ПІВНІЧНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"27" грудня 2023 р. Справа№ 910/693/23

Північний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Михальської Ю.Б.

суддів: Скрипки І.М.

Тищенко А.І.

розглянувши у письмовому провадженні без повідомлення учасників справи апеляційну скаргу Акціонерного товариства Комерційний банк «Приватбанк»

на рішення Господарського суду міста Києва від 05.07.2023 (повний текст складено 17.07.2023)

у справі №910/693/23 (суддя О.М. Спичак)

за позовом Фізичної особи-підприємця Олійник Наталії Михайлівни

до Акціонерного товариства Комерційного банку «Приватбанк»

про визнання дій протиправними, визнання нечинними транзакцій та повернення грошових коштів,

В С Т А Н О В И В :

Короткий зміст позовних вимог

У січні 2023 року до Господарського суду міста Києва надійшла позовна заява Фізичної особи-підприємця Олійник Наталії Михайлівни (далі, позивач) з вимогами до Акціонерного товариства Комерційного банку «Приватбанк» (далі, відповідач або Банк) про визнання дій протиправними, визнання нечинними транзакцій та повернення грошових коштів.

В обґрунтування позовних вимог позивачка посилалася на те, що відповідачем було неналежно проведені відповідні заходи забезпечення безпеки рахунків клієнта банку та допущено неналежного користувача до застосунку «Приват 24», незаконно розблоковано «Приват24», а також неналежно проінформовано клієнта про несанкціоновані дії невстановлених осіб, що призвели до порушення прав позивача, результатом якого стало викрадення грошових коштів з рахунку НОМЕР_1 на загальну суму 114 690,00 грн. Також на вказану суму позивачем нараховано та заявлено до стягнення з відповідача пеню в розмірі 36 012,66 грн.

Короткий зміст рішення місцевого господарського суду та мотиви його прийняття

Рішенням Господарського суду міста Києва від 05.07.2023 у справі №910/693/23 позов задоволено частково.

Присуджено до стягнення з Акціонерного товариства Комерційний банк «Приватбанк» на користь Фізичної особи-підприємця Олійник Наталії Михайлівни грошові кошти у розмірі 114 690 (сто чотирнадцять тисяч шістсот дев`яносто) грн 00 коп., пеню у розмірі 36 012 (тридцять шість тисяч дванадцять) грн 66 коп. та судовий збір у розмірі 2 684 (дві тисячі шістсот вісімдесят чотири) грн 00 коп.

Приймаючи рішення, суд встановив, що відповідачем не доведено того факту, що позивач своїми діями чи бездіяльністю сприяв втраті, незаконному використанню персонального ідентифікаційного номера (коду) або іншої інформації, яка дає змогу ініціювати платіжні операції, а також не надано доказів на спростування доводів позивача, викладених у позові, у зв`язку з чим суд дійшов висновку про задоволення позову Фізичної особи-підприємця Олійник Наталії Михайлівни до Акціонерного товариства Комерційного банку «Приватбанк» про стягнення» суми транзакцій, що відбулись з рахунку позивача на суму 114 690,00 грн з 09.02.2022 о 17:28 год по 16.02.2022.

Також, оскільки матеріали справи не містять доказів того, що позивач, як користувач платіжної картки, своїми діями чи бездіяльністю сприяв втраті, незаконному використанню персонального ідентифікаційного номеру, або іншої інформації, яка дає змогу ініціювати платіжні операції без фізичного пред`явлення платіжного засобу або електронної ідентифікації самого спеціального платіжного засобу його держателя, суд дійшов висновку про наявність підстав для стягнення з банку пені у розмірі 36 012,66 грн, нарахованої на підставі статті 37 Закону України «Про платіжні системи та переказ коштів в Україні».

Щодо позовних вимог про визнання дій Банку протиправними та визнання нечинними транзакцій суд, виходячи з предмету та підстав позовних вимог, дійшов висновку, що обраний позивачем спосіб захисту у даному випадку ніяким чином не призведе до відновлення прав та законних інтересів позивача, з огляду на що вказані позовні вимоги задоволенні не підлягають.

Короткий зміст вимог апеляційної скарги та узагальнення її доводів

Не погодившись із прийнятим рішенням, 15.08.2023 (про що свідчить поштовий ідентифікатор Укрпошти на конверті) Акціонерне товариство Комерційний банк «Приватбанк» звернулося до Північного апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, відповідно до якої просить скасувати рішення Господарського суду міста Києва від 05.07.2023 у справі №910/693/23 в частині задоволення позовних вимог та ухвалити у вказаній частині нове рішення, яким в позовних вимогах відмовити в повному обсязі та вирішити питання про розподіл судових витрат.

В апеляційній скарзі Банк, посилаючись на положення статей 1066, 1069, 1073 Цивільного кодексу України, пункти 6, 7, 8 та 9 розділу VI Положення про порядок емісії електронних платіжних засобів і здійснення операцій з їх використанням, затвердженого постановою правління НБУ від 05.11.2014 №705, пункти 2.1.4.12.4., 2.1.4.12.5., 2.1.4.12.9. Умов та Правил Банку, зазначає, що чинним законодавством не надано повноважень Банку здійснювати повернення проведеного переказу/зняття позивачем, здійсненого з належною авторизацією/введенням пінкоду. Таким чином, враховуючи все вищевикладене, вина Банку у здійсненні транзакцій по рахункам позивача відсутня, а тому і відсутні підстави для задоволення позову в даній справі. Якщо за твердженнями позивачки спірні операції вона не здійснювала, то дані операції стали можливими в результаті розголошення позивачем конфіденційної інформації по карткам, пінкоду, передачі даних та паролей третім особам та є намаганням перекласти на Банк свої обов`язки та відповідальність з приводу коректно здійснених транзакцій.

У тексті апеляційної скарги апелянтом викладено також клопотання про поновлення строку на апеляційне оскарження рішення Господарського суду міста Києва від 05.07.2023 у справі №910/693/23, яке мотивоване тим, що повний текст оскаржуваного судового рішення отримано апелянтом 26.07.2023.

Узагальнені доводи відзиву на апеляційну скаргу

06.10.2023 представник позивачки подав до суду відзив на апеляційну скаргу, в якому просив суд залишити її без задоволення, а оскаржене рішення суду без змін.

Узагальнені доводи відзиву на апеляційну скаргу зводяться до того, що рішення суду першої інстанції ґрунтується на засадах верховенства права, є законним та обґрунтованим.

Апелянтом, натомість, навмисно викривлені обставини справи, оскільки йому не може бути невідомим той факт, що після втрати позивачкою телефону вона негайно - протягом 20 хвилин, звернулась до найближчого відділення Банку з заявою про втрату пристрою, з якого можливий доступ до управління її рахунками. На вимогу позивачки співробітниками Банку було здійснене блокування її рахунків та заблоковано доступ до управління застосунком «Приват24». Однак, через ненадійність системи безпеки Банку, це не завадило шахраям зайти до застосунку, зняти всі блокування та вільно розпоряджатися грошовими коштами, які клієнт довірив банку.

До позовної заяви додано флеш накопичувач, на якому зафіксовані численні переговори позивача з оператором гарячої лінії «Приватбанк», які підтверджують і факт своєчасного звернення до Банку з заявою про втрату електронного платіжного засобу і факт розблокування доступу до рахунків з вини банку і заперечення вини банку в тому, що сталося.

Дії суду апеляційної інстанції щодо розгляду апеляційної скарги по суті

Згідно протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 21.08.2023 апеляційну скаргу Акціонерного товариства Комерційний банк «Приватбанк» на рішення Господарського суду міста Києва від 05.07.2023 у справі №910/693/23 передано на розгляд колегії суддів Північного апеляційного господарського суду у складі: головуючий суддя: Михальська Ю.Б., судді: Тищенко А.І., Скрипка І.М.

Колегією суддів встановлено, що апеляційна скарга була подана скаржником безпосередньо до суду апеляційної інстанції.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 24.08.2023 витребувано у Господарського суду міста Києва матеріали справи №910/693/23, відкладено вирішення питання щодо подальшого руху апеляційної скарги Акціонерного товариства Комерційний банк «Приватбанк» на рішення Господарського суду міста Києва від 05.07.2023 у справі №910/693/23 до надходження матеріалів справи з Господарського суду міста Києва.

05.09.2023 матеріали справи №910/693/23 надійшли до Північного апеляційного господарського суду.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 11.09.2023 поновлено Акціонерному товариству Комерційний банк «Приватбанк» пропущений процесуальний строк на апеляційне оскарження рішення Господарського суду міста Києва від 05.07.2023 у справі №910/693/23, відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою Акціонерного товариства Комерційний банк «Приватбанк» на рішення Господарського суду міста Києва від 05.07.2023 у справі №910/693/23, зупинено дію рішення Господарського суду міста Києва від 05.07.2023 у справі №910/693/23 на час апеляційного оскарження, розгляд апеляційної скарги вирішено здійснювати у порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи (без проведення судового засідання), враховуючи, що предметом розгляду у справі №910/693/23 та предметом апеляційного скарження є вимога про стягнення 150 702,00 грн, а отже дана справа відноситься до малозначних в розумінні Господарського процесуального кодексу України, встановлено учасникам справи строки на подання відзиву, заперечення на відзив, заяв, клопотань; роз`яснено позивачу право подати до суду апеляційної інстанції відзив на апеляційну скаргу, заперечення, пояснення щодо апеляційної скарги в письмовій формі протягом десяти днів з дня вручення ухвали про відкриття провадження у справі відповідно, але не пізніше 06.10.2023.

Колегія суддів, враховуючи наявність у матеріалах справи доказів повідомлення учасників справи про розгляд апеляційної скарги у порядку письмового провадження (повідомлення про вручення поштового відправлення із копією ухвали суду від 11.09.2023 представнику позивача та довідки про доставку електронного документа відповідачу в системі «Електронний суд»), а також закінчення встановлених ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 11.09.2023 процесуальних строків на подачу відзиву, заперечення на відзив, всіх заяв та клопотань, вважає за можливе здійснити розгляд апеляційної скарги по суті у розумний строк, застосувавши статті 2, 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, статтю 3 Конституції України та статті 2, 11 Господарського процесуального кодексу України.

Обставини справи, встановлені судом першої інстанції та перевірені судом апеляційної інстанції

12.03.2021 до Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань внесено запис про державну реєстрацію Фізичної особи-підприємця Олійник Наталії Михайлівни.

Відповідно до довідки Акціонерного товариства Комерційного банку «Приватбанк» від 03.06.2021 Фізичній особі-підприємцю Олійник Наталії Михайлівні 24.03.2021 відкрито в Приватбанку поточний рахунок у гривні.

Позивачка у позові повідомила суду наступні обставини:

При здійсненні покупок 09 лютого 2022 року в період часу між 16.30 до 17 год. і перебуваючи за адресою: м. Київ, вул. Миколайчука, 13А, вона отримала травму ноги та помітила відсутність свого мобільного телефону Samsung.

Розуміючи, що в телефоні встановлений застосунок «Приват24», а номер є фінансовим, що дозволяє електронний доступ до всіх її банківських рахунків та карток, незважаючи на сильний біль у нозі, не гаючи часу вона звернулася до відділення АТ КБ «ПриватБанк», яке розташоване за адресою: м. Київ, вул. Миколайчука, 13А (не більше 10 хвилин після втрати мобільного телефону).

Повідомивши співробітника банку про викрадення мобільного телефону з сім карткою НОМЕР_2 , на якій зареєстровано фінансовий номер і до якого прив`язано доступ до рахунків, «Приват24» та наявних у телефоні персональних даних позивачка попрохала заблокувати всі її банківські картки, поточний рахунок приватного підприємця НОМЕР_1 , на якому була досить значна сума грошових коштів, отриманих в ході підприємницької діяльності та доступ у застосунок «Приват24».

Позивачка мала у наявності паспорт та ідентифікаційний код, які пред`явила співробітникам банку для вчинення будь-яких дій, щоб забезпечити безпеку своїх рахунків.

Як зазначає позивачка, співробітник «ПриватБанку» заблокував доступ до «Приват24», поточного рахунку та всіх банківських карток позивача о 17:22 год та повідомив позивачку, що доступ до всіх її рахунків та «Приват24» заблокований і вона може не хвилюватися.

Після цього, о 17:32 год позивачка звернулася до оператора «Київстар» у магазині за адресою: м. Київ, вул. Миколайчука, 11 для блокування втраченої сим-картки з фінансовим номером. Після надання позивачкою частини сім-картки з Pin та Puk кодами співробітники «Київстар» видали іншу сім картку з номером НОМЕР_2 з прив`язкою до паспортних даних позивача.

Однак, у зв`язку з відсутністю телефонного апарата дана сім картка не активувалась.

Позивачка у позовній заяві повідомила, що після того, як відвідала відділення «ПриватБанку» та центру «Київстар», того ж дня, тобто 09 лютого 2022 року, вона звернулася до відділення поліції за адресою: м. Київ, вул. Червоноткацька, 2, де подала заяву про втрату мобільного телефонного пристрою з особистими даними та доступом до «Приват24», яка була зареєстрована в ЖЕО за №7961.

Як зазначає позивачка, незважаючи на сильний біль в нозі, який майже позбавив можливості пересуватись, вона зробила все можливе, щоб убезпечити себе від дій зловмисників: вчасно повідомила банківську установу, заблокувала телефонний номер, звернулася до поліції.

У зв`язку з травмою позивачка була позбавлена можливості виходити з дому і змогла придбати новий телефонний апарат лише 16 лютого 2022 року.

У той же день - 16 лютого 2022 року позивачка в зв`язку з необхідністю продовжувати підприємницьку діяльність приїхала на своє робоче місце та отримавши доступ до застосунку «Приват 24» зі свого робочого комп`ютера виявила, що з її поточного рахунку, відкритого нею як фізичною особою-суб`єктом підприємницької діяльності Олійник Наталією Михайлівною - НОМЕР_1 , на якому знаходилось 177 364 гривні 67 коп., було перераховано по різним транзакціям 177 290 гривень 00 коп., а залишок становить 74 гривні 67 коп.

Однак, як вказує позивачка, жодних транзакцій вона не проводила, адже фінансовий номер був заблокований.

Позивачка одразу звернулась на гарячу лінію «Приватбанку» та зареєструвала заяву №15634868.

Протягом періоду з 16 лютого 2022 року по 21 лютого 2022 року позивачка 12 разів телефонувала на гарячу лінію «ПриватБанку», намагаючись з`ясувати, яким чином було розблоковано «Приват24» та відкрито доступ до вищевказаного поточного рахунку фізичної особи - суб`єкта підприємницької діяльності та всіх її інших рахунків, відкритих в АБ КБ «ПРИВАТБАНК», та яка позиція Банку з цього питання, біля 14 разів з нею зв`язувались оператори.

На наступний день 17 лютого 2022 року позивачка звернулась до 4-го відділу Дніпровського УП ГУНП в м. Києві з заявою про крадіжку особистих коштів з банківських карток та рахунку.

18 лютого 2022 року поліцією порушено кримінальне провадження ЄДРР №000709.

Як повідомила позивачка, під час спілкування з операторами «ПриватБанку» вона з`ясувала, що після того як 09 лютого 2022 року о 17 годині 22 хвилин за її вимогою було заблоковано «Приват24» та рахунки (картки доступу до її рахунків) в зв`язку з ймовірною крадіжкою телефону, номер якого прив`язаний до управлінням рахунками та містить її персональні дані - через кілька хвилин того ж дня, а саме о 17 годині 28 хвилин 09 лютого 2022 року і «Приват24», і рахунки та картки доступу до рахунків були розблоковані шахраями з використанням електронних сервісів Приватбанку та без фізичної присутності і відповідного звернення від власника рахунку.

Позивачка вказує, що «ПриватБанк» був вчасно повідомлений про те, що телефон з фінансовим номером та доступом до «Приват24» і особистими даними було викрадено, заблокував доступ до рахунків по її особистій заяві, але вже через 6 хвилин після блокування, незважаючи на всю систему безпеки АТ КБ «ПриватБанк», яка мала забезпечити збереження грошових коштів позивачки, розміщених на банківських рахунках, банком без її фізичної присутності та перевірки особи були зняті всі заборони та надано доступ до управління рахунками шахраям.

Також 10 лютого 2022 року шахраї за допомогою викраденого телефону відкрили інтернет картку на ім`я позивачки та того ж дня о 18:47 год відкрили ключі від АЦСК (Акредитований центр сертифікації ключів) - та встановили систему LiqPay.

Із рахунків, що належать позивачці, здійснювались транзакції з використанням системи LiqPay 09, 10, 11 та 12 лютого 2022 року, в результаті цих транзакцій невідомі викрали з її поточного рахунку як фізичної особи-суб`єкта підприємницької діяльності грошові кошти на суму 177 290 гривень 00 коп.

Позивачка звернулась до Акціонерного товариства Комерційного банку «Приватбанк» з листом-зверненням від 23.02.2022, в якому просила роз`яснити Банк, яким чином виникла вказана ситуація, зважаючи, що за її особистим зверненням рахунки були заблоковані, та просила повернути Банк втрачені через недбалість співробітників банку кошти.

Листом від 23.03.2023 Банк повідомив позивачку, що не несе відповідальність за операції, що супроводжуються правильним введенням Піна або нанесених на картці даних.

Не отримавши задоволення своїх вимог від Банку, позивачка звернулася до суду з позовом у даній справі, в якому просила суд:

1) визнати дії Акціонерного товариства Комерційного банку «Приватбанк» щодо розблокування «Приват24», рахунків та карток доступу до рахунків Фізичної особи-підприємця Олійник Наталії Михайлівни , яке відбулось 09.02.2022 о 17:28 год, протиправним;

2) визнати нечинними транзакції з поточного рахунку в Акціонерному товаристві Комерційному банку «Приватбанк», що належить Фізичній особі-підприємцю Олійник Наталії Михайлівні , починаючи з 17:28 год 09.02.2022 по 16.02.2022 включно;

3) стягнути з Акціонерного товариства Комерційного банку «Приватбанк» суму транзакцій, що відбулись з рахунку позивача на суму 114690,00 грн з 09.02.2022 о 17:28 год по 16.02.2022;

4) стягнути з Акціонерного товариства Комерційного банку «Приватбанк» пеню у розмірі 36012,66 грн.

Банк проти позову заперечував, зазначаючи, що ввід пін коду для оплати товарів, послуг у торгово-сервісних підприємствах є підтвердженням доручення клієнта на списання грошових коштів з карткового рахунку на оплату товарів, послуг у торгово-сервісних підприємствах.

Мотиви та джерела права, з яких виходить суд апеляційної інстанції при прийнятті постанови

У відповідності до вимог частин 1, 2, 4, 5 статті 269 Господарського процесуального кодексу України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї. У суді апеляційної інстанції не приймаються і не розглядаються позовні вимоги та підстави позову, що не були предметом розгляду в суді першої інстанції. Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.

Рішення суду першої інстанції в частині відмови у задоволенні позовних вимог про визнання дій Банку протиправними та визнання нечинними транзакцій сторонами не оскаржується, а тому, враховуючи положення статті 269 Господарського процесуального кодексу України, судом в цій частині не переглядається.

Суд, беручи до уваги межі перегляду справи в апеляційній інстанції, обговоривши доводи апеляційної скарги та відзиву на неї, проаналізувавши на підставі фактичних обставин справи застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права при прийнятті оскарженого рішення, дійшов висновку, що апеляційна скарга відповідача не підлягає задоволенню, а рішення місцевого господарського суду підлягає залишенню без змін, враховуючи наступне.

За змістом частин 1, 3 статті 1066 Цивільного кодексу України за договором банківського рахунка банк зобов`язується приймати і зараховувати на рахунок, відкритий клієнтові (володільцеві рахунка), грошові кошти, що йому надходять, виконувати розпорядження клієнта про перерахування і видачу відповідних сум з рахунка та проведення інших операцій за рахунком. Банк не має права визначати та контролювати напрями використання грошових коштів клієнта та встановлювати інші обмеження його права щодо розпорядження грошовими коштами, не передбачені законом, договором між банком і клієнтом або умовами обтяження, предметом якого є майнові права на грошові кошти, що знаходяться на банківському рахунку.

Згідно частин 1-3 статті 1068 Цивільного кодексу України у редакції, чинній станом на дату виникнення спірних правовідносин (09.02.2022) Банк зобов`язаний зарахувати грошові кошти, що надійшли на рахунок клієнта, в день надходження до банку відповідного розрахункового документа, якщо інший строк не встановлений договором банківського рахунка або законом. Банк зобов`язаний за розпорядженням клієнта видати або перерахувати з його рахунка грошові кошти в день надходження до банку відповідного розрахункового документа, якщо інший строк не передбачений договором банківського рахунка або законом.

Відповідно до частин 1, 2 статті 1071 Цивільного кодексу України банк може списати грошові кошти з рахунка клієнта на підставі його розпорядження. Грошові кошти можуть бути списані з рахунка клієнта без його розпорядження на підставі рішення суду, а також у випадках, встановлених законом, договором між банком і клієнтом або умовами обтяження, предметом якого є майнові права на грошові кошти, що знаходяться на банківському рахунку.

Статтею 1073 Цивільного кодексу України передбачено, що у разі несвоєчасного зарахування на рахунок грошових коштів, що надійшли клієнтові, їх безпідставного списання банком з рахунка клієнта або порушення банком розпорядження клієнта про перерахування грошових коштів з його рахунка банк повинен негайно після виявлення порушення зарахувати відповідну суму на рахунок клієнта або належного отримувача, сплатити проценти та відшкодувати завдані збитки, якщо інше не встановлено законом.

Відповідно до статті 1 Закону України «Про платіжні системи та переказ коштів в Україні» терміни та поняття у цьому Законі вживаються, зокрема, в такому значенні: держатель електронного платіжного засобу - фізична особа, яка на законних підставах використовує електронний платіжний засіб для ініціювання переказу коштів з відповідного рахунку в банку або здійснює інші операції із застосуванням зазначеного електронного платіжного засобу; еквайрингова установа (еквайр) - юридична особа, яка здійснює еквайринг; еквайринг - послуга технологічного, інформаційного обслуговування розрахунків за операціями, що здійснюються з використанням електронних платіжних засобів у платіжній системі; емітент електронних платіжних засобів (далі - емітент) - банк, що є учасником платіжної системи та здійснює емісію електронних платіжних засобів; ініціатор - особа, яка на законних підставах ініціює переказ коштів шляхом формування та/або подання відповідного документа на переказ або використання електронного платіжного засобу; платник - особа, з рахунка якої ініціюється переказ коштів або яка ініціює переказ шляхом подання/формування документа на переказ готівки разом із відповідною сумою коштів; неналежний платник - особа, з рахунка якої помилково або неправомірно переказана сума коштів.

Відповідно до пункту 14.16. статті 14 Закону України «Про платіжні системи та переказ коштів в Україні» користувач після виявлення факту втрати електронного платіжного засобу зобов`язаний негайно повідомити банк у спосіб, передбачений договором. До моменту повідомлення користувачем банку ризик збитків від здійснення операцій та відповідальність несе користувач, а з часу повідомлення користувачем банку ризик збитків від здійснення операцій за електронним платіжним засобом користувача несе банк. Втратою електронного платіжного засобу є неможливість здійснення держателем контролю (володіння) за електронним платіжним засобом, неправомірне заволодіння та/або використання електронного платіжного засобу чи його реквізитів.

Згідно зі статтею 20 Закону України «Про платіжні системи та переказ коштів в Україні» ініціатором переказу може бути платник, а також обтяжувач чи отримувач у разі ініціювання переказу за допомогою платіжної вимоги при договірному списанні та в інших випадках, передбачених законодавством, і стягувач, що отримує відповідне право виключно на підставі визначених законом виконавчих документів у випадках, передбачених законом.

Відповідно до статті 21 Закону України «Про платіжні системи та переказ коштів в Україні» ініціювання переказу проводиться шляхом: 1) подання ініціатором до банку, в якому відкрито його рахунок, розрахункового документа; 2) подання платником до будь-якого банку документа на переказ готівки і відповідної суми коштів у готівковій формі; 3) подання ініціатором до відповідної установи - учасника платіжної системи документа на переказ, що використовується у відповідній платіжній системі для ініціювання переказу; 4) використання держателем електронного платіжного засобу для оплати вартості товарів і послуг або для отримання коштів у готівковій формі; 5) подання обтяжувачем чи отримувачем платіжної вимоги при договірному списанні; 6) надання клієнтом банку, що його обслуговує, належним чином оформленого доручення на договірне списання; 7) внесення готівкових коштів для подальшого переказу за допомогою платіжних пристроїв.

Згідно пункту 32.1. статті 32 Закону України «Про платіжні системи та переказ коштів в Україні» банк, що обслуговує платника, та банк, що обслуговує отримувача, несуть перед платником та отримувачем відповідальність, пов`язану з проведенням переказу, відповідно до цього Закону та умов укладених між ними договорів.

Частиною 1 статті 40-1 Закону України «Про платіжні системи та переказ коштів в Україні» визначено, що еквайр та емітент повинні проводити моніторинг з метою ідентифікації помилкових та неналежних переказів, суб`єктів помилкових та неналежних переказів та вжиття заходів із запобігання або припинення зазначених переказів.

Згідно пунктів 6, 7, 8 та 9 розділу VI Положення про порядок емісії електронних платіжних засобів і здійснення операцій з їх використанням, затвердженого постановою правління НБУ від 05.11.2014 №705 (було чинним станом на дату виникнення спірних правовідносин) користувач після виявлення факту втрати електронного платіжного засобу та/або платіжних операцій, які він не виконував, зобов`язаний негайно повідомити банк або визначену ним юридичну особу в спосіб, передбачений договором. До моменту повідомлення користувачем банку ризик збитків від здійснення операцій та відповідальність несе користувач, а з часу повідомлення користувачем банку ризик збитків від здійснення операцій за електронним платіжним засобом користувача несе банк. Втратою електронного платіжного засобу є неможливість здійснення користувачем контролю (володіння) за електронним платіжним засобом, неправомірне заволодіння та/або використання електронного платіжного засобу чи його реквізитів. Емітент або визначена ним юридична особа під час отримання повідомлення та/або заяви про втрату електронного платіжного засобу та/або платіжні операції, які не виконувалися користувачем, зобов`язаний ідентифікувати користувача і зафіксувати обставини, дату, годину та хвилини його звернення на умовах і в порядку, установлених договором. Емітент після надходження повідомлення та/або заяви про втрату електронного платіжного засобу та/або платіжні операції, які не виконувалися користувачем, зобов`язаний негайно зупинити здійснення операцій з використанням цього електронного платіжного засобу. Емітент у разі здійснення помилкового або неналежного переказу, якщо користувач невідкладно повідомив про платіжні операції, що ним не виконувалися, після виявлення помилки негайно відновлює залишок коштів на рахунку до того стану, у якому він був перед виконанням цієї операції. Емітент у разі повідомлення користувачем про незавершену операцію з унесення коштів через платіжні пристрої банку-емітента на рахунки, відкриті в банку-емітенті, після подання користувачем емітенту відповідного документа, що підтверджує здійснення цієї операції, негайно зараховує зазначену в цьому документі суму коштів на відповідний рахунок. Користувач не несе відповідальності за здійснення платіжних операцій, якщо електронний платіжний засіб було використано без фізичного пред`явлення користувачем та/або електронної ідентифікації самого електронного платіжного засобу і його користувача, крім випадків, якщо доведено, що дії чи бездіяльність користувача призвели до втрати, незаконного використання ПІНу або іншої інформації, яка дає змогу ініціювати платіжні операції.

Згідно пункту 1.1.1.72. Умов і Правил надання банківських послуг, встановлених ПАТ КБ Приватбанк у редакції, чинній станом на дату відкриття позивачці 24.03.2021 поточного рахунку НОМЕР_1 , фінансовий номер телефону Клієнта - це номер мобільного телефону, який зазначений і підтверджений Клієнтом як номер телефону, за допомогою якого можуть проводитись фінансові операції. Підтверджується Клієнтом під час активації продукту за допомогою POS-терміналу у відділенні Банку, в банкоматі, терміналі самообслуговування з підтвердженням ПІНкоду картки і СМС-паролем, а також в Приват24 (у разі зміни логіна користувача).

Система «Приват 24», в т.ч. мобільна версія, призначена для управління реальними банківськими рахунками через мережу Інтернет. Система надає Клієнтам комплекс банківських послуг цілодобово в режимі реального часу з будь-якої точки, що має вхід в Інтернет (пункт 2.3.1.2.1. Умов і Правил надання банківських послуг).

Відповідно до пункту 3.1.2.9.6. Умов і Правил надання банківських послуг клієнт несе відповідальність у повному обсязі за всі операції, що супроводжуються авторизацією, до моменту письмової заяви Клієнта про блокування картки / рахунку / на рух коштів, номера мобільного телефону на надання банківських послуг.

Клієнт несе повну відповідальність за усі операції, які здійснюються за допомогою Карток, які є Електронним платіжним засобом, емітованим для обслуговування його рахунку (пункт 2.1.4.12.4. Умов і Правил надання банківських послуг).

Згідно пункту 2.1.4.12.5. Умов і Правил надання банківських послуг Клієнт несе повну відповідальність за несанкціоноване отримання грошових коштів з рахунку третіми особами, в разі, якщо його дії або бездіяльність призвели до втрати Картки, розголошенню ПІНа або іншої інформації, яка дає можливість ініціювати платіжну операцію.

Клієнт несе відповідальність за всі операції, що супроводжуються авторизацією, включаючи операції, що супроводжуються правильним введенням нанесених на Картці даних, до моменту звернення Клієнта в Банк та блокування Картки і за всі операції, які не супроводжуються авторизацією, до моменту постановки Картки в Стоп-лист Платіжною системою (пункт 2.1.4.12.9. Умов і Правил надання банківських послуг).

Так, як підтверджується матеріалами справи та вірно встановлено судом першої інстанції, 09 лютого 2022 року позивачка звернулася до відділення АТ КБ «ПриватБанк», яке розташоване за адресою:м. Київ, вул. Миколайчука, 13А, повідомивши співробітника банку про викрадення мобільного телефону з сім карткою НОМЕР_2 , на якій зареєстровано фінансовий номер і до якого прив`язано доступ до рахунків, «Приват24» та наявних у телефоні персональних даних позивачка попрохала заблокувати всі її банківські картки, поточний рахунок приватного підприємця НОМЕР_1 , на якому зберігались кошти, отримані в ході підприємницької діяльності, та доступ у застосунку «Приват24».

Як зазначає позивачка, співробітник «ПриватБанку» заблокував доступ до «Приват24», поточного рахунку та всіх банківських карток позивача о 17:22 год та повідомив позивачку, що доступ до всіх її рахунків та «Приват24» заблокований і вона може не хвилюватися.

Однак, 16.02.2022 позивачка, отримавши доступ до застосунку «Приват 24» зі свого робочого комп`ютера виявила, що з її поточного рахунку, відкритого нею як фізичною особою-суб`єктом підприємницької діяльності Олійник Наталією Михайлівною - НОМЕР_1 , на якому знаходилось 177 364 гривні 67 коп., було перераховано по різним транзакціям 177 290 гривень 00 коп., а залишок становить 74 гривні 67 коп.

Як повідомила позивачка, під час спілкування з операторами «ПриватБанку» вона з`ясувала, що після того як 09 лютого 2022 року о 17 годині 22 хвилин за її вимогою було заблоковано «Приват24» та рахунки (картки доступу до її рахунків) в зв`язку з ймовірною крадіжкою телефону, номер якого прив`язаний до управлінням рахунками та містить її персональні дані - через кілька хвилин того ж дня, а саме о 17 годині 28 хвилин 09 лютого 2022 і «Приват24», і рахунки та картки доступу до рахунків були розблоковані шахраями з використанням електронних сервісів Приватбанку та без фізичної присутності і відповідного звернення від власника рахунку.

Позивачка вказує, що «ПриватБанк» був вчасно повідомлений про те, що телефон з фінансовим номером та доступом до «Приват24» і особистими даними було викрадено, заблокував доступ до рахунків по її особистій заяві, але вже через 6 хвилин після блокування, незважаючи на всю систему безпеки АТ КБ «ПриватБанк», яка мала забезпечити збереження грошових коштів позивачки, розміщених на банківських рахунках, банком без її фізичної присутності та перевірки особи були зняті всі заборони та надано доступ до управління рахунками шахраям.

Також 10 лютого 2022 року шахраї за допомогою викраденого телефону відкрили інтернет картку на ім`я позивачки та того ж дня о 18:47 год відкрили ключі від АЦСК (Акредитований центр сертифікації ключів) - та встановили систему LiqPay.

Із рахунків, що належать позивачці, здійснювались транзакції з використанням системи LiqPay 09, 10, 11 та 12 лютого 2022 року, в результаті цих транзакцій невідомі викрали з її поточного рахунку фізичної особи - суб`єкта підприємницької діяльності грошові кошти на суму 17 7290 гривень 00 коп.

Вказані обставини підтверджуються, зокрема, аудіозаписами розмов позивачки з представниками банку, які були долучені позивачем до позовної заяви на електронному носії.

В апеляційній скарзі відповідач не заперечує факт звернення позивачки 09.02.2022 до відділення Банку задля блокування застосунку «Приват24» та рахунків, факт автентичності записів переговорів, обставин, які в цих переговорах зафіксовані.

Судом, натомість, встановлено, що на наданих суду файлах звукозапису зафіксовано і факт своєчасного звернення позивачки до відділення банку з заявою про втрату телефону з фінансовим номером і те, що оператори гарячої лінії підтвердили факт блокування доступу до рахунків, виконаний співробітником Банку по заяві клієнта.

Таким чином, попри наведені в апеляційній скарзі посилання, відповідачем не доведено жодними доказами того факту, що позивач своїми діями чи бездіяльністю сприяв втраті, незаконному використанню персонального ідентифікаційного номера (коду) або іншої інформації, яка дає змогу ініціювати платіжні операції, а також не надано доказів на спростування вищевикладених доводів позивача.

Доводи апеляційної скарги відповідача фактично зводяться до цитування Умов та Правил та не підкріплених жодними доказами висновків про можливе розголошення позивачкою конфіденційної інформації по карткам, пінкоду, передачі даних та паролей третім особами.

З огляду на вказане колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції про наявність підстав для задоволення позову Фізичної особи-підприємця Олійник Наталії Михайлівни до Акціонерного товариства Комерційного банку «Приватбанк» про стягнення суми транзакцій, що відбулись з рахунку позивачки на суму 114 690,00 грн з 09.02.2022 о 17:28 год по 16.02.2022.

Відповідно до частин 1, 3 статті 549 Цивільного кодексу України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання.

Згідно частини 2 статті 551 Цивільного кодексу України розмір неустойки, встановлений законом, може бути збільшений у договорі, якщо таке збільшення не заборонено законом.

У відповідності до статті 37 Закону України «Про платіжні системи та переказ коштів в Україні» для встановлення правомірності переказу еквайр, за результатами моніторингу або в разі опротестування переказу держателем, емітентом або платіжною організацією платіжної системи, має право призупинити завершення переказу на час, передбачений правилами відповідної платіжної системи, але не більше ніж на дев`яносто календарних днів.

У разі правомірності переказу еквайр має завершити переказ та відшкодувати отримувачу 0,1 відсотка суми платежу за кожний день такого призупинення, якщо більший розмір пені не обумовлений договором між ними.

На час встановлення ініціатора та правомірності переказу, але не більше ніж впродовж дев`яносто календарних днів, емітент має право не повертати на рахунок неналежного платника суму попередньо списаного неналежного переказу. У разі ініціації неналежного переказу з рахунка неналежного платника, з вини ініціатора переказу, що не є платником, емітент зобов`язаний переказати на рахунок неналежного платника відповідну суму грошей за рахунок власних коштів, а також сплатити неналежному платнику пеню в розмірі 0,1 відсотка суми неналежного переказу за кожний день, починаючи від дня неналежного переказу до дня повернення відповідної суми на рахунок, якщо більший розмір пені не обумовлений договором між ними.

Як зазначено у постанові Верховного Суду від 29.05.2018 у справі №910/11242/17, із системного аналізу вищенаведеної статті випливає, що остання визначає дії емітента (відповідача) у разі опротестування переказу держателем (позивачем).

Емітент (відповідач) наділений правом на встановлення ініціатора переказу, а також правомірності зазначеного переказу. На зазначені дії законодавець встановив граничний термін у 90 календарних днів з моменту призупинення завершення переказу.

Пункт 37.2. статті 37 Закону України «Про платіжні системи та переказ коштів в Україні» передбачає відповідальність банку перед неналежним платником.

У разі встановлення емітентом, що неналежний переказ відбувся з вини ініціатора переказу, що не є платником, на емітента (відповідач), крім обов`язку щодо переказу на рахунок неналежного платника (позивача) відповідної суми грошей за рахунок власних коштів, законодавцем також покладено відповідальність у вигляді сплати пені неналежному платнику (позивачу) в розмірі 0,1 відсотка суми неналежного переказу за кожний день, починаючи від дня неналежного переказу до дня повернення відповідної суми на рахунок, якщо більший розмір пені не обумовлений договором між ними.

Отже, оскільки матеріали справи не містять доказів того, що позивач як користувач платіжної картки своїми діями чи бездіяльністю сприяв втраті, незаконному використанню персонального ідентифікаційного номеру, або іншої інформації, яка дає змогу ініціювати платіжні операції без фізичного пред`явлення платіжного засобу або електронної ідентифікації самого спеціального платіжного засобу його держателя, суд дійшов висновку про наявність підстав для стягнення з банку пені у розмірі 36 012,66 грн, нарахованої на підставі статті 37 Закону України «Про платіжні системи та переказ коштів в Україні».

При цьому, судом вірно враховано правову позицію, викладену у постанові Верховного Суду від 29.05.2018 у справі №910/11242/17, де зазначено, що «посилання скаржника на те, що норми зазначеної статті 37 Закону України «Про платіжні системи та переказ коштів в Україні» не підлягають застосуванню у даному випадку, оскільки переказ коштів відбувався не з вини банку, відхиляються судом як безпідставні. Із вказаної норми не вбачається, що вона застосовується лише у випадку, коли переказ відбувається з вини банку».

Враховуючи вищевикладене, вирішуючи спір по суті заявлених позовних вимог, суд першої інстанції повно та всебічно дослідив обставини справи, дав їм належну правову оцінку, дійшов правильних висновків щодо прав та обов`язків сторін, які ґрунтуються на належних та допустимих доказах.

Усі інші доводи та міркування скаржника, окрім зазначених у мотивувальній частині постанови, взяті судом до уваги, однак не спростовують вищенаведених висновків суду.

При цьому судом враховано, що Європейський суд з прав людини неодноразово у своїх рішеннях зазначав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною залежно від характеру рішення (рішення ЄСПЛ у справі «Руїс Торіха проти Іспанії» від 9 грудня 1994 року, пункт 29; рішення ЄСПЛ у справі «Серявін проти України» від 10 травня 2011 року, пункт 58).

Висновки суду апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги

Відповідно до частини 1, 3 статті 74 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи.

Згідно частини 1 статті 77 Господарського процесуального кодексу України обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Відповідно до статті 86 Господарського процесуального кодексу України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також вірогідність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Доказування полягає не лише в поданні особами доказів, а й у доведенні їх переконливості, що скаржником зроблено не було.

Заперечення скаржника, викладені в апеляційній скарзі, не приймаються колегією суддів до уваги, оскільки останні не спростовують висновків суду першої інстанції.

Відповідно до пункту 1 частини 1 статті 275 Господарського процесуального кодексу України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.

Згідно статті 276 Господарського процесуального кодексу України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Враховуючи вищенаведене, колегія суддів Північного апеляційного господарського суду вважає апеляційну скаргу Акціонерного товариства Комерційний банк «Приватбанк» необґрунтованою та такою, що не підлягає задоволенню, рішення Господарського суду міста Києва від 05.07.2023 у даній справі підлягає залишенню без змін.

Порушень норм процесуального права, які могли бути підставою для скасування або зміни оскарженого рішення у відповідності до норм статті 277 Господарського процесуального кодексу України, судом апеляційної інстанції не виявлено.

Судовий збір за подання зазначеної апеляційної скарги згідно статті 129 Господарського процесуального кодексу України покладається на відповідача.

Керуючись статтями 129, 269, 270, 273, пунктом 1 частини 1 статті 275, статтями 276, 282, 284 Господарського процесуального кодексу України, Північний апеляційний господарський суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Акціонерного товариства Комерційний банк «Приватбанк» на рішення Господарського суду міста Києва від 05.07.2023 у справі №910/693/23 залишити без задоволення.

Рішення Господарського суду міста Києва від 05.07.2023 у справі №910/693/23 залишити без змін.

Судовий збір за розгляд справи судом апеляційної інстанції покласти на Акціонерне товариство Комерційний банк «Приватбанк».

Матеріали справи №910/693/23 повернути до місцевого господарського суду.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена у касаційному порядку у випадках, передбачених статтею 287 Господарського процесуального кодексу України, та у строки, встановлені статтею 288 Господарського процесуального кодексу України.

Головуючий суддя Ю.Б. Михальська

Судді І.М. Скрипка

А.І. Тищенко