РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

м. Київ

27.12.2023Справа № 921/243/23

Суддя Господарського суду міста Києва Спичак О.М., за участю секретаря судового засідання Осьмака Ю.Р., розглянувши матеріали справи

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю виробничо-комерційної фірми «БМ ЛТД»

до Приватного акціонерного товариства «Страхова групу «ТАС»

про стягнення 251621,00 грн.

Представники сторін:

від позивача: Нужда Ф.Т.;

від відповідача: не з`явився.

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

06.04.2023 до Господарського суду Тернопільської області надійшла позовна заява Товариства з обмеженою відповідальністю виробничо-комерційної фірми «БМ ЛТД» з вимогами до Приватного акціонерного товариства «Страхова групу «ТАС» про стягнення страхового відшкодування у розмірі 251621,00 грн.

Позовні вимоги обґрунтовані невиконанням відповідачем обов`язку щодо виплати страхового відшкодування за Договором добровільного страхування №FQ-01107023 від 22.07.2021.

Ухвалою Господарського суду Тернопільської області від 10.04.2023 позовну заяву Товариства з обмеженою відповідальністю виробничо-комерційної фірми «БМ ЛТД» залишено без руху, встановлено позивачу строк та спосіб усунення недоліків позовної заяви.

У встановлений судом строк позивачем були усунуті недоліки позовної заяви, вказані судом в ухвалі від 10.04.2023.

Ухвалою Господарського суду Тернопільської області від 25.04.2023 відкрито провадження у справі №921/243/23, постановлено здійснювати розгляд справи за правилами загального позовного провадження, підготовче засідання призначено на 25.05.2023, встановлено учасника справи строки для подання заяв по суті справи.

25.04.2023 відповідачем подано відзив на позовну заяву, в якому відповідач зауважив, що він неодноразово звертався до позивача з проханням надати установчі документи та документи, що підтверджують зняття арешту з автомобіля Volvo, державний номер НОМЕР_1 , що підтверджується листом вих. №11 від 25.04.2022. Однак, станом на 10.01.2023 страхувальник не виконав вказаних вище вимог, з огляду на що страховиком було прийнято рішення про відмову у виплаті страхового відшкодування за Договором добровільного страхування №FQ-01107023 від 22.07.2021.

15.06.2023 позивачем подано відповідь на відзив, яку суд долучив до матеріалів справи.

Ухвалою Господарського суду Тернопільської області від 10.07.2023, яка залишена без змін постановою Західного апеляційного господарського суду від 01.09.2023, матеріали справи №921/243/23 передано за підсудністю до Господарського суду міста Києва.

Внаслідок проведеного автоматизованого розподілу справу №921/243/23 передано на розгляд судді Спичаку О.М.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 19.10.2023 суддею Спичаком О.М. прийнято до провадження справу №921/243/23, підготовче засідання призначено на 08.11.2023.

У підготовчому засіданні 08.11.2023 судом було постановлено протокольну ухвалу (без виходу до нарадчої кімнати) про відкладення підготовчого засідання на 22.11.2023.

У підготовчому засіданні 22.11.2023 судом було постановлено протокольну ухвалу (без виходу до нарадчої кімнати) про закриття підготовчого провадження та призначення справи до судового розгляду по суті на 13.12.2023.

У судовому засіданні 13.12.2023 судом було постановлено протокольну ухвалу (без виходу до нарадчої кімнати) про відкладення судового засідання на 20.12.2023.

18.12.2023 до Господарського суду міста Києва від позивача надійшли письмові пояснення, які суд долучив до матеріалів справи.

У судовому засіданні 20.12.2023 судом було постановлено протокольну ухвалу (без виходу до нарадчої кімнати) про відкладення судового засідання на 27.12.2023 (з урахуванням ухвали про виправлення описки від 26.12.2023).

У судове засідання 27.12.2023 з`явився представник позивача, надав усні пояснення по справі, відповідно до яких позовні вимоги підтримав у повному обсязі.

Представник відповідача у судове засідання 27.12.2023 не з`явився, про призначене судове засідання був повідомлений належним чином шляхом надсилання ухвали суду до електронного кабінету відповідача, що підтверджується інформацією з бази «Діловодство спеціалізованого суду».

Відповідно до п. 2 ч. 6 ст. 242 Господарського процесуального кодексу України днем вручення судового рішення є день отримання судом повідомлення про доставлення копії судового рішення до електронного кабінету особи.

Згідно з ч. 11 ст. 242 Господарського процесуального кодексу України, якщо учасник справи має електронний кабінет, суд надсилає всі судові рішення такому учаснику в електронній формі виключно за допомогою Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи чи її окремої підсистеми (модуля), що забезпечує обмін документами. У разі відсутності в учасника справи електронного кабінету суд надсилає всі судові рішення такому учаснику в паперовій формі рекомендованим листом з повідомленням про вручення.

У судовому засіданні 27.12.2023 судом було закінчено розгляд справи по суті та оголошено вступну і резолютивну частини рішення суду.

Розглянувши подані документи і матеріали, всебічно і повно з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд

ВСТАНОВИВ:

23.07.2021 між Приватним акціонерним товариством «Страхова групу «ТАС» (страховик) та Товариством з обмеженою відповідальністю виробничо-комерційної фірми «БМ ЛТД» (страхувальник, вигодонабувач) укладено Договір добровільного страхування наземного транспорту (крім залізничного) №FQ-01107023, предметом якого є майнові інтереси, пов`язані з володінням, користуванням і розпорядженням наземним транспортним засобом - автомобілем Volvo, державний номер НОМЕР_1 .

Відповідно до п. 5.1 Договору добровільного страхування №FQ-01107023 від 22.07.2021 строк його дії встановлено з 29.07.2021 по 28.07.2022.

Судом встановлено, що 13.01.2022 сталась ДТП, внаслідок якої виною особою (водієм автомобіля Dacia, державний номер НОМЕР_2 ) було пошкоджено автомобіль Volvo, державний номер НОМЕР_1 , який було застраховано Приватним акціонерним товариством «Страхова групу «ТАС» на умовах Договору добровільного страхування №FQ-01107023 від 22.07.2021.

Як вбачається з матеріалів справи, Товариство з обмеженою відповідальністю виробничо-комерційної фірми «БМ ЛТД» подало відповідачу заяву про страхову подію від 14.01.2022.

Відповідно до рахунку на оплату №РО000001549 від 05.12.2022, виставленого ТОВ «БМ Логістика», вартість відновлювального ремонту автомобіля Volvo, державний номер НОМЕР_1 , становить 251621,00 грн.

З листа Приватного акціонерного товариства «Страхова групу «ТАС» вих. №11 від 25.04.2022 вбачається, що відповідач, керуючись умовами Договору добровільного страхування №FQ-01107023 від 22.07.2021, просить позивача надати документи, що підтверджують зняття арешту з автомобіля Volvo, державний номер НОМЕР_1 , та установчі документи Товариства з обмеженою відповідальністю виробничо-комерційної фірми «БМ ЛТД».

Листом вих. №00393/9123 від 10.01.2023 відповідач повідомив позивача про прийняття ним рішення про відмову у виплаті страхового відшкодування за Договором добровільного страхування №FQ-01107023 від 22.07.2021, оскільки позивачем не було надано виписки з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань (п. 12.3.3 договору) та схеми ДТП, що видана підрозділом поліції на місці події із зазначенням дати, часу, місця події та пошкоджень, завданих ЗТЗ або у випадках, передбачених чинним законодавством України (п. 12.8.1 договору).

Листом вих №64 від 17.01.2023 відповідач повідомив позивача про те, що відповідно до умов Договору добровільного страхування №FQ-01107023 від 22.07.2021 документами, які є необхідними для виплати страхового відшкодування, зокрема є: 1) виписка з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань (п. 12.3.3 договору) та 2) схему ДТП, що видана підрозділом поліції на місці події із зазначенням дати, часу, місця події та пошкоджень, завданих ЗТЗ або у випадках, передбачених чинним законодавством України, належним чином оформлений Європротокол (п. 12.8.1 договору).

Так як позивачем не було виконано умов Договору добровільного страхування №FQ-01107023 від 22.07.2021 в частині надання вищевказаних документів, страховиком було прийнято рішення про відмову у виплаті страхового відшкодування, про що позивача було повідомлено листом від 10.01.2023.

Крім того, як вбачається з листа Приватного акціонерного товариства «Страхова групу «ТАС» вих. №00549/0123 від 16.03.2023 (відповідь на заяву позивача про перегляд рішення про відмову у виплаті страхового відшкодування), позивачем також не було надано страховику документ, що підтверджує розмір матеріального збитку - рахунок СТО (п. 12.5 договору), заяву на виплату страхового відшкодування та не надано транспортний засіб на огляд (п. 10.1.1 договору).

Оскільки позивач не погоджується з прийнятим відповідачем рішенням про відмову у виплаті страхового відшкодування за Договором добровільного страхування №FQ-01107023 від 22.07.2021, позивач просить суд стягнути з відповідача страхове відшкодування у розмірі 251621,00 грн.

Заперечуючи проти задоволення позову, відповідач зауважив, що він неодноразово звертався до позивача з проханням надати установчі документи та документи, що підтверджують зняття арешту з автомобіля Volvo, державний номер НОМЕР_1 , що підтверджується листом вих. №11 від 25.04.2022. Однак, станом на 10.01.2023 страхувальник не виконав вказаних вище вимог, з огляду на що страховиком було прийнято рішення про відмову у виплаті страхового відшкодування за Договором добровільного страхування №FQ-01107023 від 22.07.2021.

Оцінюючи подані сторонами докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному розгляді всіх обставин справи в їх сукупності, та враховуючи, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, суд вважає, що позовні вимоги не підлягають задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до статті 193 Господарського кодексу України суб`єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов`язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов`язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться. Кожна сторона повинна вжити усіх заходів, необхідних для належного виконання нею зобов`язання, враховуючи інтереси другої сторони та забезпечення загальногосподарського інтересу.

Зазначене також кореспондується з положеннями статей 525, 526 Цивільного кодексу України.

Стаття 629 Цивільного кодексу України передбачає, що договір є обов`язковим для виконання сторонами.

Згідно зі ст. 1 Закону України «Про страхування» страхування - це вид цивільно-правових відносин щодо захисту майнових інтересів фізичних осіб та юридичних осіб у разі настання певних подій (страхових випадків), визначених договором страхування або чинним законодавством, за рахунок грошових фондів, що формуються шляхом сплати фізичними особами та юридичними особами страхових платежів (страхових внесків, страхових премій) та доходів від розміщення коштів цих фондів.

Добровільне страхування - це страхування, яке здійснюється на основі договору між страхувальником і страховиком. Загальні умови і порядок здійснення добровільного страхування визначаються правилами страхування, що встановлюються страховиком самостійно відповідно до вимог цього Закону. Конкретні умови страхування визначаються при укладенні договору страхування відповідно до законодавства (ст. 6 Закону України «Про страхування»).

Відповідно до ст. 979 Цивільного кодексу України за договором страхування одна сторона (страховик) зобов`язується у разі настання певної події (страхового випадку) виплатити другій стороні (страхувальникові) або іншій особі, визначеній у договорі, грошову суму (страхову виплату), а страхувальник зобов`язується сплачувати страхові платежі та виконувати інші умови договору.

Згідно зі ст. 16 Закону України «Про страхування» договір страхування - це письмова угода між страхувальником і страховиком, згідно з якою страховик бере на себе зобов`язання у разі настання страхового випадку здійснити страхову виплату страхувальнику або іншій особі, визначеній у договорі страхування страхувальником, на користь якої укладено договір страхування (подати допомогу, виконати послугу тощо), а страхувальник зобов`язується сплачувати страхові платежі у визначені строки та виконувати інші умови договору.

Як встановлено судом, майнові інтереси Товариства з обмеженою відповідальністю виробничо-комерційної фірми «БМ ЛТД», пов`язані з володінням, користуванням та розпорядженням автомобілем Volvo, державний номер НОМЕР_1 , були застраховані Приватним акціонерним товариством «Страхова групу «ТАС» відповідно до умов Договору добровільного страхування №FQ-01107023 від 22.07.2021.

Як встановлено судом, 13.01.2022 сталась ДТП, внаслідок якої виною особою (водієм автомобіля Dacia, державний номер НОМЕР_2 ) було пошкоджено автомобіль Volvo, державний номер НОМЕР_1 , який було застраховано Приватним акціонерним товариством «Страхова групу «ТАС» на умовах Договору добровільного страхування №FQ-01107023 від 22.07.2021.

Згідно зі ст. 990 Цивільного кодексу України страховик здійснює страхову виплату відповідно до умов договору на підставі заяви страхувальника (його правонаступника) або іншої особи, визначеної договором, і страхового акта (аварійного сертифіката). Страховий акт (аварійний сертифікат) складається страховиком або уповноваженою ним особою у формі, що встановлюється страховиком.

Відповідно до ст. 25 Закону України «Про страхування» здійснення страхових виплат і виплата страхового відшкодування проводиться страховиком згідно з договором страхування на підставі заяви страхувальника (його правонаступника або третіх осіб, визначених умовами страхування) і страхового акта (аварійного сертифіката), який складається страховиком або уповноваженою ним особою (аварійним комісаром) у формі, що визначається страховиком.

Страхова виплата - грошова сума, яка виплачується страховиком відповідно до умов договору страхування при настанні страхового випадку. Розмір страхової суми та (або) розміри страхових виплат визначаються за домовленістю між страховиком та страхувальником під час укладання договору страхування або внесення змін до договору страхування, або у випадках, передбачених чинним законодавством (ст. 9 Закону України «Про страхування»).

Відповідно до ч. 1 ст. 989 Цивільного кодексу України страхувальник зобов`язаний: 1) своєчасно вносити страхові платежі (внески, премії) у розмірі, встановленому договором; 2) при укладенні договору страхування надати страховикові інформацію про всі відомі йому обставини, що мають істотне значення для оцінки страхового ризику, і надалі інформувати його про будь-які зміни страхового ризику; 3) при укладенні договору страхування повідомити страховика про інші договори страхування, укладені щодо об`єкта, який страхується. Якщо страхувальник не повідомив страховика про те, що об`єкт уже застрахований, новий договір страхування є нікчемним; 4) вживати заходів щодо запобігання збиткам, завданим настанням страхового випадку, та їх зменшення; 5) повідомити страховика про настання страхового випадку у строк, встановлений договором.

Відповідно до ч. 2 ст. 989 Цивільного кодексу України договором страхування можуть бути встановлені також інші обов`язки страхувальника.

Згідно з ст. 21 Закону України «Про страхування» страхувальник зобов`язаний: 1) своєчасно вносити страхові платежі; 2) при укладанні договору страхування надати інформацію страховикові про всі відомі йому обставини, що мають істотне значення для оцінки страхового ризику, і надалі інформувати його про будь-яку зміну страхового ризику; 3) при укладенні договору страхування повідомити страховика про інші чинні договори страхування щодо цього предмета договору; 4) вживати заходів щодо запобігання та зменшення збитків, завданих внаслідок настання страхового випадку; 5) повідомити страховика про настання страхового випадку в строк, передбачений умовами страхування. Умовами договору страхування можуть бути передбачені також інші обов`язки страхувальника.

Згідно з п. 10.1.9 Договору добровільного страхування №FQ-01107023 від 22.07.2021 страхувальник зобов`язаний у разі настання події, що має ознаки страхового випадку, виконувати обов`язки, передбачені розділом 11 договору.

У п. 11.11 Договору добровільного страхування №FQ-01107023 від 22.07.2021 визначено, що страхувальник зобов`язаний надати документи, передбачені розділом 12 договору.

У розділі 12 Договору добровільного страхування №FQ-01107023 від 22.07.2021 сторони визначили, що документами, які є необхідними для виплати страхового відшкодування, зокрема є: 1) виписка з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань (п. 12.3.3 договору) та 2) схему ДТП, що видана підрозділом поліції на місці події із зазначенням дати, часу, місця події та пошкоджень, завданих ЗТЗ або у випадках, передбачених чинним законодавством України, належним чином оформлений Європротокол (п. 12.8.1 договору).

Згідно з п. 12.12 Договору добровільного страхування №FQ-01107023 від 22.07.2021 ненадання страховику документів, передбачених цим розділом протягом 60 календарних днів з дати настання події або моменту першої можливості отримання документів, строк видачі яких визначений законодавством, є підставою для відмови у виплаті страхового відшкодування.

Отже, подання вказаних вище документів у встановлений строк є обов`язком страхувальника відповідно до погоджених між сторонами умов договору добровільного страхування.

Відповідно до ч. 1 ст. 991 Цивільного кодексу України страховик має право відмовитися від здійснення страхової виплати у разі: 1) навмисних дій страхувальника або особи, на користь якої укладено договір страхування, якщо вони були спрямовані на настання страхового випадку, крім дій, пов`язаних із виконанням ними громадянського чи службового обов`язку, вчинених у стані необхідної оборони (без перевищення її меж), або щодо захисту майна, життя, здоров`я, честі, гідності та ділової репутації; 2) вчинення страхувальником або особою, на користь якої укладено договір страхування, умисного кримінального правопорушення, що призвів до страхового випадку; 3) подання страхувальником завідомо неправдивих відомостей про об`єкт страхування або про факт настання страхового випадку; 4) одержання страхувальником повного відшкодування збитків за договором майнового страхування від особи, яка їх завдала; 5) несвоєчасного повідомлення страхувальником без поважних на те причин про настання страхового випадку або створення страховикові перешкод у визначенні обставин, характеру та розміру збитків; 6) наявності інших підстав, встановлених законом.

Згідно з ч. 2 ст. 991 Цивільного кодексу України договором страхування можуть бути передбачені також інші підстави для відмови здійснити страхову виплату, якщо це не суперечить закону.

У ст. 26 Закону України «Про страхування» визначено, що підставою для відмови страховика у здійсненні страхових виплат або страхового відшкодування є:

1) навмисні дії страхувальника або особи, на користь якої укладено договір страхування, спрямовані на настання страхового випадку. Зазначена норма не поширюється на дії, пов`язані з виконанням ними громадянського чи службового обов`язку, в стані необхідної оборони (без перевищення її меж) або захисту майна, життя, здоров`я, честі, гідності та ділової репутації. Кваліфікація дій страхувальника або особи, на користь якої укладено договір страхування, встановлюється відповідно до чинного законодавства України;

2) вчинення страхувальником - фізичною особою або іншою особою, на користь якої укладено договір страхування, умисного кримінального правопорушення, що призвів до страхового випадку;

3) подання страхувальником свідомо неправдивих відомостей про предмет договору страхування або про факт настання страхового випадку;

4) отримання страхувальником повного відшкодування збитків за майновим страхуванням від особи, винної у їх заподіянні;

5) несвоєчасне повідомлення страхувальником про настання страхового випадку без поважних на це причин або створення страховикові перешкод у визначенні обставин, характеру та розміру збитків;

6) інші випадки, передбачені законом.

Умовами договору страхування можуть бути передбачені інші підстави для відмови у здійсненні страхових виплат, якщо це не суперечить закону.

Рішення про відмову у страховій виплаті приймається страховиком у строк не більший передбаченого правилами страхування та повідомляється страхувальнику в письмовій формі з обгрунтуванням причин відмови. Відмову страховика у страховій виплаті може бути оскаржено страхувальником у судовому порядку. Негативний фінансовий стан страховика не є підставою для відмови у виплаті страхових сум (їх частин) або страхового відшкодування страхувальнику.

Відповідно до п. 10.4.8 Договору добровільного страхування №FQ-01107023 від 22.07.2021 страховик має право відстрочити виплату страхового відшкодування та/або відмовити у виплаті страхового відшкодування у порядку, передбаченому цим договором.

Невиконання страхувальником будь-якої з дій, передбачених у розділі 11 договору, є підставою для відмови у виплаті страхового відшкодування (п. 11.12 Договору добровільного страхування №FQ-01107023 від 22.07.2021).

Відповідно до п. 13.8 Договору добровільного страхування №FQ-01107023 від 22.07.2021 страховик приймає рішення про виплату або відмову у виплаті страхового відшкодування, про що складає страховий акт, протягом 10 робочих днів з дати отримання всіх необхідних документів, передбачених розділом 12 цього договору.

Як зазначено у розділі 14 Договору добровільного страхування №FQ-01107023 від 22.07.2021 однією з причин відмови у виплаті страхового відшкодування є невиконання або неналежне виконання страхувальником обов`язків, визначених цим договором.

Як вбачається з листа Приватного акціонерного товариства «Страхова групу «ТАС» вих. №11 від 25.04.2022, відповідач, керуючись умовами Договору добровільного страхування №FQ-01107023 від 22.07.2021, просив позивача надати документи, що підтверджують зняття арешту з автомобіля Volvo, державний номер НОМЕР_1 , та установчі документи Товариства з обмеженою відповідальністю виробничо-комерційної фірми «БМ ЛТД».

Листом вих. №00393/9123 від 10.01.2023 відповідач повідомив позивача про прийняття ним рішення про відмову у виплаті страхового відшкодування за Договором добровільного страхування №FQ-01107023 від 22.07.2021, оскільки позивачем не було надано 1) виписки з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань (п. 12.3.3 договору) та 2) схеми ДТП, що видана підрозділом поліції на місці події із зазначенням дати, часу, місця події та пошкоджень, завданих ЗТЗ або у випадках, передбачених чинним законодавством України (п. 12.8.1 договору).

Суд зазначає, що відповідно до умов Договору добровільного страхування №FQ-01107023 від 22.07.2021 неподання позивачем у встановлені строки вказаних документів є підставою для відмови у виплаті страхового відшкодування.

Суд відхиляє пояснення позивача, викладені у позовній заяві, про те, що неможливість подання вказаних документів зумовлена тривалим провадженням досудового слідства та судовим розглядом, у зв`язку з необґрунтованістю таких пояснень, так як позивачем не доведено суду будь-якими належними та допустимими доказами неможливості виконання ним обов`язку надати, зокрема, виписку з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань.

Жодних обгрунтованих пояснень неможливості подання позивачем як власної виписки з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань, так і схеми ДТП позивачем суду не надано.

При цьому, у позовній заяві позивач зазначає, що вказані документи були подані відповідачу 20.02.2023, тобто, вже після прийняття страховиком рішення про відмову у виплаті страхового відшкодування за Договором добровільного страхування №FQ-01107023 від 22.07.2021.

Втім, як вбачається з листа Приватного акціонерного товариства «Страхова група «ТАС» вих. №00549/0123 від 16.03.2023 (відповідь на заяву позивача про перегляд рішення про відмову у виплаті страхового відшкодування), позивачем також не було надано страховику документ, що підтверджує розмір матеріального збитку - рахунок СТО (п. 12.5 договору), заяву на виплату страхового відшкодування та не надано транспортний засіб на огляд (п. 10.1.1 договору).

Тобто, незважаючи на подання позивачем виписки з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань та схеми ДТП після прийняття відповідачем рішення про відмову у виплаті страхового відшкодування, невиконання позивачем обов`язку щодо подання інших документів, обов`язок з подання яких встановлений у Договорі добровільного страхування №FQ-01107023 від 22.07.2021, вказує на відсутність підстав для виплати страхового відшкодування (зокрема, у зв`язку з відсутністю у страховика доказів розміру вартості відновлювального ремонту автомобіля Volvo, державний номер НОМЕР_1 , - ненадання рахунку СТО, будь-яких інших доказів).

При цьому, відсутність у страхової компанії відомостей про вартість відновлювального ремонту пошкодженого автомобіля (так як така інформація не була подана страхувальником) унеможливлює визначення суми страхового відшкодування.

Судом також враховано, що до позовної заяви позивачем долучено копію претензії від березня 2023 року (а.с. 28-30), додатком до якої вказано розрахунок вартості ремонту автомобіля.

Втім, доказів надсилання її або розрахунку вартості ремонту автомобіля (рахунку СТО, акту виконаних робіт, тощо) на користь відповідача матеріали справи не містять, а рекомендоване повідомлення від 21.02.2023 (а.с. 31) не може бути доказом надсилання вказаного документу, який датований березнем 2023 року (тобто, пізніше), відповідачу.

18.12.2023 позивач подав до суду пояснення, в яких зауважив, що всі ці документи були направлені позивачем відповідачу разом з позовною заявою.

Однак, суд зазначає, що вказані обставини не свідчать про виконання позивачем (страхувальником) своїх зобов`язань за договором добровільного страхування у встановлені договором порядку та строки.

Що стосується невиконання позивачем обов`язку з надання на огляд пошкодженого ТЗ, суд зауважує, що ухвалою слідчого судді Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 17.01.2022 накладено арешт на автомобіль Volvo, державний номер НОМЕР_1 , шляхом тимчасового позбавлення права на відчуження, розпорядження та користування.

Втім, ухвалю Шепетівського міськрайонного суду Хмельницької області від 29.07.2022 скасовано арешт, накладений ухвалою слідчого судді Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 17.01.2022.

Однак, доказів надання позивачем на огляд пошкодженого автомобіля відповідачу не надано.

Суд зазначає, що обов`язком сторін у господарському процесі є доведення суду тих обставин, на які вони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень.

Так, за змістом положень статті 74 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. У разі посилання учасника справи на невчинення іншим учасником справи певних дій або відсутність певної події, суд може зобов`язати такого іншого учасника справи надати відповідні докази вчинення цих дій або наявності певної події. У разі ненадання таких доказів суд може визнати обставину невчинення відповідних дій або відсутності події встановленою. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов`язків щодо доказів.

Згідно зі статтею 86 Господарського процесуального кодексу України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також вірогідність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Відповідно до частини першої статті 74 Господарського процесуального кодексу України належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять до предмета доказування.

Необхідність доводити обставини, на які учасник справи посилається як на підставу своїх вимог і заперечень в господарському процесі, є складовою обов`язку сприяти всебічному, повному та об`єктивному встановленню усіх обставин справи, що передбачає, зокрема, подання належних доказів, тобто таких, що підтверджують обставини, які входять у предмет доказування у справі, з відповідним посиланням на те, які обставини цей доказ підтверджує.

Аналогічна правова позиція викладена у постановах Верховного Суду від 05.02.2019 у справі №914/1131/18, від 26.02.2019 у справі №914/385/18, від 10.04.2019 у справі № 04/6455/17, від 05.11.2019 у справі №915/641/18.

При цьому, одним з основних принципів господарського судочинства є принцип змагальності.

Названий принцип полягає в тому, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається на підтвердження чи заперечення вимог.

Принцип змагальності забезпечує повноту дослідження обставин справи. Цей принцип передбачає покладання тягаря доказування на сторони. Одночасно цей принцип не передбачає обов`язку суду вважати доведеною та встановленою обставину, про яку сторона стверджує. Така обставина підлягає доказуванню таким чином, аби задовольнити, як правило, стандарт переваги більш вагомих доказів, тобто коли висновок про існування стверджуваної обставини з урахуванням поданих доказів видається більш вірогідним, ніж протилежний (близька за змістом правова позиція викладена у постановах Верховного Суду від 18.11.2019 зі справи № 902/761/18, від 20.08.2020 зі справи № 914/1680/18).

Судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню господарського судочинства. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.

Вимоги, як і заперечення на них, за загальним правилом обґрунтовуються певними обставинами та відповідними доказами, які підлягають дослідженню, зокрема, перевірці та аналізу. Все це має бути проаналізовано судом як у сукупності (в цілому), так і кожен доказ окремо, та відображено у судовому рішенні.

17.10.2019 набув чинності Закон України від 20.09.2019 № 132-IX «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо стимулювання інвестиційної діяльності в Україні», яким було, зокрема внесено зміни до Господарського процесуального кодексу України та змінено назву статті 79 Господарського процесуального кодексу України з «Достатність доказів» на нову - «Вірогідність доказів» та викладено її у новій редакції з фактичним впровадженням у господарський процес стандарту доказування «вірогідність доказів».

Стандарт доказування «вірогідність доказів», на відміну від «достатності доказів», підкреслює необхідність співставлення судом доказів, які надає позивач та відповідач. Тобто з введенням в дію нового стандарту доказування необхідним є не надати достатньо доказів для підтвердження певної обставини, а надати саме ту їх кількість, яка зможе переважити доводи протилежної сторони судового процесу.

Відповідно до статті 79 Господарського процесуального кодексу України наявність обставини, на яку сторона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, вважається доведеною, якщо докази, надані на підтвердження такої обставини, є більш вірогідними, ніж докази, надані на її спростування. Питання про вірогідність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Тлумачення змісту цієї статті свідчить, що нею покладено на суд обов`язок оцінювати докази, обставини справи з огляду на їх вірогідність, яка дозволяє дійти висновку, що факти, які розглядаються, скоріше були (мали місце), аніж не були.

Суд зазначає, що позивачем не надано належних та допустимих доказів існування обставин, які є підставами для стягнення з відповідача страхового відшкодування за Договором добровільного страхування №FQ-01107023 від 22.07.2021 (зокрема, доказів подання всіх документів, які передбачені розділом 12 договору), з огляду на що суд відмовляє у позові Товариства з обмеженою відповідальністю виробничо-комерційної фірми «БМ ЛТД» до Приватного акціонерного товариства «Страхова групу «ТАС» про стягнення 251621,00 грн.

Судовий збір покладається на позивача у зв`язку з відмовою у позові (відповідно до ст. 129 Господарського процесуального кодексу України).

Керуючись статтями 74, 76-80, 129, 236-242 Господарського процесуального кодексу України,

ВИРІШИВ:

1. Відмовити у позові.

2. Судові витрати покласти на позивача.

Рішення господарського суду набирає законної сили відповідно до ст. 241 Господарського процесуального кодексу України. Згідно з ч. 1 ст. 256 та ст. 257 Господарського процесуального кодексу України апеляційна скарга подається безпосередньо до суду апеляційної інстанції протягом двадцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повний текст складено та підписано 28.12.2023.

Суддя О.М. Спичак