ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ВІННИЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
___________________________________________________________________________
РІШЕННЯ

"19" грудня 2023 р. Cправа № 902/1332/23

Господарський суд Вінницької області у складі головуючого судді Тварковського А.А.,

за участю секретаря судового засідання Данелюк Х.О.,

у відсутності учасників справи,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у порядку спрощеного позовного провадження матеріали справи

за позовом: Товариства з обмеженою відповідальністю "Перший Дім" (вул. Осипова, 10, м. Одеса, 65048)

до: Товариства з обмеженою відповідальністю "Вінпроектбуд" (вул. В.Стуса, буд. 7, м. Вінниця, 21009)

про стягнення 183528,28 грн,

В С Т А Н О В И В :

Товариством з обмеженою відповідальністю "Перший Дім" подано позов до Товариства з обмеженою відповідальністю "Вінпроектбуд" про стягнення 183528,28 грн.

В обґрунтування заявлених позовних вимог позивач вказує на неналежне виконання відповідачем своїх зобов`язань за Договором №1119/70 про постачання матеріалів будівельного призначення від 03.12.2019 в частині повної та своєчасної оплати вартості поставленого товару, внаслідок чого Товариством з обмеженою відповідальністю "Перший Дім" заявлено до стягнення з Товариства з обмеженою відповідальністю "Вінпроектбуд" 183528,28 грн заборгованості, з яких: 74484,47 грн - основного боргу; 73220,3 грн - пені; 30179,84 грн - інфляційних втрат та 5643,67 грн - 3% річних.

Ухвалою суду від 08.11.2023, з урахуванням виправлених недоліків позовної заяви, за вказаним позовом відкрито провадження у справі №902/1332/23 в порядку спрощеного позовного провадження та призначено справу до розгляду по суті на 28.11.2023.

За результатами проведеного судового засідання 28.11.2023, суд, з метою забезпечення реалізації прав, наданих учасникам судового процесу Господарським процесуальним кодексом України та враховуючи відсутність правової позиції відповідача у даному спорі, постановив ухвалу про відкладення розгляду справи на 19.12.2023.

На визначену дату та час повідомлені належним чином учасники справи (шляхом доставки ухвали від 28.11.2023 до Електронних кабінетів ЄСІТС) не з`явилися.

Враховуючи неявку в судове засідання учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося.

Поряд з цим позивач заявляв клопотання про розгляд справи без участі представника Товариства з обмеженою відповідальністю "Перший Дім" за наявними матеріалами (вх. канцелярії суду №01-34/11361/23 від 28.11.2023), за змістом якого вказане товариство позовні вимоги підтримує у повному обсязі.

Відзиву відповідача на позовну заяву до суду не надійшло.

За приписами частини 2 статті 178 Господарського процесуального кодексу України у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин суд має право вирішити спір за наявними матеріалами справи. Аналогічна норма міститься у частині 9 статті 165 ГПК України.

Оскільки відповідач не скористався своїм правом на подання відзиву, справа розглядається за наявними матеріалами у відповідності до приписів частини 9 статті 165 та частини 2 статті 178 ГПК України.

Дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, судом встановлено таке.

03.12.2019 між Товариством з обмеженою відповідальністю "Перший Дім" (Постачальник, позивач) та Товариством з обмеженою відповідальністю "Вінпроектбуд" (Покупець, відповідач) укладено Договір №1119/79 про постачання матеріалів будівельного призначення (Договір), відповідно до п. 1.1. якого у відповідності до умов даного Договору Постачальник, на підставі замовлення Покупця, зобов`язується передати у власність Покупця матеріали будівельного призначення (надалі - Товар), а Покупець зобов`язується прийняти Товар та оплатити його на умовах даного Договору. Назва, асортимент, кількість та ціна Товарів визначається в рахунках-фактурах, що надані Постачальником. Сторони визнають, що видаткова накладна, підписана Сторонами, є погодженням асортименту товару, його кількості та ціни.

Покупець на підставі виставленого Постачальником рахунку здійснює оплату за товар шляхом безготівкового переказу 100% попередньої оплати Товару протягом 3 (трьох) банківських днів з моменту виставлення рахунку-фактури, якщо інший строк не зазначений в рахунку-фактурі (п. 3.4. Договору).

За змістом пп. 4.4., 4.5. Договору перехід права власності на Товар відбувається в момент прийняття Покупцем партії Товару в місці постачання. Постачання Товару і його прийняття оформлюється у видатковій накладній, що підписується уповноваженими представниками Сторін. Повноваження представника Покупця повинні бути підтверджені довіреністю, обов`язково завіреною печаткою Покупця.

Пунктом 5.1. Договору сторони погодили, що за порушення умов даного Договору Сторони несуть відповідальність у вигляді пені в розмірі подвійної облікової ставки НБУ від суми боргу за кожний день прострочення виконання зобов`язань за даним Договором, за умови надходження вимоги від постраждалої Сторони.

Згідно із п. 8.16. Договору у разі, якщо жодна зі Сторін не заявить про свій намір розірвати Договір не пізніше як за 20 (двадцять) календарних днів до моменту закінчення строку дії Договору, Договір вважається автоматично пролонгованим на кожен наступний рік на тих самих умовах, які діяли на момент його укладення.

На виконання умов Договору за період вересня - листопада 2021 року позивач поставив відповідачу обумовлений товар згідно із виставленими рахунками на загальну суму 85 471,24 грн з ПДВ, що підтверджується видатковими накладними:

- №В-ПД-002263/01 від 22.09.2021 на суму 17 831,57 грн (рахунок №В-ПД-002263 від 22.09.2021);

- №В-ПД-002358/01 від 30.09.2021 на суму 1 846,08 грн (рахунок №В-ПД-002358 від 30.09.2021);

- №В-ПД-002392/01 від 04.10.2021 на суму 17 431,93 грн (рахунок №В-ПД-002392 від 04.10.2021);

- №В-ПД-002452/01 від 07.10.2021 на суму 4 017,02 грн (рахунок №В-ПД-002452 від 06.10.2021);

- №В-ПД-002623/01 від 22.10.2021 на суму 13 431,26 грн (рахунок №В-ПД-002623 від 22.10.2021);

- №В-ПД-002663/01 від 25.10.2021 на суму 1 038,6 грн (рахунок №В-ПД-002663 від 25.10.2021);

- №В-ПД-002687/01 від 28.10.2021 на суму 20 269,2 грн (рахунок №В-ПД-002687 від 26.10.2021);

- №В-ПД-002825/02 від 10.11.2021 на суму 9 241,76 грн (рахунок №В-ПД-002825 від 09.11.2021);

- №В-ПД-002872/01 від 15.11.2021 на суму 363,82 грн (рахунок №В-ПД-002872 від 15.11.2021).

Водночас строк оплати по кожній із накладних в силу вимог п. 3.4. Договору настав.

Як стверджує позивач, відповідач частково розрахувався за поставлений за Договором Товар згідно платіжної інструкції № 73 від 28.12.2021 на суму 100000 грн (оплата згідно Договору за попередні поставки Товару відповідно до попередньо виставлених рахунків за Товар та часткова оплата згідно в/н № В-ПД-002263/01 від 22.09.2021 на суму 10986,77 грн).

Несплата решти вартості отриманого відповідачем Товару в сумі 74 484,47 грн слугувала підставою для звернення позивача із відповідним позовом до суду про стягнення із Товариства з обмеженою відповідальністю "Вінпроектбуд" 74484,47 грн - основного боргу. При цьому позивачем нараховано та заявлено до стягнення з відповідача 73220,3 грн - пені; 30179,84 грн - інфляційних втрат та 5643,67 грн - 3% річних внаслідок прострочення виконання зобов`язання.

З огляду на встановлені обставини справи, суд враховує таке.

За своєю правовою природою правовідносини між позивачем та відповідачем в межах даного спору врегульовано положеннями глави 54 Цивільного кодексу України, враховуючи укладений між сторонами Договір №1119/70 про постачання матеріалів будівельного призначення від 03.12.2019.

Згідно із ст. 712 ЦК України за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов`язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов`язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов`язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму.

До договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін.

За договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов`язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов`язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму (ст. 655 Цивільного кодексу України).

Як передбачено п. 2 ч. 1 ст. 664 Цивільного кодексу України обов`язок продавця передати товар покупцеві вважається виконаним у момент надання товару в розпорядження покупця, якщо товар має бути переданий покупцеві за місцезнаходженням товару.

Ціна в договорі встановлюється за домовленістю сторін (ст. 632 ЦК України).

Згідно із ч. 1 ст. 693 Цивільного кодексу України якщо договором встановлений обов`язок покупця частково або повністю оплатити товар до його передання продавцем (попередня оплата), покупець повинен здійснити оплату в строк, встановлений договором купівлі-продажу, а якщо такий строк не встановлений договором, - у строк, визначений відповідно до статті 530 цього Кодексу. У разі невиконання покупцем обов`язку щодо попередньої оплати товару застосовуються положення статті 538 цього Кодексу.

Відповідно до ч. 3 ст. 538 Цивільного кодексу України у разі невиконання однією із сторін у зобов`язанні свого обов`язку або за наявності очевидних підстав вважати, що вона не виконає свого обов`язку у встановлений строк (термін) або виконає його не в повному обсязі, друга сторона має право зупинити виконання свого обов`язку, відмовитися від його виконання частково або в повному обсязі.

В силу положень ст. 530 ЦК України якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Статтями 610, 612 ЦК України встановлено, що порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Відповідно до ст. 627 ЦК України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Згідно із ст. 526 Цивільного кодексу України, ст. 193 Господарського кодексу України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цих Кодексів, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом (ст. 525 Цивільного кодексу України, ч. 7 ст. 193 Господарського кодексу України).

Відповідно до ст. 527 Цивільного кодексу України боржник зобов`язаний виконати свій обов`язок, а кредитор - прийняти виконання особисто, якщо інше не встановлено договором або законом, не випливає із суті зобов`язання чи звичаїв ділового обороту.

Кожна із сторін у зобов`язанні має право вимагати доказів того, що обов`язок виконується належним боржником або виконання приймається належним кредитором чи уповноваженою на це особою, і несе ризик наслідків непред`явлення такої вимоги.

Як підтверджується матеріалами справи та не спростовано відповідачем, ним в порушення прийнятих на себе зобов`язань за договором не було здійснено остаточної оплати вартості поставленого позивачем товару на суму 74484,47 грн.

Наявність заборгованості підтверджується обопільно-підписаними та скріпленими печатками сторін видатковими накладними, з урахуванням погашення 10986,77 грн за видатковою накладною № В-ПД-002263/01 від 22.09.2021 (в межах суми погашення 100000 грн згідно із платіжною інструкцією № 73 від 28.12.2021).

Погашення Товариством з обмеженою відповідальністю "Вінпроектбуд" заборгованості у більшому розмірі відповідачем не доведено.

Зокрема, суд враховує позицію, викладену у постанові КГС ВС від 08.06.2022 у справі №913/618/21, що доказувати факт здійснення відповідачем оплати заборгованості, заявленої позивачем до стягнення, має саме відповідач, а не позивач.

Враховуючи вищевикладене, суд дійшов висновку про задоволення позову щодо суми основного боргу у заявленій позивачем сумі 74484,47 грн.

Окрім суми основного боргу, позивачем заявлено до стягнення з відповідача 73220,3 грн - пені; 30179,84 грн - інфляційних втрат та 5643,67 грн - 3% річних.

Згідно із ч. 2 ст. 615 ЦК України одностороння відмова від зобов`язання не звільняє винну сторону від відповідальності за порушення зобов`язання.

Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 692 Цивільного кодексу України покупець зобов`язаний оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлений інший строк оплати товару. Покупець зобов`язаний сплатити продавцеві повну ціну переданого товару.

Так, пунктом 3.4. Договору сторони обумовили, що Покупець на підставі виставленого Постачальником рахунку здійснює оплачу за товар шляхом безготівкового переказу 100% попередньої оплати Товару протягом 3 (трьох) банківських днів з моменту виставлення рахунку-фактури, якщо інший строк не зазначений в рахунку-фактурі.

Відповідно до ч. 2 ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Слід зазначити, що передбачене законом право кредитора вимагати стягнення боргу, враховуючи 3% річних та інфляційні витрати, є способом захисту майнових прав та інтересів кредитора, сутність яких складається з відшкодування матеріальних втрат кредитора та знецінення грошових коштів внаслідок інфляційних процесів, а також отримання компенсації (плати) від боржника за користування ним грошовими коштами, які належать до сплати кредитору.

До правових наслідків порушення грошового зобов`язання, передбачених у статті 625 ЦК України, застосовується загальна позовна давність тривалістю у три роки (стаття 257 цього Кодексу).

Згідно із п. 3 ст. 611 Цивільного кодексу України у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема, сплата неустойки.

За приписами ч. 1 ст. 546 Цивільного кодексу України та ст. 230 Господарського кодексу України виконання зобов`язання може забезпечуватися, крім іншого, неустойкою.

Відповідно до ст. 549 Цивільного кодексу України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання.

Згідно із ч. 1 ст. 550 Цивільного кодексу України право на неустойку виникає незалежно від наявності у кредитора збитків, завданих невиконанням або неналежним виконанням зобов`язання.

Статтею 230 Господарського кодексу України встановлено, що штрафними санкціями у цьому Кодексі визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов`язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов`язання.

Частиною шостою статті 232 Господарського кодексу України передбачено, що нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання зобов`язання, якщо інше не встановлено законом або договором, припиняється через шість місяців від дня, коли зобов`язання мало бути виконано.

Пунктом 5.1. Договору сторони погодили, що за порушення умов даного Договору Сторони несуть відповідальність у вигляді пені в розмірі подвійної облікової ставки НБУ від суми боргу за кожний день прострочення виконання зобов`язань за даним Договором, за умови надходження вимоги від постраждалої Сторони.

Судом враховано положення ч. 6 ст. 232 Господарського кодексу України, якими обмежено нарахування пені піврічним строком, однак відповідно до п. 7 Прикінцевих положень Господарського кодексу України під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19), строки, визначені статтями 232, 269, 322, 324 цього Кодексу, продовжуються на строк дії такого карантину.

Так, постановою Кабінетом Міністрів України №211 від 11.03.2020 по всій території України було введено карантин з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19), який скасовано з 01.07.2023 відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 27.06.2023 № 651.

Отже, строки нарахування пені, які встановлені у ч. 6 ст. 232 Господарського кодексу України, є продовженими на період дії карантину.

Здійснивши перерахунок 3% річних, інфляційних втрат та пені за допомогою калькулятора підрахунку заборгованості та штрафних санкцій "LІGA 360" за відповідний період прострочення за кожною видатковою накладною (кінцева дата нарахування 16.10.2023), судом встановлено, що розрахунок 3% річних підтверджується в сумі 4521,81 грн; інфляційних втрат - в сумі 24994,72 грн та пені - в сумі 59014,47 грн. Відтак, у стягненні 1121,86 грн - 3% річних та 5185,12 грн - інфляційних втрат слід відмовити як заявлених безпідставно.

Позаяк розрахунок 3% річних та інфляційних втрат підтверджується в менших сумах, аніж заявлено позивачем, суд дійшов висновку про задоволення позову в частині таких складових заборгованості у визначеному судом розмірі: 4521,81 грн - 3% річних та 24994,72 грн - інфляційних втрат. Відтак у стягненні 1121,86 грн - 3% річних та 5185,12 грн - інфляційних втрат слід відмовити як заявлених безпідставно.

Поряд з цим суд враховує, що відповідно до ч. 3 ст. 509 ЦК України, зобов`язання має ґрунтуватися на засадах добросовісності, розумності та справедливості.

Із мотивувальної частини рішення Конституційного Суду України від 11.07.2013 № 7-рп/2013 слідує, що неустойка має на меті стимулювати боржника до виконання основного грошового зобов`язання та не повинна перетворюватись на несправедливо непомірний тягар для споживача і бути джерелом отримання невиправданих додаткових прибутків для кредитора.

Відтак, інститут зменшення неустойки судом є ефективним механізмом забезпечення балансу інтересів сторін порушеного зобов`язання.

Згідно із положеннями статті 233 ГК України, які також кореспондують зі змістом статті 551 ЦК України, у разі якщо належні до сплати штрафні санкції надмірно великі порівняно із збитками кредитора, суд має право зменшити розмір санкцій. При цьому, повинно бути взято до уваги: ступінь виконання зобов`язання боржником; майновий стан сторін, які беруть участь у зобов`язанні; не лише майнові, але й інші інтереси сторін, що заслуговують на увагу. Якщо порушення зобов`язання не завдало збитків іншим учасникам господарських відносин, суд може з урахуванням інтересів боржника зменшити розмір належних до сплати штрафних санкцій.

Таким чином, вирішуючи, в тому числі й з власної ініціативи, питання про зменшення розміру неустойки (штрафу, пені), яка підлягає стягненню зі сторони, що порушила зобов`язання, суд повинен об`єктивно оцінити, чи є даний випадок винятковим, виходячи з інтересів сторін, які заслуговують на увагу, ступеню виконання зобов`язання, причини (причин) неналежного виконання або невиконання зобов`язання, незначності прострочення виконання, наслідків порушення зобов`язання, невідповідності розміру стягуваної неустойки (штрафу, пені) таким наслідкам, поведінки винної сторони (в тому числі вжиття чи невжиття нею заходів до виконання зобов`язання, негайне добровільне усунення нею порушення та його наслідків) тощо.

Тобто з системного аналізу вищевказаних норм слідує, що зменшення розміру заявленої до стягнення неустойки є правом суду, а за відсутності переліку таких виняткових обставин, суд, оцінивши надані сторонами докази та обставини справи у їх сукупності, на власний розсуд вирішує питання про наявність або відсутність у кожному конкретному випадку обставин, за яких можливе зменшення неустойки.

Отже, якщо порушення зобов`язання учасника господарських відносин не потягло за собою значні збитки для іншого господарюючого суб`єкта, то суд може з урахуванням інтересів боржника зменшити розмір належних до сплати штрафних санкцій.

Слід зазначити, що законодавчо не врегульований розмір можливого зменшення штрафних санкцій. При цьому, вирішення питання про зменшення неустойки та розмір, до якого вона підлягає зменшенню, закон відносить на розсуд суду.

Вирішуючи питання щодо зменшення розміру пені, суд бере до уваги такі обставини:

- пеня є лише санкцією за невиконання зобов`язання, а не основним боргом, а тому при зменшенні її розміру позивач не несе значного негативного наслідку в своєму фінансовому становищі з урахуванням задоволення позовних вимог про стягнення 3% річних та інфляційних втрат.

- відсутність підстав вважати, що порушення зобов`язання відповідачем потягло за собою значні збитки для позивача;

- очевидну неспівмірність заявленої до стягнення суми пені, коли наслідки невиконання боржником зобов`язання вочевидь більш вигідні для кредитора, ніж належне виконання такого зобов`язання.

Крім того, суд враховує правовий зміст інституту неустойки, основною метою якого є стимулювання боржника до виконання основного грошового зобов`язання; при цьому остання не повинна перетворюватись на несправедливо непомірний тягар для боржника і бути джерелом отримання невиправданих додаткових прибутків для кредитора.

Правовий висновок, що неустойка не може бути непомірним тягарем боржникові і джерелом отримання додаткових прибутків кредиторові підтримав Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного господарського суду відповідно до постанови від 08.04.2020 у справі №924/570/19.

Враховуючи викладені обставини, суд вважає за можливе скористатись правом, наданим ст. 551 ЦК України та ст. 233 ГК України, та зменшити розмір пені, що підлягає стягненню з відповідача на користь позивача, на 50%, що є співрозмірним в контексті інтересів обох сторін.

Аналогічний висновок щодо можливості зменшення розміру заявленої до стягнення неустойки, що є правом суду, яке реалізується ним на власний розсуд, викладений також у постановах Верховного Суду від 04.05.2018 у справі №917/1068/17, від 22.01.2019 у справі № 908/868/18, від 13.05.2019 у справі №904/4071/18, від 22.04.2019 у справі №925/1549/17, №924/754/18 від 18.06.2019, №912/1703/18 від 27.03.2019.

Таким чином, стягненню з відповідача підлягає 50% пені від суми, яку визнано судом обґрунтованою, тобто 29507,24 грн (59014,47 грн х 50% = 29507,24 грн). Водночас в позові щодо стягнення 43713,06 грн пені слід відмовити у зв`язку з її зменшенням судом та враховуючи безпідставне заявлення пені в сумі 14205,83 грн внаслідок неправильного обрахунку.

За змістом ст. 73 Господарського процесуального кодексу України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків.

Згідно із ч. 1, 3 ст. 74 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи.

Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Таке право мають також особи, в інтересах яких заявлено вимоги, за винятком тих осіб, які не мають процесуальної дієздатності (ч. 2 ст. 14 ГПК України).

Відповідно до ст.ст. 76, 77, 78, 79 ГПК України належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Достовірними є докази, створені (отримані) за відсутності впливу, спрямованого на формування хибного уявлення про обставини справи, які мають значення для справи. Наявність обставини, на яку сторона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, вважається доведеною, якщо докази, надані на підтвердження такої обставини, є більш вірогідними, ніж докази, надані на її спростування. Питання про вірогідність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Судом кожній стороні була надана розумна можливість представити справу в таких умовах, які не ставлять цю сторону у суттєво невигідне становище відносно другої сторони, в т.ч. подати докази на підтвердження своїх вимог та заперечень, скористатись іншими процесуальними правами.

Згідно із ч. 4 ст. 13 ГПК України кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних з вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

На підставі ст. 86 Господарського процесуального кодексу України господарський суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Враховуючи вищевикладене, факт існування заборгованості відповідача перед позивачем слідує з умов укладеного між сторонами Договору, положень чинного законодавства та підтверджується матеріалами справи. Поряд з цим відзиву на позовну заяву, доказів здійснених проплат чи власного контррозрахунку заборгованості відповідачем не подано.

За таких обставин суд дійшов висновку про часткове задоволення позову з урахуванням неправильного обрахунку 3% річних, інфляційних втрат та пені, а також зменшення розміру пені з ініціативи суду.

Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 129 ГПК України судовий збір у спорах, що виникають при виконанні договорів та з інших підстав, покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Поряд з цим витрати на судовий збір підлягають віднесенню на відповідача відповідно до ст. 129 ГПК України із покладенням витрат по сплаті судового збору і в частині вимоги, за якою відмовлено у позові у зв`язку із зменшенням неустойки (пені). Так, суд враховує викладене в пункті 4.3. постанови Пленуму ВГСУ "Про деякі питання практики застосування розділу VI Господарського процесуального кодексу України" № 7 від 21.02.2013 (яка хоча і стосується попередньої редакції ГПК України та наразі є чинною), у разі коли господарський суд зменшує розмір неустойки (штрафу, пені), витрати позивача, пов`язані зі сплатою судового збору, відшкодовуються за рахунок відповідача у сумі, сплаченій позивачем за позовною вимогою, яка підлягала б задоволенню, якби зазначений розмір судом не було зменшено.

Отже, на відповідача покладаються витрати на сплату судового збору в сумі 2445,23 грн, решта в сумі 307,69 грн (пропорційно вимогам, у задоволенні яких відмовлено внаслідок неправильного обрахунку) підлягає залишенню за Товариством з обмеженою відповідальністю "Перший Дім".

Керуючись ст.ст. 5, 7, 8, 10, 11, 13, 14, 15, 18, 42, 45, 46, 73, 74, 76, 77, 78, 79, 86, 91, 123, 129, 232, 233, 236, 237, 238, 240, 241, 242, 326, 327 Господарського процесуального кодексу України, суд

В И Р І Ш И В :

1. Позов задовольнити частково.

2. Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю "Вінпроектбуд" (вул. В.Стуса, буд. 7, м. Вінниця, 21009, ) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Перший Дім" (вул. Осипова, 10, м. Одеса, 65048, ) 74484,47 грн - основного боргу; 4521,81 грн - 3% річних; 24994,72 грн - інфляційних втрат; 29507,24 грн - пені та 2445,23 грн - витрат на сплату судового збору.

3. У стягненні 1121,86 грн - 3% річних; 5185,12 грн - інфляційних втрат та 43713,06 грн - пені відмовити.

4. Витрати на сплату судового збору в сумі 307,69 грн залишити за позивачем.

5. Згідно із приписами ч. 1 ст. 241 ГПК України рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано.

6. Відповідно до положень ч. 1 ст. 256 ГПК України апеляційна скарга на рішення суду подається протягом двадцяти днів з дня його проголошення до Північно-західного апеляційного господарського суду. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

7. Примірник повного судового рішення надіслати учасникам справи до Електронних кабінетів ЄСІТС.

Повне рішення складено 25 грудня 2023 р.

Суддя А.А. Тварковський

віддрук. прим.:

1 - до справи.