ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ВОЛИНСЬКОЇ ОБЛАСТІ
29 грудня 2023 року Справа № 903/534/23 (903/607/23)
Господарський суд Волинської області у складі:
головуючого судді Гарбара Ігоря Олексійовича
секретар судового засідання Гандзілевська Яна Вікторівна
за відсутністю представників сторін
розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Луцьку у приміщенні Господарського суду Волинської області заяву представника відповідача ТОВ Партнер Дістрібьюшн про ухвалення додаткового рішення по справі №903/534/23 (903/607/23) за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Продторг-44» (попередня назва ТОВ "Глобал Дістрібьюшн компані") та Товариства з обмеженою відповідальністю "Глобал Спірітс Європа" до Товариства з обмеженою відповідальністю Партнер Дістрібьюшн, Товариства з обмеженою відповідальністю Авіон + про визнання правочину недійсним в межах справи №903/534/23 за заявою Товариства з обмеженою відповідальністю Партнер Дістрібьюшн до Товариства з обмеженою відповідальністю Авіон+ про банкрутство,
12.06.2023 ТОВ "Глобал Дістрібьюшн компані" та ТОВ "Глобал Спірітс Європа" звернулися до суду з позовом до ТОВ Партнер Дістрібьюшн та ТОВ "Авіон + , в якому просять:
- визнати недійсним Договір поставки №28/02-3 від 28.02.2020, укладений між ТОВ Партнер Дістрібьюшн та ТОВ Авіон +;
- застосувати наслідки недійсності правочину та зобов`язати ТОВ Партнер Дістрібьюшн та ТОВ Авіон + повернути все набуте майно за недійсним правочином.
Позовні вимоги обґрунтовано положеннями ст. 13, 202, 203, 215 ЦК України, судовою практикою та умовами договору.
Рішенням суду від 12.12.2023 в позові Товариства з обмеженою відповідальністю «Продторг-44» (попередня назва ТОВ "Глобал Дістрібьюшн компані") та Товариства з обмеженою відповідальністю "Глобал Спірітс Європа" до Товариства з обмеженою відповідальністю Партнер Дістрібьюшн, Товариства з обмеженою відповідальністю Авіон + про визнання правочину недійсним в межах справи №903/534/23 за заявою Товариства з обмеженою відповідальністю Партнер Дістрібьюшн до Товариства з обмеженою відповідальністю Авіон+ про банкрутство, відмовлено.

15.12.2023 представник ТОВ Партнер Дістрібьюшн сформувала в системі «Електронний суд» заяву про ухвалення додаткового рішення, в якій просить суд ухвалити додаткове рішення у справі № 903/534/23 (903/607/23) про стягнення солідарно з Товариства з обмеженою відповідальністю «Продторг-44» (колишня назва «Глобал Дістріб`юшн Компані») (, Миколаївська обл., м. Миколаїв, вул. Терасна 13, офіс 221) та Товариства з обмеженою відповідальністю «Глобал Спірітс Європа» (, м. Київ, вул. Польова, 24) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Партнер Дістрібьюшн» ( Львівська обл., м. Львів, вул. Т.Шевченка 313, корпус 8, офіс 238) судових витрат на професійну правничу допомогу у справі №903/534/23 (903/607/23) у розмірі 34488,60 грн. (тридцять чотири тисячі чотириста вісімдесят вісім гривень 60 копійок).

Ухвалою суду від 18.12.2023 заяву про ухвалення додаткового рішення прийнято та призначено до розгляду на 29.12.2023 о 12:00 год. Запропоновано позивачам до 25.12.2023 подати мотивовані письмові пояснення, в яких викласти свою позицію стосовно заявлених відповідачем вимог про стягнення витрат на правову допомогу та направити останні на адресу суду та відповідача, докази надіслання надати суду.

Представник заявника, 21.12.2023 сформувала в системі «Електронний суд» заяву, в якій просить розгляд заяви ТОВ "Партнер Дістрібьюшн" про ухвалення додаткового рішення у справі № 903/534/23 (903/607/23) проводити за відсутності представника відповідача - ТОВ "Партнер Дістрібьюшн" за наявними у справі доказами.

22.12.2023 представник ТОВ «Продторг-44» сформувала в системі «Електронний суд» заперечення на заяву про ухвалення додаткового рішення, в яких просить суд відмовити ТОВ «Партнер Дістрібьюшн» у задоволенні заяви про ухвалення додаткового рішення щодо солідарного стягнення з ТОВ «Продторг-44» (попередня назва ТОВ «Глобал Дистриб`юшин компані») та ТОВ «Глобал Спірітс Європа» на користь ТОВ «Партнер Дістрібьюшн» витрати на правову допомогу у розмірі 34 488,60 грн., оскільки:

- сума витрат на професійну правничу допомогу заявлена Відповідачем-1 до відшкодування (34488,60 грн.) є неспівмірно нижчою (у 80 разів!) від суми заявленої в попередньому (орієнтовному) розрахунку (2 762 988, 97 грн.);

- додаткова угода №1 не підтверджує розмір та суму витрат Відповідача-1 на професійну правничу допомогу, а тому є неналежним доказом у даній справі;

- оплата Відповідачем-1 адвокатських послуг була проведена 07.12.2023. Призначення платежу - оплата за послуги правової допомоги за період з 20.09.2023 по 01.12.2023 згідно з рахунком від 06.12.2023. Однак на думку Позивачів рахунок Відповідачу-1 за надання послуг правової допомоги у даній справі не міг бути виставлений 06.12.2023, так як вартість таких послуг була розрахована Адвокатським об`єднанням лише 12.12.2023 відповідно до Акту приймання-передачі наданих послуг. Крім цього оплата проведена за надання послуг правової допомоги за період з 20.09.2023 по 01.12.2023, в той час як в Акті приймання-передачі період надання таких послуг є іншим, а саме: 20.07.2023 - 12.12.2023;

- договором про надання правової допомоги та Додатковою угодою №1 чітко передбачено порядок розрахунків між сторонами і положень щодо здійснення попередньої оплати дані документи не містять. Інших доказів на підтвердження оплати Відповідачем-1 правової допомоги у даній справі у розмірі 34 488,60 грн. останнім не надано;

- акт приймання-передачі наданих послуг в частині розрахунку вартості адвокатських послух є не повним та містить обрахункові помилки;

- у Акті приймання-передачі наданих послуг не вбачається, за яким саме курсом долара США до гривні зроблено розрахунок суми вартості наданої правової допомоги. Адже, якщо виходити із курсу 36,69 грн., відповідно до п. 2. Додаткової угоди № 1 то така сума мала б становити 33 633,70 грн;

- Акт приймання передачі наданих послуг не може вважатися належим доказом понесених витрат на правову допомогу, так як містить ряд неточностей та помилок;

- написання клопотання 19.10.2023 про відкладення розгляду справи, затрачений час 0:30 год. (ціна 50 дол. США); написання клопотання 13.11.2023 про участь в судовому засіданні в режимі відеоконференції, затрачений час 0:30 год. (ціна 50 дол. США); написання клопотання про участь в судовому засіданні в режимі відеоконференції, затрачений час 0:20 год. (ціна 33,30 дол. США), на думку Позивачів, не мали ніякого впливу на результати розгляду справи. Їх подання викликані не необхідністю встановлення істини у справі, а безпесередньо за ініціативою сторони відповідача-1.

27.12.2023 представник заявника сформувала в системі «Електронний суд» додаткові пояснення у справі, в яких вказала, що заперечення позивачів є безпідставними, заявлений розмір витрат на правничу допомогу є реальним та необхідним для захисту інтересів клієнта, підтверджений належними доказами, а його розмір відповідає критеріям, наведеним у ч.4 ст. 126 ГПК України.

29.12.2023 представник ТОВ «Продторг-44» сформувала в системі «Електронний суд» додаткові пояснення, в яких просить суд відмовити у задоволенні заяви ТОВ «Партнер Дістрібьюшн» про ухвалення додаткового рішення про стягнення з ТОВ «Продторг-44» та ТОВ «Глобал Спірітс Євопа» витрат на професійну правничу допомогу у справі № 903/534/23 (903/607/23).

У визначений судом день та час сторони своїх представників в засідання суду не направили.

Суд вважає, що ним, в межах наданих йому повноважень, створені належні рівні умови сторонам для представлення своєї правової позиції та надання доказів і вважає за можливе розгляд справи проводити за наявними в ній матеріалами.

У статті 244 ГПК України, визначено, що суд ухвалює додаткове рішення в тому самому складі протягом десяти днів з дня надходження відповідної заяви.

Дослідивши матеріали заяви, суд дійшов висновку про часткове задоволення заяви представника відповідача, з огляду на наступне.

Як вбачається з матеріалів справи, рішенням суду від 12.12.2023 в позові Товариства з обмеженою відповідальністю «Продторг-44» (попередня назва ТОВ "Глобал Дістрібьюшн компані") та Товариства з обмеженою відповідальністю "Глобал Спірітс Європа" до Товариства з обмеженою відповідальністю Партнер Дістрібьюшн, Товариства з обмеженою відповідальністю Авіон + про визнання правочину недійсним в межах справи №903/534/23 за заявою Товариства з обмеженою відповідальністю Партнер Дістрібьюшн до Товариства з обмеженою відповідальністю Авіон+ про банкрутство, відмовлено.

Відповідно до ч. 1 ст. 244 ГПК України суд, що ухвалив рішення, може за заявою учасників справи чи з власної ініціативи ухвалити додаткове рішення, якщо:

1) стосовно якої-небудь позовної вимоги, з приводу якої сторони подавали докази і давали пояснення, не ухвалено рішення;

2) суд, вирішивши питання про право, не зазначив точної грошової суми, присудженої до стягнення, або майно, яке підлягає передачі, або дії, що потрібно виконати;

3) судом не вирішено питання про судові витрати.

Заяву про ухвалення додаткового рішення може бути подано до закінчення строку на виконання рішення. Суд, що ухвалив рішення, ухвалює додаткове судове рішення в тому самому складі протягом десяти днів з дня надходження відповідної заяви. Додаткове судове рішення ухвалюється в тому самому порядку, що й судове рішення. У разі необхідності суд може викликати сторони або інших учасників справи в судове засідання. Неприбуття у судове засідання осіб, які були належним чином повідомлені про дату, час та місце судового засідання, не перешкоджає розгляду заяви. Додаткове рішення або ухвала про відмову в прийнятті додаткового рішення можуть бути оскаржені.

При цьому, суд зазначає, що додаткове рішення (ухвала) є засобом доповнення змісту рішення суду, тобто виправлення його неповноти при незмінності усього змісту. Унормовані названою статтею процесуального закону підстави для його ухвалення є вичерпними та розширеному тлумаченню не підлягають.

За приписами ст. 123 ГПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи, до яких, зокрема, віднесено витрати на професійну правничу допомогу.

Згідно з ч. 3 ст. 126 ГПК України для визначення розміру витрат на професійну правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Пунктом 4 ст. 129 ГПК України встановлено, що інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються:

1) у разі задоволення позову - на відповідача;

2) у разі відмови в позові - на позивача;

3) у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Відповідно до ч. 8 ст. 129 ГПК України розмір судових витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду, за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. У разі неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду.

Таким чином, приписами вищенаведеної норми визначається порядок подання стороною доказів щодо витрат, пов`язаних із судовим розглядом, зокрема, на правничу допомогу адвоката, у випадку розгляду справи з повідомленням (викликом) сторін. Порядок подачі таких документів з відповідною заявою в письмовому провадженні Господарським процесуальним кодексом України не визначено.

Відповідно до ст. 221 ГПК України, якщо сторона з поважних причин не може до закінчення судових дебатів у справі подати докази, що підтверджують розмір понесених нею судових витрат, суд за заявою такої сторони, поданою до закінчення судових дебатів у справі, може вирішити питання про судові витрати після ухвалення рішення по суті позовних вимог. Для вирішення питання про судові витрати суд призначає судове засідання, яке проводиться не пізніше п`ятнадцяти днів з дня ухвалення рішення по суті позовних вимог. У випадку, визначеному частиною другою цієї статті, суд ухвалює додаткове рішення в порядку, передбаченому статтею 244 цього Кодексу.

При цьому, суд засвідчує, що реалізація кожним права на правову допомогу не може залежати від статусу особи та характеру її правовідносин з іншими суб`єктами права. Правову позицію щодо цього висловив Конституційний Суд України у рішенні від 16.11.2000р. №13-рп/2000 у справі про право вільного вибору захисника.

Зокрема, в абзаці п`ятому пункту 5 мотивувальної частини зазначеного рішення визначається, що "закріпивши право будь-якої фізичної особи на правову допомогу, конституційний припис "кожен є вільним у виборі захисника своїх прав" (ч. 1 ст. 59 Конституції України) за своїм змістом є загальним і стосується не лише підозрюваного, обвинуваченого чи підсудного, а й інших фізичних осіб, яким гарантується право вільного вибору захисника з метою захисту своїх прав та законних інтересів, що виникають з цивільних, трудових, сімейних, адміністративних та інших правовідносин".

Конституційне право кожного на правову допомогу за своєю суттю є гарантією реалізації, захисту та охорони інших прав і свобод людини і громадянина, і в цьому полягає його соціальна значимість.

Правова допомога є багатоаспектною, різною за змістом, обсягом та формами і може включати консультації, роз`яснення, складення позовів і звернень, довідок, заяв, скарг, здійснення представництва, зокрема в судах та інших державних органах, захист від обвинувачення тощо. Вибір форми та суб`єкта надання такої допомоги залежить від волі особи, яка бажає її отримати.

Вибір форми та суб`єкта надання такої допомоги залежить від волі особи, яка бажає її отримати, тоді як конституційне право на професійну правничу допомогу не може бути обмежено.

У відповідності до ст. 26 Закону України "Про адвокатуру і адвокатську діяльність", адвокатська діяльність здійснюється на підставі договору про надання правової допомоги.

Визначення договору про надання правової допомоги міститься в статті першій Закону України "Про адвокатуру і адвокатську діяльність", згідно з якою договір про надання правової допомоги - домовленість, за якою одна сторона (адвокат, адвокатське бюро, адвокатське об`єднання) зобов`язується здійснити захист, представництво або надати інші види правової допомоги другій стороні (клієнту) на умовах і в порядку, що визначені договором, а клієнт зобов`язується оплатити надання правової допомоги та фактичні витрати, необхідні для виконання договору.

За приписами ч. 3 ст. 27 Закону України "Про адвокатуру і адвокатську діяльність", до договору про надання правової допомоги застосовуються загальні вимоги договірного права.

Договір про надання правової допомоги за своєю правовою природою є договором про надання послуг, який в свою чергу, врегульовано Главою 63 ЦК України. Зокрема, ст. 903 ЦК України передбачає, що якщо договором передбачено надання послуг за плату, замовник зобов`язаний оплатити надану йому послугу в розмірі, у строки та в порядку, що встановлені договором.

Відповідно до ст. 30 Закону України Про адвокатуру і адвокатську діяльність гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час.

За ст. 28 Правил адвокатської етики, затверджених Звітно-виборним з`їздом адвокатів України від 09.06.2017, гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів професійної правничої (правової) допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата тощо), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги. Розмір гонорару визначається за погодженням адвоката з клієнтом. Адвокат має право у розумних межах визначати розмір гонорару, виходячи із власних міркувань. При встановленні розміру гонорару можуть враховуватися складність справи, кваліфікація, досвід і завантаженість адвоката та інші обставини. Погоджений адвокатом з клієнтом та/або особою, яка уклала договір в інтересах клієнта, розмір гонорару може бути змінений лише за взаємною домовленістю. В разі виникнення особливих по складності доручень клієнта або у випадку збільшення затрат часу і обсягу роботи адвоката на фактичне виконання доручення (підготовку до виконання) розмір гонорару може бути збільшено за взаємною домовленістю. Непогодження клієнтом та/або особою, яка уклала договір в інтересах клієнта, розміру гонорару при наданні доручення адвокату або в ході його виконання є підставою для відмови адвоката від прийняття доручення клієнта або розірвання договору на вимогу адвоката.

Частина 1 статті 123 ГПК України встановлює, що судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.

До витрат, пов`язаних з розглядом справи, серед іншого, належать витрати на професійну правничу допомогу (п. 1 ч. 3 ст. 123 ГПК України).

За ч. ч. 1, 2 ст. 126 ГПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.

За результатами розгляду справи витрати на професійну правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами.

Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу професійну правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката, визначається згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Відповідно до ч.ч. 3, 4 ст. 126 ГПК України для визначення розміру витрат на професійну правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін. Ті самі критерії застосовує Європейський суд з прав людини, присуджуючи судові витрат на підставі ст. 41 Конвенції. Зокрема, згідно з його практикою заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим (рішення у справі East/West Alliance Limited проти України, заява N 19336/04).

У рішенні Європейського суду з прав людини у справі Лавентс проти Латвії зазначено, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір.

Під час вирішення питання про розподіл судових витрат господарський суд за наявності заперечення сторони проти розподілу витрат на адвоката або з власної ініціативи, керуючись критеріями, що визначені ч. 5, 7 та 9 ст. 129 ГПК України, може не присуджувати стороні, на користь якої ухвалено судове рішення, всі її витрати на професійну правову допомогу.

Як вбачається із клопотання представника відповідача про здійснення розподілу судових витрат, останній просить стягнути солідарно з позивачів 34488,60 грн. витрат на професійну правничу допомогу, в зв`язку з розглядом в господарському суді справи №903/534/23 (903/607/23).

Витрати на правову допомогу мають бути документально підтверджені та доведені. Відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу, а також розрахунок таких витрат є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування таких витрат.

Таким чином, якщо стороною буде документально доведено, що нею понесено витрати на правову допомогу, а саме: надано договір на правову допомогу, акт приймання-передачі наданих послуг, платіжні документи про оплату таких послуг, розрахунок таких витрат, то у суду відсутні підстави для відмови у стягненні таких витрат стороні, на користь якої ухвалено судове рішення.

Враховуючи викладене, необхідною умовою для вирішення питання про розподіл судових витрат на професійну правничу допомогу є наявність доказів, які підтверджують фактичне здійснення таких витрат учасником справи.

Така правова позиція викладена у додаткових постановах Верховного Суду від 22.03.2018 у справі №910/9111/17 та від 11.12.2018 у справі №910/2170/18.

Факт надання відповідачу професійної правничої допомоги під час розгляду справи підтверджується наданими у строк, встановлений ч.8 ст.129 ГПК України, доказами:

- копією договору про надання правової допомоги №П-А/18-05/23 від 18.05.2023;

- копією додаткової угоди №1 від 18.05.2023;

- копією приймання передачі наданих послуг від 12.12.2023;

-копією виписки АТ «Райффайзен Банк»;

- ордером серія АІ №1400692 від 26.05.2023.

Договір про надання правової допомоги №П-А/18-05/23 від 18.05.2023 укладено між Адвокатським об`єднанням «Адвокатська компанія «Файнгольд та Волинець» та ТзОВ «Партнер Дистрібьюшн» (т.2, а.с.41-43).

За умовами якого Виконавець зобов`язується здійснювати захист, представництво інтересів Клієнта та надавати інші види правової допомоги Клієнту на умовах і в порядку, що визначені цим договором, Законом України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність», іншим актами чинного законодавства, а Клієнт зобов`язується оплатити надання правової допомоги та фактичні витрати, необхідні для виконання цього договору.

Згідно п.п.3.1.-3.2 договору, клієнт зобов`язаний сплачувати Виконавцю гонорар у розмірі і в термін, передбачені розділом 4 цього Договору.

Клієнт зобов`язаний надавати Виконавцю документи та інформацію, які можуть бути використані як докази для захисту інтересів Клієнта. Підписанням цього договору Клієнт підтверджує, що відповідальність за достовірність та повноту наданих документів і інформації несе Клієнт. Документи, які надаються Клієнтом для подання їх у якості доказів для суду повинні бути надані Виконавцю в оригіналах або у копіях, засвідчених підписом клієнта. Документи та інформація повинні бути надані Виконавцю у розумні строки, необхідні для визначення правової позиції захисту та подання їх до суду.

Згідно розділу 4 договору, за надану правову допомогу та послуги, що надаються Виконавцем, Клієнт сплачує Виконавцю гонорар (винагороду), розмір та строки сплати якого узгоджуються сторонами та визначаються у додатковій угоді до даного договору. Додаткові угоди до цього Договору, а також будь-яке листування чи обмін інформацією щодо розміру гонорару Виконавця є конфіденційною інформацією.

Гонорар сплачується шляхом сплати грошових коштів у касу Виконавця або шляхом перерахування коштів на поточний рахунок Виконавця. За усною домовленістю сторін гонорар може бути перераховано на поточний рахунок Виконавця або внесено у касу Виконавця як передоплату.

У випадку дострокового розірвання (припинення) цього договору або відмови від договору перерахована сума винагороди Виконавцю поверненню не підлягає. Незадоволення або часткове задоволення судом клопотання Клієнта про відшкодування витрат на правничу допомогу адвоката не є підставою для зміни попередньо погодженого розміру гонорару Виконавця.

На запит Клієнта Виконавець надає звіт про надані послуги та Акт приймання-передачі наданих послуг.

Відповідно до додаткової угоди, сторони узгодили, що відповідно до п.4.1 укладеного між сторонами Договору про надання правової допомоги №П-А/18-05/23 від 18 травня 2023 сторони дійшли згоди, що Клієнт оплачує Виконавцю гонорар (винагороду) за правову допомогу у розмірі 100 (сто) доларів США за годину роботи адвоката та додатково оплачує «гонорар успіху» у розмірі 5% (п`яти відсотків) від суми грошових вимог, задоволених судом першої інстанції на користь Клієнта, а також у розмірі 5% (п`ять відсотків) від суми грошових вимог присуджених на користь Клієнта за результатом розгляду справи судом апеляційної інстанції.

Оплата проводиться на поточний рахунок Виконавця в гривні за курсом НБУ на момент оплати. Обсяг та вид наданої правової допомоги фіксуються в Акті приймання-передачі наданих послуг, який підписується Сторонами.

Оплата гонорару проводиться протягом 10 (десяти) днів з моменту виставлення рахунка. Дана додаткова угода набирає чинності з моменту її підписання Сторонами та є невід`ємною частиною Договору про надання правової допомоги №П-А/18-05/23 від 18 травня 2023.

12.12.2023 між сторонами підписано акт приймання-передачі наданих послуг до договору (т.2, а.с.40) на суму 34488,60 грн.

Згідно з детальним описом послуг, клієнту надано послуги а саме:

- Аналіз позовної заяви про визнання недійсним договору поставки, ухвали Господарського суду Волинської обл. про відкриття провадження у справі, написання клопотання до Господарського суду Волинської області у справі № 903/607/23 про передачу справи до господарського суду в провадженні якого перебуває справа про банкрутство - 2:30 год.

-Аналіз правових позицій Верховного Суду у справах щодо визнання договорів недійсними, написання відзиву на позовну заяву у справі №903/534/23 (903/607/23) - 4:00год.

-Написання клопотання про відкладення розгляду справи №903/534/23 (903/607/23) - 0:30 год.

- Написання клопотання про участь в судовому засіданні в режимі відеоконференції у справі №903/534/23 (903/607/23) - 0:30год.

- Аналіз клопотання позивача про відкладення розгляду справи, аналіз сайту судової влади України, написання клопотання про визнання причин неявки позивача в судове засідання неповажними - 0:30год.

- Участь у судовому засіданні 21.11.2023 у справі №903/534/23 (903/607/23) в режимі відеоконференції - 0:20 год.

- Написання клопотання про участь в судовому засіданні в режимі відеоконференції у справі №903/534/23 (903/607/23) - 0:20 год.

- Участь у судовому засіданні 12.12.2023р. у справі №903/534/23 (903/607/23) в режимі відеоконференції - 0:30 год.

Загальна кількість годин - 9:40:00.

Разом з цим, суд провівши перерахунок годин робочого часу та виявив, що витрачений час становить 9:10 год, а не 9:40 год.

Проте, витрати на професійну правничу допомогу в разі підтвердження обсягу наданих послуг, виконаних робіт та їх вартості підлягають розподілу за результатами розгляду справи незалежно від того, чи їх уже фактично сплачено стороною/третьою особою, чи тільки має бути сплачено. Такого висновку дійшла Об?єднана Палата Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду в постанові від 03.10.2019 у справі № 922/445/19.

Згідно з усталеною практикою Європейського суду з прав людини, у тому числі в рішенні від 28.11.2002 "Лавентс проти Латвії" (Lavents v. Latvia) за заявою № 58442/00 щодо судових витрат, зазначено, що за ст. 41 Конвенції суд відшкодовує лише витрати, стосовно яких було встановлено, що вони справді були необхідними і становлять розумну суму (рішення ЄСПЛ у справах "Ніколова проти Болгарії" та "Єчюс проти Литви", п.п. 79 і 112).

При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, з огляду на конкретні обставини справи та фінансовий стан обох сторін. Ті самі критерії застосовує ЄСПЛ, присуджуючи судові витрати на підставі ст. 41 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року. Так, у справі "Схід/Захід Альянс Лімітед" проти України" (заява № 19336/04) зазначено, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим (п. 268).

Тобто, нормами процесуального законодавства передбачено такі основні критерії визначення та розподілу судових витрат як їх дійсність, обґрунтованість, розумність і співмірність відповідно до ціни позову, з урахуванням складності та значення справи для сторін (п. п. 33-34, 37 додаткової постанови Великої Палати Верховного Суду від 07.07.2021 у справі № 910/12876/19).

Не є обов`язковими для суду зобов`язання, які склалися між адвокатом та клієнтом на підставі укладеного ними договору у контексті вирішення питання про розподіл судових витрат. Вирішуючи останнє, суд повинен оцінювати витрати, що мають бути компенсовані за рахунок іншої сторони, ураховуючи як те, чи були вони фактично понесені, так і їх необхідність (аналогічний висновок викладено у постанові Великої Палати Верховного Суду від 12.05.2020 у справі № 904/4507/18, у постанові Верховного Суду від 15.06.2021 у справі № 912/1025/20).

За умови підтвердження обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, не надання іншою стороною доказів невідповідності заявлених до відшкодування витрат критеріям співмірності, у тому числі спростування правильності відповідних розрахунків, витрати на надану професійну правничу допомогу підлягають розподілу за результатами розгляду справи незалежно від того, чи їх уже фактично сплачено, чи тільки має бути сплачено (Постанова об`єднаної палати КГС ВС від 22.01.2021 №925/1137/19).

Втручання суду у договірні відносини між адвокатом та його клієнтом у частині визначення розміру гонорару або зменшення розміру стягнення такого гонорару з відповідної сторони на підставі положень ч.4 ст.126 ГПК України можливе лише за умови обґрунтованості та наявності доказів на підтвердження невідповідності таких витрат фактично наданим послугам. В іншому випадку, таке втручання суперечитиме принципу свободи договору визначеному нормами ст. 627 ЦК України, принципу pacta sunt servanda та принципу захисту права працівника або іншої особи на оплату та своєчасність оплати за виконану працю, закріпленому у статті 43 Конституції України (Постанова об`єднаної палати КГС ВС від 20.11.2020 у справі №910/13071/19).

Згідно висновків, викладених Верховним Судом у п. 4.16. постанови від 30.11.2020 у справі № 922/2869/19 «суд має право зменшити розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, які підлягають розподілу між сторонами, за клопотанням іншої сторони» та «суд має право зменшити суму судових витрат, встановивши їх неспіврозмірність, незалежно від того, чи подавалося відповідачами відповідне клопотання» не є тотожними за своєю суттю, і фактично другий висновок відповідає викладеному в пункті 6.1 постанови Об`єднаної палати Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 03.10.2019 у справі № 922/445/19, що «під час вирішення питання про розподіл судових витрат господарський суд за наявності заперечення сторони проти розподілу витрат на адвоката або з власної ініціативи, керуючись критеріями, що визначені частинами 5-7, 9 ст. 129 Господарського процесуального кодексу України, може не присуджувати стороні, на користь якої ухвалено судове рішення, всі її витрати на професійну правничу допомогу. Суд має враховувати, що розмір відшкодування судових витрат, не пов`язаних зі сплатою судового збору, не повинен бути непропорційним до предмета спору. У зв`язку з наведеним суд з урахуванням конкретних обставин, зокрема ціни позову, може обмежити такий розмір з огляду на розумну необхідність судових витрат для конкретної справи.

Відповідно до висновків, які викладені в постанові Верховного Суду від 28 грудня 2020 року у справі № 640/18402/19: «Суд погоджується з висновком суду першої інстанції, що витрати позивача на професійну правничу (правову) допомогу підтверджені належними та допустимими доказами, а тому підлягають відшкодуванню за рахунок бюджетних асигнувань відповідача. Розмір винагороди за надання правової допомоги визначений у Договорі у вигляді фіксованої суми, не змінюється в залежності від обсягу послуг та витраченого адвокатом часу. Матеріалами справи підтверджується факт отримання позивачем послуг адвоката та понесення ним витрат в суді першої інстанції».

У розумінні положень частини 5 статті 126 ГПК України, зменшення суми судових витрат на професійну правничу допомогу, що підлягають розподілу, можливе виключно на підставі клопотання іншої сторони у разі, на її думку, недотримання вимог стосовно співмірності витрат із складністю відповідної роботи, її обсягом та часом, витраченим ним на виконання робіт. Суд, ураховуючи принципи диспозитивності та змагальності, не має права вирішувати питання про зменшення суми судових витрат на професійну правову допомогу, що підлягають розподілу, з власної ініціативи (постанова Верховного Суду від 03.10.2019 у справі № 922/445/19).

Об`єднана палата Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду у постанові від 22.11.2019 у справі № 902/347/18 зауважила, що викладена в постанові об`єднаної палати Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 03.10.2019 у справі №922/445/19 правова позиція, що за відсутності клопотання іншої сторони про зменшення таких витрат у суду апеляційної інстанції були відсутні правові підстави для зменшення заявлених позивачем до відшкодування витрат на правову допомогу, які належно підтверджені, має враховуватись при вирішенні усіх наступних спорів у подібних правовідносинах.

В наступному ці висновки послідовно було підтверджено і в постановах об`єднаної палати Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 22.11.2019 у справі №910/906/18 та від 06.12.2019 у справі №910/353/19.

У додатковій постанові від 19.02.2020 у справі № 755/9215/15-ц (№ в ЄДРСР 87951334) Велика Палата Верховного Суду зробила такі висновки:

1) при визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін (пункт 21);

2) розмір гонорару визначається лише за погодженням адвоката з клієнтом, а суд не вправі втручатися у ці правовідносини. Разом із тим, чинне цивільно-процесуальне законодавство визначило критерії, які слід застосовувати при визначенні розміру витрат на правничу допомогу (пункти 28-29);

3) саме зацікавлена сторона має вчинити певні дії, спрямовані на відшкодування з іншої сторони витрат на професійну правничу допомогу, а інша сторона має право на відповідні заперечення проти таких вимог, що виключає ініціативу суду з приводу відшкодування витрат на професійну правничу допомогу одній із сторін без відповідних дій з боку такої сторони (пункт 44).

Отже, під час вирішення питання про розподіл витрати на професійну правничу допомогу суд:

1) має право зменшити розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, які підлягають розподілу між сторонами, керуючись критеріями, які визначені у частині 4 статті 126 Господарського процесуального кодексу України (а саме: співмірність розміру витрат на оплату послуг адвоката зі складністю справи, часом, обсягом наданих адвокатом послуг, ціною позову та (або) значенням справи для сторони), але лише за клопотанням іншої сторони;

2) з власної ініціативи або за наявності заперечення сторони може відмовити стороні, на користь якої ухвалено рішення, у відшкодуванні понесених нею на правову допомогу повністю або частково, керуючись критеріями, що визначені частинами 5-7, 9 статті 129 Господарського процесуального кодексу України (а саме: пов`язаність витрат з розглядом справи; обґрунтованість та пропорційність розміру витрат до предмета спору, з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, у тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; поведінка сторони під час розгляду справи щодо затягування розгляду справ; дії сторін щодо досудового вирішення спору та щодо врегулювання спору мирним шляхом; істотне перевищення або чи заявлення неспівмірно нижчою суми судових витрат, порівняно з попереднім (орієнтовним) розрахунком; зловживання процесуальними правами).

При цьому, такий критерій, як обґрунтованість та пропорційність (співмірність) розміру витрат на оплату послуг адвоката до предмета спору, з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, у тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес, суд має враховувати як відповідно до пункту 4 частини 4 статті 126 Господарського процесуального кодексу України (у разі недотримання - суд за клопотанням іншої сторони зменшує розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, які підлягають розподілу), так і відповідно до пункту 2 частини 5 статті 129 цього Кодексу (у разі недотримання - суд за клопотанням сторони або з власної ініціативи відмовляє у відшкодуванні витрат повністю або частково при здійсненні розподілу).

Тобто критерії, визначені частиною 4 статті 126 Господарського процесуального кодексу України, враховуються за клопотанням заінтересованої сторони для визначення розміру витрат на професійну правничу допомогу з метою наступного розподілу між сторонами за правилами частини 4 статті 129 цього Кодексу. Водночас критерії, визначені частиною 5 статті 129 Господарського процесуального кодексу України, враховуються для здійснення безпосередньо розподілу всіх судових витрат, пов`язаних з розглядом справи.

За приписами ст. 86 ГПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Враховуючи наведене, суд дійшов висновку, що заява представника відповідача ТОВ Партнер Дістрібьюшнпро покладення на позивачів витрат на професійну правничу допомогу, пов`язаних із розглядом справи №903/534/23 (903/607/23) підставна та підлягає до задоволення частково у розмірі 33387,90 грн., оскільки витрачений час становить 9:10 год, а не 9:40 як зазначено в акті приймання передачі наданих послуг (910 дол США станом на 07.12.2023 (день оплати) становить 33387,90 грн).

Щодо солідарного стягнення з позивачів витрат на професійну правничу допомогу, судом враховано наступне.

Порядок розподілу та відшкодування судових витрат, в тому числі витрат на професійну правничу допомогу, регламентується виключно Законом, а саме - ГПК України (щодо судового збору - Законом України "Про судовий збір").

Розподіл витрат на професійну правничу допомогу у господарській справі здійснює суд, який ухвалював судове рішення у справі, відповідно до вимог ст. ст. 129, 126 ГПК України.

З аналізу вказаних норм Господарського процесуального кодексу України вбачається, що солідарне стягнення витрат на професійну правничу допомогу чинним ГПК України не передбачено.

Солідарне зобов`язання є інститутом цивільного права і на нього поширюється дія норм Цивільного кодексу України, який визначає це поняття через "солідарну вимогу" та "солідарний обов`язок" (ст. ст. 541-544 ЦК України).

Отже, якщо позов майнового характеру задоволено солідарно за рахунок двох і більше відповідачів, то судові витрати розподіляються між відповідачами у визначених частках. Солідарне стягнення суми судових витрат, до яких належать витрати на професійну правничу допомогу, законом не передбачено.

Солідарне зобов`язання є різновидом цивільно-правових зобов`язань із множинністю осіб, які характеризуються тим, що у разі солідарної вимоги кредиторів (солідарних кредиторів) кожний з них має право пред`явити боржникові вимогу в повному обсязі, а в разі солідарного обов`язку боржників (солідарних боржників) кредитор має право вимагати виконання обов`язку частково або в повному обсязі як від усіх боржників, так і від будь-кого з них окремо.

Солідарна відповідальність у зобов`язальному праві це - відповідальність кількох боржників перед кредитором, при якій кредиторові надається право на свій розсуд вимагати виконання зобов`язання у повному обсязі або частково від усіх боржників разом або від кожного з них окремо.

При цьому, як солідарне зобов`язання, так і солідарна відповідальність виникають лише у випадках, встановлених договором або законом.

Судове рішення не може бути підставою виникнення солідарності, оскільки, судовим рішенням підтверджуються права осіб, а не створюються заново. Судове рішення не може створювати й солідарну відповідальність там, де вона не випливає з самого правовідношення, яке зумовило виникнення спору.

Подібні висновки викладені у постановах Верховного Суду від 28.04.2021 у справі №910/9351/20, від 16.06.2022 у cправі № 922/1624/21.

Таким чином суд, позбавлений можливості розподілити витрати на професійну правничу допомогу шляхом їх солідарного стягнення з відповідачів у випадку задоволення позову про солідарне стягнення з них заборгованості. Натомість, суд здійснює такий розподіл відповідно до вимог Закону, зокрема ст. ст. 129, 126 ГПК України.

З наведеного слідує, що у даній справі неможливо солідарно стягнути витрати на професійну правничу допомогу з позивачів.

Отже, з врахуванням викладеного, необхідно стягнути з кожного з позивачів по 16693,95 грн витрат на професійну правничу допомогу.

Щодо доводів представника ТОВ «Продторг-44», що сума витрат на професійну правничу допомогу заявлена Відповідачем-1 до відшкодування (34 488,60 грн.) є неспівмірно нижчою (у 80 разів!) від суми заявленої в попередньому (орієнтовному) розрахунку (2 762 988, 97 грн.), судом враховано наступне.

З доводів представника заявника слідує, що первісні позовні вимоги складались з вимоги про визнання недійсним договору поставки №28/03-3 від 28.02.2020 та застосування наслідків недійсності правочину і зобов`язання відповідачів повернути все набуте майно за недійсним правочином.

Станом на момент подання відзиву на позов (21.08.2023), зазначено попередній (орієнтовний) розрахунок судових витрат, у справі №903/534/23 було встановлено, що в рамках оскаржуваного договору поставки №28/03-3 від 28.02.2020 Відповідачем-1 було поставлено на користь Відповідача-2 товар на загальну суму 27629889,70грн. (ухвала Господарського суду Волинської області від 23.06.2023р., Постанова Північно-західного апеляційного суду від 13.08.2023).

Позивачами до відкриття провадження у справі було подано заяву про зменшення позовних вимог, положення ст. 46 ГПК України не перешкоджали позивачам в будь-який момент на стадії підготовчого засідання збільшити позовні вимоги або змінити предмет чи підставу позову. Обґрунтування відзиву на позов містило, у тому числі, посилання на те, що обраний позивачами спосіб захисту без вимоги щодо застосування реституції очевидно не може вважатись ефективним.

З огляду на вказані обставини, відповідач-1 мав об`єктивні підстави вважати, що після отримання відзиву на позов, позивачі скористаються своїм правом передбаченим ст. 46 ГПК України, а саме шляхом заявлення майнової вимоги у розмірі вартості поставленого товару або іншу вимогу, яка у разі задоволення позову могла прямо вплинути на майнові права Відповідача-1 до Відповідача-2 у розмірі вартості поставленого товару/розміру грошових вимог до боржника - 27 629 889,70 грн.

Згідно ч.6 ст. 129 ГПК України, якщо сума судових витрат, заявлена до відшкодування, істотно перевищує суму, заявлену в попередньому (орієнтовному) розрахунку, суд може відмовити стороні, на користь якої ухвалено рішення, у відшкодуванні судових витрат в частині такого перевищення, крім випадків, якщо сторона доведе, що не могла передбачити такі витрати на час подання попереднього (орієнтовного) розрахунку.

За вищевказаних обставин слідує, що відповідач-1 передбачав збільшення розміру позовних вимог, тому і визначив попередній (орієнтовний) розмір судових витрат у розмірі 10% від вартості поставленого, але не оплаченого боржником (відповідачем-2) товару за оскаржуваним договором, оскільки сам факт оскарження договору без застосування наслідків очевидно не мав би впливу на права позивачів, як кредиторів у справі №903/534/23.

При цьому слід зауважити, що поданий стороною попередній розрахунок розміру судових витрат не обмежує сторону у доведенні іншої фактичної суми таких витрат, які підлягають розподілу між сторонами за результатами розгляду справи.

У застосуванні критерію співмірності витрат на оплату послуг адвоката суд користується досить широким розсудом, який, однак, повинен ґрунтуватися на більш чітких критеріях, визначених у частині четвертій статті 137 ЦПК України. Ці критерії суд застосовує за наявності наданих стороною, яка зазначає про неспівмірність витрат, доказів та обґрунтування невідповідності цим критеріям заявлених витрат.

Для визначення суми відшкодування необхідно послуговуватися критеріями реальності адвокатських витрат (установлення їхньої дійсності та необхідності) та розумності їхнього розміру, зважаючи на конкретні обставини справи та фінансовий стан обох сторін (Постанова ВП ВС від 19.02.2020 року у справі № 755/9215/15-ц).

У Постанові ВС від 03.10.2019 року у справі № 922/445/19, від 01.06.2018 року у справі № 904/8478/16 зроблено висновк: "Вирішуючи питання розподілу судових витрат, суд має враховувати, що розмір відшкодування судових витрат, не пов`язаних зі сплатою судового збору, не повинен бути непропорційним до предмета спору. У зв`язку з наведеним суд, з урахуванням конкретних обставин, зокрема ціни позову, може обмежити такий розмір з огляду на розумну необхідність судових витрат для конкретної справи."

У постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 19 квітня 2023 року по справі № 760/10847/20-ц було сформульовано висновок, що у разі підтвердження обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості підлягають розподілу за результатами розгляду справи незалежно від того, чи їх уже фактично сплачено стороною/третьою особою, чи тільки має бути сплачено.

Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.При цьому витрати на професійну правничу допомогу у разі підтвердження обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості підлягають розподілу за результатами розгляду справи незалежно від того, чи їх уже фактично сплачено стороною/третьою особою чи тільки має бути сплачено (пункт 1 частини другої статті 137, частина восьма статті 141 ЦПК України).

Саме такою є правова позиція Верховного Суду, висловлена: Об`єднаною палатою Касаційного господарського суду у постановах: від 03 жовтня 2019 року у справі № 922/445/19, від 22 січня 2021 року у справі № 925/1137/19, а також постановах Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 02 грудня 2020 року у справі № 317/1209/19 (провадження № 61-21442св19), від 03 лютого 2021 року у справі № 554/2586/16-ц (провадження № 61-21197св19), Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 16 листопада 2022 року у справі № 922/1964/21 (провадження № 12-14гс22).

Застосування приписів ч.6, 7 ст. 129 ГПК України є правом, а не обов`язком суду. Поняття «істотного перевищення» суми, заявленої в попередньому (орієнтовному) розрахунку, є оціночним і залежить від конкретних обставин справи (Постанови Верховного Суду від 16.12.2021 у справі №923/560/17, від 08.09.2022 у справі №910/16825/20, від 14.12.2021 у справі №905/2291/19, від 15.04.2021 у справі №910/7540/19).

Щодо відсутності в Договорі про надання правової допомоги №П-А/18-05/23 від 18.05.2023 та Додатковій угоді №1 від 18.05.2023 посилання на справу №903/534/23 (903/607/23), судом враховано наступне.

Згідно зі ст. 30 Закону України "Про адвокатуру і адвокатську діяльність" гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та інших видів правової допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару (фінансовий розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумний та враховувати витрачений адвокатом час.

Положеннями пункту 4 статті 1, ч.3, 5 ст. 27 Закону унормовано, що договір про надання правової допомоги це домовленість, за якою одна сторона (адвокат, адвокатське бюро, адвокатське об`єднання) зобов`язується здійснити захист, представництво або надати інші види правової допомоги другій стороні (клієнту) на умовах і в порядку, що визначені договором, а клієнт зобов`язується оплатити надання правової допомоги та фактичні витрати, необхідні для виконання договору. До договору про надання правової допомоги застосовуються загальні вимоги договірного права. Зміст договору про надання правової допомоги не може суперечити Конституції України та законам України, інтересам держави і суспільства, його моральним засадам, присязі адвоката України та правилам адвокатської етики.

Пунктом 9 ч.1 ст. 1 Закону встановлено, що представництво - вид адвокатської діяльності, що полягає в забезпеченні реалізації прав і обов`язків клієнта в цивільному, господарському, адміністративному та конституційному судочинстві, в інших державних органах, перед фізичними та юридичними особами, прав і обов`язків потерпілого під час розгляду справ про адміністративні правопорушення, а також прав і обов`язків потерпілого, цивільного відповідача у кримінальному провадженні.

Інші види правової допомоги - види адвокатської діяльності з надання правової інформації, консультацій і роз`яснень з правових питань, правового супроводу діяльності клієнта, складення заяв, скарг, процесуальних та інших документів правового характеру, спрямованих на забезпечення реалізації прав, свобод і законних інтересів клієнта, недопущення їх порушень, а також на сприяння їх відновленню в разі порушення.

Зі змісту Договору про надання правової допомоги № П-А/18-05/23 від 18.05.2023 вбачається, що він укладений між ТОВ «Партнер Дістрібьюшн» та АК «Файнгольд Та Волинець» для представництва та захисту інтересів клієнта з максимальним обсягом повноважень для виконавця незалежно від справи в якій виконавцем захищаються або здійснюється представництво інтересів клієнта.

Разом з даним договором, між сторонами укладено Додаткову угоду №1 від 18.05.2023 в якій сторонами погоджено розмір гонорару незалежно від того у якій саме справі здійснюється надання правничої допомоги.

Посилання позивачів на необхідну відмінність розміру гонорару в залежності від складності справ є проявом втручання у відносини адвоката та клієнта, отже у гарантії адвокатської діяльності, що прямо заборонено п.1 ч.1 ст. 23 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність».

Отже, положення Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» не містять імперативного припису щодо обов`язковості зазначення кожного номеру справи де здійснюється представництво інтересів Клієнта, визначення сторонами договору фіксованого розміру гонорару (вартість години) без конкретизації кожної справи або доручення клієнта не суперечить вимогам Закону.

Щодо доводів представника позивачів, що оплата Відповідачем-1 адвокатських послуг була проведена 07.12.2023. Призначення платежу - оплата за послуги правової допомоги за період з 20.09.2023 по 01.12.2023 згідно з рахунком від 06.12.2023. Рахунок Відповідачу-1 за надання послуг правової допомоги у даній справі не міг бути виставлений 06.12.2023, так як вартість таких послуг була розрахована Адвокатським об`єднанням лише 12.12.2023 відповідно до Акту приймання-передачі наданих послуг. Крім цього оплата проведена за надання послуг правової допомоги за період з 20.09.2023 по 01.12.2023, в той час як в Акті приймання-передачі період надання таких послуг є іншим, а саме: 20.07.2023 - 12.12.2023, судом враховано наступне.

Фактичне надання правової (правничої) допомоги у кожній справі фіксується сторонами шляхом підписання Актів приймання-передачі наданих послуг.

На підтвердження обсягу наданої у справі №903/534/23 (903/607/23) правничої допомоги надано Акт приймання-передачі наданих послуг від 12.12.2023, який було складено у день проголошення судом вступної та резолютивної частини рішення у справі.

Щодо посилання представника позивачів на дублювання витрат на участь в судовому засіданні 21.11.2023, то вказане пояснюється технічною помилкою, оскільки вірним є участь в судовому засіданні як 21.11.2023 так і 12.12.2023, що зафіксовано в журналі судових засідань і зазначено у заяві про ухвалення додаткового рішення.

Також, в акті зазначено участь у судовому засіданні 21.11.2023, однак в графі «Дата» вказано -12.12.2023 (дата судового засідання).

Співвідношення даного Акту та оплати, яка була проведена клієнтом на підставі рахунку від 06.12.2023 представником заявника пояснюється наступним.

Відповідно до п. 4.3. Договору про надання правової допомоги №П-А/18-05/23 від 18.05.2023 передбачено, що за усною домовленістю сторін гонорар може бути перераховано на поточний рахунок Виконавця або внесено у касу виконавця як передоплату.

З доводів відповідача слідує, що згідно договору між сторонами усно було змінено розподілення отриманих від Клієнта коштів як гонорар за надання правової допомоги, про що і зазначено у заяві про ухвалення додаткового судового рішення.

Курс долара, який застосовано у розрахунку визначено згідно п. 2 Додаткової угоди №1 від 18.05.2023, а саме на дату здійснення оплати.

Розмір витрат на оплату професійної правничої допомоги адвоката встановлюється і розподіляється судом згідно умовами договору про надання правничої допомоги при наданні відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, як уже сплаченої, так і тієї, що лише підлягає сплаті (буде сплачена) відповідною стороною або третьою особою (Постанови Верховного Суду від 03.10.2019 №922/445/19, від 12.02.2020р. № 648/1102/19, від 02.09.2020р. №329/766/18, від 01.09.2021р. №178/1522/18). Отже сам факт оплати, який хоч і визнається отримувачем гонорару, але ставиться під сумнів позивачами, не має вирішального значення для розподілу судових витрат.

Заперечення позивачів щодо витрат, пов`язаних з участю представника Відповідача-2 у судових засіданнях з власної ініціативи без визначення судом обов`язкової явки є неспроможними, оскільки кожна сторона, згідно ст. 13, 42 ГПК України має право реалізувати надані їх процесуальні права у спосіб передбачених ГПК України.

Так само неспроможними є заперечення витрат на складання клопотань про відкладення розгляду справи та участь у справі в режимі відеоконференції, оскільки вони є складовою реалізації прав, передбачених ст. 42 ГПК України.

Частина 6 ст. 126 ГПК України передбачає, що обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.

Як слідує з матеріалів справи, представники позивачів в поданому клопотанні не вказала обґрунтованих доводів та не подав до суду належних і допустимих доказів, які б підтвердили неспівмірність заявленого відповідачем розміру витрат на професійну правничу допомогу.

Позивачі не спростували доводів відповідача про співмірність витрат зі складністю справи та обсягом документів в ній, відповідність заявленого розміру витрат переліку наданих послуг і витраченому адвокатом часу для їх надання, врахування значної ціни позову та значення вирішення справи для відповідача, в тому числі впливом на його ділову репутацію.

За приписами ст. 86 ГПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Керуючись ст.ст. 13, 73-80, 123, 126, 129, 221, 236-240, 244 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд,-

ВИРІШИВ:

1. Заяву представника відповідача ТОВ Партнер Дістрібьюшн про ухвалення додаткового рішення задовольнити частково.

2. Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «Продторг-44» (попередня назва ТОВ "Глобал Дістрібьюшн компані") (вул. Терасна,13, офіс 221, м.Миколаїв, 54006, ) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю Партнер Дістрібьюшн (вул. Т.Шевченка, 313, корп.8, офіс 238, м.Львів, 79069, ) 16693,95 грн. (шістнадцять тисяч шістсот дев`яносто три гривні 95 коп.) витрат на професійну правничу допомогу.

3. Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю "Глобал Спірітс Європа" (вул. Польова,24, м.Київ, 03056, ) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю Партнер Дістрібьюшн (вул. Т.Шевченка, 313, корп.8, офіс 238, м.Львів, 79069, ) 16693,95 грн. (шістнадцять тисяч шістсот дев`яносто три гривні 95 коп.) витрат на професійну правничу допомогу.

4. В решті заяви відмовити.

Додаткове рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Додаткове рішення суду може бути оскаржене до Північно-західного апеляційного господарського суду відповідно до ст. 255-256, п. 17.5 Перехідних положень ГПК України.

Повний текст додаткового рішення виготовлено 29.12.2023.

Суддя Гарбар І. О.