ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
_______________________________________________________________________
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11.12.2023м. ХарківСправа № 922/3850/23

Господарський суд Харківської області у складі:

судді Рильової В.В.

при секретарі судового засідання Бойко О.Н.

розглянувши в порядку загального позовного провадження справу

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Харківгаз Збут" (61093,м.Харків, вул. Болбочана Петра , буд.54, )
до Акціонерного товариства "Оператор газорозподільної системи "Харківгаз" (61109, м.Харків, вул. Безлюдівська,1, )
про стягнення 9 694 541,72 грн
за участю представників:

представник позивача Романенко О.М. (довіреність №Ор-16-1222 від 27.12.2022, свідоцтво про право на заняття адвокатською діяльністю серії ДН №5753 від 25.03.2020);

предствник відповідача Батракова О.Ю. ( довіреність № Др-122-11-23 від 17.11.2023, свідоцтво про право на заняття адвокатською діяльністю серії ДН №4923 від 29.11.2017);

ВСТАНОВИВ:

Товариство з обмеженою відповідальністю "Харківгаз Збут" звернулося до Господарського суду Харківської області з позовною заявою до Акціонерного товариства "Оператор газорозподільної системи "Харківгаз", в якій просить суд стягнути з відповідача на користь позивача заборгованість в сумі 9 694 541,72, з яких: 8 870 864,36 грн. - сума основного боргу, 373 535,89 грн. 3% річних та 450 141,47 грн. інфляційних втрат, а також судовий збір в сумі 145 418,13 грн.

Ухвалою Господарського суду Харківської області від 07 вересня 2023 року позовну заяву ТОВ "Харківгаз Збут" прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі № 922/3850/23, постановлено розглядати справу в порядку загального позовного провадження.

25.09.2023 до Господарського суду Харківської області через систему "Електронний суд" від відповідача надійшов відзив на позовну заяву (вх.№25837 від 25.09.2023). У відзиві на позовну заяву відповідач не погоджується з вимогами позивача, оскільки на його думку ТОВ "Харківгаз Збут" згідно умов п.5.5 укладеного сторонами Договору не було направлено АТ "Харківгаз" вимоги на суму переплати 8 870 864,36 грн., заявленої до стягнення, а тому строк повернення 8 870 864,36 грн. суми переплати, яка залишилась після зарахування зустрічних однорідних вимог на суму 45 219 657,58 грн. між позивачем та відпоідачем, не настав.

09.10.2023 до Господарського суду Харківської області від позивача надійшла відповідь на відзив (вх.№27321 від 09.10.2023). Позивач зазначає, що відповідно до п.5.5. Договору відповідачу направлялась вимога від 09.03.2023 року за вих. №617-Сл-782-0323, яку відповідач отримав 20.03.2023. Оскільки після зарахування зустрічних однорідних вимог залишилися частково непогашеними зобов`язання АТ "Харківгаз" перед ТОВ "Харківгаз Збут" щодо повернення переплати по договору в сумі 8 870 864,36 грн., що не є новим боргом, а є фактично залишком боргу від суми 54 090 521,94 грн. після зарахування зустрічних однорідних вимог на суму 45 219 657,58 грн. та на який відповідачу направлялась Вимога від 09.03.2023. А тому доводи відповідача про необхідність направлення позивачем окремо додаткової вимоги щодо необхідності сплати залишку боргу у сумі 8 870 864,36 грн., на думку позивача, є безпідставними та необґрунтованими.

Ухвалою суду від 09.10.2023 прийнято до розгляду та долучено до матеріалів справи відзив на позовну заяву (вх.№ 25837 від 25.09.2023) та відповідь на відзив (вх.№27321 від 09.10.2023). Цією ж ухвалою суду строк підготовчого провадження було продовжено на 30 днів. Дану ухвалу було постановлено судом без виходу суду до нарадчої кімнати та занесено до протоколу судового засідання від 09.10.2023.

17.10.2023 до Господарського суду Харківської області через систему "Електронний суд" від відповідача надійшли заперечення (вх.№28272 від 17.10.2023). Згідно вказаних заперечень, відповідач не погоджується з доводами позивача, викладеними у відповіді на відзив, оскільки, на думку відповідача, відповідно до умов Договору в позивача наявний імперативний обов`язок надати відповідачу вимогу про повернення 8 870 864,36 грн. суми переплати. Оскільки таких доказів позивачем не було надано, то на думку відповідача наведені у відповіді на відзив пояснення та аргументи не можуть бути прийняті до уваги.

В судовому засіданні 30.10.2023 заперечення відповідача (вх.№28272 від 17.10.2023) прийняті судом та долучені до матеріалів справи. Також оскільки мета підготовчого провадження у справі № 922/3850/23 досягнута, судом створено належні умови для сторін щодо надання своїх письмових позицій у справі, сторони надали суду всі заяви по суті справи в розмінні ст. 161 ГПК України, заяв та клопотань сторни не мають, тому суд закрив підготовче провадження та призначив справу до судового розгляду по суті на 13.11.2023. Дану ухвалу постановлено судом без виходу до нарадчої кімнати та занесено до протоколу судового засідання від 30.10.2023.

13.11.2023 в судовому засіданні з розгляду справи по суті були присутні представник позивача та відповідача. Заяв, клопотань, пов`язаних з розглядом справи, які не були заявлені з поважних причин в підготовчому провадженні або інший строк, визначений судом, відповідно до ст. 207 ГПК України сторони не заявили. Суд, заслухавши вступне слово представників сторін оголосив перерву в судовому засіданні на 04.12.2023. Також судом під звукозапис було поставлено питання представнику відповідача, відповідно до ч.5. ст. 161 ГПК України щодо надання пояснень стосовно того, чи відбулось повернення переплати за Договором чи зарахування однорідних вимог ( відповідно до тексту відзиву на позов вх. № 25837 від 25.09.23, том 13, а.с. 113).

04.12.2023 до Господарського суду Харківської області через систему електрониий суд від відповідача надійшли додаткові пояснення (вх.№ 33108 від 04.12.2023) та заява про долучення документів (вх.№33127 від 04.12.2023).

Розглянувши вказані заяви, суд зазначає наступне.

Дані додаткові пояснення протирічать позиції відповідача, викладеній у відзиві на позов та запереченнях на відповідь на відзив, які були оголошені представником відповідача 13.11.2023 під час вступного слова відповідача в судовому засіданні з розгляду справи по суті .

Відповідно до положень ГПК України загальне позовне провадження призначене для розгляду справ, які через складність або інші обставини недоцільно розглядати у спрощеному позовному провадженні. Загальне позовне провадження передбачає етап підготовчого провадження (має бути проведене протягом 60 днів з дня відкриття провадження у справі з можливістю продовження у виняткових випадках не більше ніж на 30 днів) та розгляд справи по суті (протягом 30 днів з дня початку розгляду справи по суті).

Господарський суд зазначає, що відповідно до п. 7 ч. 2 ст. 182 ГПК України, у підготовчому засіданні суд з`ясовує, чи надали сторони докази, на які вони посилаються у позові і відзиві, а також докази, витребувані судом чи причини їх неподання; вирішує питання про проведення огляду письмових, речових і електронних доказів у місці їх знаходження; вирішує питання про витребування додаткових доказів та визначає строки їх подання, вирішує питання про забезпечення доказів, якщо ці питання не були вирішені раніше. Крім того, під час підготовчого провадження сторони надають суду заяви по суті справи відповідно до ст. 161 ГПК України, в яких викладають свою правову позцію щодо позовних вимог.

З викладеного випливає, що вирішення питання про надання доказів по справі відбувається на підготовчій стадії розгляду справи. Саме на стадії підготовчого провадження сторони мають можливість подати заяви з процесуальних питань та заяви по суті справи. Після закриття підготовчого провадження сторони не мають права подавати до суду жодних документів. Тобто з призначення розгляду справи по суті в учасників судового процесу відсутні підстави для подання будь-яких нових доказів.

Згідно зі ст. 194 ГПК України, завданням розгляду справи по суті є розгляд та вирішення спору на підставі зібраних у підготовчому провадженні матеріалів, а також розподіл судових витрат.

Отже, суд доходить висновку, що докази подаються сторонами до початку розгляду справи по суті.

Подання доказів на стадії підготовчого провадження є обґрунтованим, враховуючи необхідність надання права іншій стороні надати пояснення щодо таких доказів, тому подання доказів на стадії розгляду справи по суті позбавляє права іншої сторони на відповідні дії, що є порушенням принципу змагальності сторін.

З матеріалів справи вбачається, що 30.10.2023 суд закрив підготовче провадження та призначив справу до судового розгляду по суті на 13.11.2023. В судовому засіданні 13.11.2023 суд в порядку статті 207 ГПК України з`ясував чи мають учасники справи заяви чи клопотання, пов`язані з розглядом справи, які не були заявлені з поважних причин в підготовчому провадженні або в інший строк, визначений судом. У відповідача заяви чи клопотання були відсутні. Відповідно до положень ст.208 ГПК України, суд заслухав вступне слово представників сторін, відповідач у вступному слові виклав свою правову позицію, зазначену у відзиві на позовну заяву ( вх. № 25837 від 25.09.23, том 13, а.с. 113).

Згідно ч.5. ст 161 ГПК України суд може дозволити учаснику справи подати додаткові пояснення щодо окремого питання, яке виникло при розгляді справи, якщо визнає це необхідним. Суд дозволив відповідачу надати пояснення щодо окремого питання , а саме: відбулось зарахування шляхом повернення переплати чи залік зустрічних однорідних вимог відповідно до відзиву на позовну заяву.

З огляду на вищезазначене, в судовому засіданні 13.11.2023 було оголошено перерву на 04.12.2023.

04.12.2023 надаючи суду додаткові пояснення у справі (вх.№33108 від 04.12.2023), відповідач змінює підставу своїх заперечень на позовні вимоги, його позиція по справі змінилась та стала відмінна від його позиції, що викладалась раніше у наданих до суду документах (відзив на позовну заяву та заперечення на відповідь на відзив на позовну заяву). Крім того, несвоєчасність надання додаткових пояснень відповідач в судовому засіданні усно обгрунтовував тим, що раніше він цього зробити не міг у зв`язку з відсутністю через крадіжку у 2022 році на товаристві документів. До заяви про долучення документів (вх.№33127 від 04.12.2023) відповідачем додано витяг з Єдиного реєстру досудових розслідувань від 29.04.2023 щодо кримінального провадження № 0000437 від 21.04.2023. В зазначеному Витязі вказується, що в період часу з квітня по травень 2022 року, невідомі особи несанкціоновано втрутились у роботу інформаційно-комунікаційних систем, електронних комунікаційних мереж АТ "Харківгаз", що розташована за адресою: м. Харків, вул. Безлюдівська, буд.1 чим спричинили АТ "Харківгаз" порушення роботи підприємства.

Проте, відповідач не довів, що на товаристві відсутні документи відносно спірних відносин, а тому така обставина не визнається судом. Відповідачем не надано належних та допустимих доказів, які свідчили б про відсутність на товаристві документів відносно спірних відносин та не повідомлялося про таке у раніше наданих до суду документах по суті спору. Окрім того, з наданих до суду документів (зокрема переписки протягом 2023 року між сторонами та документів по суті наданих до суду), а також враховуючи позицію відповідача відносно предмету спору вбачається щодо наявності на товаристві даних бухгалтерського обліку, документації та обізнаності відповідача зі спірними відносинами та обставинами справи.

Слід врахувати, що про відсутність на товаристві документів представники відповідача стверджували лише після з`ясування судом обставини щодо надання додаткових пояснень у справі на стадії розгляду справи по суті, у яких позиція відповідача відмінна від його позиції, що викладалась раніше у наданих до суду документах. Проте, така обставина (відсутність документів) не перешкодила відповідачу надати додаткові пояснення на стадії розгляду справи по суті, що свідчить про можливість надання цих додаткових пояснень в рамках підготовчого провадження. А тому, такі доводи відповідача є безпідставними та необгрунтованими, свідчать про маніпулювання відповідачем в порушення процесуального порядку.

Відповідно до ст. 207 ГПК України суд з`ясовує, чи мають учасники справи заяви чи клопотання, пов`язані з розглядом справи, які не були заявлені з поважних причин в підготовчому провадженні або в інший строк, визначений судом, та вирішує їх після заслуховування думки інших присутніх у судовому засіданні учасників справи.

Згідно з ст. 118 ГПК України право на вчинення процесуальних дій втрачається із закінченням встановленого законом або призначеного судом строку. Заяви, скарги і документи, подані після закінчення процесуальних строків, залишаються без розгляду, крім випадків, передбачених цим Кодексом. Отже, наслідком подання заяв, скарг і документів згідно з частини другої статті 118 ГПК України є залишення їх без розгляду, а суд не має підстав брати такі документи до уваги та враховувати зазначені у цих документах обставини та доводи.

Відповідно до частини 1-4 статті 119 ГПК України суд за заявою учасника справи поновлює пропущений процесуальний строк, встановлений законом, якщо визнає причини його пропуску поважними, крім випадків, коли цим Кодексом встановлено неможливість такого поновлення. Встановлений судом процесуальний строк може бути продовжений судом за заявою учасника справи, поданою до закінчення цього строку, чи з ініціативи суду. Якщо інше не встановлено законом, заява про поновлення процесуального строку, встановленого законом, розглядається судом, у якому належить вчинити процесуальну дію, стосовно якої пропущено строк, а заява про продовження процесуального строку, встановленого судом, - судом, який встановив строк, без повідомлення учасників справи. Одночасно із поданням заяви про поновлення процесуального строку має бути вчинена процесуальна дія (подані заява, скарга, документи тощо), стосовно якої пропущено строк.

Разом з тим, згідно ч.3. ст. 80 ГПК України відповідач, повинен подати суду докази разом з поданням відзиву.

Відповідно до ч. 1-2 ст.161 ГПК України при розгляді справи судом в порядку позовного провадження учасники справи викладають письмово свої вимоги, заперечення, аргументи, пояснення та міркування щодо предмета спору виключно у заявах по суті справи, визначених цим Кодексом.

Заявами по суті справи є: позовна заява; відзив на позовну заяву (відзив); відповідь на відзив; заперечення; пояснення третьої особи щодо позову або відзиву.

Проаналізувавши вищенаведене, суд зазначає, що відповідач із заявою про поновлення процесуального строку на подання додаткових пояснень, до суду не звертався.

Крім того, дослідивши текст додаткових пояснень (вх.№ 33108 від 04.12.2023) суд дійшов висновку, що по суті вказані додаткові пояснення є новим відзивом на позовну заяву.

Проте, як зазначалося судом раніше, 13.11.2023 в судовому засіданні відповідач зробив вступне слово, виклавши в ньому свою правову позицію ідентичну позиції відзиву на позовну заяву (вх.№ 25837 від 25.09.2023)

Відповідно до ч.5. ст 161 ГПК України, суд в судовому засіданні 13.11.2023 дозволив відповідачу надати відповідь на окреме питання суду, надав час для цього, оголосивши перерву в судовому засіданні (на два тижні) до 04.12.2023. Проте натомість відповідач 04.12.2023, подав додаткові поясення, в яких не відповів на поставлене окреме питання суду, а повністю змінив свою правову позицію.

Подання таких додаткових пояснень і заяви відповідачем, суд оцінює критично, вважає це виявом неповаги до суду й інших учасників процесу та констатує, що подання таких пояснень та заяв є зловживанням відповідачем його процесуальним правом, невиконання обов`язку керуватися завданням господарського судочинства.

Суд звертає увагу, що якщо законом визначений порядок для вчинення певних дій, такий порядок в силу вимог вітчизняного та Європейського законодавства повинен дисциплінувати осіб, що звертаються до суду.

Велика Палата Верховного Суду зазначила, що поважними причинами пропуску строку звернення до суду визнаються лише такі обставини, які є об`єктивно непереборними та не залежать від волевиявлення сторони і пов`язані з дійсними істотними перешкодами чи труднощами для своєчасного вчинення сторонами у справі процесуальних дій.

Дотримання строків в судовому процесі є однією із гарантій додержання у суспільних відносинах принципу правової визначеності, як складової принципу верховенства права. Ці строки обмежують час, протягом якого такі правовідносини можуть вважатися спірними та після завершення таких строків, якщо ніхто не звернувся із скаргою до суду вищої інстанції, відносини стають стабільними.

За приписами ст. 7 ГПК України, господарський суд зобов`язаний забезпечити процесуальну рівність сторін. При цьому суд повинен: не допускати процесуальних переваг однієї сторони перед іншою; однаково вимагати від сторін виконання їхніх процесуальних обов`язків; однаковим чином застосовувати до сторін заходи процесуальної відповідальності.

Відповідно до положень ст.13 Господарського процесуального кодексу України, судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності сторін.

Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених цим Кодексом.

Вжиття заходів для прискорення процедури розгляду є обов`язком не тільки для держави, а й в осіб, які беруть участь у справі. Так, Європейський суд з прав людини в рішенні від 07.07.1989 у справі "Юніон Аліментаріа Сандерс С.А. проти Іспанії" зазначив, що заявник зобов`язаний демонструвати готовність брати участь на всіх етапах розгляду, що стосуються безпосередньо його, утримуватись від використання прийомів, які пов`язані із зволіканням у розгляді справи, а також максимально використовувати всі засоби внутрішнього законодавства для прискорення процедури слухання.

У відповідності до ГПК України, суд залишає без розгляду заяви та клопотання, які без поважних причин не були заявлені в підготовчому провадженні або в інший строк, визначений судом.

Оскільки представником відповідача пояснення (вх. № 33108 від 04.12.23) та клопотання про долчення доказів ( вх. № 33127 від 04.12.23) подано з порушенням встановленого судом строку для подання заяв по суті справи, після початку розгляду справи по суті, без будь-якого обґрунтування необхідності подання цих пояснень, а також неможливості їх подання до початку розгляду справи по суті, суд дійшов висновку, що їх необхідно залишити без розгляду. Про що судом постановлено ухвалу без виходу до нарадчої кімнати та занесено до протоколу судового засідання 11.12.2023.

08.12.2023 від до Господарського суду Харківської області від позивача надійшли додаткові пояснення (вх.№33854 від 08.12.2023), в яких він висловив свою позицію щодо додаткових пояснень та заяви про долучення доказів відповідача, та заперечував проти їх прийняття судом. Дані пояснення долучені судом до матеріалів справи в судовому засіданні 11.12.23.

11.12.2023 до Господарського суду Харківської області від відповідача надійшли додаткові пояснення (вх.№33988 від 11.12.2023). Проаналізувавши їх, суд дійшо висновку, що вони є ідентичними до додаткових пояснень відповідача наданих раніше (вх.№33108 від 04.12.2023).

11.12.2023 в судовому засіданні були присутні представник позивача і відповідача.

Представник позивача в судовому засіданні 11.12.2023 року позовні вимоги підтримав повністю з підстав, викладених у позовній заяві, та просив суд позов задовольни.

Представник відповідача в судовому засіданні 11.12.2023 року проти позову заперечував та просив суд в задоволенні позову відмовити.

Дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши надані суду докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд встановив наступне.

25 червня 2015 р. між Товариством з обмеженою відповідальністю "Харківгаз Збут" (надалі також - Замовник, Позивач, ТОВ "Харківгаз Збут") та Публічним акціонерним товариством «Харківгаз» (надалі - АТ «Харківгаз», Газорозподільне підприємство, Відповідач) укладено Договір на розподіл природного газу №ХГ3-2015- Н-1.

За Договором Газорозподільне підприємство зобов`язується надати Замовнику з 01.07.2015 року послугу з транспортування природного газу газорозподільними мережами до меж балансової належності споживачів Замовника (далі - пункт призначення) відповідно до актів розмежування балансової належності газопроводів та експлуатаційної відповідальності Сторін.

Відповідно до п.5.5 Договору Замовник здійснює оплату послуг з транспортування газу ГРМ в місяці, у якому здійснюється транспортування газу ГРМ, шляхом перерахування коштів на рахунок Газорозподільного підприємства в порядку, установленому алгоритмом розподілу коштів, що надходять на поточні рахунки із спеціальним режимом використання газопостачальних підприємств, який затверджується в установленому законодавством порядку.

У разі збільшення в установленому порядку підтвердженого обсягу природного газу протягом розрахункового періоду Замовник здійснює оплату додатково заявлених обсягів транспортування природного газу в п`ятиденний строк після збільшення цього обсягу.

У випадку недоплати за фактично протранспортований природний газ ГРМ за розрахунковий період Замовник проводить остаточний розрахунок не пізніше 20 числа місяця, наступного за розрахунковим.

У разі переплати за фактично протранспортований природний газ сума переплати зараховується Газорозподільним підприємством у рахунок оплати послуг з транспортування газу ГРМ на наступний розрахунковий період або повертається на поточний рахунок Замовника на його письмову вимогу в п`ятиденний строк з дня отримання такої вимоги.

У разі виникнення в Замовника заборгованості з оплати вартості послуг з транспортування природного газу ГРМ Сторони за взаємною згодою можуть укласти графік погашення заборгованості, який оформлюється додатком до Договору або окремим договором про реструктуризацію заборгованості.

У разі відсутності графіка погашення заборгованості Газорозподільне підприємство має право грошові кошти, отримані від Замовника за послуги з транспортування природного газу ГРМ в поточному розрахунковому періоді, зарахувати в рахунок погашення існуючої заборгованості Замовника відповідно до черговості її виникнення.

Укладення Сторонами та дотримання Замовником узгодженого графіка погашення заборгованості не звільняє Замовника від виконання поточних зобов`язань за Договором (п.5.6 Договору)

Відповідно до п.11.2 Договору усі зміни та доповнення до Договору оформлюються письмово та підписуються уповноваженими особами обох Сторін.

Відповідно до Додаткової угоди №9 від 29.03.2018 року сторони дійшли згоди викласти абзац 1 пункту 5.5. розділу V "Порядок розрахунків" у наступній редакції:

Замовник здійснює оплату послуг з транспортування газу ГРМ в місяці, у якому здійснюється транспортування газу ГРМ, шляхом перерахування коштів на рахунок Газорозподільного підприємства в порядку, установленому алгоритмом розподілу коштів, що надходять на поточні рахунки із спеціальним режимом використання для проведення розрахунків з постачальником природного газу, на якого покладенро сапеціальні обов`язки.

Станом на 01.02.2020 року по Договору на розподіл виникла переплата в розмірі 63 293 176,61 грн. (Розрахунок заборгованості АТ «Харківгаз» перед ТОВ «ХАРКІВГАЗ ЗБУТ» по Договору на розподіл додано до позову).

Згідно платіжної інструкції №1 від 19.04.2021 року АТ «Харківгаз» частково повернуло на рахунок ТОВ «ХАРКІВГАЗ ЗБУТ» переплату по Договору на розподіл в сумі 9 202 654,67 грн., після чого залишкова сума переплати склала 54 090 521,94 грн. (63 293 176,61 - 9 202 654,67).

ТОВ «ХАРКІВГАЗ ЗБУТ», з метою отримання (повернення) належних йому коштів в сумі 54 090 521,94 грн., відповідно до п.5.5 Договору на розподіл направило Відповідачу Вимогу від 09.03.2023 року за вих. №617-Сл-782-0323, яку відповідач отримав 20.03.2023 року (копії вимоги, поштового чеку за трек №147 від 15.03.2023 року, рекомендованого повідомлення про вручення 20.03.2023 року поштового відправлення наявні в матеріалах справи).

За наслідками розгляду вимоги, відповідач, в порушення вимог умов Договору, суми переплати не повернув, а листом від 27.03.2023 року за вих.№752 запропонував відтермінування остаточного розрахунку після закінчення дії воєнного стану (а.с.29).

Зазначена пропозиція є неприйнятною для ТОВ «ХАРКІВГАЗ ЗБУТ» оскільки відтермінування Відповідачем, остаточного розрахунку до завершення дії воєнного стану нічим не вмотивоване і фактично призводить до безоплатного та нелІмітованого використання Відповідачем коштів Товариства.

З метою врегулювання взаємних заборгованостей, 09.06.2023 року ТОВ «ХАРКІВГАЗ ЗБУТ» направило на адресу АТ «Харківгаз» Заяву про припинення зобов`язання зарахуванням зустрічних однорідних вимог №61704-Сл-4922-0623.(а.с.36)

Заявою передбачено припинення зобов`язань зарахуванням наступним чином:

- грошові зобов`язання ТОВ «ХАРКІВГАЗ ЗБУТ» перед АТ «Харківгаз» з повернення забезпечувального платежу за Договором на постачання природного газу для потреб не побутових споживачів 41GP617-445-19 від 28.12.2018 року у розмірі 45 219 657,58 грн. припиняються у повному обсязі;

- грошові зобов`язання АТ «Харківгаз» перед ТОВ «ХАРКІВГАЗ ЗБУТ» з повернення переплати за Договором на розподіл природного газу №ХГЗ-2015-Н-1 від 25.06.2015 року припиняються частково - у розмірі 45 219 657,58 грн., залишок Заборгованості АТ «Харківгаз» перед ТОВ «ХАРКІВГАЗ ЗБУТ» по вказаному Договору складає 8 870 864,36 грн.

Вказаний лист отримано відповідачем 12.06.2023, що підтверджується трекінгом с сайту Укрпошти (а.с.39).

Отже, після вищезазначеного зарахування зустрічних однорідних вимог, залишилися частково непогашеними зобов`язання АТ «Харківгаз» перед ТОВ «ХАРКІВГАЗ ЗБУТ» щодо повернення переплати по Договору в сумі 8 870 864,36 грн., які не сплачені з боку Відповідача.

ТОВ «ХАРКІВГАЗ ЗБУТ» здійснило розрахунок заборгованості з повернення переплати по Договору з урахуванням 3% річних та інфляційних втрат (розрахунок заборгованості АТ «Харківгаз» перед ТОВ «ХАРКЇВГАЗ ЗБУТ» по Договору №ХГЗ-2015-Н-1 від 25.06.2015р. додається).

Отже, з урахуванням вищевикладеного, ціна позову складає 9 694 541,72 грн., з яких:

- 8 870 864,36 грн. - сума залишку переплати;

- 373 535,89 грн. - 3% річних;

- 450 141,47 грн. - інфляційні втрати.

Суд зазначає, що згідно ст. ст. 202, 203 Господарського кодексу України зобов`язання припиняються, зокрема зарахуванням зустрічної однорідної вимоги, строк якої настав або строк якої не зазначений чи визначений моментом витребування.

До відносин щодо припинення господарських зобов`язань застосовується відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом.

Згідно з частиною третьою статті 203 Господарського кодексу України (далі - ГК України) господарське зобов`язання припиняється зарахуванням зустрічної однорідної вимоги, строк якої настав або строк якої не зазначений чи визначений моментом витребування. Для зарахування достатньо заяви однієї сторони.

Зарахування зустрічних однорідних вимог є способом припинення одночасно двох зобов`язань: в одному - одна сторона є кредитором, а інша - боржником, а в другому - навпаки (боржник у першому зобов`язанні - є кредитором у другому). Також можливе часткове зарахування, коли одне зобов`язання (менше за розміром) зараховується повністю, а інше (більше за розміром) - лише в частині, що дорівнює розміру першого зобов`язання. У такому випадку зобов`язання в частині, що залишилася, може припинятися будь-якими іншими способами.

Суд констатує,що заява про зарахування є одностороннім правочином.

Відповідно до частин першої, другої статті 207 Цивільного кодексу України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. В даному випадку, наявний лист позивача, а саме заява про припинення зобов`язання зарахуванням зустрічних однорідних вимог від 09.06.2023 (а.с.36).

Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). Правочин, який вчиняє юридична особа, підписується особами, уповноваженими на це її установчими документами, довіреністю, законом або іншими актами цивільного законодавства. Заява про припинення зобов`язання зарахуванням зустрічних однорідних вимог від 09.06.2023 (а.с.36) підписана директором ТОВ "Харківгаз Збут" Павлом Тиндиком.

Вимоги, які підлягають зарахуванню, мають відповідати таким умовам (стаття 601 ЦК України):

- бути зустрічними (кредитор за одним зобов`язанням є боржником за іншим, а боржник за першим зобов`язанням є кредитором за другим);

- бути однорідними (зараховуватися можуть вимоги про передачу речей одного роду, наприклад, грошей). При цьому правило про однорідність вимог поширюється на їх правову природу, але не стосується підстави виникнення таких вимог. Отже допускається зарахування однорідних вимог, які випливають з різних підстав (різних договорів тощо);

- строк виконання таких вимог має бути таким, що настав, не встановлений або визначений моментом пред`явлення вимоги.

Отже, зарахування зустрічних вимог може здійснюватися за заявою однієї із сторін. Заява про зарахування зустрічних вимог є одностороннім правочином. Зарахування зустрічних однорідних вимог, про яке заявила одна із сторін у зобов`язанні, здійснюється в силу положень статті 601 ЦК України та не пов`язується із прийняттям такого зарахування іншою стороною. Якщо інша сторона не погоджується з проведенням зарахування, вона вправі на підставі статті 16 ЦК України та статті 20 ГК України звернутися за захистом своїх охоронюваних законом прав до господарського суду.

Суд зазначає, що відповідач у разі незгоди з заявою про припинення зобов`язання зарахуванням зустрічних однорідних вимог від 09.06.2023, мав право її оскаржити в судовому порядку. Проте відповідач після 12.06.2023 вказану заяву не оскаржив, з відповідним позовом до суду не звертався, такі документи в матеріалах справи відсутні. Більш того, у відзиві на позовну заяву відповідачем визнано зарахування 45 219 657,58 грн. та сумму залишку в розмірі 8 870 864, 36 грн.

Саме безспірність вимог, які зараховуються, а саме: відсутність між сторонами спору щодо змісту, умов виконання та розміру зобов`язань, є важливою умовою для зарахування вимог. Умова безспірності стосується саме вимог, які зараховуються, а не заяви про зарахування, яка є одностороннім правочином і не потребує згоди іншої сторони, якщо інше не встановлено законом або договором.

За дотримання умов, передбачених статтею 601 ЦК України, та відсутності заборон, передбачених статтею 602 ЦК України, незгода однієї сторони із зарахуванням зустрічних однорідних вимог, проведеним за заявою іншої сторони зобов`язання, не є достатньою підставою для визнання одностороннього правочину із зарахування недійсним.

Наявність на момент зарахування іншого спору (спорів) в суді за позовом кредитора до боржника про стягнення суми заборгованості за зобов`язанням не спростовує висновок про безспірність заборгованості цього боржника.

Отже, зарахування зустрічних однорідних вимог є не формою розрахунків, а однією з підстав припинення зобов`язань, врегульованих главою 50 ЦК "Припинення зобов`язань". Зарахування зустрічних однорідних вимог регулюється статтями 601- 602 ЦК України, і ця підстава припинення зобов`язання відрізняється від виконання зобов`язання (стаття 599 ЦК України) або припинення зобов`язання за домовленістю сторін (стаття 603 ЦК України).

Проаналізувавши матеріали справи, суд вбачає той факт, що сторонами було фактично визнано грошові зобов`язання за правочинами. Проте, відповідач не надсилав на адресу позивача позовну заяву про визнання правочину недійсним.

За таких обставин, враховуючи зустрічність, однорідність взаємних вимог, строк виконання яких настав, позивач в односторонньому порядку здійснив зарахування зустрічних однорідних вимог, що стало підставою для звернення Товариства з обмеженою відповідальністю "Харківгаз Збут" до суду із даним позовом.

Вирішуючи питання про правомірність та обґрунтованість заявлених в межах даної справи позовних вимог, суд виходить з наступного.

Статтею 11 ЦК України передбачено, що підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини.

Відповідно до статті 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Так, статтею 629 ЦК зазначено, що договір є обов`язковим для виконання сторонами.

Статтею 202 ЦК України передбачено, що правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Правочини можуть бути односторонніми та дво- чи багатосторонніми (договори). Одностороннім правочином є дія однією сторони, яка може бути представлена однією або кількома особами.

Статтею 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до 527 ЦК України Боржник зобов`язаний виконати свій обов`язок, а кредитор - прийняти виконання особисто, якщо інше не встановлено договором або законом, не випливає із суті зобов`язання чи звичаїв ділового обороту.

Кожна із сторін у зобов`язанні має право вимагати доказів того, що обов`язок виконується належним боржником або виконання приймається належним кредитором чи уповноваженою на це особою, і несе ризик наслідків непред`явлення такої вимоги.

За умовами статті 530 ЦК України якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Відповідно до статті 601 ЦК України зобов`язання припиняється зарахуванням зустрічних однорідних вимог, строк виконання яких настав, а також вимог, строк виконання яких не встановлений або визначений моментом пред`явлення вимоги.

Відповідно до статті 625 боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання.

Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Відповідно до статті 1212 ЦК України особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов`язана повернути потерпілому це майно. Особа зобов`язана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала.

Положення цієї глави застосовуються незалежно від того, чи безпідставне набуття або збереження майна було результатом поведінки набувача майна, потерпілого, інших осіб чи наслідком події.

Під вiдсутнiстю правової підстави розуміється такий перехід майна від однієї особи до іншої, який або не ґрунтується на прямій вказiвцi закону, або суперечить меті правовiдношення i його юридичному змісту. Тобто, вiдсутнiсть правової підстави означає, що набувач збагатився за рахунок потерпілого поза підставою, передбаченою законом, іншими правовими актами чи правочином.

Конструкція статті 1212 ЦК України, як і загалом норм глави 83 ЦК, свідчить про необхідність установлення так званої "абсолютної" безпідставності набуття (збереження) майна не лише в момент його набуття (збереження), а й станом на час розгляду спору.

Загальна умова ч. 1 ст. 1212 ЦК України звужує застосування інституту безпідставного збагачення у зобов`язальних (договірних) відносинах, або отримане однією зi сторін у зобов`язанні підлягає поверненню iншiй стороні на пiдставi ст. 1212 ЦК України тільки за наявності ознаки безпiдставностi такого виконання.

Тобто, у разі, коли поведінка набувача, потерпілого, інших осіб або подія утворюють правову підставу для набуття (збереження) майна, стаття 1212 Цивільного кодексу України може бути застосована тільки після того, як така правова підстава в установленому порядку скасована, визнана недійсною, змінена, припинена або була відсутня взагалі.

Таким чином, однією з підстав можливості застосування статті 1212 ЦК України є припинення зобов`язань сторін.

Зобов`язання припиняється на підставах, встановлених законом, зокрема, виконанням, здійсненим належним чином (ст. 599 Цивільного кодексу України).

Під виконанням зобов`язання належним чином розуміється реалізація зобов`язаною і управленою сторонами суб`єктивних прав і обов`язків, обумовлених цим зобов`язанням, у суворій відповідності з його змістом, тобто виконання належній особі, в належному місці, в належний строк, з додержанням усіх інших вимог і принципів виконання зобов`язання. Загальним щодо належного виконання господарських зобов`язань є відповідність виконання вимогам закону, іншого правового акта, договору, яким визначається зміст конкретного зобов`язання (суб`єктивні права та обов`язки його сторін). При припиненні зобов`язання останнє перестає існувати, і його учасників більше не пов`язують ті права та обов`язки, які раніше з нього випливали.

Як вже було встановлено судом, станом на 01.02.2020 року по Договору на розподіл виникла переплата в розмірі 63 293 176,61 грн. Згідно платіжної інструкції №1 від 19.04.2021 року АТ «Харківгаз» частково повернуло на рахунок ТОВ «ХАРКІВГАЗ ЗБУТ» переплату по Договору на розподіл в сумі 9 202 654,67 грн., після чого залишкова сума переплати склала 54 090 521,94 грн. (63 293 176,61 - 9 202 654,67).

ТОВ «ХАРКІВГАЗ ЗБУТ», з метою отримання (повернення) належних йому коштів в сумі 54 090 521,94 грн., відповідно до п.5.5 Договору на розподіл направило Відповідачу Вимогу від 09.03.2023 року за вих. №617-Сл-782-0323, яку відповідач отримав 20.03.2023 року (копії вимоги, поштового чеку за трек №147 від 15.03.2023 року, рекомендованого повідомлення про вручення 20.03.2023 року поштового відправлення наявні в матеріалах справи).

Відповідно до п.5.5 Договору у разі переплати за фактично протранспортований природний газ сума переплати зараховується Газорозподільним підприємством у рахунок оплати послуг з транспортування газу ГРМ на наступний розрахунковий період або повертається на поточний рахунок Замовника на його письмову вимогу в п`ятиденний строк з дня отримання такої вимоги.

Отже, відповідач, у визначений у вимозі від 09.03.2023 строк не повернув суму 54 090 521,94 грн. переплати , в тому числі і не повернув на користь позивача і залишок суми переплати 8 870 864,36 грн., після здійснення зарахування зустрічних однорідних вимог в сумі 45 219 657,58 грн.

Суд вважає неприйнятними заперечення відповідача щодо позовних вимог з тієї підстави, що позивачем не направлено окремо лист-вимогу щодо повернення суми переплати саме в розмірі 8 870 864,36 грн., оскільки 8 870 864,36 грн. є складовою суми переплати 54 090 521,94 грн., з вимогою про повернення якої позивач звертався до відповідача листом від 09.03.2023.

З урахуванням вказаного, суд дійшов висновку про обгрунтованість позовних вимог в частині стягнення з відповідача 8 870 864,36 грн.

Частиною 2 статті 193 ГК України встановлено, що кожна сторона повинна вжити усіх заходів, необхідних для належного виконання нею зобов`язання, враховуючи інтереси другої сторони та забезпечення загальногосподарського інтересу. Порушення зобов`язань є підставою для застосування господарських санкцій, передбачених цим Кодексом, іншими законами або договором.

Частиною 2 статті 625 ЦК України передбачено, що боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Передбачене законом право кредитора вимагати сплати боргу з урахуванням індексу інфляції та процентів річних є способом захисту його майнового права та інтересу, суть яких полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів внаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові.

Відповідно до постанови пленуму Вищого господарського суду України "Про деякі питання практики застосування законодавства про відповідальність за порушення грошових зобов`язань" №14 від 17.12.2013 року, з урахуванням приписів статті 549, частини другої статті 625 Цивільного кодексу України та статті 1 Закону України "Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов`язань", правовими наслідками порушення грошового зобов`язання, тобто зобов`язання сплатити гроші, є обов`язок сплатити не лише суму основного боргу, а й неустойку (якщо її стягнення передбачене договором або актами законодавства), інфляційні нарахування, що обраховуються як різниця добутку суми основного боргу на індекс (індекси) інфляції, та проценти річних від простроченої суми основного боргу.

Верховний Суд підкреслив, що платежі, встановлені ст.625 ЦК України, є особливою мірою відповідальності боржника за прострочення виконання ним грошового зобов`язання, яка має компенсаційний, а не штрафний характер, які наприклад статті законів, які передбачають неустойку. Компенсація полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування останнім утримуваними грошовими коштами, належними до сплати кредиторові.

Також Верховний Суд відмітив, що ст.617 ЦК України встановлені загальні підстави звільнення особи від відповідальності за порушення зобов`язання, а ст. 625 ЦК України є спеціальною та такою, що не передбачає жодних підстав для звільнення від відповідальності за порушення виконання грошового зобов`язання.

Отже, Верховний Суд розв`язуючи спір застосовує принцип права щодо пріоритету спеціальної норми над загальною.

Розмір боргу з урахуванням індексу інфляції визначається виходячи з суми боргу, що існувала на останній день місяця, в якому платіж мав бути здійснений, помноженої на індекс інфляції, визначений названою Державною службою статистики України, за період прострочення починаючи з місяця, наступного за місяцем, у якому мав бути здійснений платіж, і за будь-який місяць (місяці), у якому (яких) мала місце інфляція. При цьому в розрахунок мають включатися й періоди часу, в які індекс інфляції становив менше одиниці (тобто мала місце дефляція).

При застосуванні індексу інфляції слід мати на увазі, що індекс розраховується не на кожну дату місяця, а в середньому на місяць і здійснюється шляхом множення суми заборгованості на момент її виникнення на сукупний індекс інфляції за період прострочення платежу. При цьому сума боргу, яка сплачується з 1 по 15 день відповідного місяця, індексується з врахуванням цього місяця, а якщо сума боргу сплачується з 16 по 31 день місяця, розрахунок починається з наступного місяця. Аналогічно, якщо погашення заборгованості здійснено з 1 по 15 день відповідного місяця, інфляційні втрати розраховуються без врахування цього місяця, а якщо з 16 по 31 день місяця, то інфляційні втрати розраховуються з врахуванням даного місяця. Для визначення індексу інфляції за будь-який період необхідно помісячні індекси, які складають відповідний період, перемножити між собою з урахуванням відповідних оплат.

Згідно зі статтею 625 Цивільного кодексу України стягнення 3% річних та інфляційних витрат можливе до моменту фактичного виконання зобов`язання.

Враховуючи вищевикладене, перевіривши надані позивачем розрахунки інфляційних втрат та 3% річних суд встановив, що дані розрахунки здійснено у відповідності до вимог чинного законодавства та є арифметично вірними, а відтак позовні вимоги підлягають задоволенню у цій частині.

Згідно зі ст. 73 ГПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Відповідно до статті 74 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Згідно частини 1 статті 86 ГПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також вірогідність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Частинами 1,2,3 статті 13 ГПК України встановлено, що судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених цим Кодексом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом.

Принцип рівності сторін у процесі вимагає, щоб кожній стороні надавалася розумна можливість представляти справу в таких умовах, які не ставлять цю сторону у суттєво невигідне становище відносно другої сторони (п.87 Рішення Європейського суду з прав людини у справі "Салов проти України" від 06.09.2005р.).

Зважаючи на встановлені факти та вимоги вищезазначених норм, а також враховуючи, що відповідач в установленому Господарським процесуальним кодексом України порядку обставини, які повідомлені Товариством з обмеженою відповідальністю "Харківгаз Збут" не спростував, жодних доказів погашення заборгованості та інших платежів за Договором на розподіл природного газу № ХГЗ-2015-Н-1 ВІД 25.06.2015 не надав, суд дійшов до висновку, що позовні вимоги ТОВ "Харківгаз Збут" щодо стягнення з АТ "Оператор газорозподільної системи "Харківгаз" заборгованості в розмірі 8 870 864,36 грн., 3% річних в розмірі 373 535,89 грн. та інфляційних втрат в розмірі 450 141,47 грн. обґрунтовані, підтверджуються наявними у матеріалах справи доказами та підлягають задоволенню.

Вирішуючи питання розподілу судового збору, суд керується частинами першою та дев`ятою статті 129 Господарського процесуального кодексу України, якими визначено, що судовий збір у спорах, що виникають при виконанні договорів, покладається на сторони пропорційно розміру задоволених вимог.

Враховуючи обґрунтованість заявлених ТОВ "Харківгаз збут" позовних вимог, судовий збір в сумі - 145 418,12 грн. покладається судом на АТ "Оператор газорозподільної системи "Харківгаз" , та підлягає стягненню на користь позивача у даній справі.

Враховуючи викладене та керуючись статтями 1-5, 8, 10-12, 20, 41-46, 73-80, 86, 123, п. 2 ч. 1 ст. 129, 161, 232, 233, 236-238, 240, 241, Господарського процесуального кодексу України, ст. 202, 203 Господарського кодексу України, ст.16, 207, 601, 617, 625 Цивільного кодексу України, суд

ВИРІШИВ:

Позовні вимоги Товариства з обмеженою відповідальністю "Харківгаз Збут" задовольнити повністю.

Стягнути з Акціонерного товариства "Оператор газорозподільної системи "Харківгаз"(61109, м.Харків, вул. Безлюдівська,1, ) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Харківгаз Збут" (61093,м.Харків, вул. Болбочана Петра , буд.54, ) заборгованість в сумі 9 694 541,72, з яких: 8 870 864,36 грн. - сума основного боргу, 373 535,89 грн. 3% річних та 450 141,47 грн. інфляційних втрат, а також судовий збір в сумі 145 418,12 грн.

Видати наказ після набрання рішенням законної сили.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом двадцяти днів з дня складення повного судового рішення в порядку, передбаченому статтею 256 Господарського процесуального кодексу України.

Повне рішення складено "21" грудня 2023 р.

Суддя В.В. Рильова

Справа №922/3850/23