ПІВНІЧНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"29" червня 2023 р. Справа№ 910/1591/23

Північний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Скрипки І.М.

суддів: Михальської Ю.Б.

Тищенко А.І.

при секретарі судового засідання Репіковій З.А.

за участю представників сторін згідно протоколу судового засідання від 29.06.2023

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Державного підприємства "Міжнародний аеропорт "Бориспіль" на рішення Господарського суду міста Києва від 11.04.2023

у справі №910/1591/23 (суддя Морозов С.М.)

за позовом Державного підприємства "Міжнародний аеропорт "Бориспіль"

до Товариства з обмеженою відповідальністю "Інтеравіа"

про стягнення 657 920,16 грн.

ВСТАНОВИВ:

31.01.2023 Державне підприємство "Міжнародний аеропорт "Бориспіль" звернулось до Господарського суду міста Києва з позовом про стягнення з Товариства з обмеженою відповідальністю "Інтеравіа" суми основної заборгованості в розмірі 491 080,32 грн, суми пені в розмірі 86 294,02 грн, суми 3% річних в розмірі 7 357,51 грн, суми інфляційних втрат в розмірі 73 188,31 грн, у зв`язку з не проведенням відповідачем оплати за Договором про надання послуг №02.1.1-23.13-13 від 21.04.2008 року.

У відзиві на позовну заяву відповідач зазначив про відсутність в матеріалах позовної заяви доказів на підтвердження наявності заборгованості у відповідача за період з грудня 2021 по січень 2022, оскільки відсутні первинні докази та відсутні підписані між сторонами акти. Позивачем не враховано шестимісячний строк нарахування пені та дію форс-мажорних обставин, у зв`язку з чим відповідач просив відмовити в позові повністю.

У відповіді на відзив позивач зазначив, що період заборгованості, заявлений позивачем з січня 2022 по лютий 2022; з боку відповідача не було жодних заперечень щодо актів; умовами п. 3.3. Договору сторони передбачили нарахування пені за кожну добу затримки, що на думку позивача є підставою здійснювати нарахування у період більший ніж шестимісячний строк. Щодо дії форс-мажору, то позивачем зазначено, що факт його настання не звільняє сторону відповідача від зобов`язань щодо виконання договору.

Короткий зміст рішення місцевого господарського суду та мотиви його прийняття

Рішенням Господарського суду міста Києва від 11.04.2023 у справі №910/1591/23 позов задоволено частково.

Стягнуто з Товариства з обмеженою відповідальністю «Інтеравіа» на користь Державного підприємства «Міжнародний аеропорт «Бориспіль» суму заборгованості в розмірі 491 080,32 грн, суму 3% річних в розмірі 7 357,51 грн, суму інфляційних втрат в розмірі 73 188,31 грн, суму судового збору в розмірі 8 574,39 грн та суму поштових витрат на пересилання поштової кореспонденції в розмірі 57,98 грн.

В іншій частині позову відмовлено.

Залишено за Державним підприємством «Міжнародний аеропорт «Бориспіль» судовий збір, сплачений до державного бюджету, в сумі 1 294,41 грн.

Задовольняючи позов частково, суд виходив з доведеності розміру заборгованості, 3% річних та інфляційних втрат, в той же час суд відмовив в позові в частині стягнення 86 294,02 грн пені, посилаючись на наявність висновку Торгово-промислової палати України про підтвердження форс-мажорних обставин та призупинення діяльності міжнародного аеропорту в умовах воєнного стану.

Короткий зміст вимог апеляційної скарги та узагальнення її доводів

Не погоджуючись з прийнятим рішенням, позивач 19.04.2023 звернувся до суду з апеляційною скаргою, в якій просить оскаржуване рішення скасувати в частині відмови у стягненні 86 294,02 грн пені та 1 294,41 грн судового збору та ухвалити в цій частині нове про задоволення позову.

Апелянт вважає рішення суду першої інстанції ухваленим на підставі недоведеності обставин, що мають значення для справи, які суд визнав доведеними.

Доводи апеляційної скарги зводяться до наступного:

- факт настання форс-мажору не звільняє від зобов`язань щодо виконання договору, а лише скасовує відповідальність за несвоєчасне виконання договірних зобов`язань; відсутність коштів у відповідача та зупинення ним господарської діяльності не вважається форс-мажорними обставинами (обставинами непереборної сили);

- загальний лист ТПП України від 28.02.2022 не відповідає вимогам конкретизації впливу відповідної форс-мажорної обставини на конкретне зобов`язання (а доведення причинно-наслідкового зв`язку в такому випадку є обов`язковим);

- відповідачем не доведено у встановленому нормами чинного законодавства порядку, що саме введення в Україні з 05 години 30 хвилин 24.02.2022 воєнного стану спричинило порушення ним строків виконання грошового зобов`язання в частині сплати отриманих в січні та лютому послуг відповідно до договору;

- спірним періодом даної справи є січень та лютий 2022, тобто період до повномасштабного вторгнення російської федерації на територію України, розрахуватися за отримані в січні 2022 послуги, відповідач мав ще в строк до 20.02.2022;

- оскільки умовами договору визначено порядок нарахування пені за несвоєчасність розрахунків за надані послуги, вважає правомірним нарахування пені в розмірі 86 294,02 грн пені за період з 21.02.2022 по 20.08.2022 за 181 день на суму заборгованості 280 817,28 грн та з 21.03.2022 по 20.09.2022 за 184 дні на суму заборгованості 210 263,04 грн.

Дії суду апеляційної інстанції щодо розгляду апеляційної скарги по суті

Відповідно до витягу з протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями Північного апеляційного господарського суду від 24.04.2023 апеляційну скаргу передано на розгляд судді Скрипці І.М., сформовано колегію суддів у складі: головуючий суддя Скрипка І.М., судді Михальська Ю.Б., Тищенко А.І.

Колегією суддів встановлено, що апеляційна скарга подана безпосередньо до Північного апеляційного господарського суду.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 25.04.2023 витребувано у Господарського суду міста Києва матеріали справи №910/1591/23.

Відкладено розгляд питання про відкриття чи відмову у відкритті апеляційного провадження, повернення без розгляду апеляційної скарги або залишення апеляційної скарги без руху за апеляційною скаргою Державного підприємства "Міжнародний аеропорт "Бориспіль" на рішення Господарського суду міста Києва від 11.04.2023 до надходження до Північного апеляційного господарського суду матеріалів справи № 910/1591/23.

22.05.2023 матеріали справи №910/1591/23 надійшли до Північного апеляційного господарського суду та були передані головуючому судді.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 24.05.2023 відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою Державного підприємства "Міжнародний аеропорт "Бориспіль" на рішення Господарського суду міста Києва від 11.04.2023 у справі №910/1591/23, справу призначено до розгляду на 29.06.2023.

Під час апеляційного провадження до справи від відповідача отримано відзив на апеляційну скаргу, в якому останній категорично заперечує доводи апелянта, вважає правомірним застосування судом до спірних правовідносин щодо стягнення пені положень ч.1 ст.617 ЦК України та ч.2 ст.14-1 Закону України «Про торгово-промислові палати в Україні».

Явка представників сторін

Відповідно до частини 1 статті 202 Господарського процесуального кодексу України неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею.

Згідно частини 12 статті 270 Господарського процесуального кодексу України неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.

Нормами статті 120 Господарського процесуального кодексу України передбачена можливість повідомлення сторін про призначення справи до розгляду та про дату, час і місце проведення судового засідання чи проведення відповідної процесуальної дії шляхом направлення повідомлень на адресу електронної пошти та з використанням засобів мобільного зв`язку.

В судовому засіданні апеляційної інстанції представник позивача підтримав апеляційну скаргу з підстав, викладених у ній, просив її задовольнити.

В судовому засіданні апеляційної інстанції представник відповідача заперечував проти доводів позивача, викладених в апеляційній скарзі, просив її відхилити з підстав, викладених у відзиві на апеляційну скаргу.

В судовому засіданні 29.06.2023 відповідно до ст.ст. 240, 283 ГПК України оголошено вступну та резолютивну частину постанови.

Обставини справи, встановлені судом першої інстанції у даній справі та перевірені судом апеляційної інстанції

21.04.2008 року між позивачем (аеропорт) та Товариством з обмеженою відповідальністю «Свіспорт Україна» (нова назва - Товариство з обмеженою відповідальністю «Інтеравіа») (компанія) був укладений Договір про надання послуг №02.1.1-23.13-13 (надалі - Договір), відповідно до п. 1.1. якого аеропорт надає, а компанія отримує та оплачує послуги з використання в терміналах А і Б стійок реєстрації, обладнаних автоматизованою системою обслуговування пасажирів SITA CUTE LITE (обладнання та програмне забезпечення включно), надалі - послуги.

Договір діє з 01.02.2008 до 31.12.2008. Подальше продовження строку дії Договору здійснюється за письмовим узгодженням сторін. (п. 1.3. Договору).

За даним Договором компанія згідно виставлених рахунків сплачує аеропорту за фактичне використання: стійок реєстрації пасажирів - 33,00 грн (крім №№ 1-16 в терміналі «В») за кожну стійку за одну годину роботи; послуги з надання доступу до автоматизованої системи обслуговування пасажирів SITA CUTE LITE - 32,90 грн (крім №№ 1-16 в терміналі «В») за кожну стійку за одну годину роботи. Оплата здійснюється в українських гривнях згідно курсу НБУ на день оплати. (п. 3.1. Договору).

Відповідно до п. 3.2. Договору аеропорт щомісяця виставляє компанії рахунок за надані послуги за звітний місяць та акт про надання послуг. Компанія з 10-го числа місяця, що слідує за звітним, самостійно одержує в бухгалтерії аеропорту рахунок та акт про надання послуг. Сплата рахунку проводиться компанією до 20 числа того ж місяця. Акт про надання послуг компанія зобов`язана підписати та повернути в бухгалтерію аеропорту протягом 5-ти днів з дати його отримання. Якщо протягом 5-ти днів акт не буде повернутий аеропорту він вважається підписаним сторонами. Акт про надання послуг підписується керівниками підприємств або призначеними уповноваженими особами за умови надання іншій стороні копії документу про надання таких повноважень.

Додатковою угодою №1 від 16.07.2008 року до Договору сторони п. 1.1. виклали в наступній редакції: «Аеропорт надає, а компанія отримує та оплачує послуги з використання в терміналах А і Б стійок реєстрації (крім стійок з №1 по №16 включно), обладнаних автоматизованою системою обслуговування пасажирів SITA CUTE LITE (обладнання та програмне забезпечення включно), надалі - послуги».

За даним Договором компанія згідно виставлених рахунків сплачує аеропорту за фактичне використання стійок реєстрації пасажирів - 33,00 грн за одну годину роботи однієї стійки. (п. 3.1. в редакції Додаткової угоди №1 від 16.07.2008 року до Договору).

Додатковою угодою №2 від 18.02.2009 року до Договору сторони погодили продовжити строк дії Договору до 31.12.2009 включно.

Додатковою угодою №2 від 18.02.2009 року до Договору словосполучення «SITA CUTE LITE» сторони замінили на «SITA Airport Connect CUTE and Cuss».

За даним Договором компанія згідно виставлених рахунків сплачує аеропорту: за фактичне використання стійок реєстрації пасажирів - 33,00 грн (без ПДВ) за одну годину роботи однієї стійки; за використання телекомунікаційної послуги SITA Airport Connect CUTE and Cuss - 1,50 грн (без ПДВ) за одного зареєстрованого пасажира (крім пасажирів Спільного закритого акціонерного товариства «Авіакомпанія «Міжнародні Авіалінії України»). Оплата здійснюється на підставі рахунків аеропорту. (п. 3.1. в редакції Додаткової угоди №3 від 21.08.2009 року до Договору).

Додатковою угодою №4 від 04.01.2010 року до Договору сторони погодили продовжити строк дії Договору до 01.01.2011 включно.

Додатковою угодою №5 від 31.01.2011 року до Договору сторони погодили продовжити строк дії Договору до 01.01.2012 включно.

Додатковою угодою №6 від 19.05.2011 року до Договору сторони п. 1.1. виклали в наступній редакції: «Аеропорт надає, а компанія отримує та оплачує послуги із забезпечення реєстрації пасажирів (надання стійки реєстрації та використання телекомунікаційної послуги SITA Airport Connect CUTE and Cuss) в терміналах А, B, F (надалі - послуга).».

За даним Договором компанія згідно виставлених рахунків сплачує аеропорту: за забезпечення реєстрації пасажирів (наданя стійки реєстрації та використання телекомунікаційної послуги SITA Airport Connect CUTE and Cuss) за одного відправленого пасажира - 3,60 грн (без ПДВ) (дана вартість не застосовується до транзитних пасажирів). Оплата здійснюється на підставі рахунків аеропорту. (п. 3.1. в редакції Додаткової угоди №6 від 19.0.2011 року до Договору).

Додатковою угодою №8 від 28.12.2011 року до Договору сторони погодили продовжити строк дії Договору до 01.01.2013 включно.

Додатковою угодою №10 від 12.10.2012 року до Договору сторони погодили продовжити строк дії Договору до 01.01.2014 включно.

Додатковою угодою №10 від 12.10.2012 року до Договору сторони погодили змінити назву послуги на «Забезпечення реєстрації пасажирів (надання стійки реєстрації та/або кіоску само реєстрації пасажирів Common Use self Service (Cuss) і використання телекомунікаційних послуг Sita AirportConnect».

Додатковою угодою №12 від 30.10.2014 року до Договору сторони погодили продовжити строк дії Договору до 01.01.2015 включно.

Пунктом 2 Додаткової угоди №14 від 31.03.2015 року до Договору сторони узгодили п. 1.3. викласти в такій редакції: «Договір діє до 01.01.2016 року. Цей Договір вважається автоматично пролонгованим на кожен наступний календарний рік, якщо за 30 календарних днів до закінчення строку його дії жодна із сторін не повідомить іншу сторону про свій намір припинити дії Договору.».

Додатковою угодою №15 від 23.07.2015 року до Договору сторони п. 1.1. виклали в наступній редакції: «Аеропорт, на кожному рейсі клієнта компанії, на яких компанією здійснюється діяльність з обслуговування пасажирів (окрім рейсів ТОВ «Авіаційна компнія «Роза вітрів») надає, а компанія отримує та оплачує послуги із забезпечення реєстрації пасажирів (надання стійки реєстрації та/або кіоску само реєстрації пасажирів Use self Service (Cuss) і використання телекомунікаційних послуг Sita AirportConnect) в терміналах та/або будь-яких інших приміщеннях (будівлях) аеропорту.».

Додатковою угодою №19 від 10.12.2021 року до Договору сторони погодили викласти п. 3.1. Договору в такій редакції: « Вартість послуги з використання телекомунікаційної послуги SITA Airport Connect (CUTE) 5,40 грн (без ПДВ) за 1 відправленого пасажира (код послуги відповідно до ДКПП 016:2010- 52.23). Оплата здійснюється на підставі рахунків аеропорту.

Додатковою угодою №20 від 06.09.2022 року сторони вирішили починаючи з 24.02.2022 року призупинити надання послуг за Договором.

Позивач зазначив, що на виконання умов Договору за період з січня 2022 року по лютий 2022 року надав відповідачу послуги на суму в розмірі 491 080,32 грн, що підтверджується наступними актами приймання-здачі:

- від 31.01.2022 року на суму 280 817,28 грн (рахунок-фактура №171/51 від 31.01.2022 року на суму 280 817,28 грн);

- №312732 від 28.02.2022 року на суму 213 146,64 грн (рахунок-фактура №171/65 від 11.04.2022 року на суму 213 146,64 грн);

- від 30.11.2022 року (корегування) на суму -2 883,60 грн (рахунок-фактура №171/97 від 30.11.2022 року (корегування) на суму -2 883,60 грн).

У зв`язку з непроведенням відповідачем розрахунку за Договором позивач звернувся до суду з даним позовом, в якому просить стягнути з відповідача суму основної заборгованості в розмірі 491 080,32 грн, суми пені в розмірі 86 294,02 грн, суми 3% річних в розмірі 7 357,51 грн, суми інфляційних втрат в розмірі 73 188,31 грн.

Відповідач, заперечуючи проти задоволення позовних вимог зазначив, що в матеріалах позовної заяви відсутні докази на підтвердження наявності заборгованості у відповідача за період з грудня 2021 року по січень 2022 року, що позивачем не враховано шестимісячний строк нарахування пені і те, що діють форс-мажорні обставини, які звільняють відповідача від відповідальності за порушення умов Договору.

Мотиви та джерела права, з яких виходить суд апеляційної інстанції при прийнятті постанови

У відповідності до вимог ч.ч. 1, 2, 5 ст. 269 ГПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї. В суді апеляційної інстанції не приймаються і не розглядаються позовні вимоги та підстави позову, що не були предметом розгляду в суді першої інстанції.

Згідно зі ст. 129 Конституції України та ч. 1 ст. 74 ГПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

При цьому колегія суддів зазначає, що хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, це не може розумітись як вимога детально відповідати на кожен довод сторін (рішення Суду у справі Трофимчук проти України no.4241/03 від 28.10.2010).

Колегія суддів, беручи до уваги межі перегляду справи в апеляційній інстанції, заслухавши доповідь судді-доповідача, обговоривши доводи апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи, заслухавши пояснення учасників апеляційного провадження, перевіривши правильність застосування господарським судом при прийнятті оскарженого рішення норм матеріального та процесуального права, дійшла висновку про те, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, а рішення підлягає залишенню без змін виходячи з наступного.

Оскільки рішення суду оскаржується позивачем в частині відмови у стягненні 86 294,02 грн пені та 1 294,41 грн судового збору, відповідно рішення в частині стягнення заборгованості в розмірі 491 080,32 грн, суми 3% річних в розмірі 7 357,51 грн, суми інфляційних втрат в розмірі 73 188,31 грн, суми судового збору в розмірі 8 574,39 грн та суми поштових витрат на пересилання поштової кореспонденції в розмірі 57,98 грн. в апеляційному порядку не переглядається у відповідності до ст.269 ГПК України.

За своєю правовою природою укладений між сторонами Договір є договором надання послуг.

Статтею 901 ЦК України закріплено, що за договором про надання послуг одна сторона (виконавець) зобов`язується за завданням другої сторони (замовника) надати послугу, яка споживається в процесі вчинення певної дії, або здійснення певної діяльності, а замовник зобов`язується оплатити виконавцеві зазначену послугу, якщо інше не встановлено договором. Положення цієї глави можуть застосовуватися до всіх договорів про надання послуг, якщо це не суперечить суті зобов`язання.

Відповідно до ст. 905 ЦК України строк договору про надання послуг встановлюється за домовленістю сторін, якщо інше не встановлено законом або іншими нормативно-правовими актами.

Судом встановлено, що:

- на підставі Договору позивачем було надано відповідачу послуги на загальну суму в розмірі 491 080,32 грн, що підтверджується зазначеними вище актами (з урахуванням суми корегування);

- заперечення відповідача проти позову з посиланням на не підписання актів та відсутність їх оплати судом відхилені з огляду на положення п. 3.2. Договору , відповідно до якого сторони передбачили, що акт про надання послуг відповідач зобов`язаний підписати та повернути в бухгалтерію позивача протягом 5-ти днів з дати його отримання і якщо протягом 5-ти днів акт не буде повернутий позивачу він вважається підписаним сторонами;

- в матеріалах справи наявні докази виставлення відповідачу актів приймання-здачі і відсутність заперечень відповідача щодо наданих послуг, а тому акти вважаються такими, що погоджені сторонами;

- сплата рахунку проводиться відповідачем до 20 числа того ж місяця (п. 3.2. Договору), а тому оплата вартості послуг повинна була бути здійснена відповідачем не пізніше зазначеного строку;

- згідно встановлених строків, відповідач є таким, що прострочив виконання свого грошового зобов`язання з оплати вартості наданих позивачем послуг за Договором на загальну суму в розмірі 491 080,32 грн.

- суд дійшов висновку, що заявлені позивачем вимоги підлягають частковому задоволенню, в частині стягнення з відповідача суми основної заборгованості в розмірі 491 080,32 грн, суми 3% річних в розмірі 7 357,51 грн та суми інфляційних втрат в розмірі 73 188,31 грн.

Апелянт не погоджується з рішенням суду в частині відмови у стягненні 86 294,02 грн пені та 1 294,41 грн судового збору та просить ухвалити в цій частині нове про задоволення позову.

Заперечення відповідача щодо того, що пеня розрахована за більший період (більше ніж 6 місяців) прийняті судом, але не враховані, тому, що не підтверджені матеріалами справи, оскільки порядок нарахування, передбачений ч. 6 ст. 232 Господарського кодексу України, позивачем врахований.

Судом перевірено наведений у матеріалах справи розрахунок суми пені, визнано його обґрунтованим та таким, що відповідає передбаченим законом нормам.

В той же час, судом першої інстанції прийняті доводи відповідача про те, що затримка з оплати відбулася не з його вини, а у зв`язку з тим, що існували обставини непереборної сили, з якими колегія суддів погоджується з огляду на наступне.

Форс-мажорними обставинами (обставинами непереборної сили) є надзвичайні та невідворотні обставини, що об`єктивно унеможливлюють виконання зобов`язань, передбачених умовами договору (контракту, угоди тощо), обов`язків згідно із законодавчими та іншими нормативними актами (ч.1 ст.617 ЦК, ч.2 ст.218 Господарського кодексу та ст.14-1 Закону "Про ТПП в Україні").

Надзвичайними є ті обставини, настання яких не очікується сторонами при звичайному перебігу справ. Під надзвичайними можуть розумітися такі обставини, настання яких добросовісний та розумний учасник правовідносин не міг очікувати та передбачити при прояві ним достатнього ступеня обачливості.

Невідворотними є обставини, настанню яких учасник правовідносин не міг запобігти, а також не міг запобігти наслідкам таких обставин навіть за умови прояву належного ступеня обачливості та застосуванню розумних заходів із запобігання таким наслідкам. Ключовим є те, що непереборна сила робить неможливим виконання зобов`язання в принципі, незалежно від тих зусиль та матеріальних витрат, які сторона понесла чи могла понести (п.38 постанови Верховного Суду від 21.07.2021 у справі №912/3323/20), а не лише таким, що викликає складнощі, або є економічно невигідним.

24.02.2022 у зв`язку з військовою агресією російської федерації проти України, Президент України видав Указ №64/2022 "Про введення воєнного стану в Україні", на підставі якого в Україні з 05 год. 30 хв. 24.02.2022 введено воєнний стан.

ТПП України листом від 28.02.2022 №2024/02.0-7.1 засвідчила, що військова агресія російської федерації проти України стала підставою для введення воєнного стану та є форс-мажорними обставинами (обставинами непереборної сили).

Вказаний лист ТПП України адресований "Всім, кого це стосується", тобто необмеженому колу суб`єктів, його зміст носить загальний інформаційний характер та констатує абстрактний факт наявності форс-мажорних обставин без доведення причинно-наслідкового зв`язку у конкретному зобов`язанні.

Верховний Суд у постанові від 07.06.2023 у справі №906/540/22 зазначив, що лист ТПП від 28.02.2022 №2024/02.0-7.1 не є безумовною підставою вважати, що форс-мажорні обставини настали для всіх без виключення суб`єктів. Кожен суб`єкт, який в силу певних обставин не може виконати свої зобов`язання за окремо визначеним договором, має доводити наявність в нього форс-мажорних обставин.

Верховний Суд звертав увагу, що ТПП засвідчує форс-мажорні обставини (обставини непереборної сили), а також торговельні та портові звичаї, прийняті в Україні, за зверненнями суб`єктів господарської діяльності та фізичних осіб (абз.3 ч.3 ст.14 Закону "Про ТПП в Україні").

Згідно з ч.1 ст.14-1 Закону "Про ТПП в Україні" ТПП та уповноважені нею регіональні ТПП засвідчують форс-мажорні обставини (обставини непереборної сили) та видають сертифікат про такі обставини протягом семи днів з дня звернення суб`єкта господарської діяльності за собівартістю.

Верховний Суд у постановах від 01.06.2021 у справі №910/9258/20 та від 17.08.2022 y справі №922/854/21, вказав, що підтвердженням існування форс-мажорних обставин є відповідний сертифікат ТПП України чи уповноваженої нею регіональної ТПП.

Водночас, сертифікат ТПП не є єдиним доказом існування форс-мажорних обставин; обставин форс-мажору має оцінюватися судом з урахуванням встановлених обставин справи та у сукупності з іншими доказами (подібні висновки викладені у постановах Верховного Суду у складі суддів об`єднаної палати Касаційного господарського суду від 19.08.2022 у справі №908/2287/17, від 21.07.2021 у справі №912/3323/20, від 25.11.2021 у справі №905/55/21).

Саме суд повинен на підставі наявних у матеріалах доказів встановити, чи дійсно такі обставини на які посилається сторона, є надзвичайними і невідворотними, що об`єктивно унеможливили належне виконання стороною свого обов`язку.

Так, основним видом господарської діяльності ТОВ «Інтеравіа» відповідно до даних Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань є допоміжне обслуговування авіаційного транспорту.

Повітряний простір України було закрито 24.02.2022 у зв`язку з введенням воєнного стану на території України.

Відповідач посилається на те, що згідно наказу від 24.02.2022 №19 «Щодо встановлення простою» у роботі всіх підрозділів ТОВ «Інтеравіа» встановлено простій.

Наказ було визнано таким, що втратив чинність лише з 01.04.2022 згідно із наказом від 30.03.2022 №21.

В той же час, відповідно до наказу від 30.03.2022 №20 «Про призупинення дії трудових договорів» з 01 квітня 2022 та на період дії воєнного стану дію трудових договорів з усіма працівниками ТОВ «Інтеравіа» було призупинено.

Відтак, через закриття повітряного простору України господарська діяльність відповідача фактично припинена, діяльність міжнародного аеропорту в умовах воєнного стану призупинена, що стало причиною неможливості виконання зобов`язань за Договором, у зв`язку з чим місцевим господарським судом правомірно враховано наявність висновку Торгово-промислової палати України про підтвердження форс-мажорних обставин, та правильно застосовано до спірних правовідносин щодо стягнення пені положення ч.1 ст.617 ЦК України та ч.2 ст.14-1 Закону України «Про торгово-промислові палати в Україні» та відмовлено в задоволенні позовних вимог в частині стягнення з відповідача 86 294,02 грн пені.

Доводи позивача, викладені в апеляційній скарзі, не спростовують вірного по суті рішення суду, при ухваленні якого судом надано оцінку як кожному доказу окремо, так і в їх сукупності, вірно встановлено характер спірних правовідносин та в цілому правильно застосовані норми матеріального права, які їх регулюють.

Наведені в апеляційній скарзі доводи фактично зводяться до переоцінки доказів та незгоди позивача з висновками суду першої інстанції про відмову в позові в частині стягнення пені, а тому не дають підстав для висновку про неправильне застосування місцевим судом норм процесуального права, яке призвело або могло призвести до неправильного вирішення справи.

Враховуючи вище викладене, колегія суддів вважає, що у апеляційній скарзі не наведено достатніх та переконливих доводів, на підставі яких колегія суддів могла б прийти до висновку про помилковість висновків суду першої інстанції.

Висновки суду апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги

Доводи позивача, викладені в апеляційній скарзі, не знайшли свого підтвердження під час розгляду справи судом апеляційної інстанції.

Відповідно до ч. 1 ст. 74 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Згідно з ч. 1 ст. 77 ГПК України обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Доказування полягає не лише в поданні особами доказів, а й у доведенні їх переконливості, що скаржником зроблено не було.

Відповідно до п.58 рішення ЄСПЛ Справа "Серявін та інші проти України" (заява №4909/04) від 10.02.2010 у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (див. рішення у справі "Руїс Торіха проти Іспанії" (Ruiz Torija v. Spain) від 9 грудня 1994, серія А, №303-А, п.29).

За таких обставин решту аргументів позивача (апелянта) суд визнає такими, що не мають суттєвого впливу на прийняття рішення у даній справі та не спростовують правильних висновків суду про часткове задоволення позову.

Таким чином, застосування місцевим господарським судом норм матеріального та процесуального права відповідає встановленим обставинам справи, що свідчить про відсутність підстав для скасування або зміни оскаржуваного рішення.

Враховуючи вищевикладене, колегія суддів не вбачає правових підстав для задоволення апеляційної скарги Державного підприємства "Міжнародний аеропорт "Бориспіль" на рішення Господарського суду міста Києва від 11.04.2023 у справі №910/1591/23.

Судові витрати за розгляд апеляційної скарги у зв`язку з відмовою в її задоволенні на підставі ст.129 ГПК України покладаються на апелянта.

Керуючись ст.ст. 129, 269, 270, 275, ст.ст. 281 - 284 Господарського процесуального кодексу України, Північний апеляційний господарський суд, -

ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційну скаргу Державного підприємства "Міжнародний аеропорт "Бориспіль" на рішення Господарського суду міста Києва від 11.04.2023 у справі №910/1591/23 залишити без задоволення.

2. Рішення Господарського суду м. Києва від 11.04.2023 у справі №910/1591/23 залишити без змін.

3. Витрати по сплаті судового збору за подання апеляційної скарги покласти на Державне підприємство "Міжнародний аеропорт "Бориспіль".

4. Матеріали справи №910/1591/23 повернути до Господарського суду м. Києва.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду у порядку та строки, передбачені Господарським процесуальним кодексом України.

Повний текст постанови підписано 27.12.2023 після виходу членів колегії суддів з відпустки.

Головуючий суддя І.М. Скрипка

Судді Ю.Б. Михальська

А.І. Тищенко