ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
_______________________________________________________________________
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19.12.2023м. ХарківСправа № 922/4175/23

Господарський суд Харківської області у складі:

судді Сальнікової Г.І.

при секретарі судового засідання Гула Д.В.

розглянувши в порядку загального позовного провадження справу

за позовом Фізичної особи-підприємця Кукіна Андрія Володимировича ( АДРЕСА_1 )
до Управління комунального майна та приватизації Департаменту економіки та комунального майна Харківської міської ради (61003, м. Харків, м-н. Конституції, буд. 16)
про визнання недійсним одностороннього правочину.
за участю представників:

позивача - не з`явився;

відповідача - Меркулова Н.А., Новаков А.І.

ВСТАНОВИВ:

Позивач, Фізична особа-підприємець Кукін Андрій Володимирович звернувся до Господарського суду Харківської області з позовною заявою до відповідача - Управління комунального майна та приватизації Департаменту економіки та комунального майна Харківської міської ради, в якій просить суд визнати недійсним односторонній правочин, оформлений листом Управління комунального майна та приватизації Департаменту економіки та комунального майна Харківської міської ради №5195 від 18.09.2023 про дострокове припинення договору №296 від 21.05.2003 оренди нерухомого майна, що належить до комунальної власності територіальної громади м. Харкова, укладеного між Управлінням комунального майна та приватизації Департаменту економіки та комунального майна Харківської міської ради та Фізичною особою-підприємцем Кукіним Андрієм Володимировичем.

Ухвалою господарського суду Харківської області від 29.09.2023 позовну заяву залишено без руху з огляду на процесуальні вимоги пункту 8 частини 3 статті 162, частини 1 статті 164, частина 1 статті 172 ГПК України та встановлено позивачу строк у п`ять днів з дня отримання копії ухвали про залишення позовної заяви без руху для виправлення недоліків позовної заяви.

Ухвалою господарського суду Харківської області від 29.09.2023 відмовлено у задоволенні заяви Фізичної особи-підприємця Кукіна Андрія Володимировича про забезпечення позову (вх. №4175 від 27.09.2023).

11.10.2023 в системі діловодства господарського суду Харківської області зареєстровано заяву на виконання вимог ухвали суду від 29.09.2023 (вх.№27730) разом із доданими до неї документами, яку досліджено та долучено судом до матеріалів справи.

Ухвалою господарського суду Харківської області від 16.10.2023 прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі, призначено справу до розгляду у порядку загального позовного провадження та підготовче засідання призначено на 14.11.2023 об 11:00.

07.11.2023 в системі діловодства господарського суду Харківської області зареєстровано відзив на позовну заяву (вх. №30316), який досліджено та долучено судом до матеріалів справи.

Протокольною ухвалою господарського суду Харківської області від 14.11.2023 оголошено перерву в судовому засіданні до 21.11.2023 об 11:45 на підставі статті 183, 232, 233 ГПК України.

15.11.2023 в системі діловодства господарського суду Харківської області від представника позивача зареєстровано заяву про ознайомлення з матеріалами справи в електронному вигляді (вх. №31265).

20.11.2023 в системі діловодства господарського суду Харківської області зареєстровано відповідь на відзив (вх. №31647), яку досліджено та долучено судом до матеріалів справи.

Протокольною ухвалою господарського суду Харківської області від 21.11.2023 оголошено перерву в судовому засіданні до 28.11.2023 о 12:00 на підставі статті 183, 232, 233 ГПК України.

27.11.2023 в системі діловодства господарського суду Харківської області зареєстровано заперечення на відповідь на відзив (вх. №32361), які досліджено та долучено судом до матеріалів справи.

Ухвалою господарського суду Харківської області від 28.11.2023 закрито підготовче провадження та призначено справу № 922/4175/23 до судового розгляду по суті на 12.12.2023 об 11:20.

Протокольною ухвалою господарського суду Харківської області від 12.12.2023 оголошено перерву в судовому засіданні до 19.12.2023 о 10:50 на підставі статті 216, 232, 233 ГПК України.

Позивач або його уповноважений представник у судове засідання не з`явився. Втім, про дату, час та місце проведення судового засідання повідомлений судом належним чином, про що свідчать наявні в матеріалах справи докази.

Разом з тим, 19.12.2023 в системі діловодства господарського суду Харківської області від представника позивача зареєстровано клопотання про відкладення (перенесення) розгляду справи (вх. №34849), в якому повідомляє суд, що не зможе бути присутнім у призначеному судовому засіданні через зайнятість в інших судових процесах з посиланням на номери судових справ.

Представники відповідача у судове засідання з`явилися, проти задоволення клопотання представника позивача про відкладення розгляду справи заперечили та просили суд відмовити у його задоволенні. Разом з тим, проти задоволення позовних вимог заперечили та просили суд відмовити у задоволенні позову.

Розглянувши клопотання представника позивача про відкладення судового засідання, дослідивши матеріали справи, а також з`ясувавши думку представників відповідача, суд зазначає наступне.

Пунктом 3 частини 1 статті 42 ГПК України передбачено, що учасники справи мають право подавати заяви та клопотання, надавати пояснення суду, наводити свої доводи, міркування щодо питань, які виникають під час судового розгляду, і заперечення проти заяв, клопотань, доводів і міркувань інших осіб.

Відкладення розгляду справи є правом та прерогативою суду, з дотриманням завдань, принципів господарського судочинства, передбачених нормою статті 2 ГПК України, основною умовою для якого є неможливість вирішення господарського спору у відповідному судовому засіданні. При цьому, підставою для відкладення розгляду справи є наявність для цього обґрунтованих причин.

Статтею 237 ЦК України визначається поняття та підстави представництва, відповідно до частин 1, 3 якої, представництвом є правовідношення, в якому одна сторона (представник) зобов`язана або має право вчинити правочин від імені другої сторони, яку вона представляє; представництво виникає на підставі договору, закону, акта органу юридичної особи та з інших підстав, встановлених актами цивільного законодавства.

Водночас відповідно до частин 1, 2 статті 56 ГПК України сторона, третя особа, а також особа, якій законом надано право звертатися до суду в інтересах іншої особи, може брати участь в судовому процесі особисто (самопредставництво) та (або) через представника. Особиста участь у справі особи не позбавляє її права мати в цій справі представника.

Однак у даному разі, посилання представника позивача у поданому клопотанні на неможливість прибуття у судове засідання через зайнятість в іншому судовому процесі, не має безумовним наслідком для відкладення розгляду справи. При цьому в силу наведених вище законодавчих положень, сторона у справі не позбавлена права особисто брати участь у судовому процесі або мати декілька представників з метою забезпечення представництва своїх інтересів у судовому засіданні.

Відповідно до положень пункту 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04.11.1950 кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом. Розумним, зокрема, вважається строк, що є об`єктивно необхідним для виконання процесуальних дій, прийняття процесуальних рішень та розгляду і вирішення справи з метою забезпечення своєчасного (без невиправданих зволікань) судового розгляду.

З урахуванням практики Європейського суду з прав людини, критеріями розумних строків є: правова та фактична складність справи; поведінка заявника, а також інших осіб, які беруть участь у справі, інших учасників процесу; поведінка органів державної влади (насамперед суду); характер процесу та його значення для заявника (справи "Федіна проти України" від 02.09.2010 р., "Смірнова проти України" від 08.11.2005 р., "Матіка проти Румунії" від 02.11.2006 р., "Літоселітіс проти Греції" від 05.02.2004 р. та інші).

Враховуючи, що участь в судовому засіданні є правом учасників справи відповідно до статті 42 ГПК України, а явка учасників справи в судове засідання обов`язковою не визнавалася, неявка представника позивача в призначене судове засідання не перешкоджає розгляду справи по суті, зважаючи, що неможливість забезпечення явки в призначене судове засідання у зв`язку із зайнятістю в іншому судовому процесі не має безумовним наслідком для відкладення розгляду справи, враховуючи заперечення повноважних представників відповідача проти відкладення розгляду справи, суд дійшов висновку, що у задоволенні клопотання про відкладення розгляду справи слід відмовити.

Отже, матеріали справи свідчать про те, що учасники справи повідомлені належним чином про розгляд даної справи. Водночас судом створено всім учасникам справи належні умови для доведення останніми своїх правових позицій, надання ними доказів для обґрунтування своїх вимог та заперечень. Також, матеріали справи свідчать, що судом проведено достатню кількість судових засідань та надано сторонам можливість висловити свою правову позицію по справі, а також поставити один одному запитання в межах проведених судових засідань.

Відтак, суд дійшов висновку про вчинення усіх необхідних дій для розгляду справи та про достатність у матеріалах справи доказів для повного та всебічного з`ясування усіх обставин справи та ухвалення законного і обґрунтованого рішення.

Дослідивши наявні матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, а також заперечення проти них, об`єктивно оцінивши надані суду докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, заслухавши думку представників відповідача, суд встановив наступне.

21.05.2003 між Управлінням комунального майна та приватизації Департаменту економіки та комунального майна Харківської міської ради (надалі - відповідач, орендодавець) та фізичною особою-підприємцем Кукіним Андрієм Володимировичем (надалі - позивач, орендар) було укладено договір оренди нежитлового приміщення (будівлі) №296 (надалі - договір).

Відповідно до умов пункту 1.1. договору предметом договору є нежитлове приміщення (будівля) - об`єкт оренди, право на оренду якого отримано орендарем на підставі рішення виконкому Харківської міської ради №497 від 21.05.2003.

Пунктом 1.2. договору передбачено, що нежитлове приміщення (будівля) загальною площею 307,2 м2 (технічний паспорт КП"Харківське міське бюро технічної інвентаризації", інвентарний №55097 від 06.02.2003 року) знаходиться за адресою вул. Луі Пастера, 2, літера "Л-1".

Умовами пункту 2.1. договору погоджено, що вступ орендаря у володіння та користування нежитловим приміщенням (будівлею) настає одночасно із підписанням сторонами договору та акта прийому-передачі вказаного приміщення.

Згідно з пунктом 2.2. договору передача нежитлового приміщення (будівлі) в оренду не спричиняє передачу орендарю права власності на це приміщення. Власником орендованого нежитлового приміщення залишається територіальна громада м. Харкова, а орендар володіє і користується ним протягом строку оренди.

Пунктом 2.4. договору визначено, що повернення орендованого нежитлового приміщення (будівлі) орендареві здійснюється шляхом підписання відповідних актів прийому-передачі.

Відповідно до пункту 3.2. договору орендна плата визначається на підставі рішення XIV сесії Харківської міської ради XXIII скликання "Про затвердження Методики розрахунку і порядку використання плати за оренду майна, що знаходиться в комунальній власності територіальної громади м. Харкова" від 30.03.2000 і складає 844,58 грн. в місяць без урахування ПДВ та індексу інфляції. Ставка орендної плати (тариф) становить 5% за рік.

Умовами пункту 3.3. договору передбачено, що орендна плата за орендоване приміщення (будівлю) оплачується орендарем з 21.05.2003 р. щомісяця протягом 15 календарних днів наступного місяця.

Згідно з пунктом 3.4. договору розмір орендної плати за кожний місяць визначається шляхом коригування орендарем розміру орендної плати за попередній місяць на індекс інфляції за поточний місяць, орендна плата сплачується орендарем по день фактичної передачі приміщення.

Умовами пункту 7.3. договору передбачено, що орендна плата, перерахована несвоєчасно або не в повному обсязі, стягується на користь орендодавця відповідно до чинного законодавства з урахуванням пені в розмірі подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період, за який сплачується пеня за кожний день прострочення (включаючи день оплати).

21.11.2011 між Управлінням комунального майна та приватизації Департаменту економіки та комунального майна Харківської міської ради та фізичною особою-підприємцем Кукіним Андрієм Володимировичем було укладено додаткову угоду №13 до договору оренди №296 від 21.05.2003 (надалі - додаткова угода №13).

Пунктом 1.1. додаткової угоди №13 орендодавець передає, а орендар приймає в строкове платне користування нежитлову будівлю загальною площею 306,9 м2 (технічний паспорт КП "Харківське міське бюро технічної інвентаризації" інвентарна справа №55097 від 06.02.2003 року), яке належить до комунальної власності територіальної громади м. Харкова, розташоване за адресою: м. Харків, вул. Луї Пастера, 2, літера "Л-1" та знаходиться на обліку управління комунального майна та приватизації Департаменту економіки та комунального майна Харківської міської ради. Договір оренди упорядковано на підставі розпорядження управління комунального майна та приватизації від 02.02.2012 р. №105 "Про упорядкування договору оренди №296 від 21.05.2003 р. на нежитлову будівлю, яка розташована за адресою: м. Харків, вул. Луї Пастера, 2, літ. "Л-1"".

Пунктом 1.2. додаткової угоди №13 передбачено, що майно передається в оренду з метою використання: розміщення виробничої діяльності суб`єкта малого підприємництва (виробництва взуття).

Пунктом 2.3. додаткової угоди №13 погоджено, що у разі припинення договору орендар зобов`язаний повернути орендодавцеві майно у стані, не гіршому, ніж воно було одержано, згідно з актом приймання-передачі, в термін, що вказаний в листі про не пролонгацію, рішенні суду чи визначений за згодою сторін. Майно вважається поверненим орендодавцю з моменту підписання сторонами акту приймання-передачі.

Відповідно до пункту 3.2. додаткової угоди №13 орендна плата визначається на підставі Методики розрахунку і порядку використання плати за оренду майна, що знаходиться в комунальній власності територіальної громади м. Харкова, затвердженої рішенням 15 сесії Харківської міської ради 5 скликання №208/07 від 03.10.2007 року. Базова орендна плата становить за грудень місяць 2011 року - 1374,21 грн. Ставка орендної плати становить 5% за рік.

Пунктами 3.3., 3.4. додаткової угоди №13 погоджено, що нарахування орендної плати починається з дати підписання Акту приймання-передачі. Нарахування орендної плати та пені припиняється з дати підписання акту приймання-передачі майна або з моменту розірвання договору у відповідності до п. 10.6.

Умовами пункту 3.5. додаткової угоди №13 між сторонами погоджено, що орендна плата за орендоване майно сплачується орендарем щомісяця не пізніше 15 числа наступного місяця.

Згідно з пунктом 3.6. додаткової угоди №13 розмір орендної плати за кожний місяць визначається шляхом коригування орендарем розміру орендної плати за минулий місяць на індекс інфляції за поточний місяць і сплачується ним самостійно. Орендар сплачує орендну плату незалежно від наслідків господарської діяльності.

Пунктом 3.9 додаткової угоди №13 погоджено, що у випадку внесення орендної плати в розмірі, що перевищує розмір орендної плати визначений цим договором, переплата, може бути залікована в рахунок наступних платежів або за письмовою заявою орендаря, повернена йому на підставі акту звірки взаєморозрахунків.

Відповідно до пункту 3.10 додаткової угоди №13 орендна плата, перерахована несвоєчасно або не в повному обсязі, стягується на користь орендодавця відповідно до чинного законодавства з урахуванням пені в розмірі подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період, за який сплачується пеня за кожний день прострочення (включаючи день оплати).

Пунктом 3.11. додаткової угоди №13 передбачено, що у разі недостатності суми проведеного платежу для виконання грошового зобов`язання у повному обсязі, першочергово погашається пеня, а у другу чергу сплачується основна сума боргу з орендної плати.

Умовами пункту 4.4., 4.14 додаткової угоди №13 погоджено, що орендар зобов`язаний своєчасно і в повному обсязі сплачувати орендну плату (у грошовій формі). У разі припинення або розірвання договору повернути орендодавцю орендоване майна в належному стані, не гіршому, ніж на момент передачі його в оренду та відшкодувати орендодавцю збитки в разі погіршення стану орендованого майна чи його втрати (повної або часткової) з вини орендаря.

Умовами пункту 7.1. додаткової угоди №13 передбачено, що орендодавець має право відмовитись від договору і вимагати повернення майна, що передане в оренду, якщо, зокрема, орендар не вносить орендну плату протягом трьох місяців підряд.

Відповідно до Акту приймання-передачі до орендного користування нежитлової будівлі від 21.11.2011 9:00 год. орендар передав, а орендодавець прийняв нежитлову будівлю загальною площею 306,9 м2, яка розташована за адресою: вул. Луї Пастера, 2, літ. "Л-1". Коротка технічна характеристика: нежитлова одноповерхова будівля загальною площею 306,9 м2. Опалення місцеве. Комунікації: водопостачання, водовідведення, електропостачання. Санітарно-технічний стан будівлі задовільний.

Відповідно до Акту приймання-передачі до орендного користування нежитлової будівлі від 21.11.2011 9:01 год. орендодавець передав, а орендар прийняв в орендне користування нежитлову будівлю загальною площею 306,9 м2, яка розташована за адресою: вул. Луї Пастера, 2, літ. "Л-1". Коротка технічна характеристика: нежитлова одноповерхова будівля загальною площею 306,9 м2. Опалення місцеве. Комунікації: водопостачання, водовідведення, електропостачання. Санітарно-технічний стан будівлі задовільний.

Разом з тим, 18.04.2012 між Управлінням комунального майна та приватизації Департаменту економіки та комунального майна Харківської міської ради та фізичною особою-підприємцем Кукіним Андрієм Володимировичем було укладено додаткову угоду №14 до договору оренди нежитлового приміщення №296 від 21.05.2003 (надалі - додаткова угода №14).

Пунктом 1 додаткової угоди №14 погоджено пункту 1.2. та 3.2. додаткової угоди №13 до договору №296 від 21.05.2003 викласти в наступній редакції: "1.2. Майно передається в оренду з метою використання: виробнича діяльність суб`єкту малого підприємництва (виробництво взуття) - 306,9 кв.м.". Крім того, пункту 3.2. додаткової угоди №13 викладено в наступній редакції: "Орендна плата визначається на підставі методики розрахунку орендної плати за майно, що знаходиться в комунальній власності територіальної громади м. Харкова та пропорцій її розподілу, затвердженої рішенням 12 сесії Харківської міської ради 6 скликання від 23.12.2011 р. №566/11 і складає за січень 2012 р. - 2885,84 грн. Ставка орендної плати з 01.01.2012 складає 15% в рік".

Окрім того, 09.04.2021 між Управлінням комунального майна та приватизації Департаменту економіки та комунального майна Харківської міської ради та фізичною особою-підприємцем Кукіним Андрієм Володимировичем згідно з Законом України "Про оренду державного та комунального майна", Порядком передачі в оренду державного та комунального майна, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 03.06.2020 №483 у зв`язку з приведенням договору оренди у відповідність до примірної форми, затвердженої постановою Кабінету Міністрів України від 12.08.2020 №820, приймаючи до уваги протокол електронного аукціону №UA-PS-2021-02-15-000080-1 сформований 15.03.2021 було укладено додаткову угоду №27 до договору оренди нежитлового приміщення №296 від 21.05.2003 (надалі - додаткова угода №27).

Пунктом 4.1. додаткової угоди №27 визначено об`єкт оренди - нежитлові приміщення 1-го поверху №1, 3-:-6, 8-:-12, 19-:-21, 23-:25 загальною площею 248,0 кв.м. в нежитловій будівлі за адресою: м. Харків, вул. Пастера Луї, 2, літ. "Л-1".

Умовами пункту 8.1., 9 додаткової угоди №27 визначено, що місячна орендна плата, визначена за результатами аукціону складає 6537,00 грн. без ПДВ. Розмір авансового внеску орендної плати складає 13074,00 грн. без ПДВ.

Пунктом 11 додаткової угоди №27 погоджено строк оренди до 21 листопада 2025 року.

Відповідно до пункту 14 додаткової угоди №27 розподіл орендної плати станом на дату укладання договору складає 100 відсотків суми орендної плати до бюджету Харківської міської територіальної громади.

Згідно з пунктом 3.1., 3.2. додаткової угоди №27 орендна плата становить суму, визначену у пункті 8 умов. Орендна плата за січень-грудень року оренди, що настає за роком, на який припадає перший місяць оренди, визначається шляхом коригування орендної плати за перший місяць оренди на річний індекс інфляції року, на який припадає перший місяць оренди. Орендна плата за січень-грудень третього року оренди і кожного наступного календарного року оренди визначається шляхом коригування місячної орендної плати, що сплачувалась у попередньому році, на річний індекс інфляції такого року.

Пунктом 3.3. додаткової угоди №27 визначено, що орендар сплачує орендну плату до бюджету Харківської міської територіальної громади, визначеному у пункті 14 умов, щомісяця до 20 числа поточного місяця оренди.

Згідно з пунктом 3.6. додаткової угоди №27 на суму заборгованості орендаря із сплати орендної плати нараховується пеня в розмірі подвійної облікової ставки Національного банку на дату нарахування пені від суми заборгованості за кожний день прострочення перерахування орендної плати.

Матеріали справи свідчать, що орендодавець звернувся до орендаря з листом вих. №3104 від 19.06.2023 в якому повідомив, що орендна плата за договором №296 від 21.05.2003 надходить несвоєчасно та не у повному обсязі, внаслідок чого утворилась заборгованість, яка станом на 01.06.2023 складає 116490,55 грн. та пеня 44958,63 грн. станом на 13.06.2023. У зв`язку із цим, орендодавець з посиланням на положення Цивільного кодексу України, Господарського кодексу України, Закону України "Про оренду державного та комунального майна", а також умов пункту 11.7.1. договору оренди в редакції додаткової угоди №27 від 09.04.2021 вимагав у строк п`яти робочих днів з дати отримання листа сплатити заборгованість з орендної плати, яка станом на 01.06.2023 складає 116490,55 грн. та пеню 44958,63 грн. станом на 13.06.2023. Водночас у вказаному листі було звернуто увагу, що у разі не усунення порушення, орендодавцем буде прийнято рішення про дострокове припинення договору оренди на п`ятий день після направлення відповідного листа. Повідомлено, що після припинення договору оренди, орендарю необхідно буде звільнити протягом трьох робочих днів орендоване майна від належних речей та підписати акт повернення з оренди орендованого майна.

У відповідь на вказаний лист вих. №3104 від 19.06.2023, орендар звернувся до орендаря з листами від 30.06.2023, 21.08.2023 з проханням надати виписку стану заборгованості за договором №296 від 21.05.2003 на 01.01.2022, виписку стану заборгованості та нарахування пені за договором №296 від 21.05.2003 на 01.01.2023 (з помісячною деталізацією), виписку стану заборгованості за договором №296 від 21.05.2003 (з помісячною деталізацією), у тому числі нарахування пені, виписку стану заборгованості по оплаті за оренду за договором на 01.01.2022, калькуляцію нарахування пені на 01.01.2022 (за наявності), виписку стану заборгованості станом на 01.01.2023 (з помісячною деталізацією, за наявності), калькуляцію нарахування пені станом на 01.01.2023 (з помісячною деталізацію, за наявності), виписку стану заборгованості за договором станом на 01.08.2023 (з помісячною деталізацією, за наявності такої), калькуляцію нарахування пені станом на 01.08.2023 (з помісячною деталізацією, за наявності).

18.09.2023 орендодавець звернувся до орендаря з листом №5195, в якому зазначив, що 19.06.2023 вих. №3104 орендодавцем на електронну пошту, на адресу місцезнаходження та на адресу розташування орендованого майна ФОП Кукіну А.В. направлено лист з вимогою у строк п`яти робочих днів з дати отримання вказаного листа сплатити заборгованість з орендної плати та пеню. Разом з тим, зазначено, що вимоги орендодавця не виконані, а тому на підставі частини 2 статті 24 Закону України "Про оренду державного та комунального майна", п. 11.8. Незмінюваних умов договору оренди №296 від 21.05.2003, орендодавець повідомив про дострокове припинення вказаного договору на п`ятий робочий день після дати на штемпелі поштового відправлення цього листа. Водночас зазначено, що орендарю необхідно протягом трьох робочих днів після дострокового припинення договору оренди звільнити орендоване майна від власних речей і повернути його за актом повернення з оренди орендованого майна. Нарахування орендної плати та пені буде припинено з моменту підписання сторонами акту, обов`язок по складанню якого покладено на орендодавця. Також звернуто увагу, що у разі не повернення майна у визначений термін, орендодавець відповідно до пункту 4.4. незмінюваних умов договору оренди №296 від 21.05.2003 буде нарахована неустойка у розмірі подвійної орендної плати за кожний день користування майном після дати припинення договору. В іншому випадку орендодавець буде змушений здійснити заходи щодо стягнення заборгованості, пені, неустойки та виселення у судовому порядку.

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначає, що увесь час до воєнного стану позивач сумлінно ставився до виконання своїх обов`язків, передбачених договором №296 від 21.05.2003 в частині сплати орендних платежів. Вказує, що після початку збройної агресії у позивача не було можливості займатися підприємницькою діяльністю та отримувати дохід, у зв`язку з чим, не було достатніх коштів для сплати за оренду у повному обсязі, а тому здійснювались часткові платежі. Стверджує, що у 2022 році позивач не був повідомлений про розмір орендної плати у зв`язку із неможливістю використання орендованого майна та дізнався на початку 2023 року про розрахований розмір місячної орендної плати, яку почав сплачувати. На думку позивача, односторонній правочин оформлений листом Управління комунального майна та приватизації Департаменту економіки та комунального майна Харківської міської ради про дострокове припинення договору оренди №296 від 21.05.2003 є незаконним, оскільки у листі від 19.06.2023 не були наведені розрахунки суми заборгованості з орендної плати та нарахованої пені. Вважає, що воєнний стан є тією форс-мажорною обставиною, яка виключає відповідальність позивача за порушення зобов`язання щодо вчасної сплати орендних платежів. Звертає увагу, що позивач намагався відповідно до власних фінансових можливостей періодично сплачувати орендну плату.

У відзиві на позовну заяву відповідач зазначає, що позивачем належним чином не виконувалися обов`язки зі сплати орендних платежів у строк, порядку та розмірі, встановленому договором оренди №296 від 21.05.2003, внаслідок чого виникла заборгованість перед бюджетом Харківської міської територіальної громади з оплати орендної плати за договором в сумі 116631,64 грн. Зазначає, що відповідно до розрахунку заборгованості та реєстру платежів по договору №296 від 21.05.2003, позивач починаючи з квітня 2021 належним чином не виконує обов`язки зі сплати орендних платежів. Звертає увагу, що відповідачем на вимогу п. 11.8 договору на адресу позивача направлявся лист від 19.06.2023 за вих. №3104 щодо необхідності сплати заборгованості за договором та наміром дострокового припинення договору. Проте, позивач у строк, що вказаний у листі, вимоги не виконав. Також, у зв`язку з невиконанням істотних умов договору, відповідачем 18.09.2023 за вих. №5195 на адресу позивача було направлено лист щодо дострокового припинення договору. Факт отримання позивачем зазначених листів визнається позивачем у позовній заяві. Отже, відповідач стверджує, що з огляду на систематичні порушення позивачем строків оплати орендної плати, встановлених договором №296 від 21.05.2003, у відповідача виникло законне право на дострокове припинення вказаного договору, яке було реалізовано у порядку, визначеному договором. Разом з тим, зазначає, що позивач не довів існування для нього форс-мажорних обставин у правовідносинах, які виникли з позивачем на підставі спірного договору.

Заперечуючи проти доводів відповідача, позивач у відповіді на відзив зазначає, що станом на березень 2021 у позивача була наявна переплата з орендної плати на загальну суму 25574,00 грн., а тому надміру сплачена сума орендної плати підлягала зарахуванню в рахунок майбутніх платежів. Зазначає, що враховуючи наявність переплати, з боку позивача деякий час були відсутні платежі з оренди, так як за ці місяці орендна плата повинна була зараховуватись з попередніх надміру сплачених сум. Разом з тим, стверджує, що відповідач не повідомляв позивача про фактичне закінчення суми переплати та необхідності сплати оренди, а тому позивач припускав належність виконання своїх зобов`язань. Вказує, що наразі позивач сплачує орендну плату в більшому розмірі для виплати наявної заборгованості, а тому вважає, що дії відповідача щодо дострокового припинення договору оренди є неправомірними.

Реалізуючи право на подання заперечень на відповідь на відзив, відповідач у вказаній заяві по суті справи зазначає, що станом на березень 2021 року у позивача була наявна передплата за договором оренди №296 від 21.05.2003. Разом з тим, зазначає, що враховуючи суму орендної плати, передбаченої спірним договором, з урахуванням попередніх оплат позивача, відповідна сума надміру сплачених коштів була зарахована в рахунок наступних платежів. Відтак, зазначає, що позивач, фактично, належним чином виконав свій обов`язок сплати орендної плати за квітень, травень, червень та липень 2021 року. При цьому відповідач вказує, що починаючи із серпня 2021 року позивач зобов`язаний був сплатити орендну плату у розмірі та порядку, погодженому між сторонами умовами договору оренди №296 від 21.05.2003. Водночас відповідач зазначає, що починаючи з серпня 2021 року позивач допустив прострочення сплати орендної плати на строк більше трьох місяців, що є підставою для дострокового припинення договору на вимогу орендодавця відповідно до пункту 11.7 договору №296 від 21.05.2003.

Вказані обставини, на думку позивача, свідчать про порушення його прав та охоронюваних законом інтересів і є підставою для їх захисту у судовому порядку.

Надаючи правову кваліфікацію викладеним вище обставинам, суд керується наступним.

Стаття 11 ЦК України вказує, що цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки, й серед підстав виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, передбачає договори та інші правочини.

Визнання правочину недійсним є одним із передбачених законом способів захисту цивільних прав та інтересів за статтею 16 ЦК України, а загальні вимоги щодо недійсності правочину встановлені нормами статті 215 ЦК України.

Згідно з частиною 1 статті 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою-третьою, п`ятою та шостою статті 203 цього Кодексу.

Відповідно до частин 1, 2, 3 частини 5 статті 203 ЦК України зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також моральним засадам суспільства; особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності; волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі; правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним.

Статтею 204 ЦК України гарантується презумпція правомірності правочину, тобто правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним.

Така презумпція означає, що вчинений правочин вважається правомірним, тобто таким, що породжує, змінює або припиняє цивільні права й обов`язки, доки ця презумпція не буде спростована, зокрема, на підставі рішення суду, яке набрало законної сили. У разі неспростування презумпції правомірності правочину всі права, набуті сторонами правочину, повинні безперешкодно здійснюватися, а обов`язки, що виникли внаслідок укладення договору, підлягають виконанню.

Отже, відповідно до статей 16, 203, 215 ЦК України для визнання судом оспорюваного правочину недійсним необхідним є: пред`явлення позову однією із сторін правочину або іншою заінтересованою особою; наявність підстав для оспорювання правочину; встановлення, чи порушується (не визнається або оспорюється) суб`єктивне цивільне право або інтерес особи, яка звернулася до суду. Таке розуміння визнання оспорюваного правочину недійсним, як способу захисту, є усталеним у судовій практиці. Це підтверджується висновками, що містяться в постанові об`єднаної палати Касаційного господарського суду від 19.02.2021 у справі №904/2979/20, у постанові Верховного Суду від 28.11.2019 у справі №910/8357/18, у постанові Верховного Суду України від 11.05.2016 у справі №6-806цс16 тощо.

Відповідно до статті 509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу.

Як зазначено в статті 174 ГК України господарські зобов`язання можуть виникати, зокрема, із господарського договору та інших угод, передбачених законом, а також з угод, не передбачених законом, але таких, які йому не суперечать.

Відповідно до статті 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Договір є двостороннім, якщо правами та обов`язками наділені обидві сторони договору.

В частині 1 статті 638 ЦК України зазначено, що договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

Статтею 2 Закону України "Про оренду державного та комунального майна" визначено, що орендою є засноване на договорі строкове платне користування майном, необхідним орендареві для здійснення підприємницької та іншої діяльності.

Частина 1 статті 759 ЦК України передбачає, що за договором найму (оренди) наймодавець передає або зобов`язується передати наймачеві майно у користування за плату на певний строк.

Приписами частини 1 статті 283 ГК України визначено, що за договором оренди одна сторона (орендодавець) передає другій стороні (орендареві) за плату на певний строк у користування майно для здійснення господарської діяльності.

Отже, укладаючи та підписуючи договір №296 від 21.05.2003 та додаткові угоди до нього, сторони чітко визначили та погодили всі істотні умови договору, взаємні права та обов`язки кожної із сторін, а також відповідальність сторін у разі порушення умов договору.

Пунктом 5.1. договору передбачено, що орендодавець зобов`язується передати орендоване приміщення (будівлю) на протязі 10 днів після підписання договору оренди згідно акту прийома-передачі.

Матеріалами справи підтверджено, що відповідно до Акту приймання-передачі до орендного користування нежитлової будівлі від 21.11.2011 9:01 год. орендодавець передав, а орендар прийняв в орендне користування нежитлову будівлю загальною площею 306,9 м2, яка розташована за адресою: вул. Луї Пастера, 2, літ. "Л-1". Коротка технічна характеристика: нежитлова одноповерхова будівля загальною площею 306,9 м2. Опалення місцеве. Комунікації: водопостачання, водовідведення, електропостачання. Санітарно-технічний стан будівлі задовільний.

Отже, відповідачем належним чином виконано взяті на себе зобов`язання за договором оренди №296 від 21.05.2003 та передано позивачу в оренду відповідне майно.

Відповідно до частини 1, 5 статті 762 ЦК України за користування майном з наймача справляється плата, розмір якої встановлюється договором найму. Плата за користування майном вноситься щомісячно, якщо інше не встановлено договором.

Пунктами 1, 4 статті 285 ГК України визначено, що орендна плата - це фіксований платіж, який орендар сплачує орендодавцю незалежно від наслідків своєї господарської діяльності. Розмір орендної плати може бути змінений за погодженням сторін, а також в інших випадках, передбачених законодавством. Строки внесення орендної плати визначаються в договорі.

За змістом частини 1 статті 530 ЦК України якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Із змісту наведеної норми права слідує, що однією із основних умов виконання зобов`язання є строк (термін) його виконання. Дотримання строку виконання є одним із критеріїв належного виконання зобов`язання, оскільки прострочення є одним із проявів порушення зобов`язання. Строк (термін) виконання зобов`язання за загальним правилом, узгоджується сторонами в договорі. При цьому коли одна із сторін за умовами договору взяла на себе певні зобов`язання, то інша сторона вправі очікувати, що такі будуть виконані належним чином у встановлені строки. У разі ж коли сторона порушила умови договору, зобов`язання вважається не виконаним, що є порушенням погодженої між сторонами істотної умови договору.

Верховний Суд у постанові від 01.03.2021 у справі №180/1735/16-ц зазначив, що принцип належного виконання зобов`язання полягає в тому, що виконання має бути проведене, зокрема у належний строк (термін).

Відповідно до частини 2 статті 193 ГК України кожна сторона повинна вжити усіх заходів, необхідних для належного виконання нею зобов`язання, враховуючи інтереси другої сторони та забезпечення загальногосподарського інтересу.

Умовами пункту 4.6. договору визначено, що орендар зобов`язується своєчасно і в повному обсязі вносити орендодавцеві орендну плату згідно з умовами договору.

Пунктом 3.3. додаткової угоди №27 визначено, що орендар сплачує орендну плату до бюджету Харківської міської територіальної громади, визначеному у пункті 14 умов, щомісяця до 20 числа поточного місяця оренди.

Згідно з пунктом 3.6. додаткової угоди №27 на суму заборгованості орендаря із сплати орендної плати нараховується пеня в розмірі подвійної облікової ставки Національного банку на дату нарахування пені від суми заборгованості за кожний день прострочення перерахування орендної плати.

Пунктом 3.7 додаткової угоди №27 передбачено, що надміру сплачена сума орендної плати, що надійшла до бюджету, підлягає в установленому порядку зарахуванню в рахунок майбутніх платежів, а у разі неможливості такого зарахування у зв`язку з припиненням орендних відносин - поверненню орендарю. Сума орендної плати, сплаченої авансом відповідно до пункту 3.4. договору, підлягає зарахуванню в рахунок сплати орендної плати за перші місяці оренди після підписання договору.

Частиною 1 статті 19 Закону України "Про оренду державного та комунального майна" унормовано, що орендар за користування об`єктом оренди вносить орендну плату незалежно від наслідків господарської діяльності.

Матеріалами справи підтверджено та відповідачем належним чином доведено суду факт системного порушення з боку позивача своїх зобов`язань, що передбачені умовами договору №296 від 21.05.2003 та додаткових угод до нього щодо повної та своєчасної сплати обумовлених договором та додатковими угодами до нього орендних платежів, що також не заперечується позивачем у заявах по суті справи та підтверджується наявність перед відповідачем заборгованості, а також необхідність її сплати.

Водночас твердження позивача про те, що відповідач не повідомляв позивача про фактичне закінчення суми переплати та необхідності сплати оренди, а тому позивач припускав належність виконання взятих на себе зобов`язань суд відхиляє як необґрунтовані та безпідставні, оскільки в силу наведених законодавчих положень, сторони чітко визначили та погодили всі істотні умови договору №296 від 21.05.2003 та додаткових угод до нього, взаємні права та обов`язки кожної із сторін, а тому позивач мав усвідомлювати існування взятих на себе договірних зобов`язань та необхідність їх належного виконання.

У відповідності до частини 1 статті 193 ГК України суб`єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов`язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов`язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться. До виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом.

Відповідно до статті 629 ЦК України договір є обов`язковим для виконання сторонами, згідно приписів статті 526 вказаного Кодексу зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Згідно зі статтями 610, 611 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Відповідно до статті 612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Згідно з частиною 1 статті 611 ЦК України у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема припинення зобов`язання внаслідок односторонньої відмови від зобов`язання, якщо це встановлено договором або законом, або розірвання договору; зміна умов зобов`язання; сплата неустойки; відшкодування збитків та моральної шкоди.

Відповідно до частини 2 статті 24 Закону України "Про оренду державного та комунального майна" договір оренди може бути достроково припинений за згодою сторін. Договір оренди може бути достроково припинений за рішенням суду та з інших підстав, передбачених цим Законом або договором.

Відповідно до умов пункту 11.7 додаткової угоди №27 погоджено, що договір може бути достроково припинений на вимогу орендодавця, якщо орендар допустив прострочення сплати орендної плати на строк більше трьох місяців або сумарна заборгованість з орендної плати більша, ніж плата за три місяці (п.п. 11.7.1).

Умовами пункту 11.8 додаткової угоди №27 передбачено, що про наявність однієї з підстав для дострокового припинення договору з ініціативи орендодавця, передбачених пунктом 11.7 договору, орендодавець повідомляє орендареві листом. У листі повинен міститись опис порушення і вимогу про його усунення в строк не менше як 15 та не більш як 30 робочих днів з дати реєстрації листа (у строк п`яти робочих днів, якщо порушення стосується прострочення сплати орендної плати або перешкоджання у здійсненні орендодавцем контролю за використанням майна). Лист пересилається на адресу електронної пошти орендаря і поштовим відправленням із повідомленням про вручення і описом вкладення за адресою місцезнаходження орендаря, а також за адресою орендованого майна. Якщо протягом встановленого у приписі часу орендар не усунув порушення, орендодавець приймає відповідне рішення та надсилає орендарю лист, у якому повідомляє орендареві про дострокове припинення договору на вимогу орендодавця. У листі зазначається підстава припинення договору, посилання на вимогу про усунення порушення, а також посилання на обставини, які свідчать про те, що порушення триває після закінчення строку, відведеного для його усунення. Договір вважається припиненим на п`ятий робочий день після підписання орендодавцем орендарю листа про дострокове припинення договору. Орендодавець надсилає орендарю лист про дострокове припинення договору електронною поштою, а також поштовим відправленням із повідомленням про вручення і описом вкладення за адресою місцезнаходження орендаря, а також за адресою орендованого майна. Дата дострокового припинення договору на вимогу орендодавця встановлюється на підставі штемпеля поштового відділення на поштовому відправленні орендодавця.

Матеріали справи свідчать, що орендодавець звернувся до орендаря з листом вих. №3104 від 19.06.2023 в якому повідомив, що орендна плата за договором №296 від 21.05.2003 надходить несвоєчасно та не у повному обсязі, внаслідок чого утворилась заборгованість, яка станом на 01.06.2023 складає 116490,55 грн. та пеня 44958,63 грн. станом на 13.06.2023. У зв`язку із цим, орендодавець з посиланням на положення Цивільного кодексу України, Господарського кодексу України, Закону України "Про оренду державного та комунального майна", а також умов пункту 11.7.1. договору оренди в редакції додаткової угоди №27 від 09.04.2021 вимагав у строк п`яти робочих днів з дати отримання листа сплатити заборгованість з орендної плати, яка станом на 01.06.2023 складає 116490,55 грн. та пеню 44958,63 грн. станом на 13.06.2023. Водночас у вказаному листі було звернуто увагу, що у разі не усунення порушення, орендодавцем буде прийнято рішення про дострокове припинення договору оренди на п`ятий день після направлення відповідного листа. Повідомлено, що після припинення договору оренди, орендарю необхідно буде звільнити протягом трьох робочих днів орендоване майна від належних речей та підписати акт повернення з оренди орендованого майна.

Отримання позивачем вище вказаного листа вих. №3104 від 19.06.2023 та ознайомлення з його змістом підтверджується позивачем у позовній заяві та під час розгляду справи. Натомість матеріали справи не містять та позивачем до суду не надано доказів, що свідчать про належне виконання перед відповідачем взятих на себе зобов`язань за договором №296 від 21.05.2003 та додаткових угод до нього в частині повної та своєчасної сплати обумовлених сторонами договірних платежів.

Також, судом встановлено та матеріалами справи підтверджено, що 18.09.2023 орендодавець звернувся до орендаря з листом №5195, в якому зазначив, що 19.06.2023 за вих. №3104 орендодавцем направлено лист з вимогою у строк п`яти робочих днів з дати отримання листа сплатити заборгованість з орендної плати та пеню. Разом з тим, у вказаному листі зазначено, що вимоги орендодавця не виконані, а тому на підставі частини 2 статті 24 Закону України "Про оренду державного та комунального майна", п. 11.8. Незмінюваних умов договору оренди №296 від 21.05.2003, орендодавець повідомив про дострокове припинення вказаного договору на п`ятий робочий день після дати на штемпелі поштового відправлення цього листа.

Отже, матеріали справи свідчать, що відповідачем реалізовано передбачене частиною 2 статті 24 Закону України "Про оренду державного та комунального майна" та умовами пункту 11.8. договору оренди №296 від 21.05.2003 право на дострокове припинення спірного договору.

Щодо посилань позивача на форс-мажорні обставини, як на підставу для звільнення від відповідальності за невиконання взятих на себе зобов`язань з оплати платежів за спірним договором, суд зазначає наступне.

Відповідно до статті 617 ЦК України особа, яка порушила зобов`язання, звільняється від відповідальності за порушення зобов`язання, якщо вона доведе, що це порушення сталося внаслідок випадку або непереборної сили. Не вважається випадком, зокрема, недодержання своїх обов`язків контрагентом боржника, відсутність на ринку товарів, потрібних для виконання зобов`язання, відсутність у боржника необхідних коштів.

Згідно з статтею 218 ГК України учасник господарських відносин відповідає за невиконання або неналежне виконання господарського зобов`язання чи порушення правил здійснення господарської діяльності, якщо не доведе, що ним вжито усіх залежних від нього заходів для недопущення господарського правопорушення.

У разі якщо інше не передбачено законом або договором, суб`єкт господарювання за порушення господарського зобов`язання несе господарсько-правову відповідальність, якщо не доведе, що належне виконання зобов`язання виявилося неможливим внаслідок дії непереборної сили, тобто надзвичайних і невідворотних обставин за даних умов здійснення господарської діяльності.

Відповідно до статті 14-1 Закону України "Про торгово-промислові палати в Україні" форс-мажорними обставинами (обставинами непереборної сили) є надзвичайні і невідворотні обставини за даних умов здійснення господарської діяльності, що об`єктивно унеможливлюють виконання особою зобов`язань за умовами договору, обов`язків, передбачених законодавством.

Надзвичайними є ті обставини, настання яких не очікується сторонами при звичайному перебігу справ. Під надзвичайними можуть розумітися такі обставини, настання яких добросовісний та розумний учасник правовідносин не міг очікувати та передбачити при прояві ним достатнього ступеня обачливості.

Невідворотними є обставини, настанню яких учасник правовідносин не міг запобігти, а також не міг запобігти наслідкам таких обставин навіть за умови прояву належного ступеня обачливості та застосуванню розумних заходів із запобігання таким наслідкам. Ключовим є те, що непереборна сила робить неможливим виконання зобов`язання в принципі, незалежно від тих зусиль та матеріальних витрат, які сторона понесла чи могла понести, а не лише таким, що викликає складнощі, або є економічно невигідним.

Ознаками форс-мажорних обставин є наступні елементи: вони не залежать від волі учасників цивільних (господарських) відносин; мають надзвичайний характер; є невідворотними; унеможливлюють виконання зобов`язань за даних умов здійснення господарської діяльності.

Наявність форс-мажорних обставин засвідчується Торгово-промисловою палатою України та уповноваженими нею регіональними торгово-промисловими палатами відповідно до статей 14, 14-1 Закону України "Про торгово-промислові палати України" шляхом видачі сертифіката, на що також звертає увагу Верховний Суд у постанові від 19.08.2022 у справі №908/2287/17.

Верховний Суд у постанові від 19.08.2022 у справі №908/2287/17 зазначив, що сертифікат торгово-промислової палати, який підтверджує наявність форс-мажорних обставин, не може вважатися беззаперечним доказом про їх існування, а повинен критично оцінюватися судом з урахуванням встановлених обставин справи та у сукупності з іншими доказами. Адже визнання сертифіката торгово-промислової палати беззаперечним та достатнім доказом про існування форс-мажорних обставин (обставин непереборної сили) без надання судом оцінки іншим доказам суперечить принципу змагальності сторін судового процесу.

Крім того, Верховний Суд у постанові від 23.03.2023 у справі №920/505/22 зазначив, що форс-мажорні обставини не мають преюдиційного характеру і при їх виникненні сторона, яка посилається на них як на підставу неможливості виконання зобов`язання, повинна довести наявність таких обставин не тільки самих по собі, але й те, що ці обставини були форс-мажорними саме для цього конкретного випадку виконання господарського зобов`язання. В будь-якому разі сторона зобов`язання, яка його не виконує, повинна довести, що в кожному окремому випадку саме ці конкретні обставини мали непереборний характер саме для цієї конкретної особи при виконання нею конкретних договірних зобов`язань. І кожен такий випадок має оцінюватись судом незалежно від наявності засвідчених компетентним органом обставин непереборної сили.

Так, у зв`язку з військовою агресією Російської Федерації проти України, Указом Президента України "Про введення воєнного стану в Україні" №64/2022 від 24.02.2022, затвердженим Законом України від 24.02.2022 №2102-IX, на підставі пропозиції Ради національної безпеки і оборони України, відповідно до пункту 20 частини 1 статті 106 Конституції України, Закону України "Про правовий режим воєнного стану" в Україні введено воєнний стан із 05 години 30 хвилин 24.02.2022 строком на 30 діб (із змінами), який триває до цього часу.

Згідно з статтею 1 Закону України "Про правовий режим воєнного стану" воєнний стан - це особливий правовий режим, що вводиться в Україні або в окремих її місцевостях у разі збройної агресії чи загрози нападу, небезпеки державній незалежності України, її територіальній цілісності та передбачає надання відповідним органам державної влади, військовому командуванню, військовим адміністраціям та органам місцевого самоврядування повноважень, необхідних для відвернення загрози, відсічі збройної агресії та забезпечення національної безпеки, усунення загрози небезпеки державній незалежності України, її територіальній цілісності, а також тимчасове, зумовлене загрозою, обмеження конституційних прав і свобод людини і громадянина та прав і законних інтересів юридичних осіб із зазначенням строку дії цих обмежень.

Натомість позивачем не подано доказів, що свідчать про настання щодо нього форс-мажорних обставин з огляду на приписи статей 14, 14-1 Закону України "Про торгово-промислові палати України", а також правову позицію Верховного Суду та жодним чином не доведено, що зазначені обставини мають безпосередній зв`язок із фактичними обставинами даної справи та свідчать про наявність підстав для звільнення від відповідальності.

Відповідно до частин 3, 4 статті 13 ГПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом; кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних з вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

Обов`язок із доказування слід розуміти як закріплену в процесуальному та матеріальному законодавстві міру належної поведінки особи, що бере участь у судовому процесі із збирання та надання доказів для підтвердження свого суб`єктивного права, що має за мету усунення невизначеності, яка виникає в правовідносинах.

Важливим елементом змагальності процесу є стандарти доказування - спеціальні правила, яким суд керується при вирішення справи. Ці правила дозволяють оцінити, наскільки вдало сторони виконали вимоги щодо тягаря доказування і наскільки вони змогли переконати суд у своїй позиції, що робить оцінку доказів більш алгоритмізованою та обґрунтованою.

Таким чином, принцип змагальності забезпечує повноту дослідження обставин справи та покладає тягар доказування на сторони. Водночас цей принцип не створює для суду обов`язок вважати доведеною та встановленою обставину, про яку стверджує сторона (правова позиція Верховного Суду у постановах від 02.10.2018 у справі №910/18036/17, від 23.10.2019 у справі №917/1307/18).

Відповідно до статті 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини", суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику ЄСПЛ як джерело права.

У рішенні Європейського суду з прав людини у справі "Надточий проти України" від 15.05.2008 зазначено, що принцип змагальності є процесуальною гарантією всебічного, повного та об`єктивного з`ясування судом обставин справи, ухвалення законного, обґрунтованого і справедливого рішення у справі.

Відповідно до статті 73 ГПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків.

Статтею 79 ГПК України передбачено, що наявність обставини, на яку сторона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, вважається доведеною, якщо докази, надані на підтвердження такої обставини, є більш вірогідними, ніж докази, надані на її спростування. Питання про вірогідність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Відповідно до статті 86 ГПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також вірогідність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

З огляду на наведені приписи процесуального закону, судом надано оцінку щодо належності, допустимості, достовірності кожного доказу окремо, а також вірогідність і взаємний зв`язок зазначених вище судом доказів у їх сукупності.

Натомість звертаючись з позовною заявою до суду позивачем не витримано покладений на нього статтями 73-74 ГПК України тягар доказування та не доведено обґрунтованість та правомірність заявлених позовних вимог.

З урахуванням наведеного, оцінивши подані докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на повному, всебічному і об`єктивному розгляді усіх обставин справи в їх сукупності, та враховуючи, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог і заперечень, суд дійшов висновку, що у задоволенні позову слід відмовити.

З приводу інших аргументів, доводів та міркувань сторін, суд зазначає, що вони були досліджені у судовому засіданні та не наводяться в рішенні суду, позаяк не покладаються судом в основу судового рішення, тоді як Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункту 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожний аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (справа Серявін проти України, рішення від 10.02.2010).

Таким чином, з огляду на встановлені фактичні обставини справи, суд дав вичерпну відповідь на всі істотні, вагомі та доречні питання, що входять до предмету доказування у даній справі та виникають при кваліфікації спірних відносин як у матеріально-правовому, так і у процесуальному сенсах.

Вирішуючи питання розподілу судових витрат, суд керується положеннями ст. 129 ГПК України, та враховуючи висновки суду про відмову у задоволенні позову, покладає витрати зі сплати судового збору на позивача.

На підставі викладеного, керуючись статтями 124, 129-1 Конституції України, статтями 1, 4, 12, 20, 46, 73, 74, 76-79, 86, 123, 129, 236-238 Господарського процесуального кодексу України, суд -

ВИРІШИВ:

У позові відмовити.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення Господарського суду Харківської області може бути оскаржене шляхом подання апеляційної скарги в порядку, встановленому ст. 254, 256-259 ГПК України.

Повне рішення складено "26" грудня 2023 р.

Суддя Г.І. Сальнікова