ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД МИКОЛАЇВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
======================================================================
УХВАЛА

про відмову у відкритті провадження

25 грудня 2023 року Справа № 915/1877/23

м. Миколаїв

Господарський суд Миколаївської області у складі судді Давченко Т.М.,

розглянувши матеріали

за позовом: Товариства з обмеженою відповідальністю «INTER CARS UKRAINE» (29009, Хмельницька обл.., м. Хмельницький, вул.. Толстого, буд.1/1, ),

адреса для листування: 74000, м. Бровари, вул.. Гагаріна 23,кв.79;

до відповідача: Фізичної особи-підприємця Брюховецької Лариси Іванівни ( АДРЕСА_1 ; ІНН НОМЕР_1 )

про: стягнення 19413,24 грн,

В С Т А Н О В И В:

Товариство з обмеженою відповідальністю «INTER CARS UKRAINE»(далі ТОВ «INTER CARS UKRAINE») звернулося до Господарського суду Миколаївської області з позовною заявою (вх. № 16660/23 від 20.12.2023) до Фізичної особи-підприємця Брюховецької Лариси Іванівни, в якій просить суд:

1. Стягнути з Фізичної особи - підприємця Брюховецької Лариси Іванівни на користь ТОВ «INTER CARS UKRAINE» заборгованість за договором поставки № U 26230 від 27.03.2019 у загальній сумі 19413,24 грн., з яких: сума основного боргу 17597,11 грн., 15% річних у розмірі 484,52 грн., пеня у розмірі 1103,07 грн. та збитки від інфляції 228,54грн.

2. Стягнути з Фізичної особи - підприємця Брюховецької Лариси Іванівни на користь ТОВ «INTER CARS UKRAINE» судові витрати у розмірі 2684 грн.

3 Стягнути з Фізичної особи - підприємця Брюховецької Лариси Іванівни на користь ТОВ «INTER CARS UKRAINE» витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 5000 грн.

Згідно витягу з протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 20.12.2023 справі присвоєно єдиний унікальний номер 915/1877/23 та визначено головуючим у справі суддю Давченко Т.М.

Дослідивши матеріали позовної заяви та додані до неї документи, суд дійшов висновку про відмову у відкритті провадження у справі, виходячи з такого.

Відповідно до статті 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод від 04.11.1950 кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом.

Як свідчить прецедентна практика Європейського суду з прав людини, яка є джерелом права згідно зі ст. 17 Закону України Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини, реалізуючи п. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод щодо доступності правосуддя та справедливого судового розгляду кожна держава-учасниця цієї Конвенції вправі встановлювати правила судової процедури, зміст яких не допустити судовий процес у безладний рух.

При цьому слід враховувати, що право на справедливий суд охоплює не лише стадію розгляду справи по суті, але також дотримання всіх процедур, що передбачені національним законодавством і повинні відбуватися до відкриття провадження у справі.

Як зазначено в рішеннях Європейського суду з прав людини від 20.05.2010 у справі Пелевін проти України (заява № 24402/02), від 30.05.2013 у справі Наталія Михайленко проти України (заява № 49069/11), право на доступ до суду не є абсолютним та може підлягати обмеженням, зокрема щодо умов прийнятності скарг; оскільки право на доступ до суду за своєю природою потребує регулювання державою, регулювання, що може змінюватися у часі та місці відповідно до потреб та ресурсів суспільства та окремих осіб.

Тим не менш, обмеження, що застосовуються, не повинні обмежувати доступ, що залишається для особи, у такий спосіб або такою мірою, щоб сама суть права була порушена. Більш того, обмеження не відповідає п. 1 ст. 6 Конвенції, якщо воно не переслідує легітимну ціль та якщо немає розумного співвідношення між засобами, що застосовуються та ціллю, якої прагнуть досягти.

Відтак, механізм реалізації вищевказаного права, яке закріплене в Основному Законі, включає в себе необхідність дотримання вимог процесуального законодавства при зверненні до суду.

Приписами ч. 1 ст. 45 ГПК України визначено, що сторонами в судовому процесі позивачами і відповідачами можуть бути особи, зазначені у статті 4 цього Кодексу.

Відповідно до ч. 2 ст. 4 ГПК України юридичні особи та фізичні особи-підприємці, фізичні особи, які не є підприємцями, державні органи, органи місцевого самоврядування мають право на звернення до господарського суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав та законних інтересів у справах, віднесених законом до юрисдикції господарського суду, а також для вжиття передбачених законом заходів, спрямованих на запобігання правопорушенням.

За приписами ч. 3 ст. 22 Закону України Про судоустрій і статус суддів місцеві господарські суди розглядають справи, що виникають із господарських правовідносин, а також інші справи, віднесені законом до їх юрисдикції.

Тобто, одним із критеріїв віднесення справ до господарської юрисдикції визначено наявність між сторонами саме господарських правовідносин, а також запроваджено підхід щодо розмежування юрисдикції залежно від предмета правовідносин, а не лише від суб`єктного складу сторін.

Отже, ознаками спору, на який поширюється юрисдикція господарського суду, є: наявність між сторонами господарських відносин, урегульованих Цивільним та Господарським кодексами України, іншими актами господарського і цивільного законодавства, і спору про право, що виникає з відповідних відносин; наявність у законі норми, що прямо передбачала б вирішення спору господарським судом; відсутність у законі норми, що прямо передбачала б вирішення такого спору судом іншої юрисдикції.

Предметна та суб`єктна юрисдикція господарських судів, тобто сукупність повноважень господарських судів щодо розгляду справ, віднесених до їх компетенції, визначена статтею 20 Господарського процесуального кодексу України.

Відповідачем за позовом позивач зазначив Фізичну особу-підприємця Брюховецьку Ларису Іванівну.

Відповідно до відомостей з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань 01.06.2023 до реєстру внесено запис № 003005762 про державну реєстрацію припинення підприємницької діяльності фізичної особи-підприємця Брюховецької Лариси Іванівни, підстава: ДР припинення ФОП за її рішенням.

Відповідно до п. 6 ч. 1 ст. 175 Господарського процесуального кодексу України суддя відмовляє у відкритті провадження у справі, якщо настала смерть фізичної особи або оголошено її померлою чи припинено суб`єкта господарювання, які звернулися із позовною заявою або до яких пред`явлено позов, якщо спірні правовідносини не допускають правонаступництва.

Виходячи з наведеного, оскільки позовну заяву позивачем подано до Фізичної особи-підприємця Брюховецької Лариси Іванівни, підприємницька діяльність якого припинена, суд вбачає підстави для відмови у відкритті провадження у даній справі, з огляду на припинення суб`єкта господарювання, до якого пред`явлено позов.

За приписами ч.ч. 3-4, 6 ст. 175 ГПК України про відмову у відкритті провадження у справі постановляється ухвала не пізніше п`яти днів з дня надходження заяви. Така ухвала надсилається заявникові не пізніше наступного дня після її постановлення в порядку, встановленому статтею 242 цього Кодексу.

До ухвали про відмову у відкритті провадження у справі, що надсилається заявникові, додаються позовні матеріали. Копія позовної заяви залишається в суді.

Керуючись ст. ст. 4, 20, 45, 175, 232, 233, 234, 235 Господарського процесуального кодексу України, суд

УХВАЛИВ:

1. Відмовити у відкритті провадження у справі № 915/1877/23 за позовною заявою ТОВ «INTER CARS UKRAINE» (вх. № 16660 від 20.12.2023) до Фізичної особи-підприємця Брюховецької Лариси Іванівни про стягнення 19413,24 грн., з яких: сума основного боргу 17597,11 грн., 15% річних у розмірі 484,52 грн., пеня у розмірі 1103,07 грн. та збитки від інфляції 228,54грн.

2. Позовну заяву (вх. № 16660 від 20.12.2023) з додатками, повернути ТОВ «INTER CARS UKRAINE».

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання суддею та може бути оскаржена у порядку та у строки, визначені статтями 255, 256 і підпунктом 17.5 пункту 17 Розділу ХІ Перехідні положення Господарського процесуального кодексу України.

Суддя Т.М. Давченко