ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
_______________________________________________________________________
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21.12.2023м. ХарківСправа № 922/4663/23

Господарський суд Харківської області у складі:

судді Аюпової Р.М.

при секретарі судового засідання Цірук О.М.

розглянувши в порядку загального позовного провадження справу

за позовом Малого приватного підприємства "Агросервіс" (64836, Харківська обл., Лозівський р-н, с. Шевченкове Перше, вул. Шевченка, будинок 76);
до Фермерського господарства "Велес-Агро" (64801, Харківська область, Лозівський район, смт. Близнюки, вул. Незалежності, 3-А).
про стягнення коштів у розмірі 144 757, 94 грн
за участю представників:

позивача - Лиска П.О.;

відповідача - Шелудько А.Д.

ВСТАНОВИВ:

Позивач - Мале приватне підприємство "Агросервіс", с. Шевченкове Перше, звернувся до Господарського суду Харківської області з позовом до відповідача - Фермерського господарства "Велес-Агро", смт. Близнюки, про стягнення збитків у розмірі 144 757, 94 грн, пов`язаних з невиконанням відповідачем умов договорів суборенди земельних ділянок, укладених з позивачем 18.12.2018. Також позивач просить суд покласти на відповідача судові витрати.

Ухвалою Господарського суду Харківської області від 08.11.2023 призначено справу до розгляду в порядку загального позовного провадження. Призначено підготовче засідання на 30 листопада 2023 року о 12:00 год.

21.11.2023 відповідачем надано відзив на позов (вх. № 31870), в якому зазначив, що порядок визначення та відшкодування збитків власникам землі та землекористувачам встановлюється Кабінетом Міністрів України. Постановою КМУ № 284 від 19.03.1993 затверджено Порядок визначення та відшкодування збитків власникам землі та землекористувачам. Таким чином, ненадання позивачем акту, затвердженого Постановою КМУ № 284 від 19.03.1993, є підтвердженням того, що обставини стосовно знищення посівів пшениці та наявності спричинених внаслідок цього збитків на суму 144 757, 94 грн є, на думку відповідача, виключно надуманими.

27.11.2023 позивачем надано до суду відповідь на відзив на позов (вх. № 32377), в якій позивач вказує на те, що Порядок відшкодування шкоди затверджений Постановою КМУ від 19.04.1993 № 284 стосується лише випадків правомірного заподіяння збитків, що за своїм характером ніяк не відноситься до предмету спору дійсного провадження. Окрім того, вказує, що причинно-наслідковий зв`язок між діями (бездіяльністю) суборендодавця та, як наслідок таких дій (бездіяльності), припинення дії договорів суборенди. В даному контексті під дією (бездіялньстю) відповідача слід розуміти свідоме допущення розірвання договорів оренди земельних ділянок з фізичними особами-орендодавцями, що призвело до припинення договорів суборенди таких ділянок, суборендарем яких виступало МПП «Агросервіс», а відтак і відповідальність існує і поза межами строків договорів.

04.12.2023 позивачем надано до суду акт обстеження стану посіві озимої пшениці від 27.04.2023 та додаткові докази в обґрунтування позовних вимог (вх. № 33206).

05.12.2023 відповідачем надані до суду заперечення на відповідь на відзив (вх. № 333070), в яких вказує на те, що не застосування Порядку при визначені та відшкодуванні збитків власникам землі та землекористувачам, затвердженого Постановою КМУ № 284 від 19.03.1993 щодо обставин зазначених в позові суперечить чинному законодавству та наявній судовій практиці. Також вказує, що у зв`язку з тим, що орендні правовідносини між власниками вказаних земельних ділянок та ФГ «Велес-Агро» припинились, то відповідно припинились і правовідносини пов`язані з суборендою вказаної землі у МПП «Агросервіс», що, на думку відповідача, відповідає чинному законодавству та умовам договорів суборенди. Таким чином ніякого порушення чинного законодавства з боку відповідача щодо припинення договорів суборенди не існує.

Ухвалою господарського суду від 07.12.2023 закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду по суті в судовому засіданні на 21 грудня 2023 року о 13:30 год.

У судовому засіданні 21.12.2023 представник позивача позов підтримав, наполягав на його задоволенні.

Представник відповідача у судовому засіданні проти позову заперечував, з підстав, викладених у відзиві на позов та запереченнях.

В ході розгляду даної справи господарським судом Харківської області, у відповідності до п.4 ч.5 ст.13 ГПК України, було створено учасникам справи умови для реалізації ними прав, передбачених цим Кодексом у межах строків, встановлених ГПК України.

В ході розгляду даної справи судом було в повному обсязі досліджено письмові докази у справі, пояснення учасників справи, викладені в заявах по суті справи - у відповідності до приписів ч. 1 ст. 210 ГПК України, а також з урахуванням положень ч. 2 цієї норми, якою встановлено, що докази, які не були предметом дослідження в судовому засіданні, не можуть бути покладені судом в основу ухваленого судового рішення.

Присутні в судовому засіданні представники сторін погодилися з тим, що судом досліджено всі докази, які надано сторонами у відповідності до ст. 74 ГПК України.

Враховуючи положення ст.ст. 13, 74 ГПК України якими в господарському судочинстві реалізовано конституційний принцип змагальності судового процесу, суд вважає, що господарським судом, в межах наданих йому повноважень, створені належні умови для надання сторонами доказів та заперечень та здійснені всі необхідні дії для забезпечення сторонами реалізації своїх процесуальних прав, а тому вважає за можливе розглядати справу по суті.

Відповідно до ст. 219 ГПК України, рішення у даній справі прийнято у нарадчій кімнаті за результатами оцінки доказів, поданих сторонами та витребуваних судом.

У судовому засіданні 21.12.2023, відповідно до ст. 240 ГПК України, судом проголошено вступну та резолютивну частини рішення.

З`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, дослідивши матеріали справи, заслухавши пояснення присутніх представників, всебічно та повно дослідивши надані учасниками судового процесу докази, суд встановив наступне.

18 грудня 2018 року між Малим приватним підприємством «Агросервіс» (позивач) та Фермерським господарством «Велес-Агро» (відповідач) укладено договори суборенди земельних ділянок за кадастровими номерами: :02:000:0051; :02:000:0052; :01:000:0148; :01:000:0150; :01:000:0158; :01:000:0159; :01:000:0149; :02:000:0068; :02:000:0063; :02:000:0069 загальною площею 52,107 га. строком на шість років.

Відповідно до умов договорів суборенди, що містяться в додатках, а саме п. 8.2., орендар гарантує, що у нього відсутні будь-які обставини чи заборони встановлені законодавством України, статутними документами орендаря чи договірними зобов`язаннями стосовно укладання та виконання справжнього договору суборенди.

Пунктом 10.4. договорів визначено вичерпний перелік підстав припинення договорів суборенди, зокрема:

1. за згодою сторін;

2. за рішення суду на вимогу однієї зі сторін внаслідок невиконання другою стороною обов`язків, передбачених договором та внаслідок випадкового знищення, пошкодження земельних ділянок, яке істотно перешкоджає її використанню, а також з інших підстав, визначених законом.

На випадок дострокового припинення права користування земельними ділянками на умовах суборенди, договором передбачено, що суборендар має право завершити розпочатий агрономічний сезон, включаючи повний збір урожаю в установлений агрономічний термін для кожної сільськогосподарської культури, а передача земельної ділянки орендарю відбувається після завершення збирання врожаю на всій ділянці. (п. 10.6. договору).

В разі порушення домовленостей з вини суборендодавця, останній повністю компенсує суборендарю всі витрати понесені ним на виконання цього договору, а також понесені суборендарем збитки, у тому числі недоотриманий дохід. (п.11.2. договору).

Договори суборенди вказаних земельних ділянок зареєстровані в передбаченому законом порядку, є діючими та оскарженню не підлягали, заміни рівнозначних ділянок не проводились.

Позивач вказує, що 06 квітня 2023 року, при плановому обстеженні посівів озимої пшениці на предмет стану вегетації, виявлено, що на спірних земельних ділянках посіви озимої пшениці МПП «Агросервіс» знищені повністю. Про даний факт було повідомлено місцевий відділ поліції, шляхом подання відповідної заяви. Позивачем було проведено перевірку на факт чинності спірних договорів суборенди через інтернетресурс Державного земельного кадастру.

Як стало відомо позивачу, відповідно до інформації з Державного земельного кадастру про право власності та речові права на земельну ділянку фактичні відносини з суборендодавцем у МПП «Агросервіс» припинились в період з 06.12.2022 року по 23.05.2023, а договори оренди таких земельних ділянок зареєстровані за новим орендарем - ТОВ «Колос».

МПП «Агросервіс» направило лист до ФГ «Велес-Агро» від 06.04.2023 з пропозицією мирного врегулювання спору. Даним листом відповідачеві запропоновано здійснити рівнозначну заміну вказаних вище земельних ділянок на інші з подальшим відшкодуванням витрат на передпосівний, посівний комплекс польових робіт та витрати на посівний матеріал.

Відповідачем відповіді на дане звернення позивачеві надано не було.

15.06.2023 МПП «Агросервіс» надіслало відповідачеві лист з вимогою відшкодування завданих збитків, у строк 20 календарних днів з моменту отримання такої вимоги.

Жодної відповіді або заперечення жодним на адресу позивача направлено не було та отримані збитки внаслідок дострокового припинення договорів суборенди земельних ділянок, що призвело до знищення посівів озимої пшениці позивачеві не компенсовані, що і стало підставою для звернення позивача з даним позовом до Господарського суду Харківської області за захистом свого порушеного права.

Надаючи правову кваліфікацію викладеним обставинам, суд виходить з наступного.

За приписами ст. 16 ЦК України одним із способів захисту цивільних прав та інтересів судом є відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди.

Відповідно до ч. 1, 2 ст. 22 ЦК України особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Збитками є: 1) витрати, яких особа зазнала у зв`язку із знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки); 2) доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушене (упущена вигода).

Ст. 224 ГК України визначено, що учасник господарських відносин, який порушив господарське зобов`язання або установлені вимоги щодо здійснення господарської діяльності, повинен відшкодувати завдані цим збитки суб`єкту, права або законні інтереси якого порушено. Під збитками розуміються витрати, зроблені управненою стороною, втрата або пошкодження її майна, а також не одержані нею доходи, які управнена сторона одержала б у разі належного виконання зобов`язання або додержання правил здійснення господарської діяльності другою стороною.

Згідно з п. 1 ст. 225 ГК України до складу збитків, що підлягають відшкодуванню особою, яка допустила господарське правопорушення, включаються: вартість втраченого, пошкодженого або знищеного майна, визначена відповідно до вимог законодавства; додаткові витрати (штрафні санкції, сплачені іншим суб`єктам, вартість додаткових робіт, додатково витрачених матеріалів тощо), понесені стороною, яка зазнала збитків внаслідок порушення зобов`язання другою стороною; неодержаний прибуток (втрачена вигода), на який сторона, яка зазнала збитків, мала право розраховувати у разі належного виконання зобов`язання другою стороною; матеріальна компенсація моральної шкоди у випадках, передбачених законом.

Тобто, збитки - це об`єктивне зменшення будь-яких майнових благ сторони, що обмежує її інтереси як учасника певних господарських відносин і проявляється у витратах, зроблених кредитором, втраті або пошкодженні майна, а також у не одержаних кредитором доходах, які б він одержав, якби зобов`язання було виконано боржником.

Для застосування такого заходу відповідальності як стягнення збитків необхідна наявність усіх елементів складу господарського правопорушення: 1) протиправної поведінки (дії чи бездіяльності) особи (порушення зобов`язання); 2) шкідливого результату такої поведінки - збитків; 3) причинного зв`язку між протиправною поведінкою та збитками; 4) вини особи, яка заподіяла шкоду. У разі відсутності хоча б одного із цих елементів відповідальність у вигляді відшкодування збитків не настає.

Протиправною вважається поведінка, яка порушує імперативні норми права або санкціоновані законом умови договору, внаслідок чого порушуються права іншої особи (така поведінка особи може виявлятися у прийнятті нею неправомірного рішення або у неправомірній поведінці - діях або бездіяльності). Під збитками розуміється матеріальна шкода, що виражається у зменшенні майна потерпілого в результаті порушення належного йому майнового права, та (або) применшенні немайнового блага тощо. Причинний зв`язок між протиправною поведінкою та заподіяними збитками виражається в тому, що протиправні дії заподіювача є причиною, а збитки є наслідком такої протиправної поведінки. Вина заподіювача збитків є суб`єктивним елементом відповідальності і полягає в психічному ставленні особи до вчинення нею протиправного діяння і проявляється у вигляді умислу або необережності.

Важливим елементом доказування наявності збитків є встановлення причинного зв`язку між протиправною поведінкою заподіювача та збитками потерпілої сторони. Причинний зв`язок між протиправною поведінкою і збитками є обов`язковою умовою відповідальності. Протиправна поведінка особи тільки тоді є причиною збитків, коли вона прямо (безпосередньо) пов`язана зі збитками. Непрямий (опосередкований) зв`язок між протиправною поведінкою і збитками означає лише, що поведінка оцінюється за межами конкретного випадку, і, відповідно, за межами юридично значимого зв`язку.

Притягнення до цивільно-правової відповідальності можливе лише при наявності певних, передбачених законом умов. Їх сукупність (протиправні дії, збитки, прямий причинний зв`язок між діями та шкодою, вина заподіювача у виникненні збитків чи шкоди) утворює склад цивільного правопорушення, який і є підставою цивільно-правової відповідальності. При відсутності хоча б одного із елементів відповідальність за завдану шкоду не настає.

Верховний Суд у ході касаційного перегляду судових рішень неодноразово наголошував на необхідності застосування категорій стандартів доказування та зазначав, що принцип змагальності забезпечує повноту дослідження обставин справи.

Зазначений принцип передбачає покладання тягаря доказування на сторони.

Одночасно цей принцип не передбачає обов`язку суду вважати доведеною та встановленою обставину, про яку сторона стверджує. Така обставина підлягає доказуванню таким чином, аби задовольнити, як правило, стандарт переваги більш вагомих доказів, тобто коли висновок про існування стверджуваної обставини з урахуванням поданих доказів видається більш вірогідним, ніж протилежний.

Близький за змістом правовий висновок викладений у постановах Верховного Суду від 02.10.2018 у справі N 910/18036/17, від 23.10.2019 у справі N 917/1307/18, від 18.11.2019 у справі N 902/761/18, від 04.12.2019 у справі N 917/2101/17.

При цьому, саме на позивача покладається обов`язок довести наявність збитків, протиправність поведінки заподіювача збитків та причинний зв`язок такої поведінки із заподіяними збитками.

Тобто, твердження позивача щодо наявності підстав для стягнення збитків, зокрема в контексті наявності збитків та їх розміру, протиправності поведінки заподіювача збитків та існування причинного зв`язку такої поведінки із заподіяними збитками, ураховуючи принципи змагальності, диспозитивності, рівності усіх учасників судового процесу перед законом і судом, підлягає доведенню саме позивачем.

Обґрунтовуючи позовні вимоги в частині стягнення збитків, позивач посилається на те, що 06 квітня 2023 року, при плановому обстеженні посівів озимої пшениці на предмет стану вегетації ним виявлено, що на спірних земельних ділянках посіви озимої пшениці МПП «Агросервіс» знищені повністю. Про даний факт було повідомлено місцевий відділ поліції, шляхом подання відповідної заяви.

Позивач вказує, що відповідно до інформації з Державного земельного кадастру про право власності та речові права на земельну ділянку фактичні відносини з суборендодавцем у МПП «Агросервіс» припинились в період з 06.12.2022 року по 23.05.2023, а договори оренди таких земельних ділянок зареєстровані за новим орендарем.

Вважаючи, що його права порушені, позивач 15.06.23 звернувся до відповідача з листом про відшкодування завданих збитків у розмірі 144 757, 42 грн.

При цьому, сума фактично понесених витрат позивача складається з комплексу польових робіт з передпосівної обробки грунту, паливно-мастильних матеріалів, які витрачені; підготовка насіння озимої пшениці до посіву, витрати, пов`язані із сівбою, а також собівартістю самого насіння пшениці.

Відповідно до детального розрахунку сум витрат на предпосівний, посівний комплекс робіт земельних масивів ВА-1, ВА-2 від 19.10.2023, він складається з вартості придбаних паливно-мастильних матеріалів, визначених на підставі видаткової накладної № НП20-171019 від 17 жовтня 2022 року з відрахуванням непрямих податків, та складає 47.66355 грн за літр пального. Вартості протруйного матеріалу, який використовувався для протруєння пшениці під сівбу на зазначених ділянках,який підтверджується видатковою накладною №109425 від 28 вересня 2021 року з відрахуванням непрямих податків, та складає 765,74 грн за літр препарату. Актами № 4 та 5 від 01 та 02 листопада 2022 року про використання мінеральних, органічних і бактеріальних добрив та засобів захисту рослин зафіксоване використання протруючого препарату для насіння озимої пшениці, яка використовувалась для засіву на земельних масивах ВА-1 та ВА-2 на загальну суму 11 968,52 грн. Відповідно до наказу керівника підприємства визначено норму витрат насіння пшениці на посів на рівні 300 кг на один гектар. Актом витрати насіння і садивного матеріалу №1 від 01 листопада 2022 року на земельний масив ВА-1 зафіксовано витрату в значенні 7,319 тон, загальною вартістю 44 722,71 грн. Актом витрати насіння і садивного матеріалу №2 від 02 листопада 2022 року на земельний масив ВА-2 зафіксовано витрату в значенні 8,313 тон, загальною вартістю 50 796,59 грн. Згідно дорожнього листа трактора №55 на 01-02 листопада 2022 року на посів озимої пшениці на земельних масивах ВА-1 та ВА-2 витрачено 782 літри дизельного пального на загальну суму 37 270,12 грн. Загальний підсумок витрат (збитків) позивача становить 144 757, 42 грн.

Суд зазначає, власники землі та землекористувачі мають право на захист своїх прав шляхом стягнення збитків з особи, яка вчинила неправомірні дії щодо відповідних земельних ділянок, у випадках, встановлених главою 24 ЗК України, та за процедурою, передбаченою Порядком визначення та відшкодування збитків власникам землі та землекористувачам, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 19.04.93 N 284.

У ст. 157 ЗК України визначено, що відшкодування збитків власникам землі та землекористувачам здійснюють органи виконавчої влади, органи місцевого самоврядування, громадяни та юридичні особи, які використовують земельні ділянки, а також органи виконавчої влади, органи місцевого самоврядування, громадяни та юридичні особи, діяльність яких обмежує права власників і землекористувачів або погіршує якість земель, розташованих у зоні їх впливу, в тому числі внаслідок хімічного і радіоактивного забруднення території, засмічення промисловими, побутовими та іншими відходами і стічними водами.

Порядок визначення та відшкодування збитків власникам землі і землекористувачам встановлюється Кабінетом Міністрів України.

Даним Порядком є затверджений Постановою Кабінету Міністрів України від 19 квітня 1993 року N 284 Порядок визначення та відшкодування збитків власникам землі та землекористувачам.

Неодержаний дохід (в розумінні Порядку) - це доход, який міг би одержати власник землі, землекористувач, у тому числі орендар, із земельної ділянки і який він не одержав внаслідок її вилучення (викупу) або тимчасового зайняття, обмеження прав, погіршення якості землі або приведення її у непридатність для використання за цільовим призначенням у результаті негативного впливу, спричиненого діяльністю підприємств, установ, організацій та громадян.

У відповідності до положень Постанови КМУ від 19 квітня 1993 року N 284 "Про порядок визначення та відшкодування збитків власникам землі та землекористувачам" передбачено, що розміри збитків визначаються комісіями, створеними Київською та Севастопольською міськими, районними державними адміністраціями, виконавчими органами сільських, селищних, міських рад. До складу комісій включаються представники Київської, Севастопольської міських, районних державних адміністрацій, виконавчих органів сільських, селищних, міських рад (голови комісій), власники землі або землекористувачі (орендарі), яким заподіяні збитки, представники підприємств, установ, організацій та громадяни, які будуть їх відшкодовувати, представники територіальних органів Держгеокадастру, Держекоінспекції, фінансових органів, органів у справах містобудування і архітектури.

Аналогічна правова позиція щодо застосування пункту 2 Порядку визначення та відшкодування збитків власникам землі та землекористувачам, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 19 квітня 1993 року № 284 викладена і в постановах Великої Палати Верховного Суду від 12 грудня 2018 року у справі № 501/463/15-а, від 23 січня 2019 року у справі № 822/3345/17, від 3 липня 2019 року у справі № 823/2491/18, від 11.09.2019 у справі № 826/1773/18 та Касаційним адміністративним судом у складі Верховного Суду в постановах від 31.01.2019 р. (справа № 524/4970/17), від 21.02.2019 (справа № 208/8698/15-а (2-а/208/28/16)), від 24.04.2019 (справа № 521/19088/14-а), від 24.09.2019 (справа № 522/13132/15-а), від 20.11.2019 (справа № 703/1224/17), від 28.11.2019 (справа № 2/5648/14 (208/5648/14, 2а/208/164/14)), від 23.12.2019 (справа № 712/3842/17), 27.03.2020 (справа № 184/896/16-а).

Таким чином, законодавець чітко визначив, як механізм фіксації наявності самих збитків так і їх розміру.

В абз.2 п.1 роз`яснення ВАСУ "Про деякі питання практики вирішення спорів, пов`язаних з відшкодуванням шкоди" (від 01.04.1994 № 02-5/215, викладене в новій редакції на підставі рекомендацій президії ВГСУ від 29.12.2007 № 04-5/239) зазначено: "Вирішуючи спори про стягнення заподіяних збитків, господарський суд перш за все повинен з`ясувати правові підстави покладення на винну особу зазначеної майнової відповідальності. При цьому, господарському суду слід відрізняти обов`язок боржника відшкодувати збитки, завдані невиконанням або неналежним виконанням зобов`язання, що випливає з договору (стаття 623 ЦК України), від позадоговірної шкоди, тобто від зобов`язання, що виникає внаслідок завдання шкоди (глава 82 ЦК України)".

Позивач за заявленим позовом просить стягнути саме завдану позадоговірну шкоду в сумі 144 757, 72 грн, до якої входять витрати на паливно-мастильні матеріали, використання протруючого препарату для насіння озимої пшениці, витрати насіння і садивного матеріалу.

Натомість, акту, затвердженого комісією створеною у відповідності до Порядку визначення та відшкодування збитків власникам землі та землекористувачам, затвердженого Постанови КМУ № 284 від 19.03.1993, на підтвердженням знищення посіві пшениці та наявності спричинених в наслідок цього збитків на суму 144 757,94 грн, позивачем суду надано не було.

Водночас, слід зазначити, що наданий позивачем до господарського суду односторонній акт обстеження стану посівів озимої пшениці від 27.04.2023, не є належним доказом на підтвердження визначення та відшкодування збитків у заявленому розмірі, у відповідності до Порядку, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України від 19 квітня 1993 року N 284.

Як вказано у п. 3.7. Постанови Пленуму ВГСУ від 17 травня 2011 року N 6 "Про деякі питання практики розгляду справ у спорах, що виникають із земельних відносин" власники землі та землекористувачі мають право на захист своїх прав шляхом стягнення збитків з особи, яка вчинила неправомірні дії щодо відповідних земельних ділянок, у випадках, встановлених главою 24 ЗК України, та за процедурою, передбаченою Порядком визначення та відшкодування збитків власникам землі та землекористувачам, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 19.04.93 N 284.

Відповідно до ч.1 ст.1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

Слід зазначити, що факт завдання позивачу збитків ФГ «Велес-Агро», що позивач підтверджує зверненням до правоохоронних органів з відповідною заявою від 19.04.2023, не доводить наявності правового зв`язку між спричиненими збитками і ФГ «Велес-Агро», адже культивацію посів згідно звернення позивача до правоохоронних органів здійснили невідомі особи. Окрім цього, матеріали справи не містять доказів досудового розслідування злочину за заявою позивача, доказів на підтвердження відкриття кримінального провадження стосовно осіб, причетних до навмисного знищення посівів озимої пшениці на земельних ділянках за кадастровими номерами: :02:000:0051; :02:000:0052; :01:000:0148; :01:000:0150; :01:000:0158; :01:000:0159; :01:000:0149; :02:000:0068; :02:000:0063; :02:000:0069.

Відповідно ст. 55 Конституції України, ст. 15, 16 ЦК України кожна особа має право звернутись до суду за захистом свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Згідно ст. 73 ГПК України: доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Відповідно до ст. 74 ГПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Згідно ч. 1 ст. 86 ГПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Відповідно до ст. 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини", ст. 11 ГПК України, суд, застосовує при розгляді справ Конвенцію про захист прав та основоположних свобод 1959 року і протоколи до неї, згоду на обов`язковість яких надано Верховною Радою України, та практику Європейського суду з прав людини, як джерело права.

Згідно з усталеною практикою Європейського суду з прав людини, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент: Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обгрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі Руїс Торіха проти Іспанії (Ruiz Torija v. Spain) від 9 грудня 1994 року, серія А, № 303А, п. 29). Хоча національний суд має певну свободу розсуду щодо вибору аргументів у тій чи іншій справі та прийняття доказів на підтвердження позицій сторін, орган влади зобов`язаний виправдати свої дії, навівши обґрунтування своїх рішень (рішення у справі Суомінен проти Фінляндії (Suominen v. Finland), №37801/97, п. 36, від 1 липня 2003 року).

Підсумовуючи вищевикладене, в процесі повного і всебічного з`ясування обставин, на які сторони посилаються, як на підставу своїх вимог і заперечень, враховуючи фактичні обставини справи та наведені норми законодавства, суд дійшов висновку про відмову у задоволенні позовних вимог, з огляду на недоведеність позивачем факту завдання відповідачем збитків у розмірі 144 757, 94 грн.

Відповідно до положень ст. 129 ГПК України, судовий збір покладається на позивача.

На підставі викладеного та керуючись ст. 6, 8, 19, 124, 129 Конституції України, ст. 12, 13, 73, 74, 76-79, 129, 232, 233, 236 - 241, 255, 256 ГПК України, суд

ВИРІШИВ:

У задоволенні позову відмовити повністю.

Відповідно до ст. 241 ГПК України, рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Згідно ст. 256, 257 ГПК України, рішення може бути оскаржене до Східного апеляційного господарського суду протягом двадцяти днів з дня складання повного тексту рішення.

Позивач - Мале приватне підприємство "Агросервіс" (64836, Харківська обл., Лозівський р-н, с. Шевченкове Перше, вул. Шевченка, будинок 76);

Відповідач - Фермерське господарство "Велес-Агро" (64801, Харківська область, Лозівський район, смт. Близнюки, вул. Незалежності, 3-А).

Повне рішення складено 27.12.2023.

Суддя Р.М. Аюпова

ссправа № 922/4663/23