РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

м. Київ

06.09.2023Справа № 910/5903/23

Господарський суд міста Києва у складі судді Селівона А.М., за участю секретаря судового засідання Гаврищук К.М., розглянувши в порядку загального позовного провадження матеріали господарської справи

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "ЕНЕРГОРИСК" вул. Сім`ї Стешенків, 7, оф.141, м.Київ,03148

до Державного підприємства "Державний науково - інженерний центр систем контролю та аварійного реагування" пр-т ГЕРОЇВ СТАЛІГРАДУ (Володимира Івасюка) 64/56, м. Київ, 04213

про стягнення 1 758 351,05 грн.

Представники сторін:

від позивача: не з`явився.

від відповідача: не з`явився.

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

Товариство з обмеженою відповідальністю "ЕНЕРГОРИСК" звернулось до Господарського суду міста Києва з позовною заявою до Державного підприємства "Державний науково - інженерний центр систем контролю та аварійного реагування" по стягнення 1 758 351,05 грн. , а саме 1 098 000,00 грн. основного боргу, 98 112,51 грн. пені, 84 356,04 грн. процентів річних, 477 882,50 грн. втрат від інфляції, а також витрат по сплаті судового збору та витрат на професійну правничу допомогу в розмірі 20 000,00 грн.

В обґрунтування позовних вимог позивач посилається на неналежне виконання відповідачем умов укладеного між сторонами Договору № 19/2017 на надання послуг від 21.07.2017 року в частині своєчасної та повної оплати наданих послуг з "Розробки окремих факторів безпеки Звіту з періодичної переоцінки безпеки та актуалізації ЗАБ енергоблоку № 1 ВП ХАЕС", внаслідок чого у відповідача утворилась заборгованість у вказаній сумі, за наявності якої позивачем нараховані пеня, проценти річних та втрати від інфляції.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 28.04.2023 року за результатами розгляду позовної заяви, останню прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі № 910/590323, приймаючи до уваги характер спірних правовідносин та предмет доказування, господарським судом на підставі ч.3 ст. 12 ГПК України постановлено розгляд справи здійснювати в порядку загального позовного провадження, підготовче засідання у справі призначено на 07.06.2023 року.

Судом встановлено, що через канцелярію суду 19.05.2023 року від уповноваженого представника відповідача надійшло клопотання № 01/47-23 від 17.05.2023 року про зупинення судового розгляду за позовною заявою, з доказами направлення на адресу позивача, в якому відповідач зазначає, що на підприємстві на даний час відсутня посадова особа, уповноважена в судовому розгляді діяти від імені підприємства відповідно до Статуту, в тому числі, з можливістю подання відзиву на позовну заяву тощо, якою є директор підприємства, позаяк останній звільнився з роботи 31.03.2023 року; від уповноваженого представника позивача 06.06.2023 року надійшли заперечення № 94 від 05.06.2023 року на клопотання відповідача щодо зупинення судового розгляду за позовною заявою, з доказами направлення на адресу відповідача, в яких позивач заперечує проти зупинення провадження, а також зазначає про здійснення розгляду справи без участі представника позивача та підтримання позовних вимог в повному обсязі. Вказані документи судом долучено до матеріалів справи.

Суд зазначає, що за приписами частини 1 статті 56 ГПК України сторона, третя особа, а також особа, якій законом надано право звертатися до суду в інтересах іншої особи, може брати участь в судовому процесі особисто (самопредставництво) та (або) через представника.

Згідно частини 3 статті 56 ГПК України юридична особа бере участь у справі через свого керівника або члена виконавчого органу, уповноваженого діяти від її імені відповідно до закону, статуту, положення (самопредставництво юридичної особи), або через представника.

Цивільну дієздатність юридичної особи встановлено статтею 92 ЦК України. Так, відповідно до частин першої і третьої ст. 92 ЦК України юридична особа набуває цивільних прав та обов`язків і здійснює їх через свої органи, які діють відповідно до установчих документів та закону.

Отже, представництво інтересів ДП «ДНІЦ СКАР» у цій справі може здійснювати адвокат або керівник, інша уповноважена особа відповідно до закону, статуту, положення, трудового договору (контракту) тощо.

За результатами розгляду в судовому засіданні 07.06.2023 року клопотання представника відповідача про зупинення судового розгляду за позовною заявою та подані заперечення позивача, враховуючи неможливість зупинення провадження у справі з підстав, зазначених відповідачем в даних правовідносинах, з урахуванням їх змісту та підстав виникнення, позаяк п. 2 ч. 1 ст. 227 ГПК України не підлягає застосуванню, та оскільки інших підстав щодо обов`язку або права суду зупинити провадження у справі на час судового засідання відповідачем не подано, відповідно, протокольною ухвалою судом відмовлено в задоволенні даного клопотання.

В свою чергу, враховуючи положення п.п. 10.1, 10.6 Статуту відповідача щодо виконання суб`єктом управління, яким є Фонд державного майна України, як представником власника функцій останнього та наявності права суб`єкта управління на вирішення будь - яких питань діяльності підприємства, суд наголошує про незабезпечення Фондом держмайна України належного управління підприємством, в тому числі шляхом призначення керівника, та зазначає, що вказані обставини в контексті даних правовідносин не можуть бути виключними підставами для невиконання відповідачем своїх процесуальних обов`язків та порушують права позивача як в частині дотримання розумних строків судового розгляду, так і в частині можливості реалізації захисту своїх матеріальних прав в даних правовідносинах.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 07.06.2023 року у зв`язку з ненаданням відповідачем відзиву на позовну заяву відкладено підготовче засідання на 19.07.2023 року.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 19.07.2023 року враховуючи те, що судом остаточно з`ясований предмет спору та характер спірних правовідносин, позовні вимоги та склад учасників справи, визначені обставини справи, які підлягають встановленню, та зібрані відповідні докази, вчинені усі дії з метою забезпечення правильного, своєчасного і безперешкодного розгляду справи по суті, суд дійшов висновку про закриття підготовчого провадження у справі № 910/5903/23 та призначення справи до судового розгляду по суті на 06.09.2023 року.

Будь - яких інших доказів на підтвердження своїх вимог, а також заяв та клопотань процесуального характеру, окрім наявних в матеріалах справи, від позивача станом на 06.09.2023 року до суду не надходило.

У підготовчі судові засідання 07.06.2023 року та 19.07.2023 року, а також засідання з розгляду справи по суті 06.09.2023 року уповноважені представники позивача та відповідача не з`явилися.

Про дату, час та місце підготовчих судових засідань 07.06.2023 року та 19.07.2023 року позивач та відповідач повідомлені належним чином, що підтверджується наявними в матеріалах справи рекомендованими повідомленнями про вручення поштових відправлень № № 990, 009, 725, 733, відповідно.

Про дату, час та місце судового засідання з розгляду справи по суті 06.09.2023 року позивач та відповідач повідомлені належним чином, що підтверджується наявними в матеріалах справи рекомендованими повідомленнями про вручення поштових відправлень № № 93, 285, відповідно.

Окрім того, про проведення судових засідань позивач та відповідач додатково повідомлені шляхом надсилання судом засобами електронного зв`язку на електронні адреси позивача та відповідача, зазначені в позовній заяві, а саме: , , копій ухвали суду від 28.04.2023 року про відкриття провадження, від 07.06.2023 року про відкладення підготовчого засідання та від 19.07.2023 про закриття підготовчого провадження у справі № 910/5903/23, факт отримання яких 29.04.2023 року, 30.06.2023 року, 02.08.2023 року підтверджується наявними в матеріалах справи повідомленнями про доставку електронних листів до електронних скриньок.

Про поважні причини неявки в судові засідання 07.06.2023 року та 19.07.2023 року, а також засідання з розгляду справи по суті 06.09.2023 року уповноваженого представника відповідача суд не повідомлено.

Суд зазначає, що з урахуванням строків, встановлених статями 165, 178 Господарського процесуального кодексу України, а саме протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення ухвали про відкриття провадження у справі від 28.04.2023 року, а також, які визначені в ухвалі суду від 07.06.2023 року відповідач мав подати відзив на позовну заяву.

Як свідчать матеріали справи, відповідач не скористався наданим йому процесуальним правом, передбаченим частиною 1 статті 178 Господарського процесуального кодексу України.

Відповідно до частини 2 статті 178 Господарського процесуального кодексу України у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин суд має право вирішити спір за наявними матеріалами справи.

В свою чергу суд наголошує, що відповідно до частини 4 статті 13 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних з вчиненням чи не вчиненням нею процесуальних дій.

Наразі, від відповідача на час проведення судового засідання з розгляду справи по суті 06.09.2023 року, окрім клопотання про зупинення провадження у справі з посиланням на відсутність на даний час директора підприємства як посадової особи, уповноваженої на прийняття рішень про подання відзиву, до суду не надходило жодних заяв про неможливість подання відзиву та/або про намір вчинення відповідних дій у відповідності до статті 165 Господарського процесуального кодексу України та/або продовження відповідних процесуальних строків та заперечень щодо розгляду справи по суті.

Згідно з частиною 1 статті 202 Господарського процесуального кодексу України неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час та місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті.

Пунктом 1 частини 3 статті 202 Господарського процесуального кодексу України визначено, що якщо учасник справи або його представник були належним чином повідомлені про судове засідання, суд розглядає справу за відсутності такого учасника справи у разі неявки в судове засідання учасника справи (його представника) без поважних причин або без повідомлення причин неявки.

З огляду на вищевикладене, оскільки відповідач не скористався наданими йому процесуальними правами, зокрема, Державним підприємством "Державний науково - інженерний центр систем контролю та аварійного реагування" не забезпечено участі представника в судовому засіданні 06.09.2023 року, за відсутності відповідного клопотання від відповідача про відкладення розгляду справи та враховуючи клопотання позивача про здійснення розгляду без участі представника товариства, суд здійснював розгляд справи по суті в судовому засіданні 06.09.2023 року виключно за наявними матеріалами та за відсутності представників позивача та відповідача.

Згідно з частиною 4 статті 240 Господарського процесуального кодексу України у разі неявки в судове засіданні, яким закінчується розгляд справи, всіх учасників справи суд підписує рішення без його проголошення.

Дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши надані суду докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, Господарський суд міста Києва, -

ВСТАНОВИВ:

Згідно з частиною 1, пунктом 1 частини 2 статті 11 Цивільного кодексу України цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки. Підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини.

Частинами 1, 4 статті 202 Цивільного кодексу України визначено, що правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків. Дво- чи багатостороннім правочином є погоджена дія двох або більше сторін.

Відповідно до частини 1 статті 174 Господарського кодексу України господарські зобов`язання можуть виникати, зокрема, з господарського договору та інших угод, передбачених законом, а також з угод, не передбачених законом, але таких, які йому не суперечать.

Частина 1 статті 626 Цивільного кодексу України передбачає, що договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Правові та економічні засади здійснення закупівель товарів, робіт і послуг для забезпечення потреб держави та територіальної громади встановлені Законом України "Про публічні закупівлі", метою якого є забезпечення ефективного та прозорого здійснення закупівель, створення конкурентного середовища у сфері публічних закупівель, запобігання проявам корупції у цій сфері, розвиток добросовісної конкуренції.

Статтею 1 Закону України «Про публічні закупівлі» передбачено, що публічна закупівля (далі - закупівля) - придбання замовником товарів, робіт і послуг у порядку, встановленому цим Законом; тендерна документація - документація щодо умов проведення тендеру, що розробляється та затверджується замовником і оприлюднюється для вільного доступу в електронній системі закупівель; тендерна пропозиція - пропозиція щодо предмета закупівлі або його частини (лота), яку учасник процедури закупівлі подає замовнику відповідно до вимог тендерної документації.

Згідно з ч.ч. 1, 4 ст. 10 Закону України «Про публічні закупівлі» замовник самостійно та безоплатно через авторизовані електронні майданчики оприлюднює на веб-порталі Уповноваженого органу в порядку, встановленому Уповноваженим органом та цим Законом, інформацію про закупівлю, зокрема, оголошення про проведення відкритих торгів, тендерну документацію та проект договору про закупівлю не пізніше ніж за 15 днів до кінцевого строку подання тендерних пропозицій, якщо вартість закупівлі не перевищує межі, встановлені у частині третій цієї статті, та не пізніше 30 днів у разі перевищення таких меж.

Відповідно до пункту 15 статті 1 Закону України «Про публічні закупівлі» переможець процедури закупівлі - учасник, тендерна пропозиція якого відповідає всім критеріям та умовам, що визначені у тендерній документації, і визнана найбільш економічно вигідною, та якому замовник повідомив про намір укласти договір, або учасник, якому замовник повідомив про намір укласти договір за результатами застосування переговорної процедури закупівлі.

Відповідно до частини 1 статті 33 Закону України «По публічні закупівлі» рішення про намір укласти договір про закупівлю приймається замовником у день визначення учасника переможцем процедури закупівлі/спрощеної закупівлі.

За приписами частини 4 статті 36 Закону України «Про публічні закупівлі» умови договору про закупівлю не повинні відрізнятися від змісту тендерної пропозиції за результатами аукціону (у тому числі ціни за одиницю товару) переможця процедури закупівлі або ціни пропозиції учасника у разі застосування переговорної процедури.

Так, ВП ХАЕС ДП "НАЕК "Енергоатом" 14.04.2017 року в електронній системі публічних закупівель Рrozorro за посиланням в мережі Інтернет https://prozorro.gov.ua/tender/UA-2017-04-14-001365-b розміщено оголошення про проведення відкритих торгів UA-2017-04-14-001365-b, предметом яких є послуга «Виконання періодичної переоцінки безпеки для обґрунтування продовження терміну експлуатації енергоблоку №1 ВП ХАЕС» (ДК 021:2015: 71620000-0 - Аналітичні послуги) очікуваною вартістю предмета закупівлі 8 333 333,34 UAH без ПДВ, в яких брало участь Державне підприємство "Державний науково - інженерний центр систем контролю та аварійного реагування".

За наслідками проведеної процедури закупівлі Державне підприємство "Державний науково - інженерний центр систем контролю та аварійного реагування" визнано переможцем відкритих торгів, що підтверджується протоколом розкриття тендерних пропозицій від 21.07.2017 року, та в електронній системі публічних закупівель Prozorro 23.07.217 року оприлюднено повідомлення про намір укласти договір з переможцем процедури закупівель.

Судом встановлено, що 04.07.2017 року між Державним підприємством «Національна атомна енергогенеруюча компанія «Енергоатом» в особі Генерального директора Відокремленого підрозділу «Хмельницька атомна електрична станція» (замовник за договором) та Державним підприємством "Державний науково - інженерний центр систем контролю та аварійного реагування" (виконавець за договором, позивач у справі) укладено Договір № 10/17-11/36-124-01-17-06806, відповідно до умов пунктів 1.1, 1.2 якого замовник доручає, а виконавець приймає на себе зобов`язання в порядку та на умовах, визначених цим Договором, надати послуги за темою: «Виконання періодичної переоцінки безпеки для обґрунтування продовження терміну експлуатації енергоблоку №1 ВП ХАЕС». Код послуг, що є предметом закупівлі по даному договору, згідно з Державним класифікатором продукції та послуг ДК-016-2010: 72.19.

Згідно п. 12.1 вказаного Договору останній набирає чинності з дати його реєстрації в ДП «НАЕК «Енергоатом» за умови підписання його обома сторонами та скріплення печатками, і діє до повного виконання сторонами своїх зобов`язань за договором.

В свою чергу, 21.07.2017 року між Державним підприємством "Державний науково - інженерний центр систем контролю та аварійного реагування" (відповідач у справі, замовник за договором) та Товариством з обмеженою відповідальністю «Енергориск» (позивач у справі, виконавець за договором) укладений Договір № 19/2017 на надання послуг (далі - Договір), за умовами п.1.1 якого у порядку та на умовах, визначених цим Договором, виконавець зобов`язується надати послуги за темою: «Розробка окремих факторів безпеки Звіту з періодичної переоцінки безпеки та актуалізація ЗАБ енергоблоку №1 ВП ХАЕС», а замовник зобов`язується оплатити надані послуги.

Як зазначено в п. 1.3 Договору, даний договір є субпідрядним в рамках надання послуг по Генеральному договору № 10/17-11 (реєстр. № 26-124-01-17-06806 від 13.07.2017 року, між ДП «ДНІЦ СКАР» та ВП ХАЕС ДП НАЕК «Енергоатом» (далі - Генеральний замовник).

Код послуг, що є предметом закупівлі по даному договору згідно з Державним класифікатором продукції та послуг ДК-016-2020:72.19 (п.1.4 Договору).

Розділами 1-12 Договору сторони погодили предмет договору, якість послуг, вартість послуг та порядок розрахунків, порядок надання і приймання послуг, права та обов`язки сторін, відповідальність сторін, порядок вирішення спорів, термін дії договору тощо.

Суд зазначає, що за приписами статті 180 Господарського кодексу України строком дії господарського договору є час, впродовж якого існують господарські зобов`язання сторін, що виникли на основі цього договору.

Відповідно до статті 631 Цивільного кодексу України час, протягом якого сторони можуть здійснити свої права і виконати свої обов`язки відповідно до договору, є строком дії останнього.

Згідно пункту 10.1 Договору сторони погодили, що цей Договір вважається укладеним та набирає чинності з дати його підписання уповноваженими представниками обох сторін та скріплення печатками та діє до повного виконання сторонами своїх зобов`язань за цим Договором.

Окрім цього, сторонами були укладені додаткові угоди до спірного Договору в частині змін термінів виконання етапів робіт та вартості договору, а саме: №1 від 23.08.2017 року, №2 від 06.09.2017 року, №3 від 19.06.2019 року, №4 від 24.12.2019 року,

№5 від 31.12.2020 року, №6 від 30.06.2021 року, №7 від 22.12.2021 року, №8 від 27.06.2022 року, №9 від 21.12.2022 року.

Як свідчать матеріали справи, вказаний Договір та додаткові угоди до нього підписані представниками виконавця і замовника та скріплені печатками обох сторін.

З урахуванням предмету та суб`єктного складу сторін договору, які є основними ознаками договору та дають змогу кваліфікувати вид договору незалежно від того, яке найменування привласнили йому сторони, судом встановлено, що укладений правочин за своїм змістом та правовою природою є договором підряду, який підпадає під правове регулювання норм §1 глави 61 Цивільного кодексу України.

Відповідно до частин 1, 2 статті 837 Цивільного кодексу України за договором підряду одна сторона (підрядник) зобов`язується на свій ризик виконати певну роботу за завданням другої сторони (замовника), а замовник зобов`язується прийняти та оплатити виконану роботу. Договір підряду може укладатися на виготовлення, обробку, переробку, ремонт речі або на виконання іншої роботи з переданням її результату замовникові.

Відповідно до пункту 1.2 Договору наукові, технічні та інші вимоги до послуг, які є предметом цього договору, викладені у Технічному завданні (Додаток №1).

Так, в матеріалах справи наявний Додаток № 1 до Договору - Технічне завдання на надання послуг за темою: «Розробка окремих факторів безпеки Звіту з періодичної переоцінки безпеки та актуалізація ЗАБ енергоблоку № 1 ВП ХАЕС», яким визначаються вимоги до виконання окремих факторів безпеки Звіту з періодичної переоцінки безпеки енергоблока № 1 ВП ХАЕС з метою продовження терміну його експлуатації в понадпроектний період та актуалізації додатків Звіту з аналізу безпеки.

У відповідності до частини 1 статті 846 Цивільного кодексу України строки виконання роботи або її окремих етапів встановлюються у договорі підряду.

Відповідно до пункту 5.1 Договору надання послуг здійснюється поетапно відповідно до Календарного плану (Додаток № 2). У випадку настання об`єктивних умов, що спричинили необхідність зміни строків надання послуг, строки виконання відповідного етапу можуть бути змінені за спільною згодою замовника і виконавця. Такі зміни здійснюються шляхом обміну відповідними офіційними листами.

Судом встановлено за матеріалами справи, що сторонами також було погоджено та підписано Додаток № 2 до зазначеного Договору, а саме: Календарний план на надання послуг, копія якого наявна в матеріалах справи та яким передбачено окремі етапи виконання робіт та їх строки.

Поряд із цим, сторонами шляхом укладення Додаткових угод вносились зміни до Календарного плану, а саме: Додатковою угодою № 1 від 23.08.2017 року переносились терміни виконання етапів 1-3 на 13.09.2017 року; етапів 4 - 6 на 24.11.2017 року, №3 від 19.06.2019 року - термінів виконання етапу 13 на 17.10.2019 року; етапу 14 на 03.01.2020 року; етапу 15 на 06.01.2020 року; етапу 16 на 17.01.2020 року; етапу 17 на 18.08.2020 року; етапу 18 на 17.06.2020 року; етапу 19 на 20.07.2020 року; етапу 20 на 18.12.2020 року, №4 від 24.12.2019 року - термінів виконання етапу 14 на 21.02.2020 року; етапу 15 на 24.01.2020 року; етапу 16 на 13.03.2020 року; етапів 17-20 на 24.12.2020 року, №5 від 31.12.2020 року - термінів виконання етапів 17-20 на 30.06.2021 року, №6 від 30.06.2021 року - термінів виконання етапів 17-20 на 19.11.2021 року, №7 від 22.12.2021 року - термінів виконання етапів 18, 20 на 30.06.2022 року, №8 від 27.06.2022 року - термінів виконання етапів 18, 20 на 30.09.2022 року, №9 від 21.12.2022 року - термінів виконання етапу 18 на 16.06.2023 року; етапу 20 на 17.07.2023 року.

Відповідно до частини 1 статті 632 Цивільного кодексу України ціна в договорі встановлюється за домовленістю сторін.

За приписами ч.ч. 1, 3 статті 843 Цивільного кодексу України у договорі підряду визначається ціна роботи або способи її визначення. Ціна роботи у договорі підряду включає відшкодування витрат підрядника та плату за виконану ним роботу.

Ціна у договорі підряду може бути визначена у кошторисі. Якщо робота виконується відповідно до кошторису, складеного підрядником, кошторис набирає чинності та стає частиною договору підряду з моменту підтвердження його замовником. Кошторис на виконання робіт може бути приблизним або твердим. Кошторис є твердим, якщо інше не встановлено договором (частини 1, 2 статті 844 Цивільного кодексу України).

Умовами п. 3.1. Договору встановлено, що вартість цього Договору відповідно до Протоколу узгодження Договірної ціни (Додаток № 4) та Розрахункового кошторису (Додаток № 3), які є невід`ємною частиною цього Договору, становить 2 450 000,00 грн., крім цього ПДВ 20% становить: 490 000,00 грн. Всього 2 940 000,00 грн.

Додатковою угодою №2 від 06.09.2017 року було змінено загальну вартість Договору, яка становить 2 727 712,00 грн., крім цього ПДВ 20% становить: 545 542,40 грн. Всього 3 273 254,40 грн.

Окрім цього, в матеріалах справи міститься копія погодженого сторонами Додатку № 3 до Договору - Кошторис на надання послуг з визначенням вартості кожної статті витрат.

Згідно частини 1 статті 853 Цивільного кодексу України замовник зобов`язаний прийняти роботу, виконану підрядником відповідно до договору підряду, оглянути її і в разі виявлення допущених у роботі відступів від умов договору або інших недоліків негайно заявити про них підрядникові. Якщо замовник не зробить такої заяви, він втрачає право у подальшому посилатися на ці відступи від умов договору або недоліки у виконаній роботі.

В силу частини 2 статті 853 Цивільного кодексу України замовник, який прийняв роботу без перевірки, позбавляється права посилатися на недоліки роботи, які могли бути встановлені при звичайному способі її прийняття (явні недоліки).

Отже, відповідно до норм чинного законодавства підрядник не повинен вчиняти жодних дій щодо спонукання замовника до підписання акта виконаних робіт, а має лише констатувати факт відмови від підписання акта.

У свою чергу, обов`язок прийняти виконані роботи, а у випадку виявлення недоліків робіт негайно про них заявити (у тому числі шляхом мотивованої відмови від підписання акта виконаних робіт) законом покладений саме на замовника.

Згідно п. 5.2 Договору обов`язковою умовою приймання наданих послуг є надання виконавцем замовнику погоджених та затверджених в установленому порядку звітних документів в обсязі та строки, вказані в Календарному плані.

Звітні документи (остаточні версії на паперовому носієві) надсилаються виконавцем офіційно із супровідним листом на адресу замовника (п.5.3 Договору).

Відповідно до п. 5.7 Договору приймання оформлених у встановленому порядку результатів наданих послуг здійснюється за кожним етапом шляхом підписання сторонами актом здачі - приймання (надання) послуг в 4-х примірниках по 2 для кожної із сторін. Підписаний сторонами акт здачі - приймання наданих послуг і надана податкова накладна є підставою для взаємних розрахунків.

Замовник, отримавши акт здачі - приймання результатів наданих послуг з комплектом узгоджених і оформлених в установленому порядку документів, згідно п.п.1.2, 5.1, 5.2 і 5.3 цього Договору, зобов`язаний направити виконавцю підписаний акт здачі-приймання результатів наданих послуг у разі відсутності зауважень (п. 5.8 Договору).

За матеріалами справи судом встановлено та сторонами не заперечувалось, що на виконання умов Договору позивачем виконані, а відповідачем як замовником прийняті по обсягу та якості роботи на загальну суму 1 103 690,50 грн., у тому числі ПДВ, що підтверджується підписаними повноважними представниками сторін та скріпленими печатками замовника та виконавця актами здачі-приймання наданих послуг, а саме: акт № 14 від 24.01.2020 року здачі - приймання наданих послуг по Договору код послуги згідно з Державним класифікатором продукції та послуг ДК 016:2020-72.19 на загальну суму 180 000,00 грн., у тому числі ПДВ - 30 000,00 грн. (по етапу № 15); № 15 від 21.02.2020 року на загальну суму 637 500,00 грн., у тому числі ПДВ - 106 250,00 грн. (по етапу № 14); № 16 від 16.03.2020 року на загальну суму 13 690,50 грн., у тому числі ПДВ - 2 281,75 грн. (по етапу № 16); № 17 від 21.12.2021 року на загальну суму 60 000,00 грн., у тому числі ПДВ - 10 000,00 грн. (по етапу № 17); № 19 від 16.12.2021 року на загальну суму 212 500,00 грн., у тому числі ПДВ - 35 416,67 грн. (по етапу № 19).

Як вбачається із наявних в матеріалах справи копій актів здачі-приймання наданих послуг, будь-які заперечення щодо повного та належного виконання робіт за вказаними актами відсутні, зокрема, замовник претензій по об`єму, якості та строкам виконання робіт не має. Звітна документація задовольняє вимогам Договору та Технічного завдання, належним чином оформлена, здана виконавцем та прийнята замовником.

Доказів пред`явлення відповідачем претензій щодо виявлення відхилень при виконанні робіт від належної якості, обсягів та ціни робіт, а також передбачених Календарним планом термінів виконання робіт, як і обґрунтованих письмових відмов від їх оплати до суду не надходило, будь-які докази відступів від умов Договору та відмови від приймання виконаних робіт та підписання актів приймання останніх, а також заперечення щодо повного та належного виконання позивачем умов Договору у вказаній частині та на зазначену суму у розмірі 1 103 690,50 грн. з боку відповідача відсутні.

За таких обставин, суд приходить до висновку, що позивачем виконано прийняті на себе зобов`язання по виконанню робіт «Розробка окремих факторів безпеки Звіту з періодичної переоцінки безпеки та актуалізація ЗАБ енергоблоку № 1 ВП ХАЕС», обумовлених Договором та в обсягах, зазначених в актах здачі-приймання наданих послуг, а відповідачем, у свою чергу, прийнято виконання цих робіт у вказаних обсягах без будь-яких зауважень.

Окрім цього, як зазначено в п. 3.2 Договору, на основі підписаного сторонами акту здачі - приймання наданих послуг виконавець зобов`язаний надати замовнику податкову накладну, складену в електронній формі з дотриманням умов щодо її реєстрації, у порядку, визначеному законодавством, електронного підпису уповноваженої платником особи і зареєстровану в Єдиному реєстрі податкових накладних (ЄРПН) шляхом направлення її на електронну адресу замовника протягом п`ятнадцяти календарних днів наступних за датою її складання.

Окрім цього на підтвердження факту виконання робіт за Договором позивачем надані копії податкових накладних, зареєстрованих в Єдиному реєстрі податкових накладних, а саме № 4 від 21.02.2020 року, № 4 від 24.01.2020 року, № 3 від 16.03.2020 року, № 9 від 21.12.2021 року, № 8 від 16.12.2021 ркоу. Копії вказаних податкових накладних та квитанцій про їх реєстрацію наявні в матеріалах справи.

Суд зазначає, що як доказ податкова накладна може оцінюватися судом лише у сукупності з іншими доказами у справі, проте не може буди єдиним доказом, на підставі якого суд встановлює факт надання послуг, виконання робіт замовнику та їх прийняття ним.

Крім того, оцінюючи податкові накладні у сукупності з іншими доказами у справі, господарські суди повинні враховувати положення Податкового кодексу та фактичні дії як замовника, так і виконавця щодо відображення ними в податковому та бухгалтерському обліку виконаних та прийнятих робіт.

Відповідно до п.201.7 ПК як у редакції, які діяла на час виникнення спірних правовідносин, податкова накладна складається на кожне повне або часткове постачання товарів/послуг, а також на суму коштів, що надійшли на поточний рахунок як попередня оплата (аванс).

Пунктом 201.10 ПК визначено, що при здійсненні операцій з постачання товарів/послуг платник податку - продавець товарів/послуг зобов`язаний в установлені терміни скласти податкову накладну, зареєструвати її в Єдиному реєстрі податкових накладних та надати покупцю за його вимогою. Податкова накладна, складена та зареєстрована в ЄРПН платником податку, який здійснює операції з постачання товарів/послуг, є для покупця таких товарів/послуг підставою для нарахування сум податку, що відносяться до податкового кредиту.

Згідно ст. 201.1 Податкового кодексу України на дату виникнення податкових зобов`язань платник податку зобов`язаний скласти податкову накладну в електронній формі з дотриманням умови щодо реєстрації у порядку, визначеному законодавством, кваліфікованого електронного підпису уповноваженої платником особи та зареєструвати її в Єдиному реєстрі податкових накладних у встановлений цим Кодексом термін.

Отже, надані позивачем складені та зареєстровані в Єдиному реєстрі податкових накладних за фактом виконання позивачем робіт за Договором додатково підтверджують як факт виникнення зобов`язань відповідача з оплати їх вартості, так і згоду з їх змістом та обсягом.

Згідно частини 1 статті 854 Цивільного кодексу України якщо договором підряду не передбачена попередня оплата виконаної роботи або окремих її етапів, замовник зобов`язаний сплатити підрядникові обумовлену ціну після остаточної здачі роботи за умови, що роботу виконано належним чином і в погоджений строк або, за згодою замовника, - достроково.

Підрядник має право вимагати виплати йому авансу лише у випадку та в розмірі, встановлених договором (частина 2 статті 854 Цивільного кодексу України).

Отже, відповідно до вимог закону та умов Договору позивач зобов`язаний виконати належним чином обумовлені договором роботи та здати їх відповідачу за актами здачі-приймання, після чого він отримує право вимоги від останнього оплати виконаних робіт в строки та в розмірі, встановленому Договором.

Відповідно до п.4.1 Договору розрахунки за договором здійснюються сторонами поетапно у відповідності до Календарного плану.

Згідно п.4.2. Договору оплата наданих виконавцем послуг по кожному етапу проводиться у безготівковій формі на підставі акту здачі-приймання наданих послуг, шляхом перерахування грошових коштів на поточний рахунок виконавця.

У відповідності до п.4.3 Договору оплата послуг здійснюється замовником за фактом надання послуг протягом 45-календарних днів після підписання сторонами акту здачі-приймання наданих послуг за умовами надходження коштів від Генерального замовника по Генеральному договору.

Доказів узгодження сторонами іншого строку та/або порядку оплати виконаних за Договором робіт матеріали справи не містять.

Пунктом 6.1.2 Договору також встановлено, що замовник зобов`язаний прийняти від виконавця результати наданих послуг за кожним етапом шляхом підписання відповідного акту здачі - приймання наданих послуг, якщо надані послуги відповідають умовам Договору, та оплатити їх у розмірах і в строки, передбачені цим Договором.

Суд зазначає, що відповідно до статті 1 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» господарська операція - дія або подія, яка викликає зміни в структурі активів та зобов`язань, власному капіталі підприємства. Первинний документ - документ, який містить відомості про господарську операцію та підтверджує її здійснення.

Відповідно до частини 1 статті 9 Закону «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи, які фіксують факти здійснення господарських операцій, та які повинні бути складені під час здійснення господарської операції, а якщо це неможливо - безпосередньо після її закінчення. Для контролю та впорядкування оброблення даних на підставі первинних документів можуть складатися зведені облікові документи.

Отже, за висновками суду, з урахуванням положень укладеного між сторонами Договору, документом, який підтверджує як факт виконання позивачем зобов`язання з виконання робіт за Технічним завданням відповідача, так і факт виникнення у останнього зобов`язання з їх оплати, є Акти здачі-приймання наданих послуг (етапу робіт), які мають бути сторонами належним чином оформлені та підписані без будь - яких зауважень.

Тобто, саме ці документи є первинними бухгалтерськими документами, які засвідчують здійснення господарських операцій і містять інформацію про вартість виконаних робіт.

Таким чином, підписання та узгодження замовником (відповідачем) актів здачі-приймання наданих послуг (виконання робіт), які є первинними обліковими документами у розумінні Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» і які відповідають вимогам, зокрема, статті 9 названого Закону і Положення про документальне забезпечення записів у бухгалтерському обліку, затвердженого наказом Міністерства фінансів України від 24.05.1995 року № 88 та зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 05.06.1995 року за № 168/174, та фіксують факт здійснення господарської операції і встановлення договірних відносин, виходячи з приписів чинного законодавства та умов Договору є підставою виникнення обов`язку щодо здійснення розрахунків за виконані позивачем роботи.

Вищенаведене в сукупності дає змогу стверджувати, що укладення між сторонами Договору № 19/2017 на надання послуг від 21.07.2017 року було спрямоване на виконання позивачем робіт з «Розробки окремих факторів безпеки Звіту з періодичної переоцінки безпеки та актуалізація ЗАБ енергоблоку №1 ВП ХАЕС», відтак, виконаному позивачем обов`язку з виконання робіт за замовленням відповідача кореспондує обов`язок останнього як замовника із підписання актів здачі-приймання виконаних робіт в разі відсутності відмови від їх прийняття та своєчасної оплати виконаних підрядником робіт, результати яких було прийнято.

Частиною першою статті 530 Цивільного кодексу України передбачено, що якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

За приписами частин 1, 2 статті 251 Цивільного кодексу України строком є певний період у часі, зі спливом якого пов`язана дія чи подія, яка має юридичне значення. Терміном є певний момент у часі, з настанням якого пов`язана дія чи подія, яка має юридичне значення.

Таким чином, з урахуванням положень статті 530 Цивільного кодексу України та умов пункту 4.3 Договору відповідач мав здійснити оплату вартості виконаних позивачем робіт протягом 20 календарних днів після підписання сторонами актів здачі-приймання робіт (послуг), тобто у строк: за Актом № 15 від 21.02.2020 року - до 12.03.2020 року включно, за Актом № 14 від 24.01.2020 року - до 13.02.2020 року включно, за Актом № 16 від 16.03.2020 року - до 06.04.2020 року включно, за Актом № 17 від 21.12.2021 року - до 10.01.2022 року включно, за Актом № 19 від 16.12.2021 року - до 05.01.2022 року включно.

Наразі, про відсутність претензій відповідача як замовника за Договором щодо виконаних за вказаними актами робіт свідчить також лист-відгук Державного підприємства "Державний науково - інженерний центр систем контролю та аварійного реагування" № 01/29-23 від 09.03.2023 року, копія якого наявна в матеріалах справи, в якому зазначено, що в рамках Договору №19/2017 від 21.07.2017 року ТОВ «ЕНЕРГОРИСК» надало для ДП «ДНІЦ СКАР» послуги за темою: «Розробка окремих факторів безпеки Звіту з періодичної переоцінки безпеки та актуалізація ЗАБ енергоблоку №1 ВП ХАЕС». В ході виконання Договору були надані послуги згідно етапів 1-19, послуги були надані у повному обсязі, на відповідному науково-технічному рівні, якісно та в необхідні терміни, претензії до наданих ТОВ «Енергориск» послуг відповідачем не має.

Поряд із цим судом встановлено за матеріалами справи та зазначено позивачем в позовній заяві, що на виконання умов Договору відповідачем було сплачено на розрахунковий рахунок виконавця платіжним дорученням № 52 від 07.02.2022 року грошові кошти в сумі 5690,50 грн. із зазначенням призначення платежу «…заб. за розр. окрем. факт.безп. UA-2017-04-14-001365-b (с.дог.№ 19/2017 від 21.07.2017, акт № 16 від 16.03.20) дог. №36-124-01-17-06806 від 13.07.17 р…».

Таким чином, відповідач частково виконав взяті на себе зобов`язання відповідно до умов Договору, сплативши за виконані позивачем роботи суму в розмірі 5 690,50 грн., при цьому залишок неоплачених замовником робіт становить 1 098 000,00 грн., в тому числі згідно змісту акту №16 від 16.03.2020 року 8 000,00 грн.

Згідно зі статтею 629 Цивільного кодексу України договір є обов`язковим для виконання сторонами.

Відповідно до частини 1 статті 173 Господарського кодексу України господарським визнається зобов`язання, що виникає між суб`єктом господарювання та іншим учасником (учасниками) відносин у сфері господарювання з підстав, передбачених цим Кодексом, в силу якого один суб`єкт (зобов`язана сторона, у тому числі боржник) зобов`язаний вчинити певну дію господарського чи управлінсько-господарського характеру на користь іншого суб`єкта (виконати роботу, передати майно, сплатити гроші, надати інформацію тощо), або утриматися від певних дій, а інший суб`єкт (управнена сторона, у тому числі кредитор) має право вимагати від зобов`язаної сторони виконання її обов`язку.

В силу статей 525, 526 Цивільного кодексу України та статті 193 Господарського кодексу України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до закону, інших правових актів, умов договору та вимог зазначених Кодексів, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Згідно зі статтею 610 Цивільного кодексу України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Статтею 612 Цивільного кодексу України визначено, що боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином (стаття 599 Цивільного кодексу України).

Відповідно до частини 2 статті 193 Господарського кодексу України кожна сторона повинна вжити усіх заходів, необхідних для належного виконання нею зобов`язання, враховуючи інтереси другої сторони та забезпечення загальногосподарського інтересу.

З метою досудового врегулювання спору та у зв`язку з наявною у відповідача заборгованістю за Договором за виконані позивачем роботи на суму 1 098 000,00 грн., які були прийняті відповідачем за актами здачі-приймання наданих послуг (виконаних робіт), ТОВ «Енергориск» шляхом надсилання на електронну пошту ДП ДНІЦ СКАР звертався з листами №85 від 14.04.2021 року, № 178 від 20.05.2021 року, № 224 від 22.06.2022 року з вимогами про сплату заборгованості за Договором.

У відповідь на вказані вимоги відповідач листом №01/124-21 від 15.04.2021 року підтвердив наявність кредиторської заборгованості за надані ТОВ «Енергориск» послуги (виконані роботи), зазначивши в якості підстав несвоєчасної оплати призупинення оплати наданих відокремленими підрозділами ДП НАЕК «Енергоатом» послуг.

Окрім цього позивач звертався до відповідача з претензією №16 від 30.01.2023 року про погашення заборгованості за Договором в сумі 1 098 000,00 грн., копія якої наявна в матеріалах справи.

Вказана претензія отримана відповідачем 01.02.2023 року, що підтверджується наявною в матеріалах справи копією рекомендованого повідомлення про вручення поштового відправлення № 879.

У відповідь на вказану претензію відповідач листом №01/18-23 від 07.02.2023 року визнав наявність заборгованості за Договором № 19/2017 від 21.07.2017 року в сумі 1 098 000,00 грн. та повідомив про неможливість її погашення у зв`язку із скрутним фінансовим становищем підприємства.

Таким чином, як встановлено судом, зазначено позивачем в позовній заяві та відповідачем не заперечувалось, останній свої зобов`язання щодо перерахування коштів згідно актів здачі-приймання наданих послуг (виконаних робіт) за фактично виконані позивачем роботи у встановлений строк, всупереч вимогам цивільного та господарського законодавства, а також умовам Договору не виконав, в результаті чого у останнього утворилась заборгованість за наведеним Договором у розмірі 1 098 000,00 грн., яку позивач просив стягнути з відповідача в судовому порядку.

За приписами статті 16 Цивільного кодексу України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого майнового права та інтересу.

У відповідності до статті 124, пунктах 2, 3, 4 частини 2 статті 129 Конституції України, статей 2, 7, 13 Господарського процесуального кодексу України основними засадами судочинства є рівність всіх учасників судового процесу перед законом та судом, змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Згідно зі статтею 73 Господарського процесуального кодексу України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Відповідно до статті 86 Господарського процесуального кодексу України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також вірогідність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Суд наголошує, що відповідно до статті 74 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Таким чином, обов`язок доказування, а отже і подання доказів відповідно до статті 74 Господарського процесуального кодексу України, покладено саме на сторони та інших учасників судового процесу, а тому суд лише створює сторонам та іншим особам, які беруть участь у справі, необхідні умови для встановлення фактичних обставин справи і правильного застосування законодавства.

При цьому відповідачем не надано суду жодних доказів на підтвердження відсутності боргу, письмових пояснень щодо неможливості надання таких доказів, або ж фактів, що заперечують викладені позивачем позовні вимоги.

Доказів визнання недійсним Договору № 19/2017 на надання послуг від 21.07.2017 року та Додаткових угод до нього та/або їх окремих положень суду не надано.

Будь-які заперечення щодо порядку та умов укладення даного Договору на час його підписання та в процесі виконання з боку сторін відсутні.

В свою чергу, зважаючи на відсутність будь-яких заперечень відповідача щодо визначення розміру заборгованості за Договором на час розгляду даної справи, суд здійснював розгляд справи виходячи з наявних матеріалів та визначав розмір заборгованості за виконані роботи за Договором на підставі наданих позивачем доказів.

Разом з цим суд звертає увагу, що частиною 1 статті 96 Цивільного кодексу України визначено, що юридична особа самостійно відповідає за своїми зобов`язаннями.

За приписами частини 1 статті 617 Цивільного кодексу України, яка кореспондується з частиною 2 статті 218 Господарського кодексу України особа, яка порушила зобов`язання, звільняється від відповідальності за порушення зобов`язання, якщо вона доведе, що це порушення сталося внаслідок випадку або непереборної сили.

Частиною 2 статті 617 Цивільного кодексу України встановлено, що не вважається випадком, зокрема, недодержання своїх обов`язків контрагентом боржника, відсутність на ринку товарів, потрібних для виконання зобов`язання, відсутність у боржника необхідних коштів.

Тобто, частина 2 статті 218 Господарського кодексу України та стаття 617 Цивільного кодексу України прямо передбачають, що відсутність у боржника необхідних коштів не вважається обставинами, які є підставою для звільнення боржника від виконання зобов`язання.

Враховуючи, що чинним законодавством не передбачено винятків або будь-яких особливих вимог для укладання договорів з бюджетними установами (підприємствами), виконання цих договорів також повинно здійснюватися на загальних підставах.

Відповідно до положень статті 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року та практику Суду як джерело права.

Європейським судом з прав людини в рішенні від 18.10.2005 року у справі «Терем ЛТД, Чечеткін та Оліус проти України» та в рішенні від 30.11.2004 року у справі «Бакалов проти України» зазначено, що відсутність бюджетного фінансування (бюджетних коштів) не є підставою для звільнення від виконання грошового зобов`язання та відповідальності за його порушення.

Тобто, з наведеного випливає, що відсутність надходжень бюджетних коштів не нівелює обов`язку з оплати товарів, робіт, послуг за відповідним правочином, навіть враховуючи наявність передбачення сторонами в договорі відповідної умови.

Аналогічну правову позицію висловлено Верховним Судом у постановах від 21.02.2018 року у справі № 923/1292/16, від 23.03.2018 року по справі №904/6252/17, від 28.01.2019 року у справі №917/611/18.

Суд зауважує, що спірні відносини, які склались між сторонами на підставі Договору № 19/2017 на надання послуг від 21.07.2017 року є цивільно-правовими та регулюються положеннями Цивільного та Господарського кодексів України, в той час як норми Бюджетного кодексу України не впливають на зобов`язання сторін за договором.

Пунктом 6 частини першої статті 3 ЦК України визначено, що основними засадами цивільного законодавства є справедливість, добросовісність та розумність.

Тобто, дії учасників цивільних правовідносин мають відповідати певному стандарту поведінки та характеризуватися чесністю, відкритістю та повагою до інтересів іншої сторони чи сторін договору.

Цей принцип є своєрідною межею здійснення учасниками цивільних правовідносин своїх прав і виконання обов`язків, яка відділяє дозволену поведінку від недозволеної, справедливі, добросовісні і розумні дії від вчинків, які не відповідають цим критеріям.

Відтак, не оплата відповідачем виконаних позивачем робіт призводить до порушення принципів справедливості та добросовісності у господарських зобов`язаннях.

З урахуванням наведеного, відсутність фінансування видатків на здійснення оплати виконаних позивачем та прийнятих відповідачем обсягів проектних робіт не може бути розцінена в якості обставин, що звільняють відповідача як замовника від обов`язку виконання основного зобов`язання.

Враховуючи вищевикладене, оскільки матеріалами справи підтверджується факт неналежного виконання відповідачем зобов`язань за Договором у встановлений строк та на момент прийняття рішення доказів повної оплати виконаних позивачем робіт відповідач суду не представив, як і доказів, що спростовують вищевикладені обставини, тому вимоги позивача про стягнення з відповідача боргу в сумі 1 098 000,00 грн. за виконані за вказаним Договором роботи підлягають задоволенню.

Окрім цього суд зазначає, що правові наслідки порушення юридичними і фізичними особами своїх грошових зобов`язань передбачені, зокрема, приписами статей 549-552, 611, 625 Цивільного кодексу України.

Згідно з частиною 2 статті 9 названого Кодексу законом можуть бути передбачені особливості регулювання майнових відносин у сфері господарювання. Відповідні особливості щодо наслідків порушення грошових зобов`язань у зазначеній сфері визначено статями 229-232, 234, 343 Господарського кодексу України та нормами Закону України "Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов`язань".

З урахуванням приписів статті 549, частини 2 статті 625 Цивільного кодексу України та статті 1 Закону України "Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов`язань" правовими наслідками порушення грошового зобов`язання, тобто зобов`язання сплатити гроші, є обов`язок сплатити не лише суму основного боргу, а й неустойку (якщо її стягнення передбачене договором або актами законодавства), інфляційні нарахування, що обраховуються як різниця добутку суми основного боргу на індекс (індекси) інфляції, та проценти річних від простроченої суми основного боргу.

Так, виходячи з положень частини 1 статті 230 Господарського кодексу України штрафними санкціями визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов`язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов`язання.

Згідно частини 1 статті 546 та статті 547 Цивільного кодексу України виконання зобов`язання може забезпечуватися неустойкою, порукою, гарантією, заставою, притриманням, завдатком. Правочин щодо забезпечення виконання зобов`язання вчиняється у письмовій формі. Правочин щодо забезпечення виконання зобов`язання, вчинений із недодержанням письмової форми, є нікчемним.

Виконання зобов`язання (основного зобов`язання) забезпечується, якщо це встановлено договором або законом (частина 1статті 548 Цивільного кодексу України).

У відповідності до статті 549 Цивільного кодексу України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання.

Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання.

Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного або неналежно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання.

Згідно п. 7.3 Договору за порушення строків оплати наданих послуг за цим Договором замовник сплачує виконавцю пеню в розмірі 0,1% від вартості послуг за кожний день прострочення, але не більше подвійної облікової ставки НБУ, що діяла в період, за який сплачується пеня.

Відповідно до статті 625 Цивільного кодексу України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три відсотки річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Як вбачається з аналізу статей 612, 625 Цивільного кодексу України право кредитора вимагати сплату боргу з урахуванням індексу інфляції та процентів річних, які не є штрафними санкціями, є способом захисту його майнового права та інтересу, суть яких полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів внаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредитору.

Зазначені інфляційні нарахування здійснюються окремо за кожен період часу, протягом якого діяв відповідний індекс інфляції, а одержані таким чином результати підсумовуються за весь час прострочення виконання грошового зобов`язання. Індекс інфляції - це показник, що характеризує динаміку загального рівня цін на товари та послуги, які купуються населенням для невиробничого споживання, і його найменший період визначення складає місяць.

Суд зазначає, що інфляційні нарахування на суму боргу здійснюються окремо за кожен період часу, протягом якого діяв відповідний індекс інфляції, а одержані таким чином результати підсумовуються за весь час прострочення виконання грошового зобов`язання.

При цьому розмір боргу з урахуванням індексу інфляції визначається виходячи з суми боргу, що існувала на останній день місяця, в якому платіж мав бути здійснений, помноженої на індекс інфляції, визначений Державною службою статистики України, за період прострочення починаючи з місяця, наступного за місяцем, у якому мав бути здійснений платіж, і за будь-який місяць (місяці), у якому (яких) мала місце інфляція. При цьому в розрахунок мають включатися й періоди часу, в які індекс інфляції становив менше одиниці (тобто мала місце дефляція).

Аналогічна правова позиція щодо застосування частини 2 статті 625 Цивільного кодексу України викладена у постанові Великої Палати Верховного Суду від 04.06.2019 у справі № 916/190/18, постанові об`єднаної палати Касаційного господарського суду від 05.07.2019 у справі № 905/600/18 та постанові Верховного Суду від 03.10.2019 у справі № 905/587/18.

Згідно правової позиції, викладеної в постанові Верховного Суду від 12 лютого 2020 року у справі № 917/1421/18, оскільки внаслідок невиконання боржником грошового зобов`язання у кредитора виникає право на отримання сум, передбачених статтею 625 Цивільного кодексу України, за увесь час прострочення, тобто таке прострочення є триваючим правопорушенням, право на позов про стягнення інфляційних втрат і 3 % річних виникає за кожен місяць із моменту порушення грошового зобов`язання до моменту його усунення.

Враховуючи вищевикладене та у зв`язку з простроченням відповідачем виконання зобов`язання щодо оплати виконаних позивачем робіт у строк, визначений умовами Договору, позивачем згідно з пунктом 7.3 Договору нараховано пеню у загальному розмірі 98 112,51 грн. за період прострочення 13.03.2020 року - 06.07.2022 року, а також на підставі ст. 625 ЦК України проценти річних в сумі 84 356,04 грн. за період 13.03.2020 року - 13.03.2023 року та втрати від інфляції в сумі 477 882,50 грн. за період березень 2020 року - лютий 2023 року, які позивач просить суд стягнути з відповідача згідно наданого розрахунку.

З огляду на вимоги статті 86 Господарського процесуального кодексу України господарський суд має з`ясовувати обставини, пов`язані з правильністю здійснення позивачем розрахунку, та здійснити оцінку доказів, на яких цей розрахунок ґрунтується. У разі якщо відповідний розрахунок позивачем здійснено неправильно, то господарський суд з урахуванням конкретних обставин справи самостійно визначає суми пені та інших нарахувань у зв`язку з порушенням грошового зобов`язання, не виходячи при цьому за межі визначеного позивачем періоду часу, протягом якого, на думку позивача, мало місце невиконання такого зобов`язання, та зазначеного позивачем максимального розміру відповідних пені та інших нарахувань.

Тобто визначаючи розмір заборгованості за Договором, зокрема, в частині пені, процентів річних та втрат від інфляції, суд зобов`язаний належним чином дослідити поданий стороною доказ (в даному випадку - розрахунок заборгованості), перевірити його, оцінити в сукупності та взаємозв`язку з іншими наявними у справі доказами, а у випадку незгоди з ним повністю чи частково - зазначити правові аргументи на його спростування і навести у рішенні свій розрахунок - це процесуальний обов`язок суду.

В свою чергу, відповідачем не надано суду контррозрахунку заявлених до стягнення позовних вимог або заперечень щодо здійсненого позивачем розрахунку.

У відповідності до частини 1 статті 255 Цивільного кодексу України якщо строк встановлено для вчинення дії, вона може бути вчинена до закінчення останнього дня строку.

При цьому перебіг часу, за який нараховуються проценти річних та інфляційні втрати, починається з дня, наступного за останнім днем, у який зобов`язання мало бути виконане, і початок такого перебігу не може бути змінений за згодою сторін.

За приписами статті 253 Цивільного кодексу України перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов`язано його початок.

За результатами здійсненої за допомогою системи "ЛІГА" перевірки нарахування позивачем заявленої до стягнення пені, процентів річних та втрат від інфляції судом встановлено, що розмір останніх, перерахований судом у відповідності до приписів чинного законодавства та в межах визначеного позивачем періоду прострочення, відповідає вимогам зазначених вище норм законодавства, умовам Договору та є арифметично вірним, тому вказані вимоги позивача про стягнення з відповідача 98 112,51 грн. пені, 84 356,04 грн. процентів річних та 477 882,50 грн. втрат від інфляції підлягають задоволенню.

Відповідно до частини 1 статті 2 Закону України "Про судоустрій і статус суддів" суд, здійснюючи правосуддя на засадах верховенства права, забезпечує кожному право на справедливий суд та повагу до інших прав і свобод, гарантованих Конституцією і законами України, а також міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України.

Суди здійснюють правосуддя на основі Конституції і законів України та на засадах верховенства права (частина 1 статті 6 Закону України "Про судоустрій і статус суддів").

Аналіз практики Європейського суду з прав людини щодо застосування статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (див. рішення від 21 січня 1999 року в справі "Гарсія Руїз проти Іспанії", від 22 лютого 2007 року в справі "Красуля проти Росії", від 5 травня 2011 року в справі "Ільяді проти Росії", від 28 жовтня 2010 року в справі "Трофимчук проти України", від 9 грудня 1994 року в справі "Хіро Балані проти Іспанії", від 1 липня 2003 року в справі "Суомінен проти Фінляндії", від 7 червня 2008 року в справі "Мелтекс ЛТД (MELTEX LTD) та Месроп Мовсесян (MESROP MOVSESYAN) проти Вірменії") свідчить, що право на мотивоване (обґрунтоване) судове рішення є частиною загального права людини на справедливий і публічний розгляд справи та поширюється як на цивільний, так і на кримінальний процес.

Вимога пункту 1 статті 6 Конвенції щодо обґрунтовування судових рішень не може розумітись як обов`язок суду детально відповідати на кожен довід заявника. Стаття 6 Конвенції також не встановлює правил щодо допустимості доказів або їх оцінки, що є предметом регулювання в першу чергу національного законодавства та оцінки національними судами. Проте Європейський суд з прав людини оцінює ступінь умотивованості рішення національного суду, як правило, з точки зору наявності в ньому достатніх аргументів стосовно прийняття чи відмови в прийнятті саме тих доказів і доводів, які є важливими, тобто такими, що були сформульовані заявником ясно й чітко та могли справді вплинути на результат розгляду справи.

Відповідно до пункту 58 рішення ЄСПЛ Справа "Серявін та інші проти України" (Заява № 4909/04) від 10.02.2010 у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (див. рішення у справі "Руїс Торіха проти Іспанії" (Ruiz Torija v. Spain) від 9 грудня 1994 року, серія A, № 303-A, п. 29).

При цьому суд наголошує, що усі інші доводи та міркування сторін, окрім зазначених у мотивувальній частині рішення, взяті судом до уваги, однак не спростовують висновків суду та не суперечать дійсним обставинам справи і положенням чинного законодавства.

Рішення суду про задоволення позову може бути прийнято виключно у тому випадку, коли подані позивачем докази дозволять суду зробити чіткий, конкретний та безумовний висновок про обґрунтованість та законність вимог позивача.

У відповідності до пункту 1 постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 23.03.2012 року № 6 "Про судове рішення" рішення з господарського спору повинно прийматись у цілковитій відповідності з нормами матеріального і процесуального права та фактичними обставинами справи, з достовірністю встановленими господарським судом, тобто з`ясованими шляхом дослідження та оцінки судом належних і допустимих доказів у конкретній справі.

З огляду на вищевикладене, виходячи з того, що позов доведений позивачем, обґрунтований матеріалами справи та відповідачем не спростований, суд доходить висновку, що вимоги позивача підлягають задоволенню у повному обсязі.

Відповідно до частини 1 статті 129 Господарського процесуального кодексу України судові витрати покладаються судом на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Враховуючи вищевикладене та керуючись ст.ст. 73-80, 86, 129, 233, 236, 237, 238, 240, 241, 331 Господарський суд міста Києва, -

ВИРІШИВ:

1. Позовні вимоги задовольнити повністю.

2. Стягнути з Державного підприємства "Державний науково - інженерний центр систем контролю та аварійного реагування" (пр-т ГЕРОЇВ СТАЛІГРАДУ (Володимира Івасюка) 64/56, м. Київ, 04213, ) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "ЕНЕРГОРИСК" (вул. Сім`ї Стешенків, 7, оф.141, м.Київ,03148, ) 1 098 000,00 грн. основного боргу, 98 112,51 грн. пені, 84 356,04 грн. процентів річних, 477 882,50 грн. втрат від інфляції, 26 375,27 грн. витрат по сплаті судового збору.

3. Наказ видати після набрання рішенням законної сили.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом двадцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення (частина 1 статті 256 Господарського процесуального кодексу України).

Згідно частини 2 статті 256 Господарського процесуального кодексу України учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Повний текст рішення складено та підписано 12 січня 2024 року.

Суддя А.М. Селівон