперативними та застосовуються за визначених умов та на розсуд суду.

Зі змісту зазначених норм вбачається, що вирішуючи питання про зменшення розміру неустойки (штрафу, пені), яка підлягає стягненню зі сторони, що порушила зобов`язання, господарський суд повинен оцінити, чи є даний випадок винятковим, виходячи з інтересів сторін, які заслуговують на увагу; ступеню виконання зобов`язання боржником; причини (причин) неналежного виконання або невиконання зобов`язання, незначності прострочення виконання, наслідків порушення зобов`язання, невідповідності розміру стягуваної неустойки (штрафу, пені) таким наслідкам, поведінки винної особи (в тому числі вжиття чи невжиття нею заходів до виконання зобов`язання, негайне добровільне усунення нею порушення та його наслідки) тощо.

При цьому, зменшення розміру заявленої до стягнення пені є правом суду, за відсутності у законі переліку таких виняткових обставин, господарський суд, оцінивши надані сторонами докази та обставини справи у їх сукупності, на власний розсуд вирішує питання про наявність або відсутність у кожному конкретному випадку обставин, за яких можливе зменшення штрафу.

Позивач і відповідач є господарюючими суб`єктами і вони несуть відповідний ризик під час здійснення своєї господарської діяльності. Зменшення (за клопотанням сторони) заявленої пені, яка нараховується за неналежне виконання стороною своїх зобов`язань кореспондується із обов`язком сторони, до якої така санкція застосовується, довести згідно з статтею 74 Господарського процесуального кодексу України, статтею 233 Господарського кодексу України те, що вона не бажала вчинення таких порушень, що вони були зумовлені винятковими обставинами та не завдали значних збитків контрагенту на підставі належних і допустимих доказів.

Судом також ураховано, що порушення грошового зобов`язання здійснено ще до початку введення воєнного стану в Україні.

З огляду на вищевикладене, колегія суддів погоджується з висновком місцевого господарського суду про відсутність підставі для задоволення клопотання про зменшення пені, 3% річних та інфляційних.

Згідно зі статтями 78, 79 Господарського процесуального кодексу України достовірними є докази, створені (отримані) за відсутності впливу, спрямованого на формування хибного уявлення про обставини справи, які мають значення для справи. Наявність обставини, на яку сторона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, вважається доведеною, якщо докази, надані на підтвердження такої обставини, є більш вірогідними, ніж докази, надані на її спростування.

Статтею 86 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь установленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також вірогідність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

На підставі наявних матеріалів справи колегія суддів встановила, що обставини, на які посилається скаржник - ПрАТ "Акціонерна компанія "Київводоканал", у розумінні статті 86 ГПК України не можуть бути підставою для зміни або скасування рішення Господарського суду міста Києва від 28.08.2023 у справі №910/9911/23, а тому апеляційна скарга не підлягає задоволенню.

Ураховуючи наведене, рішення Господарського суду міста Києва від 28.08.2023 у справі №910/9911/23 відповідає матеріалам справи, є законним та обґрунтованим, підстави, передбачені ст.ст. 277-278 ГПК України для його скасування, відсутні.

Керуючись ст. 129, 267-285 Господарського процесуального кодексу України, Північний апеляційний господарський суд,-

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Приватного акціонерного товариства "Акціонерна компанія "Київводоканал" на рішення Господарського суду міста Києва від 28.08.2023 у справі №910/9911/23 залишити без задоволення.

Рішення Господарського суду міста Києва від 28.08.2023 у справі №910/9911/23 залишити без змін.

Витрати по сплаті судового збору за подання апеляційної скарги покласти на Приватне акціонерне товариство "Акціонерна компанія "Київводоканал".

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та не підлягає касаційному оскарженню, крім випадків, передбачених п. 2 ч. 3 ст. 287 ГПК України.

Головуючий суддя В.В. Андрієнко

Судді В.В. Шапран

С.І. Буравльов