ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
_____________________________________________________________________________
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"21" грудня 2023 р. Справа № 916/2391/23
Господарський суд Одеської області у складі судді Нікітенка С.В., за участю секретаря судових засідань Склезь Ю.В., розглянувши у відкритому судовому засіданні справу,

за позовом: Товариства з обмеженою відповідальністю „ДЗД-ТРАНС (52400, Дніпропетровська область, Дніпропетровський р-н, смт. Солоне, вул. Гагаріна, буд. 12-А, ),

до: Товариства з обмеженою відповідальністю „ЄВРОТАНК ЛПІДЖІ (65098, м. Одеса, вул. Стовпова, буд. 26, ),

про стягнення 662190,00 грн.

За участю представників сторін:

від позивача - адвокат Чирва І.О., ордер серія СА № 1054469;

від відповідача - адвокат Богданцева І.В,, ордер серія ВН № 1282539.

Обставини справи.

про стягнення заборгованості у розмірі 1922903,00 грн, з яких: сума основного боргу 1399000,00 грн, сума інфляційних втрат - 84798,00 грн, сума 3% річних - 24855,00 грн та сума пені 414250,00 грн.

Згідно протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 05.06.2023 справу № 916/2391/23 передано на розгляд судді Господарського суду Одеської області Нікітенку С.В.

Ухвалою Господарського суду Одеської області від 09.06.2023 позовну заяву Товариства з обмеженою відповідальністю „ДЗД-ТРАНС (Вх. № 2479/23 від 05.06.2023) залишено без руху. Позивачу, у строк не більше десяти днів з дня отримання ухвали про залишення позовної заяви без руху, усунути виявлені недоліки позовної заяви, які визначені судом в цій ухвалі суду. Повідомлено Товариство з обмеженою відповідальністю „ДЗД-ТРАНС, що відповідно до вимог ч. 4 ст. 174 ГПК України, якщо позивач не усунув недоліки позовної заяви у строк, встановлений судом, заява вважається неподаною і повертається особі, що звернулася із позовною заявою.

14 липня 2023 року до суду від позивача у справі надійшла заява з додатком.

Вказану заяву з додатком суд прийняв до розгляду та залучив до матеріалів справи.

14 липня 2023 року до суду від позивача у справі надійшло клопотання про витребування доказів.

Вказане клопотання про витребування доказів суд прийняв до розгляду та залучив до матеріалів справи.

Ухвалою суду від 18.07.2023 прийнято позовну заяву Товариства з обмеженою відповідальністю "ДЗД-ТРАНС" до розгляду та відкрито провадження у справі № 916/2391/23. Справу постановлено розглядати за правилами загального позовного провадження. Підготовче засідання у справі призначено на 12.09.2023 о 12:50 год.

Ухвалою суду від 18.07.2023 клопотання Товариства з обмеженою відповідальністю „ДЗД-ТРАНС (вх. № ГСОО 23810/23 від 14.07.2023) про витребування доказів задоволено.

Витребувано у Головного управління ДПС в Одеській області (65044, м. Одеса, вул. Семінарська, 5; ) наступну інформацію:

- чи було здійснено Товариством з обмеженою відповідальністю ЄВРОТАНК ЛПІДЖІ реєстрацію податкових накладних на придбання товарів від постачальника Товариства з обмеженою відповідальністю „ДЗД-ТРАНС по податковим накладним, які були зареєстровані Товариством з обмеженою відповідальністю „ДЗД-ТРАНС в Єдиному реєстрі податкових накладних, а саме по наступних податковим накладним: Податкова накладна № 4 від 12.12.2022, Податкова накладна №5 від 20.12.2022, Податкова накладна №6 від 22.12.2022, Податкова накладна № 60 від 28.12.2022, Податкова накладна № 74 від 05.01.2023, Податкова накладна № 75 від 09.01.2023 та Податкова накладна № 76 від 09.01.2023;

- чи було сформовано Товариством з обмеженою відповідальністю „ЄВРОТАНК ЛПІДЖІ як покупцем товару податковий кредит за фактом поставки товару від постачальника Товариства з обмеженою відповідальністю „ДЗД-ТРАНС на підставі зареєстрованих Товариством з обмеженою відповідальністю „ДЗД-ТРАНС в Єдиному реєстрі податкових накладних наступних податкових накладних: Податкова накладна №4 від 12.12.2022, Податкова накладна № 5 від 20.12.2022, Податкова накладна № 6 від 22.12.2022, Податкова накладна № 60 від 28.12.2022, Податкова накладна № 74 від 05.01.2023, Податкова накладна № 75 від 09.01.2023 та Податкова накладна № 76 від 09.01.2023. Встановлено Головному управлінню ДПС в Одеській області строк для подання до суду витребуваних доказів - протягом десяти календарних днів, з дня отримання даної ухвали суду. У разі неможливості подання витребуваних доказів у встановлений судом строк, повідомити про це письмово протягом 5 днів з дня отримання даної ухвали суду. Повідомлено Головне управління ДПС в Одеській області, що у разі неповідомлення суду про неможливість подати докази, витребувані судом, або неподання таких доказів без поважних причин, суд може застосувати до відповідної особи заходи процесуального примусу, передбачені цим Кодексом.

01 серпня 2023 року до суду від Головного управління ДПС в Одеській області надійшов лист.

Вказаний лист суд прийняв до розгляду та залучив до матеріалів справи.

02 серпня 2023 року до суду від позивача у справі надійшло клопотання про долучення доказів до матеріалів справи.

Вказане клопотання про долучення доказів суд прийняв до розгляду та залучив до матеріалів справи.

09 серпня 2023 року до суду від позивача у справі надійшло клопотання про закриття провадження у справі в частині стягнення суми основного боргу та повернення частини сплаченого судового збору.

Вказане клопотання про закриття провадження у справі в частині стягнення суми основного боргу та повернення частини сплаченого судового збору суд прийняв до розгляду та залучив до матеріалів справи.

14 серпня 2023 року до суду від позивача у справі надійшло клопотання про збільшення розміру похідних майнових позовних вимог.

Вказане клопотання про збільшення розміру похідних майнових позовних вимог суд прийняв до розгляду та залучив до матеріалів справи.

30 серпня 2023 року до суду від відповідача у справі надійшло клопотання.

Вказане клопотання суд прийняв до розгляду та залучив до матеріалів справи.

12 вересня 2023 року до суду від відповідача у справі надійшло клопотання.

Вказане клопотання суд прийняв до розгляду та залучив до матеріалів справи.

У підготовчому засіданні 12.09.2023 судом було оголошено протокольну ухвалу про перерву у підготовчому засіданні до 12:30 год. 26.09.2023.

19 вересня 2023 року до суду від відповідача у справі надійшов відзив на позовну заяву, в якому відповідач просив суд відмовити у задоволені позовних вимог у повному обсязі. В обґрунтування вказаного відзиву відповідач зазначає, що у видаткових накладних не визначено в межах якої додаткової угоди проведено поставку товару. Окрім цього, відповідно до п. 2.7. Договору, 01 числа кожного кварталу не проводилась звірка взаєморозрахунків та не складався акт звірки взаєморозрахунків. Також враховуючи, що сторонами не було складено акту взаєморозрахунків за кожної з Додаткових угод, звідси не є можливим встановити чи є порушені строки проведення оплати. Крім того, відповідач акцентує увагу суду, що позивачем не надано до суду жодного доказу, які би підтверджували понесення збитків останнім.

Вказаний відзив на позовну заяву суд прийняв до розгляду та залучив до матеріалів справи.

У підготовчому засіданні 26.09.2023 суд протокольною ухвалою задовольнив клопотання позивача про збільшення розміру похідних майнових вимог. Суд визначив ціну позову у розмірі 662190,00 грн., з яких: інфляційні нарахування - 106962,00 грн, 3% річних - 31428,00 грн, пеня - 523800,00 грн. У підготовчому засіданні 26.09.2023 суд оголосив перерву до 09:50 год. 10.10.2023.

Ухвалою від 26.09.2023 суд задовольнив клопотання ТОВ "ДЗД-ТРАНС" про закриття провадження у справі. Суд закрив провадження у справі № 916/2391/23 в частині позовних вимог про стягнення з ТОВ "ЄВРОТАНК ЛПІДЖІ" суми основного боргу у розмірі 1399000,00 грн.

02 жовтня 2023 року до суду від позивача у справі надійшла відповідь на відзив, в якій позивач просив суд задовольнити позовні вимоги з урахуванням клопотання про збільшення розміру похідних майнових вимог в повному обсязі. Щодо тверджень відповідача в межах якої додаткової угоди проводилась поставку товару та за якими видатковими накладними, позивач зазначає, що обов`язку вказування відповідної додаткової угоди у відповідній додатковій накладній Договором та Додатковими угодами не передбачено. У всіх видаткових накладних є посилання на укладений між сторонами Договір постачання скрапленого газу № LPG-10/22-ЕТ від 19.10.2022 в рамках якого і укладались додаткові угоди.

Щодо проведення звірки взаєморозрахунків та не складання актів звірки взаєморозрахунків, позивач вказує, що дане положення Договору є взаємним обов`язком сторін, а не виключно обов`язком позивача. Також, в даному пункті не зазначено про здійснення звірки взаєморозрахунків до кожної додаткової угоди.

Щодо позиції відповідача про зменшення штрафних санкцій, позивач заперечує та вважає, що це є правом, а не обов`язком суду. Також відповідачем не надано доказів та не доведено обставин, які б перешкоджали відповідачу виконати свої зобов`язання за Договором.

Вказану відповідь на відзив суд прийняв до розгляду та залучив до матеріалів справи.

09 жовтня 2023 року до суду від відповідача у справі надійшли письмові заперечення.

Вказані заперечення суд прийняв до розгляду та залучив до матеріалів справи.

09 жовтня 2023 року до суду від позивача у справі надійшла заява.

Вказану заяву суд прийняв до розгляду та залучив до матеріалів справи.

Ухвалою суду від 10.10.2023 закрито підготовче провадження у справі № 916/2391/23. Постановлено здійснити розгляд справи № 916/2391/23 по суті впродовж розумного строку. Призначено справу до судового розгляду по суті на 14.11.2023 о 15:50 год.

14 листопада 2023 року судове засідання не відбулось, у зв`язку з оголошенням системою цивільної оборони у м. Одеса та Одеській області повітряної тривоги.

Ухвалою суду від 14.11.2023 призначено судове засідання з розгляду справи по суті на 30.11.2023 о 10:00 год.

У судовому засіданні 30.11.2023 суд оголосив перерву у засіданні суду до 09:20 год. 05.12.2023, оскільки у зв`язку із технічними проблемами в роботі КП Діловодство спеціалізованого суду неможливо було здійснювати технічну фіксацію судового засідання.

05 грудня 2023 року судове засідання не відбулось, у зв`язку з несанкціонованим втручанням в роботу інформаційних (автоматизованих), електронних комунікаційних мереж і ресурсів суду, що сталося внаслідок хакерської атаки та призупиненням роботи КП Діловодство спеціалізованого суду наказом керівника апарату Господарського суду Одеської області від 30.11.2023.

Ухвалою суду від 11.12.2023 призначено судове засідання з розгляду справи по суті на 21.12.2023 о 15:00 год.

Представник позивача у судовому засіданні 21.12.2023 позовні вимоги з урахуванням клопотання про збільшення розміру похідних майнових вимог підтримав у повному обсязі та просив позов задовольнити повністю, з підстав викладених у позовній заяві та відповіді на відзив. Також представник позивача у судовому засіданні заперечив проти задоволення клопотання відповідача про зменшення пені.

Представник відповідача у судовому засіданні 21.12.2023 проти задоволення позовних вимог заперечував в повному обсязі, з підстав викладених у відзиві на позовну заяву та запереченнях, у разі визнання судом обґрунтованості вимог в частині стягнення пені, просив суд зменшити пеню на 90 %.

У судовому засіданні 21.12.2023 після повернення з нарадчої кімнати суд проголосив вступну та резолютивну частини судового рішення і повідомлено представників сторін про орієнтовний час складення повного рішення.

Дослідивши матеріали справи, заслухавши пояснення представників сторін, сукупно оцінивши докази, які мають значення для справи, суд

ВСТАНОВИВ:

Матеріали справи свідчать, що 19 жовтня 2022 року між Товариством з обмеженою відповідальністю "ДЗД- ТРАНС" (надалі постачальник або позивач) і Товариством з обмеженою відповідальністю "ЄВРОТАНК ЛПІДЖІ" (надалі покупець або відповідач) був укладений Договір постачання скрапленого газу № LPG-10/22-ЕТ, згідно умов якого Постачальник зобов`язується у відповідності з замовленням передавати партіями у власність Покупцеві скраплений вуглеводневий газ на умовах даного Договору та Додаткових угод до нього (п. 1.1. Договору).

Кількість, асортимент, умови постачання, ціна, вартість, найменування товару та умови оплати вказуються в Додаткових угодах, які є невід`ємними частинами Договору та/або у видатковій накладній. При здійсненні постачання Товару допускається відхилення від погодженої кількості, що підлягає постачанню, в межах (+/-) 10 % десять відсотків.

Пунктом 2.2. Договору встановлено, що покупець оплачує товар за ціною та на умовах, встановлених Постачальником в Додаткових угодах до даного Договору. Покупець зобов`язаний провести розрахунок на умовах погоджених в Додаткових угодах по кожній партії товару, дата отримання Товару Покупцем вважається "0" (нульовим) банківським днем. Вартість Товару Сторони погоджують у додатковій угоді до договору та відображається в рахунку Постачальника про оплату.

Відповідно умов п. 4.1. Договору, у випадку порушення покупцем термінів здійснення взаєморозрахунків, передбачених Договором і відповідними Додатками до нього, покупець сплачує постачальнику пеню в розмірі подвійної облікової ставки НБУ від суми заборгованості за кожен день прострочення платежу.

В рамках вищезазначеного договору, між сторонами були укладені відповідні додаткові угоди та в яких прописувалось кількість, асортимент, умови постачання, ціна, вартість найменування Товару та умови оплати, а саме:

- Додаткова угода № 06 від 12 грудня 2022 року до Договору на поставку товару, а саме газ вуглеводневий скраплений, окремі фракції кількості 40,000 кг на загальну суму 1720000,00 грн та газ вуглеводневий скраплений, окремі фракції в кількості 20000 кг на загальну суму 836000,00 грн. Загальна вартість товару 2556000,00 грн в т.ч. ПДВ 167214,95 грн. Поставка товару відбувається у період з 12.12.2022 по 30.12.2022;

- Додаткова угода № 07 від 03 січня 2023 року до Договору на поставку товару, а саме газ вуглеводневий скраплений, окремі фракції в кількості 20000 кг на загальну суму 766000,00 грн в т.ч. ПДВ - 50112,15 грн. Поставка товару відбувається у період з 04.01.2023 по 05.01.2023;

- Додаткова угода № 08 від 06 січня 2023 року до Договору на поставку товару, а саме газ вуглеводневий скраплений, окремі фракції в кількості 40000 кг на загальну суму 1532000,00 грн в т.ч. ПДВ - 100224,30 грн. Поставка товару відбувається у період з 07.01.2023 по 09.01.2023;

На виконання умов Договору та додаткових угод позивач здійснив поставку товару відповідачу, що підтверджується видатковими накладними:

- № 561 від 20.12.2022 на загальну суму 853120,00 грн в т.ч. ПДВ 55811,59;

- № 619 від 22.12.2022 на загальну суму 790340,00 грн в т.ч. ПДВ 51704,49;

- № 582 від 28.12.2022 на загальну суму 769956,00 грн в т.ч. ПДВ 50370,95;

- № 2 від 05.01.2023 на загальну суму 723104,00 грн в т.ч. ПДВ 47305,87;

- № 26 від 09.01.2023 на загальну суму 724636,00 грн в т.ч. ПДВ 47406,09;

- № 27 від 09.01.2023 на загальну суму 703188,00 грн в т.ч. ПДВ 46002,95;

Відповідачем на банківський рахунок позивача у період з 19.01.2023 по 25.04.2023 були здійснені часткові оплати за вказаними видатковими накладними на загальну суму 2924074,00 грн.

Звідси, як вказує позивач, на час подання позовної заяви у відповідача наявна заборгованість у розмірі 1399000,00 грн.

У зв`язку з порушенням відповідачем строків проведення розрахунків за поставлений товар, позивачем нараховані інфляційні втрати у розмірі 106962,00 грн, пеню у розмірі 523800,00 грн та 3% річних у розмірі 31428,00 грн.

Оскільки відповідачем не виконані договірні зобов`язання, позивач звернувся до суду з позовною заявою про стягнення з відповідача 1399 000,00 грн сума основного боргу, 106962,00 грн - сума інфляційних втрат, 523800,00 грн - сума пені та 31428,00 грн - сума 3% річних.

Дані обставини стали підставою для звернення позивача з позовною заявою до суду.

Таким чином, виник спір, який підлягає вирішенню у судовому порядку.

Оцінюючи подані докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному розгляді в судовому засіданні всіх обставин справи в їх сукупності, та, враховуючи те, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог і заперечень, суд вважає, що позовні вимоги Товариства з обмеженою відповідальністю „ДЗД-ТРАНС підлягають частковому задоволенню, з таких підстав.

Частиною першою статті 11 Цивільного кодексу України встановлено, що цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки, зокрема, з договорів та інших правочинів.

У відповідності до статті 509 Цивільного кодексу України та статті 173 Господарського кодексу України в силу господарського зобов`язання, яке виникає між суб`єктом господарювання та іншим учасником (учасниками) відносин у сфері господарювання, один суб`єкт (зобов`язана сторона, у тому числі боржник) зобов`язаний вчинити певну дію господарського чи управлінсько-господарського характеру на користь іншого суб`єкта (виконати роботу, передати майно, сплатити гроші, надати інформацію тощо), або утриматися від певних дій, а інший суб`єкт (управнена сторона, у тому числі кредитор) має право вимагати від зобов`язаної сторони виконання її обов`язку.

Частина 1 статті 193 Господарського кодексу України встановлює, що суб`єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов`язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов`язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться і до виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом.

Частиною 2 статті 193 Господарського кодексу України визначено, що кожна сторона повинна вжити усіх заходів, необхідних для належного виконання нею зобов`язання, враховуючи інтереси другої сторони та забезпечення загальногосподарського інтересу. Порушення зобов`язань є підставою для застосування господарських санкцій, передбачених цим Кодексом, іншими законами або договором.

Відповідно до статті 626 Цивільного кодексу України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

За приписами статті 627 Цивільного кодексу України встановлено, що відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Згідно з частиною 1 статті 629 Цивільного кодексу України договір є обов`язковим для виконання сторонами.

Проаналізувавши зміст Договору постачання скрапленого газу № LPG- 10/22-ЕТ від 19.10.2022, суд дійшов висновку, що між сторонами у справі укладений договір, який за своїм змістом та правовою природою є договором поставки.

У відповідності до ч. 1, ч. 6 ст. 265 ГК України за договором поставки одна сторона - постачальник зобов`язується передати (поставити) у зумовлені строки (строк) другій стороні - покупцеві товар (товари), а покупець зобов`язується прийняти вказаний товар (товари) і сплатити за нього певну грошову суму. До відносин поставки, не врегульованих цим Кодексом, застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України про договір купівлі-продажу.

За змістом частини першої статті 712 Цивільного кодексу України, за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов`язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов`язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов`язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму.

Покупець зобов`язаний оплатити товар за ціною, встановленою у договорі купівлі-продажу, або, якщо вона не встановлена у договорі і не може бути визначена виходячи з його умов, - за ціною, що визначається відповідно до статті 632 цього Кодексу, а також вчинити за свій рахунок дії, які відповідно до договору, актів цивільного законодавства або вимог, що звичайно ставляться, необхідні для здійснення платежу (частина перша статті 691 Цивільного кодексу України).

За приписами статті 193 Господарського кодексу України та статей 525, 526 Цивільного кодексу України зобов`язання повинні виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог цих Кодексів, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Договір є обов`язковим для виконання сторонами (стаття 629 Цивільного кодексу України).

Частиною першою статті 530 Цивільного кодексу України передбачено, що, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Пунктом 2.2. Договору зазначено, що покупець оплачує товар за ціною та на умовах, встановлених Постачальником в Додаткових угодах до даного Договору. Покупець зобов`язаний провести розрахунок на умовах погоджених в Додаткових угодах по кожній партії товару, дата отримання Товару Покупцем вважається « 0» (нульовим) банківським днем. Вартість Товару Сторони погоджують у додатковій угоді до договору та відображається в рахунку Постачальника про оплату.

Матеріалами справи підтверджується, що позивач на виконання умов Договору у період з 20.12.2022 по 09.01.2023 поставив відповідачу товар на загальну суму 4564344,00 грн, що підтверджується видатковими накладними, які підписані сторонами без будь-яких претензій і зауважень (том 1, а.с.34-39,214).

На виконання умов Договору відповідач здійснив часткову оплату поставленого позивачем товару, лишу у розмірі 2924074,00 грн.

Таким чином, у зв`язку з порушенням відповідачем умов Договору в частині строку оплати товару, за відповідачем перед позивачем рахується прострочена заборгованість у розмірі 1399000,00 грн.

Під час розгляду справи відповідач перерахував позивачу суму основного боргу у розмірі 1399000,00 грн, що підтверджується банківською випискою (т. 1, а.с.228-231).

Ухвалою від 26.09.2023 закрив провадження у справі № 916/2391/23 в частині позовних вимог про стягнення з Товариства з обмеженою відповідальністю "ЄВРОТАНК ЛПІДЖІ" суми основного боргу у розмірі 1399000,00 грн.

Щодо позовних вимоги позивача в частині стягнення з відповідача суми 3% річних у розмірі 31428,00 грн та суми інфляційних втрат у розмірі 106962,00 грн, суд дійшов до таких висновків.

Відповідно до частин 1, 2 ст. 625 Цивільного кодексу України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Вказані інфляційні нарахування на суму боргу не є штрафною санкцією, а виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення коштів внаслідок інфляційних процесів за весь час прострочення в їх сплаті. Зазначені нарахування за загальним правилом здійснюються окремо за кожен період часу, протягом якого діяв відповідний індекс інфляції, а одержані таким чином результати підсумовуються за весь час прострочення виконання грошового зобов`язання. Розмір боргу з урахуванням індексу інфляції визначається виходячи із суми боргу, що існувала на останній день місяця, в якому платіж мав бути здійснений, помноженої на індекс інфляції, за період прострочення починаючи з місяця, наступного за місяцем, у якому мав бути здійснений платіж, і за будь-який місяць (місяці), у якому (яких) мала місце інфляція. При цьому в розрахунок мають включатися й періоди часу, в які індекс інфляції становив менше одиниці (тобто мала місце дефляція).

Разом з тим, сплата трьох процентів річних від простроченої суми (якщо інший їх розмір не встановлений договором або законом), так само як й інфляційні нарахування, не мають характеру штрафних санкцій і є способом захисту майнового права та інтересу кредитора шляхом отримання від боржника компенсації (плати) за користування ним коштами, належними до сплати кредиторові.

Отже при нарахуванні інфляційних та річних основними складовими частинами нарахування є сума заборгованості, період заборгованості та розмір процентів та коефіцієнтів, які діють у такий період.

Судом перевірено правильність виконаних позивачем розрахунків інфляційних втрат і 3 % річних (т. 2, а.с. 3-5), та встановлено, що вони є вірними.

За таких обставин, позовні вимоги щодо стягнення з відповідача суми 3% річних у розмірі 31428,00 грн та суми інфляційних нарахувань у розмірі 106962,00 грн, є доведеними і обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню.

Щодо вимоги позивача в частині стягнення з відповідача суми пені у розмірі 523800,00 грн, суд дійшов до таких висновків.

Частинами 1, 2 ст. 549 ЦК України визначено, що неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання (частина друга статті 549 ЦК України). Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання (частина третя статті 549 ЦК України).

Статтею 1 Закону України "Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов`язань" встановлено, що платники грошових коштів сплачують на користь одержувачів цих коштів за прострочку платежу пеню в розмірі, що встановлюється за згодою сторін.

Відповідно умов п. 4.1. Договору, у випадку порушення покупцем термінів здійснення взаєморозрахунків, передбачених Договором і відповідними Додатками до нього, покупець сплачує постачальнику пеню в розмірі подвійної облікової ставки НБУ від суми заборгованості за кожен день прострочення платежу.

Перевіривши наданий позивачем розрахунок пені (т. 2, а.с. 3-5), суд дійшов висновку про його правильність та відповідність умовам Договору.

Разом з тим, у заявах по суті справи відповідач просив суд зменшити заявлену до стягнення пеню, а у судовому засіданні 21.12.2023 відповідач уточнив, що просить суд зменшити пеню на 90%.

Щодо клопотання відповідача про зменшення пені, суд дійшов до таких висновків.

При зменшенні розміру штрафних санкцій суд бере до уваги інтереси сторін, що заслуговують на увагу, і оцінює співвідношення розміру заявлених до стягнення пені та штрафу, зокрема, із розміром збитків позивача. Якщо порушення зобов`язання відповідачем не потягло за собою значні збитки для інших господарюючих суб`єктів, то суд може з урахуванням інтересів сторін зменшити розмір належних до сплати штрафних санкцій. При цьому як необхідність використання права на зменшення розміру штрафних санкцій, так і розмір, до якого вони підлягають зменшенню, закон відносить на розсуд суду.

Суд відзначає, що за своєю правовою природою штрафні санкції виконують стимулюючу функцію, спонукаючи боржника до належного виконання своїх зобов`язань під загрозою застосування до нього цього виду відповідальності та стягується в разі порушення такого зобов`язання. Отже, питання про зменшення розміру неустойки вирішується судом на підставі аналізу конкретної ситуації, тобто сукупності з`ясованих ним обставин, що свідчать про наявність підстав для вчинення зазначеної дії.

При цьому, наявність у кредитора можливості стягувати із боржника надмірні грошові суми як неустойку змінює її дійсне правове призначення, оскільки неустойка має на меті, в першу чергу, стимулювати боржника до виконання основного зобов`язання та не може лягати непомірним тягарем для боржника і бути джерелом отримання невиправданих додаткових прибутків для кредитора.

Разом з цим, наявність у кредитора можливості стягувати із споживача надмірні грошові суми як неустойку змінює її дійсне правове призначення. Неустойка має на меті, насамперед, стимулювати боржника до виконання основного грошового зобов`язання та не може становити непомірний тягар для споживача і бути джерелом отримання невиправданих додаткових прибутків для кредитора. Таку правову позицію викладено в рішенні Конституційного Суду України від 11.07.2013 № 7-рп/2013.

Вирішуючи питання про зменшення розміру штрафних санкцій, які підлягають стягненню зі сторони, що порушила зобов`язання, суд повинен з`ясувати наявність значного перевищення розміру штрафних санкцій перед розміром збитків, а також об`єктивно оцінити, чи є даний випадок винятковим, виходячи з інтересів сторін, які заслуговують на увагу, ступеня виконання зобов`язань, причини неналежного виконання або невиконання зобов`язання, незначності прострочення у виконанні зобов`язання, невідповідності розміру штрафних санкцій наслідкам порушення, негайного добровільного усунення винною стороною порушення та його наслідків. Майновий стан сторін та соціальна значущість сторін мають значення для вирішення питання про зменшення штрафних санкцій .

Також при вирішенні питання про можливість зменшення штрафних санкцій суд повинен брати до уваги не лише майновий стан боржника, але й майновий стан стягувача, тобто врахувати інтереси обох сторін.

При цьому, зменшення розміру заявленої до стягнення сум штрафних санкцій є правом суду, і за відсутності у законі переліку обставин, які мають істотне значення, господарський суд, оцінивши надані сторонами докази та обставини справи у їх сукупності, на власний розсуд вирішує питання про наявність або відсутність у кожному конкретному випадку обставин, за яких можливе зменшення штрафних санкцій.

Аналогічна правова позиція викладена у постановах Верховного Суду, від 04.12.2018 у справі № 916/65/18, від 03.07.2019 у справі № 917/791/18, від 22.10.2019 у справі № 904/5830/18, від 13.01.2020 у справі № 902/855/18, від 27.01.2020 у справі № 916/469/19, від 04.02.2020 у справі № 918/116/19.

У постанові Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 07.11.2019 у справі № 920/437/19 зазначено, що вирішуючи питання про зменшення розміру неустойки (штрафу, пені), яка підлягає стягненню зі сторони, що порушила зобов`язання, господарський суд повинен оцінити, чи є даний випадок винятковим, виходячи із інтересів сторін, які заслуговують на увагу; ступеню виконання зобов`язання боржником; причини (причин) неналежного виконання або невиконання зобов`язання, незначного прострочення виконання, наслідків порушення зобов`язання, невідповідності розміру стягуваної неустойки (штрафу, пені) таким наслідкам, поведінки винної особи (у тому числі вжиття чи невжиття нею заходів до виконання зобов`язання, негайне добровільне усунення нею порушення та його наслідки) тощо. Зменшення розміру заявленої до стягнення неустойки є правом суду, а за відсутності у законі переліку таких виняткових обставин, господарський суд, оцінює надані сторонами докази та обставини справи у їх сукупності, на власний розсуд вирішує питання про наявність або відсутність у кожному конкретному випадку обставин, за яких можливе зменшення неустойки (аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 10.09.2019 у справі №904/4685/18).

Отже, питання про зменшення розміру штрафних санкцій вирішується судом на підставі аналізу конкретної ситуації, тобто сукупності з`ясованих ним обставин, що свідчать про наявність підстав для вчинення зазначеної дії.

У відповідності до ч. 1 ст. 73 ГПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Відповідно до ст. 74 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. У разі посилання учасника справи на невчинення іншим учасником справи певних дій або відсутність певної події, суд може зобов`язати такого іншого учасника справи надати відповідні докази вчинення цих дій або наявності певної події. У разі ненадання таких доказів суд може визнати обставину невчинення відповідних дій або відсутності події встановленою.

Статтею 13 ГПК України встановлено, що судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених цим Кодексом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом.

Принцип рівності сторін у процесі вимагає, щоб кожній стороні надавалася розумна можливість представляти справу в таких умовах, які не ставлять цю сторону у суттєво невигідне становище відносно другої сторони (п.87 рішення Європейського суду з прав людини у справі Салов проти України від 06.09.2005).

У Рішенні Європейського суду з прав людини у справі Надточий проти України від 15.05.2008 зазначено, що принцип рівності сторін передбачає, що кожна сторона повинна мати розумну можливість представляти свою сторону в умовах, які не ставлять її в суттєво менш сприятливе становище в порівнянні з опонентом.

Змагальність означає таку побудову судового процесу, яка дозволяє всім особам - учасникам певної справи відстоювати свої права та законні інтереси, свою позицію у справі.

Принцип змагальності є процесуальною гарантією всебічного, повного та об`єктивного з`ясування судом обставин справи, ухвалення законного, обґрунтованого і справедливого рішення у справі.

Статтею 86 ГПК України встановлено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також вірогідність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

У рішенні Європейського суду з прав людини Серявін та інші проти України (SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE) вказано, що усталеною практикою Європейського суду з прав людини, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (див. рішення у справі Руїс Торіха проти Іспанії (Ruiz Torija v. Spain) від 9 грудня 1994 року, серія A, №303-A, п.29). Хоча національний суд має певну свободу розсуду щодо вибору аргументів у тій чи іншій справі та прийняття доказів на підтвердження позицій сторін, орган влади зобов`язаний виправдати свої дії, навівши обґрунтування своїх рішень (див. рішення у справі Суомінен проти Фінляндії (Suominen v. Finland), №37801/97, п.36, від 1 липня 2003 року). Ще одне призначення обґрунтованого рішення полягає в тому, щоб продемонструвати сторонам, що вони були почуті. Крім того, вмотивоване рішення дає стороні можливість оскаржити його та отримати його перегляд вищестоящою інстанцією. Лише за умови винесення обґрунтованого рішення може забезпечуватись публічний контроль здійснення правосуддя (див. рішення у справі Гірвісаарі проти Фінляндії (Hirvisaari v. Finland), №49684/99, п.30, від 27 вересня 2001 року).

Суд зазначає, що предметом спору у даній справі є в тому числі і вимога про стягнення пені, тобто штрафних санкцій за неналежне виконання відповідачем своїх зобов`язань за договором поставки.

Вирішуючи питання щодо доцільності зменшення розміру штрафних санкцій у цій справі, суд враховує, що сума заявлених позивачем до стягнення з відповідача штрафних санкцій є досить значною у порівнянні зі ступенем невиконання відповідачем своїх договірних зобов`язань.

При цьому, матеріали справи не містять доказів, які б свідчили про погіршення фінансового стану та господарської діяльності позивача, докази настання негативних наслідків та понесення позивачем збитків саме в результаті порушення відповідачем умов Договору.

Крім того, стягнення штрафних санкцій не є основним доходом ТОВ „ДЗД-ТРАНС і не може впливати на його господарську діяльність.

Загальними засадами цивільного законодавства згідно зі статтею 3 Цивільного кодексу України є не тільки судовий захист цивільного права та інтересу; свобода договору; свобода підприємницької діяльності, яка не заборонена законом, а й справедливість, добросовісність та розумність.

Отже, висновок суду щодо необхідності зменшення розміру штрафних санкцій, який підлягає стягненню з відповідача, повинен ґрунтуватись, крім викладеного, також на загальних засадах цивільного законодавства, якими є, зокрема, справедливість, добросовісність та розумність (п. 6 ч. 1 ст. 3 Цивільного кодексу України).

Господарський суд об`єктивно повинен комплексно оцінити, чи є даний випадок винятковим, виходячи з інтересів сторін, які заслуговують на увагу, ступеню виконання зобов`язання, причини (причин) неналежного виконання або невиконання зобов`язання, незначності прострочення виконання, наслідків порушення зобов`язання, невідповідності розміру стягуваної неустойки (штрафу, пені) таким наслідкам, поведінки винної сторони (в тому числі вжиття чи невжиття нею заходів до виконання зобов`язання) тощо.

Приймаючи рішення про зменшення штрафних санкцій, суд повинен виходити із того, що одним з завдань нарахування пні є стимулювання до належного виконання договірних зобов`язань.

Реалізуючим свої дискреційні повноваження, передбачені статтями 551 Цивільного кодексу України та 233 Господарського кодексу України щодо права зменшити розмір належних до сплати штрафних санкцій, суди повинні забезпечити баланс інтересів сторін справи з урахуванням встановлених обставин справи та не допускати фактичного звільнення від їх сплати без належних правових підстав. Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 04.02.2020 по справі № 918/116/19.

Разом з цим, слід зазначити, що чинним законодавством не врегульований розмір (відсоткове співвідношення) можливого зменшення штрафних санкцій. Відповідно, таке питання вирішується господарським судом відповідно до ст. 86 Господарського процесуального кодексу України, тобто за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Проаналізувавши докази, наявні в матеріалах справи, умови укладеного Договору, господарський суд дійшов висновку, що під час виконання умов договору відповідачем дійсно було допущено порушення зобов`язань в частині вчасного розрахунку за поставлений позивачем товар, однак, приймаючи до уваги ступінь та пропорційність виконання відповідачем своїх зобов`язань, обставини повної сплати суми основного боргу під час розгляду справи, дії обох сторін, враховуючи також ненадання позивачем доказів понесених реальних збитків саме внаслідок дії відповідача у визначених у цій справі правовідносинах, дослідивши інтереси сторін, які заслуговують на увагу, виходячи із принципу збалансованості інтересів, господарський суд, застосовуючи надане право, передбачене ст. 233 ГК України, дійшов висновку про доведеність та наявність підстав для зменшення розміру заявлених позивачем штрафних санкцій (пені) та визначення справедливої суми, необхідної до сплати відповідачем за допущене неналежне виконання умов Договору поставки в даній ситуації, у зв`язку з чим суд дійшов висновку про наявність підстав для можливості зменшення суми пені на 50 %, тобто до 261900,00 грн.

При цьому, суд вважає, що ним дотримано принцип розумного балансу між інтересами сторін, враховані обставини справи та рівень фінансових можливостей як відповідача, так і позивача у даній справі.

Отже, з відповідача підлягає стягненню сума пені у розмірі 261900,00 грн. В решті вимог в частині стягнення пені суд вважає за необхідне відмовити.

При цьому, суд зазначає, що присуджена до стягнення сума пені є справедливою компенсацією за несвоєчасне виконання відповідачем зобов`язання, у зв`язку з чим доходить висновку, що зменшення розміру пені у цій справі не призвело до нівелювання самого значення пені, як відповідальності за порушення відповідачем зобов`язання, що має на меті захист прав та інтересів позивача у зв`язку з порушенням його права (відповідно до строків, передбачених Договором) отримати грошові кошти за проданий товар.

Підсумовуючи усе вищевикладене, суд вказує, що стягнення зазначеної позивачем у відповідному позові суми пені в повному обсязі не є співрозмірним із можливими негативними наслідками від порушення відповідачем зобов`язання, що враховано судом при винесенні даного рішення.

Доводи відповідача, викладені ним у відзиві на позовну заяву та запереченнях в частині невизнання задоволених судом позовних вимог, підлягають відхиленню, як такі, що не відповідають чинному законодавству, не ґрунтуються на належних доказах і спростовуються фактично встановленими судом обставинами та матеріалами справи.

Щодо інших доводів сторін у справі, викладених в обґрунтування власних правових позицій по наявному спору, то суд не вбачає підстав для надання таким оцінки у межах розглядуваного спору, оскільки вищенаведені аргументи суду у даному рішенні, на думку суду, є самостійною та достатньою підставою для висновку про часткову обґрунтованість позовних вимог.

Суд зазначає, що у викладі підстав для прийняття рішення суду необхідно дати відповідь на доречні аргументи та доводи сторін, здатні вплинути на вирішення спору; виклад підстав для прийняття рішення не повинен неодмінно бути довгим, оскільки необхідно знайти належний баланс між стислістю та правильним розумінням ухваленого рішення; обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент заявника на підтримку кожної підстави; обсяг цього обов`язку суду може змінюватися залежно від характеру рішення. Згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах.

Згідно частини третьої статті 13 ГПК України, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом.

У відповідності до частини першої статті 73 ГПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Відповідно до ст. 74 Господарського процесуального Кодексу України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

За приписами статті 86 Господарського процесуального кодексу України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Оцінюючи подані докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному розгляді в судовому засіданні всіх обставин в їх сукупності, суд дійшов висновку, що заявлені позовні вимоги підлягають частковому задоволенню.

Відповідно до ст. 129 ГПК України витрати по сплаті судового збору покладаються на відповідача.

Керуючись ст.ст. 129, 232, 233, 236, 237, 238, 240 Господарського процесуального кодексу України, суд

УХВАЛИВ:

1. Позов задовольнити частково.

2. Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю „ЄВРОТАНК ЛПІДЖІ (65098, м. Одеса, вул. Стовпова, буд. 26, ) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю „ДЗД-ТРАНС (52400, Дніпропетровська область, Дніпропетровський р-н, смт. Солоне, вул. Гагаріна, буд. 12-А, ) суму інфляційних втрат у розмірі 106962,00 грн, суму 3 % річних у розмірі 31428,00 грн, суму пені у розмірі 261900,00 грн та суму судових витрат по сплаті судового збору у розмірі 9932,85 грн.

3. У задоволенні іншої частини позовних вимог відмовити.

4. Наказ видати після набрання рішенням законної сили.

Рішення господарського суду набирає законної сили в порядку ст. 241 Господарського процесуального кодексу України та може бути оскаржено в апеляційному порядку до Південно-Західного апеляційного господарського суду шляхом подачі апеляційної скарги у строки, визначені ст. 256 ГПК України.

Повне рішення складено 28 грудня 2023.

Суддя Нікітенко С.В.