УХВАЛА

м. Київ

25.12.2023Справа № 910/19409/23

Господарський суд міста Києва у складі судді Васильченко Т.В., розглянувши заяву Commodity General Trading USA (3400 NE 192 стріт, офіс 1211, Маямі, FL33180, США) про забезпечення позову подану одночасно з пред`явленням позову

особи щодо яких заявник просить вжити заходи забезпечення позову Командування сил логістики Збройних сил України (04119, м. Київ, вул. Дегтярівська, буд. 28-А),

Одеська обласна державна адміністрація (65032, м. Одеса, проспект Шевченка, буд. 4),

Без виклику (повідомлення) представників учасників справи

ВСТАНОВИВ:

Commodity General Trading USA (далі - позивач) звернулося до Господарського суду міста Києва з позовними вимогами до Командування сил логістики Збройних сил України (далі - відповідач 1), Одеської обласної державної адміністрації (далі - відповідач 2) про визнання протиправним та скасування наказу.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що відповідно до Наказу Командувача сил логістики Збройних сил України «Про примусове відчуження майна» №355 від 19.10.2023 року у власність держави для забезпечення потреб оборони та використання в умовах правового режиму воєнного стану підлягає відчуженню майно, власником якого визначено Відкрите акціонерне товариство «Білоруський металургійний завод - керуюча компанія холдінга «Білоруська металургійна компанія», тоді як дійсним власником цього майна є позивач, у зв`язку з чим позивач звернувся до суду з даним позовом.

При цьому, одночасно з позовною заявою позивачем подано заяву про забезпечення позову, відповідно до якої просить вжити заходи забезпечення позову шляхом: зупинення дії наказу Командувача сил логістики Збройних сил України (військова частина НОМЕР_1 ) від 19.10.2023 №355 «Про примусове відчуження майна» в частині примусового відчуження труб металевих вагою 1061,512 тон брутто та 99,197 тон брутто до вирішення спору по суті; заборони Командуванню сил логістики Збройних сил України (військова частина НОМЕР_1 ), Одеській обласній державній (військовій) адміністрації, військовому командуванню, командиру та військовослужбовцям військової частини НОМЕР_2 , Товариству з обмеженою відповідальністю «Новолог», їхнім представникам, будь-яким іншим особам, до вирішення справи по суті вчиняти будь-які дії, направлені на примусове відчуження на підставі наказу Командувача сил логістики Збройних сил України від 19.10.2023 №355 «Про примусове відчуження майна» труб металевих вагою 1061,512 тон брутто та 99,197 тон брутто, зокрема, але не виключно, заборонити здійснювати їх відвантаження, вивезення, переміщення зі складських майданчиків Товариства з обмеженою відповідальністю «Новолог», Одеський морський порт, за адресою: м. Одеса, Митна площа, 1, складання акту про примусове відчуження вказаного майна та інших актів і документів, пов`язаних зі здійснення заходів з примусового відчуження труб металевих вагою 1061,512 тон брутто та 99,197 тон брутто, що фактично зберігається на складських майданчиках Товариства з обмеженою відповідальністю «Новолог» за адресою: м. Одеса, Митна площа, 1.

Заява обґрунтована тим, що належне позивачу майно, яке знаходиться на складських майданчиках Товариства з обмеженою відповідальністю «Новолог» у будь-який час може бути примусове відчужене у власність держави для забезпечення потреб оборони та використання в умовах правового режиму воєнного стану на підставі оскаржуваного наказу, оскільки, за твердженням відповідачів, його власником є Відкрите акціонерне товариство «Білоруський металургійний завод - керуюча компанія холдінга «Білоруська металургійна компанія», а невизнання відповідачами за позивачем права власності на спірне майно в майбутньому робить неефективним рішення суду у даній справі та повноцінно не захищає права та інтереси позивача, адже йому доведеться ініціювати нові судові процеси, у зв`язку з чим просить вжити вищезазначені заходи забезпечення позову.

20.12.2023 року від позивача надійшли додаткові пояснення до заяви про забезпечення позову, в яких, з посиланням на лист Товариства з обмеженою відповідальністю «МТА Сервіс ЛТД» № від 21.12.2023 року, вказує про очікування 23-24 грудня 2023 року здійснення заходів з примусового відчуження вказаного майна.

Розглянувши заяву Commodity General Trading USA про забезпечення позову подану одночасно з пред`явленням позову суд прийшов до висновку про відмову в задоволенні заяви, виходячи з наступного.

У відповідності до вимог статті 136 Господарського процесуального кодексу України (далі - ГПК України) господарський суд за заявою учасника справи має право вжити передбачених статтею 137 цього Кодексу заходів забезпечення позову. Забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду, а також з інших підстав, визначених законом.

За змістом цієї норми обґрунтування необхідності забезпечення позову полягає у доказуванні обставин, з якими пов`язано вирішення питання про забезпечення позову. Забезпечення позову застосовується як гарантія задоволення законних вимог позивача.

Згідно з положеннями частини першої статті 137 Господарського процесуального кодексу України позов забезпечується, зокрема: забороною відповідачу вчиняти певні дії; забороною іншим особам вчиняти дії щодо предмета спору або здійснювати платежі, або передавати майно відповідачеві, або виконувати щодо нього інші зобов`язання; іншими заходами у випадках, передбачених законами, а також міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України.

Заборона відповідачу вчиняти певні дії, як процесуальний захід забезпечення позову, має на меті обмежити активну поведінку особи, щодо якої вживається такий захід, шляхом встановлення судом певного зобов`язання особи, яке виникає безпосередньо з відповідного процесуального документа (ухвали суду про забезпечення позову) та покликане забезпечити виконання ймовірного судового рішення про задоволення позову і забезпечує ефективний захист, поновлення порушених прав позивача.

Отже, забезпечення позову - це, по суті обмеження суб`єктивних прав, свобод та інтересів відповідача з метою реалізації в майбутньому актів правосуддя й задоволених вимог позивача і з урахуванням загальних вимог, передбачених статтею 74 Господарського процесуального кодексу України, обов`язковим є подання доказів наявності фактичних обставин, з якими пов`язується застосування певного заходу до забезпечення позову.

У вирішенні питання про забезпечення позову господарський суд має здійснити оцінку обґрунтованості доводів заявника щодо необхідності вжиття відповідних заходів з урахуванням: розумності, обґрунтованості і адекватності вимог заявника щодо забезпечення позову; забезпечення збалансованості інтересів сторін, а також інших учасників судового процесу; наявності зв`язку між конкретним заходом до забезпечення позову і предметом позовної вимоги, зокрема, чи спроможний такий захід забезпечити фактичне виконання судового рішення в разі задоволення позову; імовірності утруднення виконання або невиконання рішення господарського суду в разі невжиття таких заходів; запобігання порушенню у зв`язку із вжиттям таких заходів прав та охоронюваних законом інтересів осіб, що не є учасниками даного судового процесу.

Метою вжиття заходів щодо забезпечення позову є уникнення можливого порушення в майбутньому прав та охоронюваних законом інтересів позивача, а також можливість реального виконання рішення суду у випадку задоволення позову.

Адекватність заходу до забезпечення позову, що застосовується господарським судом, визначається його відповідністю вимогам, на забезпечення яких він вживається. Оцінка такої відповідності здійснюється господарським судом, зокрема, з урахуванням співвідношення прав (інтересу), про захист яких просить заявник, з вартістю майна, на яке вимагається накладення арешту, або з наслідками заборони відповідачеві вчиняти певні дії.

Співмірність передбачає співвідношення господарським судом негативних наслідків від вжиття заходів забезпечення позову з тими негативними наслідками, які можуть настати в результаті невжиття цих заходів, з урахуванням відповідності права чи законного інтересу, за захистом яких заявник звертається до суду та наслідків заборони відповідачеві або іншим особам здійснювати певні дії.

Достатньо обґрунтованим для забезпечення позову є підтверджена доказами наявність фактичних обставин, з якими пов`язується застосування певного виду забезпечення позову.

Розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд з урахуванням доказів, наданих заявником на підтвердження своїх вимог, має пересвідчитися, зокрема, в тому, що існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам.

Водночас, вирішуючи питання про забезпечення позову, суд має брати до уваги інтереси не тільки позивача, а й інших осіб, права яких можуть бути порушені у зв`язку із застосуванням відповідних заходів та, вживаючи заходи забезпечення позову, слід враховувати, що такими заходами не повинні порушуватися права осіб, що не є учасниками справи, застосовуватися обмеження, не пов`язані з предметом спору.

Аналогічні правові висновки щодо застосування статей 136, 137 ГПК України, викладені у постановах Верховного Суду від 08.07.2022 у справі №904/9691/21, від 24.06.2022 у справі №904/8506/21, від 21.04.2022 у справі №922/3109/21, від 21.10.2021 у справі №910/20007/20, від 11.11.2020 у справі № 910/13709/19, від 26.10.2020 у справі №907/477/20 та від 14.06.2018 у справі №916/10/18.

При цьому, під час вирішення питання про необхідність задоволення чи відмови у задоволенні заяви про забезпечення позову, суди розглядають вказані заяви з застосуванням судового розсуду (окрім випадків, які передбачені в частини 2, 5, 6, 7 статті 137 ГПК України), про що зазначено в постанові Верховного Суду від 15.05.2019 у справі №910/688/13.

Судовий розсуд - це передбачене законодавством право суду, яке реалізується за правилами передбаченими Господарським процесуальним кодексом України та іншими нормативно-правовими актами, що надає йому можливість під час прийняття судового рішення (вчинення процесуальної дії) обрати з декількох варіантів рішення (дії), встановлених законом, чи визначених на його основі судом (повністю або частково за змістом та/чи обсягом), найбільш оптимальний в правових і фактичних умовах розгляду та вирішення конкретної справи.

Згідно зі статтею 86 Господарського процесуального кодексу України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Так, згідно зі статтями 73, 74, 77 Господарського процесуального кодексу України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Здійснивши оцінку обґрунтованості доводів заявника, суд дійшов висновку, що вона не містить обґрунтованих мотивів, на підставі яких суд міг би дійти висновку щодо доцільності та необхідності термінового вжиття визначених заявником заходів забезпечення позову.

Саме лише посилання заявника на те, що невжиття заходів забезпечення позову може призвести до порушення прав і охоронюваних законом інтересів позивача, без обґрунтування підстав для вжиття таких заходів з посиланням на відповідні докази та без обґрунтування необхідності термінового вжиття заходів забезпечення позову не може бути підставою для винесення ухвали про забезпечення позову.

При цьому, суд зауважує, що під час вирішення питання про наявність підстав для забезпечення позову, обов`язок по доведенню та обґрунтуванню наявності очевидної небезпеки заподіяння шкоди правам, свободам та інтересам позивача, обґрунтованості та невідворотності додаткових зусиль і витрат у майбутньому, покладається саме на заявника.

Позаяк, в даному випадку, до поданої заяви належних доказів того, що відповідачами реально вчиняються дії спрямовані на примусове відчуження спірного майна, заявником не додано, а саме лише посилання заявника на лист Товариства з обмеженою відповідальністю «МТА Сервіс ЛТД» № від 21.12.2023 року в якому зазначено про очікування 23-24 грудня 2023 року здійснення заходів з примусового відчуження вказаного майна, не є тією достатньою підставою для задоволення заяви, адже далі в листі вказано, що здійснення заходів можливе за умови наявності рухомого складу (залізничні вагони), що забезпечується військовим командування, а також за наявності відповідних інструкцій/наказів від представників військового командування.

Зазначені в заяві твердження є припущеннями, втім наявність лише посилання на те, що невжиття відповідних заходів забезпечення позову матиме наслідком неможливість для позивача захистити свої порушені права, за захистом яких він звернувся до суду, в межах одного судового провадження, не може бути достатньою підставою для забезпечення позову з огляду на унормований приписами статті 74 Господарського процесуального кодексу України обов`язок доказування.

Обставини наведені в обґрунтування заяви про забезпечення позову фактично свідчать про наявність спору між сторонами, в тому числі щодо наявності права на майно, а не про наявність обставин, які б свідчили про наявність визначених процесуальним законодавством підстав для вжиття заходів забезпечення позову.

При цьому, згідно з частиною 11 статті 137 Господарського процесуального кодексу України не допускається вжиття заходів забезпечення позову, які за змістом є тотожними задоволенню заявлених позовних вимог, якщо при цьому спір не вирішується по суті.

Враховуючи положення ч. 11 ст. 137 Господарського процесуального кодексу України, суд зобов`язаний з`ясувати, чи тотожні за змістом заявлені заходи забезпечення позову задоволенню заявлених позовних вимог, та не повинен вживати заходів забезпечення позову, якщо здійснення таких заходів забезпечення позову практично є задоволенням заявлених позовних вимог, і при цьому спір не вирішується по суті.

Аналогічна правова позиція щодо застосування норми права викладена у постанові Верховного Суду від 01.10.2020 у справі №925/1159/19, від 07.05.2020 у справі №910/11739/19 та від 16.04.2020 у справі №910/18680/19.

Отже, позов не може бути забезпечений таким способом, який фактично підмінює собою судове рішення у справі та вирішує позовні вимоги до розгляду справи по суті судом.

У даному випадку, застосування обраного заявником заходу забезпечення позову у вигляді заборони вчиняти будь-які дії, що направлені на примусове відчуження на підставі наказу Командувача сил логістики Збройних сил України від 19.10.2023 №355 «Про примусове відчуження майна», має ознаки вирішення спору по суті, оскільки фактично зводиться до застосування наслідків недійсності оспорюваного наказу та спонукає сторін до невиконання наказу.

Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 05.11.2020 у справі №910/7181/20.

Разом з цим, за змістом частини 1 статті 137 Господарського процесуального кодексу України серед перелічених у цій статті заходів забезпечення позову відсутній такий захід як зупинення дії наказу та/або зупинення дії оскаржуваного/заперечуваного акта.

Положеннями пункту 10 частини 1 статті 137 Господарського процесуального кодексу України встановлено, що позов забезпечується іншими заходами у випадках, передбачених законами, а також міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України.

Отже, за змістом статті 137 Господарського процесуального кодексу України (положення частини 1 якої містять вичерпний перелік заходів забезпечення позову), якщо сторона просить вжити захід забезпечення позову, що прямо не передбачений цим процесуальним законом (статтею 137 Господарського процесуального кодексу України), суд на вимогу учасника справи може вжити такий захід забезпечення, що визначений іншим нормативним актом - законами, а також міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України.

При цьому не допускається вжиття судом заходу забезпечення позову, який хоча і відповідає змісту позовних вимог, предмету спору, є необхідним з урахуванням розумності, обґрунтованості та адекватності вимог заявника щодо забезпечення позову, однак не передбачений ні процесуальним законом, ні іншим Законом України (міжнародним договором, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України).

Тобто, визначений частиною 1 статті 137 Господарського процесуального кодексу України вичерпний перелік видів заходів забезпечення позову може доповнюватися виключно за рахунок певних заходів забезпечення позову, прямо передбачених Законами України або міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України.

Аналогічний висновок, викладено у постановах Верховного Суду від 07.09.2022 у справі №910/8899/22 та від 30.09.2021 у справі № 910/7451/21.

Тоді як, обраний позивачем захід забезпечення позову у вигляді зупинення дії оспорюваного наказу не відповідає жодному з передбачених Господарським процесуальним кодексом України заходів забезпечення позову, як і не зазначено нормативного акту - закону, міжнародного договору, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, про можливість застосування запропонованого заявником заходу забезпечення позову.

Статтею 129 Конституції України, як одну із засад судочинства визначено рівність усіх учасників судового процесу перед законом і судом.

Згідно із ст. 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини", суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.

Пункт 1 ст. 6 Конвенції гарантує кожному право на звернення до суду позовом щодо його прав та обов`язків цивільного характеру. Статтею 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод "Право на ефективний засіб юридичного захисту" встановлено, що кожен, чиї права та свободи, визнані в цій Конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження.

Одним з механізмів забезпечення ефективного юридичного захисту є передбачений національним законодавством України інститут вжиття заходів до забезпечення позову. При цьому, вжиття заходів до забезпечення позову має на меті запобігти утрудненню чи неможливості виконання рішення господарського суду, прийнятого за результатами розгляду справи, або забезпечити ефективний захист чи поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду, в разі задоволення позову.

Проте, в даному випадку, заявником не наведено належного обґрунтування поданої заяви, а викладене лише свідчить про наявність спору між сторонами щодо наявності права у позивача на спірне майно, а не про наявність на даний час об`єктивних обставин, які б вказували про загрозу невиконання чи утруднення виконання можливого рішення про задоволення позову чи істотне ускладнення ефективного захисту або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача.

Тим більш, що зі змісту поданої заяви про забезпечення позову вбачається, що в обґрунтування необхідності вжиття заходів забезпечення позову заявник посилається на ті ж обставини, якими обґрунтовує позовні вимоги, в той час, як вже зазначалось, під час вирішення питання щодо забезпечення позову обґрунтованість позову не досліджується, адже питання обґрунтованості заявлених позовних вимог є предметом дослідження судом під час розгляду спору по суті і не вирішується ним під час розгляду заяви про забезпечення позову.

За таких обставин, оцінивши доводи заявника щодо необхідності вжиття заходів забезпечення позову з урахуванням розумності, обґрунтованості, співмірності та адекватності визначеного заявником заходу забезпечення позову, суд дійшов висновку про відмову в задоволенні заяви про забезпечення позову подану одночасно з пред`явленим позовом.

Керуючись статтями 136, 137, 140, 234, 235 Господарського процесуального кодексу України, суд

УХВАЛИВ:

У задоволенні заяви Commodity General Trading USA про забезпечення позову відмовити.

Ухвала набирає законної сили 25.12.2023 та може бути оскаржена в апеляційному порядку до Північного апеляційного господарського суду через Господарський суд міста Києва шляхом подачі апеляційної скарги протягом 10 днів з дня набрання нею законної сили.

Суддя Т.В. Васильченко