ПІВНІЧНО-ЗАХІДНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 грудня 2023 року Справа № 903/87/23

Північно-західний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючий суддя Тимошенко О.М., суддя Грязнов В.В. , суддя Саврій В.А.

секретар судового засідання Шилан О.С.

за участю представників сторін:

від позивача: Бохан С.О.

від відповідача 1: представник не з`явився

від відповідача 2: представник не з`явився

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Фермерського господарства "Гранд-Агро 2019" на ухвалу Господарського суду Волинської області, постановлену 19.10.2023 (суддя Вороняк А.С., повний текст складено 24.10.2023) у справі № 903/87/23

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Спектр-Агро"

до: 1. Фермерського господарства "Гранд-Агро 2019"

2. ОСОБА_1

про солідарне стягнення 4 602 551, 29 грн

ВСТАНОВИВ:

На розгляді Господарського суду Волинської області перебувала позовна заява Товариства з обмеженою відповідальністю "Спектр-Агро" до Фермерського господарства "Гранд-Агро 2019" та ОСОБА_1 про солідарне стягнення 4 602 551, 29 грн.

Рішенням Господарського суду Волинської області від 31.05.2023 позов задоволено частково. Стягнуто солідарно з ФГ "Гранд-Агро 2019" та ОСОБА_1 на користь ТОВ "Спектр-Агро" 2 346 153,08 грн, з них 2 051 495,82 грн основного боргу, 294 657,26 грн відсотків за користування товарним кредитом, а також 35 192,30 грн витрат по сплаті судового збору. В решті позову відмовлено.

Крім цього, постановою Північно-західного апеляційного господарського суду від 21.09.2023 змінено додаткове рішення Господарського суду Волинської області від 12.06.2023 та стягнуто солідарно з відповідачів на користь позивача 30 000, 00 грн витрат на професійну правничу допомогу.

До Господарського суду Волинської області від ФГ "Гранд-Агро 2019" надійшла заява від 14.07.2023 про розстрочення виконання рішення Господарського суду Волинської області від 31.05.2023 на дванадцять місяців, визначивши такий порядок його виконання: 30.11.2023 1 073 076,54 грн; до 30.05.2024 - 1 173 076,54 грн (з врахуванням заяви від 19.10.2023).

Обґрунтовуючи вказану заяву відповідач - 1 посилався на введений Указом Президента України № 64/2022 від 24.02.2022 з 05:30 год. 24.02.2022 на всій території України воєнний стан, який неодноразово продовжувався та діє досі. Активні бойові дії і терористичні ураження об`єктів критичної інфраструктури (складів з паливно-мастильними матеріалами) негативно відобразилися на господарській діяльності, в тому числі й на діяльності ФГ "Гранд-Агро 2019", оскільки основним видом діяльності фермерського господарства є вирощування зернових культур (крім рису), бобових культур і насіння олійних культур (код КВЕД 01.11). Специфіка цієї діяльності полягає в постійному веденні польових робіт на землі та відповідно, здійснюється з використанням сільськогосподарської техніки для підготовки ґрунту, засівання/обробки/збирання культур, відтак, існує постійна потреба у закупівлі паливно-мастильних матеріалів, вартість яких зросла майже на 43% в порівнянні з цінами січня-лютого 2022 року. Крім того, надмірна кількість атмосферних опадів восени 2022 року унеможливила збір врожаю та призвела до втрати частини врожаю. Відповідно у 2022 році господарська діяльність ФГ "Гранд-Агро 2019" була збитковою та згідно фінансової звітності суб`єкта малого підприємництва, витрати господарства перевищили прибутки на суму 13 680 900,00 грн. Також зазначав про наявність заборгованості перед іншими контрагентами і у випадку накладення арешту органом ДВС на грошові кошти відповідача, що знаходяться на банківських рахунках, останнє втратить можливість закуповувати насіння/добрива для посівної та оплачувати послуги при зборі врожаю, що призведе до неплатоспроможності господарства. Як стверджував боржник, після здійснення часткової оплати заборгованості по податках, придбання препаратів для вирощування культур, часткової сплати 100 000,00 грн позивачу на виконання даного рішення суду у них не залишилося обігових коштів, а дохід може бути отримано лише від реалізації у вересні-жовтні 2023 року зібраного врожаю.

Ухвалою Господарського суду Волинської області від 19.10.2023 у справі № 903/87/23 відмовлено у задоволенні заяви ФГ "Гранд-Агро 2019" про розстрочення виконання судового рішення від 31.05.2023 по справі № 903/87/23.

Не погоджуючись із вказаною ухвалою, відповідач - 1 звернувся з апеляційною скаргою, в якій просить останню скасувати та ухвалити нове рішення, яким задовольнити вимоги заяви ФГ "Гранд-Агро 2019" про розстрочення виконання судового рішення в повному обсязі.

Аргументуючи доводи апеляційної скарги вказує, що суд безпідставно не врахував викладені у заяві відповідача - 1 обставини та дійшов передчасного висновку про відмову в її задоволенні.

Ухвалою Північно-західного апеляційного господарського суду від 22.11.2023 відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою Фермерського господарства "Гранд-Агро 2019" на ухвалу Господарського суду Волинської області від 19.10.2023 у справі № 903/87/23; апеляційну скаргу постановлено розглянути із повідомленням (викликом) сторін.

Правом подачі письмового відзиву на апеляційну скаргу позивач та відповідач - 2 не скористалися.

В судовому засіданні представник позивача надав усні пояснення, доводи апеляційної скарги заперечив та у задоволенні останньої просить відмовити.

Відповідачі в судове засідання не з`явилися, про дату, час та місце судового розгляду апеляційної скарги повідомлені належним чином.

За умовами ч. 12 ст. 270 ГПК України неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.

Враховуючи, що всі учасники справи належним чином повідомлені про дату, час і місце розгляду справи та явка учасників справи обов`язковою не визнавалась, суд дійшов висновку про відсутність перешкод для її розгляду.

Відповідно до ст. 269 ГПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї. Докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього.

Розглянувши матеріали справи № 903/87/23, проаналізувавши доводи учасників справи, а також перевіривши додержання судом першої інстанції норм матеріального і процесуального права, Північно-західний апеляційний господарський суд зазначає таке.

Згідно із нормами ч. 1 ст. 326 ГПК України судові рішення, що набрали законної сили, є обов`язковими на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, і за її межами.

Приписами ст. 331 ГПК України передбачено порядок вирішення питання про відстрочення або розстрочення виконання судового рішення, зміна способу та порядку виконання судового рішення.

Так, за заявою сторони суд, який розглядав справу як суд першої інстанції, може відстрочити або розстрочити виконання рішення, а за заявою стягувача чи виконавця (у випадках, встановлених законом ), - встановити чи змінити спосіб або порядок його виконання.

Зокрема, ч. 3 ст. 331 ГПК України встановлено, що підставою для відстрочки або розстрочки виконання судового рішення є обставини, що істотно ускладнюють виконання рішення або роблять його неможливим.

Вирішуючи питання про відстрочення чи розстрочення виконання судового рішення, суд також враховує: ступінь вини відповідача у виникненні спору; стихійне лихо, інші надзвичайні події тощо. Розстрочення та відстрочення виконання судового рішення не може перевищувати одного року з дня ухвалення такого рішення, ухвали, постанови (ч. 4, 5 ст. 331 ГПК України).

Вказана норма визначає процесуальну можливість вирішення питань, пов`язаних із проблемами, що виникають під час виконання рішення господарського суду. У процесі виконання рішення ймовірне виникнення обставин, що ускладнюють виконання чи роблять його неможливим.

Розстрочка означає виконання рішення частками, встановленими господарським судом, з певним інтервалом у часі. Строки виконання кожної частки також повинні визначатись господарським судом. При цьому слід мати на увазі, що розстрочка можлива при виконанні рішення, яке стосується предметів, що діляться (гроші, майно, не визначене індивідуальними ознаками; декілька індивідуально визначених речей тощо). Підставою для відстрочки, розстрочки, зміни способу та порядку виконання рішення можуть бути конкретні обставини, що ускладнюють виконання рішення або роблять його неможливим у визначений строк або встановленим господарським судом способом. При цьому необхідно враховувати, що згоди сторін на вжиття заходів, передбачених ст. 331 ГПК України, ця норма не вимагає, і господарський суд законодавчо обмежений конкретними термінами відстрочки чи розстрочки виконання рішення, який не може перевищувати одного року з дня ухвалення такого рішення.

Проте, як зазначено в постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного господарського суду від 15.03.2018 у справі № 910/8153/17, вирішуючи питання про відстрочку чи розстрочку виконання рішення, зміну способу і порядку виконання рішення, господарський суд повинен враховувати матеріальні інтереси сторін, їх фінансовий стан, ступінь вини Відповідача у виникненні спору, наявність інфляційних процесів у економіці держави та інші обставини справи, зокрема, стосовно юридичної особи - наявну загрозу банкрутства, відсутність коштів на банківських рахунках і майна, на яке можливо було б звернути стягнення, тощо. Таким чином, законодавець у будь-якому випадку пов`язує розстрочення виконання судового рішення у судовому порядку з об`єктивними, непереборними, винятковими обставинами, що ускладнюють вчасне виконання судового рішення. При цьому положення ГПК України не містять визначеного переліку обставин, які свідчать про неможливість виконання рішення чи ускладнюють його виконання. Тому суд повинен оцінити докази, що підтверджують зазначені обставини, за правилами ст. 86 такого кодексу. Відповідно до вказаної статті господарський суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом. Ніякі докази не мають для господарського суду заздалегідь встановленої сили. З урахуванням наведеного, суд самостійно вирішує питання стосовно достовірності доказів, достатності їх для винесення рішення, істинності відомостей, які містяться в доказах.

Разом з тим необхідно враховувати, що виконання судового рішення є невід`ємною складовою права кожного на судовий захист і охоплює, зокрема, законодавчо визначений комплекс дій, спрямованих на захист і відновлення порушених прав, свобод, законних інтересів фізичних та юридичних осіб, суспільства, держави ( п. 2 мотивувальної частини рішення Конституційного Суду України від 13.12.2012 № 18-рп/2012 ); невиконання судового рішення загрожує сутності права на справедливий розгляд судом ( п. 3 мотивувальної частини рішення Конституційного Суду України від 25.04.2012 № 11-рп/2012 ); відповідно до усталеної практики Європейського Суду з прав людини право на суд, захищене ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, було б ілюзорним, якби національна правова система Високої Договірної Сторони дозволяла, щоб остаточне, обов`язкове для виконання судове рішення залишалося невиконаним на шкоду будь-якій зі сторін ( див. рішення у справі "Горнсбі проти Греції" (Hornsby v. Greece), від 19.03.1997, п. 40, Reports of Judgments and Decisions 1997-II ); за певних обставин затримка з виконанням судового рішення може бути виправданою, але затримка не може бути такою, що спотворює сутність гарантованого пунктом 1 ст. 6 Конвенції права ( див. рішення у справі "Іммобільяре Саффі" проти Італії", № 22774/93, п. 74, ECHR 1999-V ).

Враховуючи те, що існування заборгованості, підтверджене обов`язковими та такими, що підлягають виконанню, судовими рішеннями, надає особі, на чию користь воно було винесено, "легітимні сподівання" на те, що заборгованість буде йому сплачено та така заборгованість становить "майно" цієї особи у розумінні ст. 1 Першого протоколу до Конвенції ( рішення у справі "Пономарьов проти України" від 03.04.2008), то з метою недопущення порушення гарантованих Конституцією України та Конвенцією права на справедливий суд та права на повагу до приватної власності суд, який надає відстрочку чи розстрочку у виконанні рішення, у кожному конкретному випадку повинен встановити: 1) чи затримка у виконанні рішення зумовлена особливими і непереборними обставинами; 2) чи передбачена домовленістю сторін чи у національному законодавстві компенсація "потерпілій стороні" за затримку виконання рішення, ухваленого на його користь судового рішення, та індексації присудженої суми; 3) чи не є період виконання рішення надмірно тривалим для стягувача як "потерпілої сторони"; 4) чи дотримано справедливий баланс інтересів сторін у спорі.

Тобто, у цьому контексті для виправдовування затримки виконання рішення суду недостатньо лише зазначити про відсутність у боржника коштів. Обов`язково мають враховуватися і інтереси іншої сторони спору, на користь якої прийнято рішення.

Питання про відстрочення чи розстрочення виконання рішення суду повинно вирішуватися господарськими судами із дотриманням балансу інтересів сторін. Необхідною умовою задоволення такої заяви є з`ясування питання щодо дотримання балансу інтересів сторін.

З урахуванням підстав, умов та меж надання відстрочки та розстрочки виконання судового рішення судова колегія наголошує, що безпідставне надання розстрочки без обґрунтованих на те мотивів, надане на тривалий період без дотримання балансу інтересів стягувача та боржника, порушує основи судового рішення, яке ухвалене іменем України, позбавляє кредитора можливості захистити свої права, знижує авторитет судового рішення, а тому таке судове рішення не може вважатися законним та справедливим.

Варто зазначити, що передбачені процесуальним законодавством обставини, з якими закон пов`язує можливість надання відстрочки або розстрочки, є оціночними, а вирішення такого питання закон відносить на розсуд суду.

При цьому, відповідно до статті 42 Господарського кодексу України підприємництво - це самостійна, ініціативна, систематична, на власний ризик господарська діяльність, що здійснюється суб`єктами господарювання (підприємцями) з метою досягнення економічних і соціальних результатів та одержання прибутку.

Важливим елементом підприємницької діяльності є ризик збитків.

Підприємницький ризик - це імовірність виникнення збитків або неодержання доходів порівняно з варіантом, що прогнозується; невизначеність очікуваних доходів.

Здійснення підприємницької діяльності на власний ризик означає покладання саме на підприємця тягаря несприятливих наслідків такої діяльності. Ризики від власної господарської діяльності відповідача не можуть покладатися на інших учасників господарських відносин, оскільки це порушує принцип розумності та справедливості.

Господарський суд повинен врахувати можливі негативні наслідки як для відповідача (боржника) при виконанні рішення у встановлений строк, так і для позивача (стягувача) при затримці виконання рішення.

При цьому, обов`язковими умовами розстрочення виконання рішення суду мають бути конкретні обставини, що ускладнюють виконання рішення або роблять його неможливим. Винятковість обставин, які повинні бути встановлені судом щодо надання відстрочки та розстрочки виконання судового рішення, повинні бути підтверджені відповідними засобами доказування.

Як вбачається із заяви відповідача - 1 про розстрочення виконання рішення, останній зазначає, що перебуває у скрутному фінансовому становищі, що перешкоджає належному веденню його господарської діяльності.

Так, заявник посилався на воєнний стан, який встановлений Указом Президента України від 24.02.2022 і на спричинені ним наслідки для відповідача - 1. Зокрема відмічає, що внаслідок цього окуповані окремі території на яких розташовані морські порти; існує блокада морських торговельних шляхів та їх мінування. Внаслідок цього вантажообіг морських портів скоротився в три рази, що в сукупності з іншими чинниками має негативні наслідки для національного сільського господарства.

З даного приводу суд зауважує, що сам факт введення воєнного стану не може вважатись належною правовою підставою для невиконання зобов`язань, а сторона, яка посилається на вказану обставину, повинна довести безпосередній зв`язок між неможливістю або утрудненням виконання рішення та воєнними діями, тобто повинна оцінюватися судом з урахуванням конкретних обставин та у сукупності з іншими доказами.

В даному випадку скаржник окрім наведення загальновідомих даних не надав жодних доказів існування перешкод саме для ФГ "Гранд-Агро 2019" у здійсненні торгівельної діяльності через морські порти.

Аргументи заявника щодо несприятливих погодних умов, що призвели до негативних наслідків господарської діяльності місцевим судом підставно відхилені, позаяк здійснюючи підприємницьку діяльність у сфері сільськогосподарського виробництва останній мав передбачати певні ризики, враховуючи властиві для кліматичного поясу України природні явища, зокрема, можливість надмірної кількості атмосферних опадів і, відповідно, планувати свою господарську діяльність з урахуванням вказаних обставин задля уникнення негативних наслідків. Тому дана підстава є ризиком від власної господарської діяльності відповідача -1.

Оцінивши доводи заявника, місцевий господарський суд вказав, що скрутне фінансове становище та наявність заборгованості перед іншими кредиторами не є безумовною підставою для розстрочення виконання судового рішення. При цьому, фінансові ускладнення не є винятковою і непрогнозованою обставиною в умовах ринкової економіки. Такий стан справ боржника є одним із можливих ризиків підприємницької діяльності.

З вказаними висновками погоджується також і суд апеляційної інстанції, оскільки фактично обставини, на які заявник посилається, лише відображають поточну підприємницьку діяльність боржника, вказують на несприятливість виконання рішення суду для нього у даний час та можливість настання негативних наслідків у зв`язку з цим, а не на обставини, що унеможливлюють або утруднюють виконання рішення суду у даній справі.

Колегія суддів зазначає, що скрутне фінансове становище заявника не є винятковою обставиною у розумінні приписів ст. 331 Господарського процесуального кодексу України, адже, укладаючи господарський договір, стягнення заборгованості згідно якого було предметом розгляду даної справи, кожна зі сторін приймає на себе відповідні ризики можливого погіршення економічної ситуації та фінансового становища свого підприємства, підприємств своїх контрагентів та країни в цілому та, при цьому, учасник договору не має відповідати за негативні наслідки підприємницької діяльності контрагента.

Крім того, судом першої інстанції з наданих доказів встановлено та звернуто увагу, що відповідач-1 ставить пріоритет виконання договірних зобов`язань перед іншими суб`єктами (орендодавцями, банками, іншими суб`єктами господарювання, які здійснюють поставку товарно-матеріальних цінностей відповідачу-1), ніж перед позивачем у справі, що підтверджується платіжними документами долученими до заяви.

В даному випадку судова колегія погоджується з висновками суду, що такі дії призводять до негативних наслідків для позивача, який отримавши обов`язкове до виконання судове рішення (що набрало законної сили) очікує його першочергового виконання.

Поряд з цим суд першої інстанції звернув увагу, що резолютивна частина рішення, виконання якого хоче розстрочити відповідач-1, містить солідарний обов`язок відповідача-1 та відповідача-2 перед позивачем. Тобто в рішенні закріплене право позивача на свій розсуд вимагати виконання зобов`язання у повному обсязі або частково від усіх боржників разом або від кожного з них окремо. При подачі позову позивач звернувся з позовом про стягнення боргу в солідарному порядку з обох відповідачів і для позивача немає значення, хто саме із відповідачів його виконає.

Апелянт вважає, що дане твердження суду обмежує процесуальне право підприємства на подання заяви про розстрочення виконання рішення суду, поставивши його в залежність від реалізації такого ж права іншим відповідачем - Тендюком Т.Р.

Колегія суддів в даному випадку відмічає, що вказана обставина не покладена судом у висновок про відмову в задоволенні заяви, а лише констатована як право позивача вимагати виконання зобов`язання від кожного з солідарних боржників.

За загальним висновком, з яким погоджується суд апеляційної інстанції, скаржник не надав доказів реальної неможливості виконати рішення суду у даній справі або доказів можливості його виконання за умови надання розстрочення, а також не надав доказів на підтвердження виняткових обставин в розумінні статті 331 ГПК України.

В силу приписів ст. 74 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Відповідно до ст. 86 ГПК України, господарський суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних в справі доказів.

Наведені в апеляційній скарзі аргументи скаржника не можуть бути підставою для скасування оскаржуваної судової ухвали.

Відповідно до ст. 276 ГПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Ухвала Господарського суду Волинської області від 19.10.2023 у справі № 903/87/23 відповідає матеріалам справи та ґрунтується на чинному законодавстві.

Керуючись статтями 269, 270, 271, 275, 276, 281-284 Господарського процесуального кодексу України, суд

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Фермерського господарства "Гранд-Агро 2019" залишити без задоволення.

Ухвалу Господарського суду Волинської області від 19 жовтня 2023 року у справі № 903/87/23 залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття.

Справу № 903/87/23 повернути Господарському суду Волинської області.

Повний текст постанови складений "22" грудня 2023 р.

Головуючий суддя Тимошенко О.М.

Суддя Грязнов В.В.

Суддя Саврій В.А.