За позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Компанія "НІКО-ТАЙС"
до Суб`єкта підприємницької діяльності-фізичної особи Яременко Світлани Юріївни
( АДРЕСА_1 , ідентифікаційний номер НОМЕР_1 )
про стягнення 232 568,76 грн.
Без повідомлення (виклику) учасників справи.
Товариство з обмеженою відповідальністю "Компанія "НІКО-ТАЙС" (далі - позивач, ТОВ "Компанія "НІКО-ТАЙС") звернулось до Господарського суду міста Києва з позовною заявою до Суб`єкта підприємницької діяльності-фізичної особи Яременко Світлани Юріївни (далі - відповідач) про стягнення 232 568,76 грн, з яких: донарахований розмір 3% річних у сумі 23 468,94 грн та інфляційних втрат у сумі 209 099,82 грн у зв`язку з неналежним та несвоєчасним здійсненням виконання грошового зобов`язання на підставі рішення Господарського суду міста Києва у справі № 11/49 від 07.04.2009, яке набрало законної сили.
Вказаною постановою доручено Господарському суду міста Києва за результатами розгляду справи здійснити розподіл судових витрат у вигляді судового збору за розгляд апеляційної скарги ТОВ "Компанія "НІКО-ТАЙС" на ухвалу Господарського суду міста Києва від 30.01.2023.
Рішенням Господарського суду міста Києва від 26.10.2023 стягнуто з Фізичної особи-підприємця Яременко Світлани Юріївни ( АДРЕСА_1 , ідентифікаційний номер НОМЕР_1 ) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Компанія "НІКО-ТАЙС" (03187, м. Київ, проспект Академіка Глушкова, буд. 40, оф. 315, ідентифікаційний код юридичної особи: 38039872) 6 183 (Шість тисяч сто вісімдесят три) грн 01 коп. 3% річних та 52 384 (П`ятдесят дві тисячі триста вісімдесят чотири) грн 83 коп. інфляційних втрат, а також судові витрати зі сплати судового збору у розмірі 878 (Вісімсот сімдесят вісім) грн 52 коп. В іншій частині позову відмовлено. Стягнуто з Фізичної особи-підприємця Яременко Світлани Юріївни ( АДРЕСА_1 , ідентифікаційний номер НОМЕР_1 ) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Компанія "НІКО-ТАЙС" (03187, м. Київ, проспект Академіка Глушкова, буд. 40, оф. 315, ідентифікаційний код юридичної особи: 38039872) судовий збір за розгляд апеляційної скарги у розмірі 2 684 (Дві тисячі шістсот вісімдесят чотири) грн 00 коп.

Додатковим рішенням Господарського суду міста Києва від 29.11.2023 заяву Товариства з обмеженою відповідальністю «Компанія «Ніко-Тайс» про покладення на відповідача судових витрат на професійну правничу допомогу задоволено частково. Стягнуто з Фізичної особи-підприємця Яременко Світлани Юріївни ( АДРЕСА_1 , ідентифікаційний номер НОМЕР_1 ) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Компанія «Ніко-Тайс» (проспект Академіка Глушкова, буд. 40, офіс 315, м. Київ, 03187; ідентифікаційний код 38039872) витрати на правничу допомогу у розмірі 7 000 (сім тисяч) грн. 00 коп. У задоволенні іншої частини заяви відмовлено.

22.12.2023 на виконання рішення суду від 26.10.2023 видано судові накази.

22.12.2023 на виконання додаткового рішення суду 29.11.2023 видано судовий наказ.

Також, представником позивача до суду заяву про покладення на відповідача судових витрат на професійну правничу допомогу під час розгляду справи в апеляційній інстанції.

Відповідно до частини 1 статті 244 Господарського процесуального кодексу України суд, що ухвалив рішення, може за заявою учасників справи чи з власної ініціативи ухвалити додаткове рішення, якщо: 1) стосовно якої-небудь позовної вимоги, з приводу якої сторони подавали докази і давали пояснення, не ухвалено рішення; 2) суд, вирішивши питання про право, не зазначив точної грошової суми, присудженої до стягнення, або майно, яке підлягає передачі, або дії, що потрібно виконати; 3) судом не вирішено питання про судові витрати.

Частиною 2 статті 244 ГПК України визначено, що заяву про ухвалення додаткового рішення може бути подано до закінчення строку на виконання рішення.

Відповідно до ч. 3 ст. 244 Господарського процесуального кодексу України суд, що ухвалив рішення, ухвалює додаткове судове рішення в тому самому складі протягом десяти днів з дня надходження відповідної заяви. Додаткове судове рішення ухвалюється в тому самому порядку, що й судове рішення.

Розглянувши заяву представника позивача про розподіл судових витрат, суд зазначає наступне.

Відповідно до положень статті 2 ГПК України завданням господарського судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів, пов`язаних із здійсненням господарської діяльності, та розгляд інших справ, віднесених до юрисдикції господарського суду, з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав і законних інтересів фізичних та юридичних осіб, держави.

Частинами 3, 4 статті 13 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних з вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

Відповідно до ст. 14 Господарського процесуального кодексу України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Товариство з обмеженою відповідальністю "Компанія "НІКО-ТАЙС" просить стягнути з відповідача 15 200,00 грн. судові витрати на правничу допомогу у зв`язку із апеляційним оскарженням ухвали суду від 30.01.2023 про закриття провадження у справі № 910/11564/22.

За приписами ст. 123 Господарського процесуального кодексу України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать, зокрема і витрати на професійну правничу допомогу.

Відповідно до ст. 126 Господарського процесуального кодексу України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.

За результатами розгляду справи витрати на професійну правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами.

Для цілей розподілу судових витрат:

1) розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу професійну правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката, визначається згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою;

2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Як зазначає Верховний Суд у численних постановах, при визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін. Ті самі критерії застосовує Європейський суд з прав людини, присуджуючи судові витрати на підставі статті 41 Конвенції. Зокрема, згідно з його практикою заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим (рішення у справі "East/West Alliance Limited" проти України", заява № 19336/04).

При цьому, у постанові від 05.10.2021 у справі №907/746/17 колегія суддів Верховного Суду акцентувала увагу на тому, що висновки судів про часткову відмову стороні, на користь якої ухвалено рішення, у відшкодуванні витрат на професійну правничу допомогу адвоката з підстав не пов`язаності, необґрунтованості та непропорційності до предмета спору не свідчить про порушення норм процесуального законодавства, навіть, якщо відсутнє клопотання учасника справи про зменшення розміру витрат на професійну правничу допомогу адвоката, які підлягають розподілу між сторонами. У такому разі, суди мають таке право відповідно до частини 5 статті 129 Господарського процесуального кодексу України та висновків об`єднаної палати Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду про те, як саме повинна застосовуватися відповідна норма права.

Аналогічна правова позиція, викладена в постанові Верховного Суду від 05.04.2023 у справі №910/20229/21, від 13.12.2022 у справі №910/429/21 та від 11.11.2022 у справі №909/50/22.

Як вбачається з матеріалів справи, постановою Північного апеляційного господарського суду від 18.04.2023 у справі № 910/11564/22 ухвалу Господарського суду міста Києва від 30.01.2023 скасовано та матеріали справи № 910/11564/22 передано на розгляд Господарського суду міста Києва. Разом з тим, постановою доручено Господарському суду міста Києва за результатами розгляду справи здійснити розподіл судових витрат у вигляді судового збору за розгляд апеляційної скарги ТОВ "Компанія "НІКО-ТАЙС" на ухвалу Господарського суду міста Києва від 30.01.2023.

У зв`язку з чим позивач подав до суду заяву про покладення на відповідача витрат на професійну правничу допомогу адвоката, які складають 15 200.00 грн. Також, заявником надано відповідні докази, на підтвердження понесених витрат в суді апеляційної інстанції.

При цьому суд зауважує, відповідно до п.п. в п. 4 ч. 1 ст. 282 ГПК України, постанова суду апеляційної інстанції складається, зокрема, з розподілу судових витрат, понесених у зв`язку з переглядом справи у суді апеляційної інстанції.

У взаємозв`язку з наведеним, суд акцентує увагу, що питання про розподіл судових витрат, понесених стороною в суді апеляційної інстанції, вирішується таким судом під час перегляду відповідного рішення, чи шляхом прийняття додаткового судового рішення.

Згідно усталеної практики Європейського суду з прав людини, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча п.1 ст.6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення від 09.12.1994р. Європейського суду з прав людини у справі «Руїс Торіха проти Іспанії»). Крім того, вмотивоване рішення дає стороні можливість оскаржити його та отримати його перегляд вищестоящою інстанцією.

Аналізуючи питання обсягу дослідження доводів учасників справи та їх відображення у судовому рішенні, суд першої інстанції спирається на висновки, що зробив Європейський суд з прав людини від 18.07.2006р. у справі «Проніна проти України», в якому Європейський суд з прав людини зазначив, що п.1 ст.6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі ст.6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи.

У рішенні Європейського суду з прав людини «Серявін та інші проти України» (SERYAVINOTHERS v. UKRAINE) вказано, що усталеною практикою Європейського суду з прав людини, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (див. рішення у справі «Руїс Торіха проти Іспанії» (Ruiz Torija v. Spain) від 9 грудня 1994 року, серія A, N 303-A, п. 29). Хоча національний суд має певну свободу розсуду щодо вибору аргументів у тій чи іншій справі та прийняття доказів на підтвердження позицій сторін, орган влади зобов`язаний виправдати свої дії, навівши обґрунтування своїх рішень (див. рішення у справі «Суомінен проти Фінляндії» (Suominen v. Finland), N 37801/97, п. 36, від 1 липня 2003 року). Ще одне призначення обґрунтованого рішення полягає в тому, щоб продемонструвати сторонам, що вони були почуті. Крім того, вмотивоване рішення дає стороні можливість оскаржити його та отримати його перегляд вищестоящою інстанцією. Лише за умови винесення обґрунтованого рішення може забезпечуватись публічний контроль здійснення правосуддя (див. рішення у справі «Гірвісаарі проти Фінляндії» (Hirvisaari v. Finland), №49684/99, п. 30, від 27 вересня 2001 року).

Аналогічна правова позиція викладена у постанові від 13.03.2018 Верховного Суду по справі № 910/13407/17.

Враховуючи вищезазначене, суд дійшов висновку, що заява позивача про покладення на відповідача судових витрат на професійну правничу допомогу під час розгляду справи в апеляційній інстанції у розмір 15 200,00 грн., задоволенню не підлягає.

Керуючись ст. 123, 126, 129, 232, 244, 282 Господарського процесуального кодексу України, суд

ВИРІШИВ:

1. У задоволення заяви представника Товариства з обмеженою відповідальністю "Компанія "НІКО-ТАЙС" про покладення на відповідача судових витрат на професійну правничу допомогу під час розгляду справи в апеляційній інстанції відмовити.

2. Додаткове рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку шляхом подачі апеляційної скарги в 20-денний строк з дня складення повного тексту додаткового рішення.

Повний текст додаткового рішення складено та підписано 22.12.2023.

Суддя М.Є. Літвінова