ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ДОНЕЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
_____________________________________________________________________________
Р І Ш Е Н Н Я

іменем України

26.12.2023 Справа №905/1168/23

Господарський суд Донецької області у складі судді Сковородіної О.М.,

секретар судового засідання Фурсов Я.О.,

розглянувши матеріали справи за позовом: Товариства з обмеженою відповідальністю Краснолиманське (85310, Донецька обл., місто Покровськ, місто Родинське, ДП "Вугільна компанія Краснолиманська"; )

до відповідача: Державного підприємства Вугільна компанія Краснолиманська (85310, Донецька обл., місто Покровськ, місто Родинське, вул. Перемоги, будинок 9; )

про стягнення 1 795 419,21 грн.

представники сторін у судове засідання не з`явились.

До Господарського суду Донецької області надійшла позовна заява Товариства з обмеженою відповідальністю Краснолиманське до Державного підприємства Вугільна компанія Краснолиманська про стягнення 1 795 419,21 грн.

В обґрунтування позовних вимог посилається на неналежне виконання відповідачем умов договору оренди №02/04-10 від 02.04.2018.

Ухвалою суду від 04.09.2023 прийнято позовну заяву до розгляду за правилами загального позовного провадження та призначено підготовче засідання.

03.10.2023 відповідачем був наданий відзив на позовну заяву, в якому останній просить відмовити у задоволенні заявлених позовних вимог в повному обсязі, посилаючись на те, що податкові накладні не були оформлені відповідачем через відсутність правової підстави такого оформлення, пов`язаної з від`ємним значенням реєстраційного ліміту, який в свою чергу виник через несплату позивачем наданих товарів та послуг; позивачем не надано доказів в підтвердження: наявності збитків, факту належного виконання зобов`язань за договором, здійснення господарської діяльності у спірний період та наявності господарсько-правових відносин окрім відповідача, виникнення податкових зобов`язань та факту сплати податків, а також фактичну втрату грошових коштів, у зв`язку з не реєстрацією податкових накладних відповідачем; крім того, оскільки несплата позивачем коштів за надані послуги стала причиною формування від`ємного реєстраційного ліміту вина відповідача в частині не реєстрації податкових накладних відсутня, що виключає відповідальність за збитки.

13.10.2023 від позивача через підсистему Електронний суд надійшла відповідь на відзив, в якій він не погоджується з доводами відповідача, викладеними у відзиві з огляду на наступне: зобов`язання відповідача зареєструвати податкові накладні виникло з моменту підписання сторонами актів приймання-передачі наданих послуг за договором; не реєстрація податкових накладних за фактом підписання актів приймання-передачі наданих послуг є порушенням умов як укладеного договору так і вимог податкового законодавства; порушення договірної та платіжної дисципліни позивача не може бути правовою підставою для відмови в оформленні та реєстрації в Єдиному реєстрі податкових накладних за господарськими операціями; а ні податкове законодавство, а ні укладений договір не звільняє відповідача від зобов`язання з реєстрації податкових накладених у випадку від`ємного значення суми реєстраційного ліміту, а також від відповідальності за нереєстрацію податкових накладних у такому випадку; бездіяльність відповідача призвела до того, що позивач був позбавлений права включити суми ПДВ у розмірі 1 795 419,21 грн. до складу податкового кредиту та, відповідно, скористатись правом на зменшення податкових зобов`язань, що свідчить про наявність прямого причинно-наслідковий зв`язку між бездіяльністю відповідача щодо виконання визначеного законом обов`язку видати та зареєструвати податкові накладні та неможливістю включення позивачем сум ПДВ до податкового кредиту з відповідним зменшенням податкових зобов`язань на зазначену суму, що є збитками позивача.

Ухвалою суду від 28.11.2023 було закрито підготовче провадження та призначено розгляд справи по суті.

Представники сторін у судове засідання 26.12.2023 не з`явились.

Дослідивши документи, наявні в матеріалах справи, судом встановлено наступне.

02.04.2018 між Державним підприємством Вугільна компанія Краснолиманська (далі за текстом - орендодавець або відповідач) та Товариством з обмеженою відповідальністю Краснолиманське (далі за текстом - орендар або позивач) укладено договір оренди №02/04-10, відповідно до п.1.1 якого, в порядку та на умовах, визначених цим договором, орендодавець зобов`язується передати орендареві, а орендар зобов`язується прийняти в строкове платне користування майно, визначене у цьому договорі, а також сплачувати орендодавцеві плату за користування названим майном.

Пунктами 1.2, 1.5, 1.6 договору визначено, що повний перелік майна, що передається за цим договором (надалі іменується майно), та визначення його ознак (найменування, тип, номери та інші характеристики) містяться в додатку до цього договору. Передача майна в оренду здійснюється по акту приймання-передачі. Ринкова вартість майна по договору згідно проведеної незалежної оцінки складає 16020825,00 грн. без ПДВ.

Згідно з п.п.3.1, 3.2 договору розмір орендної плати визначається відповідно до Методики розрахунку орендної плати за державне майно та пропорції її розподілу, затвердженої Постановою КМУ від 04.10.1995 №786. Орендар оплачує орендодавцеві плату за користування майном щомісячно не пізніше 10 числа кожного місяця в розмірі, що вказуються у додатках до цього договору.

Цей договір вважається укладеним і набирає чинності з моменту його підписання сторонами та скріплення печатками сторін (п.6.1 договору). Строк цього договору починає свій перебіг у момент, визначений у п.6.1 цього договору та закінчується 31 грудня 2020 (п.6.2 договору). Закінчення строку цього договору не звільняє сторін від відповідальності за його порушення, яке мало місце під час дії цього договору (п.6.3 договору). Зміни у цей договір набирають чинності з моменту належного оформлення сторонами відповідної додаткової угоди до цього договору, якщо інше не встановлено у самій додатковій угоді, цьому договорі або у чинному в Україні законодавстві (п.6.5 договору). Додаткові угоди та додатки до цього договору є його невід`ємними частинами і мають юридичну силу у разі, якщо вони викладені у письмовій формі, підписані сторонами та скріплені їх печатками (п.7.5 договору).

Додатком №1 до договору оренди №02/04-10 від 02 квітня 2018, визначено: найменування об`єктів, інвентарний номер, рік випуску, кількість одиниць, вартість майна за результатами незалежної оцінки, які підлягають передачі орендарю.

Розрахунок орендної плати визначено додатком №2 до договору оренди №02/04-10 від 02 квітня 2018.

27.02.2020 між Товариством з обмеженою відповідальністю Краснолиманське та Державним підприємством Вугільна компанія Краснолиманська укладено додаткову угоду до договору №02/04-10 від 02 квітня 2018, якою сторони доповнили договір п.п.4.5, 4.6.

Згідно з п.4.5 договору, у випадку неправильного оформлення орендодавцем первинних та податкових документів, порушення орендодавцем зобов`язань в частині своєчасного складення податкової накладної, реєстрації її в Єдиному державному реєстрі податкових накладних, орендодавець зобов`язується компенсувати замовнику всі збитки, понесені орендарем з вини орендодавця у вигляді додаткових податкових зобов`язань, штрафних санкцій по податкам та зборам, а також інших документально підтверджених витрат. У випадку відсутності у орендодавця можливості оформлення податкових зобов`язань з наданих на користь орендаря послуг, орендар має право утримати суми неоформлених таким чином зобов`язань з ПДВ із суми, належної орендодавцю в якості оплати за надані послуги.

Відповідно до п.4.6 договору, строк у межах якого сторони можуть звернутись до суду з вимогою про захист прав за цим договором (строк позовної давності) становить п`ять років.

На виконання вимог договору сторонами складено та підписано акти передачі-приймання робіт (надання послуг) за період з квітня 2018 по липень 2020 на загальну суму 10 772 515,26 грн. (з яких ПДВ 1 795 419,21 грн.), а саме: акт №70 від 30.04.2018 на суму 322 641,62 грн. (з яких 64 528,32 грн. ПДВ); акт №103 від 31.05.2018 на суму 333 396,33грн. (з яких 66 679,27 грн. ПДВ); акт №121 від 30.06.2018 на суму 333 000,73грн. (з яких 66 600,15грн. ПДВ); акт №154 від 31.07.2018 на суму 330 669,72 грн. (з яких 66 133,94 грн. ПДВ); акт №184 від 31.08.2018 на суму 330 669,72 грн. (з яких 66 133,94 грн. ПДВ); акт №213 від 30.09.2018 на суму 336 865,30 грн. (з яких 67 373,06 грн. ПДВ); акт №235 від 31.10.2018 на суму 338 951,15 грн. (з яких 67 790,23 грн. ПДВ); акт №271 від 30.11.2018 на суму 342 087,86грн (з яких 68 417,57 грн. ПДВ); акт №300 від 31.12.2018 на суму 317 485,49 грн. (з яких 63 497,10 грн. ПДВ); акт №14 від 31.01.2019 на суму 308 595,68 грн. (з яких 61 719,14 грн. ПДВ); акт №46 від 28.02.2019 на суму 310 138,66 грн. (з яких 62 027,73 грн. ПДВ); акт №68 від 31.03.2019 на суму 312 820,01 грн. (з яких 62 564,00 грн. ПДВ); акт №95 від 30.04.2019 на суму 315 385,30 грн. (з яких 63 793077,06 грн. ПДВ); акт №136 від 31.05.2019 на суму 316 421,73 грн. (з яких 63 284,35 грн. ПДВ); акт №166 від 30.06.2019 на суму 314 626,69 грн. (з яких 62 925,34 грн. ПДВ); акт №190 від 31.07.2019 на суму 312 696,61 грн. (з яких 62 539,32 грн. ПДВ); акт №216 від 31.08.2019 на суму 311 758,52 грн. (з яких 62 351,70 грн. ПДВ); акт №272 від 30.09.2019 на суму 313 940,83 грн. (з яких 62 788,17 грн. ПДВ); акт №294 від 31.10.2019 на суму 316 138,42 грн. (з яких 63 227,88 грн. ПДВ); акт №336 від 30.11.2019 на суму 315 454,57 грн. (з яких 63 290,91 грн. ПДВ); акт №352 від 31.12.2019 на суму 315 821,66 грн. (з яких 63 164,33 грн. ПДВ); акт №13 від 31.01.2020 на суму 316 453,31 грн. (з яких 63 290,66 грн. ПДВ); акт №32 від 29.02.2020 на суму 315 503,95 грн. (з яких 63 100,79 грн. ПДВ); акт №53 від 31.03.2020 на суму 318 027,98 грн. (з яких 63 605,60 грн. ПДВ); акт №82 від 30.04.2020 на суму 320 572,21 грн. (з яких 64 114,44 грн. ПДВ); акт №93 від 31.05.2020 на суму 319 812,24 грн. (з яких 63 962,45 грн. ПДВ); акт №116 від 30.06.2020 на суму 319 037,02 грн. (з яких 63 807,40 грн ПДВ); акт №139 від 31.07.2020 на суму 317 122,80 грн. (з яких 63 424,56 грн. ПДВ).

В підтвердження невключення ПДВ позивачем до складу податкового кредиту за господарськими операціями з відповідачем, позивачем долучено до матеріалів справи податкові декларації ТОВ за період травень 2018 липень 2020.

Як зазначає позивач,порушення відповідачем умов договору оренди №02/04-10 від 02.04.2018 в частині реєстрації податкових накладних за операціями надання послуг, що унеможливило включенням сум ПДВ до податкового кредиту позивача в розмірі 1 795 419,21грн. та відповідно зменшення податкового зобов`язання, внаслідок чого позивачу завдано збитки на вказану суму стало підставою для звернення позивача до суду.

Дослідивши матеріали справи на підставі приписів чинного законодавства, суд виходить з наступного.

Згідно з п.201.7 ст.201 Податкового кодексу України податкова накладна складається на кожне повне або часткове постачання товарів/послуг, а також на суму коштів, що надійшли на поточний рахунок як попередня оплата (аванс).

Відповідно до п.187.1. ст.187 Податкового кодексу України, датою виникнення податкових зобов`язань з постачання товарів/послуг вважається дата, яка припадає на податковий період, протягом якого відбувається будь-яка з подій, що сталася раніше: а) дата зарахування коштів від покупця/замовника на банківський рахунок платника податку як оплата товарів/послуг, що підлягають постачанню, а в разі постачання товарів/послуг за готівку - дата оприбуткування коштів у касі платника податку, а в разі відсутності такої - дата інкасації готівки у банківській установі, що обслуговує платника податку; б) дата відвантаження товарів, а в разі експорту товарів - дата оформлення митної декларації, що засвідчує факт перетинання митного кордону України, оформлена відповідно до вимог митного законодавства, а для послуг - дата оформлення документа, що засвідчує факт постачання послуг платником податку.

Пунктом 201.10 ст.201 Податкового кодексу України при здійсненні операцій з постачання товарів/послуг платник податку - продавець товарів/послуг зобов`язаний в установлені терміни скласти податкову накладну, зареєструвати її в Єдиному реєстрі податкових накладних та надати покупцю за його вимогою. Податкова накладна, складена та зареєстрована в Єдиному реєстрі податкових накладних платником податку, який здійснює операції з постачання товарів/послуг, є для покупця таких товарів/послуг підставою для нарахування сум податку, що відносяться до податкового кредиту. Реєстрація податкових накладних та/або розрахунків коригування до податкових накладних у Єдиному реєстрі податкових накладних має бути здійснена протягом 15 календарних днів, наступних за датою виникнення податкових зобов`язань, відображених у відповідних податкових накладних та/або розрахунках коригування. У разі порушення цього терміну застосовуються штрафні санкції згідно з цим Кодексом. Відсутність факту реєстрації платником податку - продавцем товарів/послуг податкових накладних в Єдиному реєстрі податкових накладних не дає права покупцю на включення сум податку на додану вартість до податкового кредиту та не звільняє продавця від обов`язку включення суми податку на додану вартість, вказаної в податковій накладній, до суми податкових зобов`язань за відповідний звітний період.

В свою чергу податковий кредит - сума, на яку платник податку на додану вартість має право зменшити податкове зобов`язання звітного (податкового) періоду, визначена згідно з розділом V цього Кодексу (п. 14.1.181. ст. 14 Податкового кодексу України).

Як вбачається з викладеного вище, згідно з п. 201.10 ст. 201 Податкового кодексу України на продавця товарів/послуг покладено обов`язок в установлені терміни скласти податкову накладну та зареєструвати її в Єдиному реєстрі податкових накладних, чим зумовлено обґрунтоване сподівання контрагента на те, що це зобов`язання буде виконано, оскільки тільки підтверджені зареєстрованими в Єдиному реєстрі податкових накладних податковими накладними/розрахунками коригування до таких податкових накладних суми податку можуть бути віднесені до складу податкового кредиту.

Згідно з п.201.16. ст. 201 Податкового кодексу України, реєстрація податкової накладної/розрахунку коригування в Єдиному реєстрі податкових накладних може бути зупинена в порядку та на підставах, визначених Кабінетом Міністрів України.

Чинне законодавство не передбачає реєстрації податкової накладної в ЄРПН покупцем послуг, у зв`язку з чим обов`язок скласти та зареєструвати в ЄРПН податкову накладну покладено на відповідача, як постачальника послуг в розумінні ст.201 ПК України.

Відповідно до п.198.2 ст.198 датою віднесення сум податку до податкового кредиту вважається дата тієї події, що відбулася раніше: дата списання коштів з банківського рахунка платника податку на оплату товарів/послуг; дата отримання платником податку товарів/послуг.

Згідно з п. 198.1 ст. 198 Податкового кодексу України до податкового кредиту відносяться суми податку, сплачені/нараховані у разі здійснення операцій з придбання або виготовлення товарів та послуг на митній території України.

Не відносяться до податкового кредиту суми податку, сплаченого (нарахованого) у зв`язку з придбанням товарів/послуг, не підтверджені зареєстрованими в Єдиному реєстрі податкових накладних податковими накладними/розрахунками коригування до таких податкових накладних чи не підтверджені митними деклараціями, іншими документами, передбаченими пунктом 201.11 статті 201 цього Кодексу (п. 198.6 ст. 198 Податкового кодексу України).

Таким чином, відповідно до положень п. 187.1. ст. 187 Податкового кодексу України відповідач був зобов`язаний зареєструвати податкові накладні з податку на додану вартість в Єдиному реєстрі податкових накладних.

При цьому, посилання відповідача на від`ємне значення суми реєстраційного ліміту, як на підставу нереєстрації податкових накладних, у спірних відносинах є безпідставним, оскільки фінансові труднощі особи, в обов`язки якої входить реєстрація податкових накладних, не можуть бути тягарем для платника податків, який своєчасно виконує власні зобов`язання та має право на податковий кредит. Проте, сам по собі факт не реєстрації податкових накладних, не може свідчити про наявність збитків у позивача.

Позивач у поданому позові зазначає, що бездіяльність відповідача щодо неналежного виконання визначеного законом обов`язку з реєстрації податкових накладних в Єдиному реєстрі податкових накладних за операціями надання послуг з оренди, за укладеним договором, є прямою причиною неможливості включення сум ПДВ до податкового кредиту, що унеможливлює зменшення податкового зобов`язання на зазначену суму, яка фактично є збитками позивача.

В підтвердження викладеного позивачем долучено до матеріалів справи акти передачі-приймання робіт (надання послуг) за період квітень 2018 липень 2020 на загальну суму 10 772 515,26 грн., в тому числі ПДВ в сумі 1 795 419,21 грн., підписані представниками сторін та податкові накладні за вказаний період.

За приписами статті 16 Цивільного кодексу України одним із способів захисту цивільних прав та інтересів судом є відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди.

Відповідно до ч.ч.1, 2 ст.22 Цивільного кодексу України особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Збитками є: 1) витрати, яких особа зазнала у зв`язку із знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки); 2) доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушене (упущена вигода).

Статтею 224 Господарського кодексу України визначено, що учасник господарських відносин, який порушив господарське зобов`язання або установлені вимоги щодо здійснення господарської діяльності, повинен відшкодувати завдані цим збитки суб`єкту, права або законні інтереси якого порушено. Під збитками розуміються витрати, зроблені управненою стороною, втрата або пошкодження її майна, а також не одержані нею доходи, які управнена сторона одержала б у разі належного виконання зобов`язання або додержання правил здійснення господарської діяльності другою стороною.

Згідно з ч.1 ст.225 Господарського кодексу України до складу збитків, що підлягають відшкодуванню особою, яка допустила господарське правопорушення, включаються: вартість втраченого, пошкодженого або знищеного майна, визначена відповідно до вимог законодавства; додаткові витрати (штрафні санкції, сплачені іншим суб`єктам, вартість додаткових робіт, додатково витрачених матеріалів тощо), понесені стороною, яка зазнала збитків внаслідок порушення зобов`язання другою стороною; неодержаний прибуток (втрачена вигода), на який сторона, яка зазнала збитків, мала право розраховувати у разі належного виконання зобов`язання другою стороною; матеріальна компенсація моральної шкоди у випадках, передбачених законом.

Таким чином, збитки - це об`єктивне зменшення будь-яких майнових благ сторони, що обмежує її інтереси як учасника певних господарських відносин і проявляється у витратах, зроблених кредитором, втраті або пошкодженні майна, а також у не одержаних кредитором доходах, які б він одержав, якби зобов`язання було виконано боржником.

Підставою для відшкодування збитків відповідно до п.1 ст.611 Цивільного кодексу та ст.224 Господарського кодексу України є порушення зобов`язання.

Для застосування такого заходу відповідальності як стягнення збитків необхідна наявність усіх елементів складу господарського правопорушення: 1) протиправної поведінки (дії чи бездіяльності) особи (порушення зобов`язання); 2) шкідливого результату такої поведінки - збитків; 3) причинного зв`язку між протиправною поведінкою та збитками; 4) вини особи, яка заподіяла шкоду. У разі відсутності хоча б одного із цих елементів відповідальність у вигляді відшкодування збитків не настає.

Протиправною вважається поведінка, яка порушує імперативні норми права або санкціоновані законом умови договору, внаслідок чого порушуються права іншої особи (така поведінка особи може виявлятися у прийнятті нею неправомірного рішення або у неправомірній поведінці - діях або бездіяльності). Під збитками розуміється матеріальна шкода, що виражається у зменшенні майна потерпілого в результаті порушення належного йому майнового права, та (або) применшенні немайнового блага тощо. Причинний зв`язок між протиправною поведінкою та заподіяними збитками виражається в тому, що протиправні дії заподіювача є причиною, а збитки є наслідком такої протиправної поведінки. Вина заподіювача збитків є суб`єктивним елементом відповідальності і полягає в психічному ставленні особи до вчинення нею протиправного діяння і проявляється у вигляді умислу або необережності.

Важливим елементом доказування наявності збитків є встановлення причинного зв`язку між протиправною поведінкою заподіювача та збитками потерпілої сторони. Причинний зв`язок між протиправною поведінкою і збитками є обов`язковою умовою відповідальності. Протиправна поведінка особи тільки тоді є причиною збитків, коли вона прямо (безпосередньо) пов`язана зі збитками. Непрямий (опосередкований) зв`язок між протиправною поведінкою і збитками означає лише, що поведінка оцінюється за межами конкретного випадку, і, відповідно, за межами юридично значимого зв`язку.

Отже, з урахуванням предмета позову для висновку щодо збитків предметом доказування у цій справі є обставини, пов`язані з наявністю в діях/бездіяльності відповідача повного складу господарського правопорушення, а саме: 1)протиправної поведінки (дії чи бездіяльності) особи (порушення зобов`язання); 2)шкідливого результату такої поведінки збитків; 3)причинного зв`язку між протиправною поведінкою та збитками; 4)вини особи, яка заподіяла шкоду та саме головне факту наявності збитків. У разі відсутності хоча б одного із цих елементів відповідальність у вигляді відшкодування збитків не настає.

З матеріалів справи вбачається, що відповідачем надано, а позивачем прийнято послуги з оренди обладнання на загальну суму 10 772 515,26 грн., в тому числі ПДВ в сумі 1 795 419,21грн., за період квітень 2018 липень 2020, що підтверджується актами передачі-приймання робіт. При цьому, матеріали справи не містять доказів в підтвердження здійснення позивачем оплати наданих послуг.

Учасники спірних відносин у п. 4.5 договору врегулювали питання компенсації збитків за несвоєчасне подання податкових накладних, зазначивши,що орендодавець компенсує всі збитки, понесені орендарем з вини орендодавця у вигляді додаткових податкових зобов`язань, штрафних санкцій по податкам та зборам, а також інших документально підтверджених витрат. У випадку відсутності у орендодавця можливості оформлення податкових зобов`язань з наданих на користь орендаря послуг, орендар має право утримати суми неоформлених таким чином зобов`язань з ПДВ із суми, належної орендодавцю в якості оплати за надані послуги.

Таким чином, в межах цієї справи, позивач повинен довести наявність додаткових податкових зобов`язань та їх розмір, наявність штрафних санкцій по податкам та збором у причино-наслідковому зв`язку із фактом не оформлення податкових накладних відповідачем. До того, таким фактом може бути докази сплати податку у складі вартості отриманої послуги.

Проте, позивач не надав доказів виникнення додаткових податкових зобов`язань, застосованих штрафних санкцій, які підтверджують збитки у розмірі, заявленому у позові.

Суд не погоджується з позицією позивача про те, що сам по собі факт відсутність права на податковий кредит через не реєстрацію податкових накладних, в умовах відсутності власних витрат по сплаті непрямого податку, може розглядатися як недотриманий дохід або інші збитки, оскільки мета непрямого податку для платника споживача послуг, не отримання прибутків за рахунок наприклад прав на податковий кредит, а компенсація сплаченого податку, який закладений в вартість послуги.

Оскільки, відповідно до умов договору позивач, як орендар майна, зобов`язаний сплачувати орендодавцеві плату за користування майном щомісячно, з урахуванням суми ПДВ, то збитки щодо не реєстрації відповідачем податкових накладних на суму сплаченого ПДВ повинні мати реальний характер, тобто є такими, які зробила особа, та які мають бути підтвердженні відповідними документами, в даному випадку, зокрема платіжними дорученнями в підтвердження оплати наданих послуг.

Матеріали справи не містять доказів в підтвердження оплати послуг з оренди обладнання, відповідно до умов договору, доказів наявності додаткових податкових зобов`язань, штрафних санкцій по податкам та зборам, а також інших документально підтверджених витрат в розмірі, заявленому у позові.

Відповідно до ч.1 ст.74 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Верховний Суд у ході касаційного перегляду судових рішень неодноразово наголошував на необхідності застосування категорій стандартів доказування та зазначав, що принцип змагальності забезпечує повноту дослідження обставин справи.

Зазначений принцип передбачає покладання тягаря доказування на сторони.

Одночасно цей принцип не передбачає обов`язку суду вважати доведеною та встановленою обставину, про яку сторона стверджує. Така обставина підлягає доказуванню таким чином, аби задовольнити, як правило, стандарт переваги більш вагомих доказів, тобто коли висновок про існування стверджуваної обставини з урахуванням поданих доказів видається більш вірогідним, ніж протилежний.

Близький за змістом правовий висновок викладений у постановах Верховного Суду від 02.10.2018 у справі №910/18036/17, від 23.10.2019 у справі №917/1307/18, від 18.11.2019 у справі №902/761/18, від 04.12.2019 у справі №917/2101/17.

При цьому, саме на позивача покладається обов`язок довести наявність збитків, протиправність поведінки заподіювача збитків та причинний зв`язок такої поведінки із заподіяними збитками.

Тобто, твердження позивача щодо наявності підстав для стягнення збитків, зокрема в контексті наявності збитків та їх розміру, протиправності поведінки заподіювача збитків та існування причинного зв`язку такої поведінки із заподіяними збитками, ураховуючи принципи змагальності, диспозитивності, рівності усіх учасників судового процесу перед законом і судом, підлягає доведенню саме позивачем.

Позивачем не надано доказів здійснення розрахунків з відповідачем за спірним договором, не доведено наявності додаткових податкових зобов`язань, застосованих штрафних санкцій, які підтверджують збитки у розмірі, заявленому у позові, у зв`язку з чим не доведено понесення збитків в висловленому обсязі, внаслідок чого відсутній склад господарського правопорушення, що виключає відповідальність у вигляді відшкодування збитків.

Посилання позивача на правову позицію Об`єднаної палати Касаційного господарського суду у складі Верховного суду від 03.08.2018 у справі №917/877/17 є безпідставною, оскільки в межах розгляду даної справи між сторонами було здійснено розрахунок за надані послуги, тобто позивачем був сплачений непрямий податок у складі вартості послуг, так, як наслідок, доведено понесення позивачем збитків за не реєстрацією податкових накладних.

З огляду на зазначене, суд дійшов висновку, про відмову у задоволенні позовних вимог Товариства з обмеженою відповідальністю Краснолиманське.

У відповідності до вимог ст.129 Господарського процесуального кодексу України судові витрати залишаються за позивачем.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 129, 236-241 Господарського процесуального кодексу України , суд -

ВИРІШИВ:

У задоволенні позовних вимог Товариства з обмеженою відповідальністю Краснолиманське до Державного підприємства Вугільна компанія Краснолиманська про стягнення 1 795 419,21 грн. відмовити.

У судовому засіданні 26.12.2023 складено та підписано вступну та резолютивну частини рішення.

Повний текст рішення складено та підписано 05.01.2024.

Згідно з ст.241 Господарського процесуального кодексу України рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга відповідно до ст.256 Господарського процесуального кодексу України на рішення суду подається протягом двадцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Апеляційна скарга може бути подана учасниками справи до Східного апеляційного господарського суду.

Позивач: Товариство з обмеженою відповідальністю Краснолиманське (85310, Донецька обл., місто Покровськ, місто Родинське, ДП "Вугільна компанія Краснолиманська"; ).

Відповідач: Державне підприємство Вугільна компанія Краснолиманська (85310, Донецька обл., місто Покровськ, місто Родинське, вул. Перемоги, будинок 9; ).

Суддя О.М. Сковородіна