ЦЕНТРАЛЬНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ
ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21.12.2023 року м.Дніпро Справа № 904/1340/23

Центральний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого судді: Мороза В.Ф. - доповідач,

суддів: Коваль Л.А., Чередка А.Є.

секретар судового засідання Крицька Я.Б.

розглянувши апеляційну скаргу Акціонерного товариства "Покровський гірничо-збагачувальний комбінат" на рішення Господарського суду Дніпропетровської області від 30.05.2023 (суддя Бажанова Ю.А.)

у справі № 904/1340/23

за позовом Акціонерного товариства "Покровський гірничо-збагачувальний комбінат"

до Акціонерного товариства "Українська залізниця" в особі Регіональної філії "Придніпровська залізниця" Акціонерного товариства "Українська залізниця"

про зобов`язання вчинити дії

ВСТАНОВИВ:

Акціонерне товариство "Покровський гірничо-збагачувальний комбінат" звернулося до Господарського суду Дніпропетровської області з позовом, в якому просило зобов`язати Акціонерне товариство "Українська залізниця" в особі Регіональної філії "Придніпровська залізниця" надати Акціонерному товариству "Покровський гірничо-збагачувальний комбінат" оригінали документів: накопичувальну картку форми ФДУ-92 №02089001 та відомість плати за користування вагонами (контейнерами) форми ГУ-46 №02089001.

Рішенням Господарського суду Дніпропетровської області від 30.05.2023 у справі №904/1340/23 у задоволенні позову Акціонерного товариства "Покровський гірничо-збагачувальний комбінат" до Акціонерного товариства "Українська залізниця" в особі Регіональної філії "Придніпровська залізниця" про зобов`язання надати оригінали документів відмовлено.

Не погодившись з рішенням місцевого господарського суду, Акціонерне товариство "Покровський гірничо-збагачувальний комбінат" звернулося до Центрального апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати рішення Господарського суду Дніпропетровської області від 30.05.2023 у справі №904/1340/23, ухвалити нове рішення, яким позовні вимоги задовольнити у повному обсязі та зобов"язати відповідача надати вказані вище документи.

В обґрунтування поданої скарги апелянт зазначає, що рішення суду першої інстанції прийняте при неповному з`ясуванні судом обставин, що мають значення для справи та з порушенням норм процесуального права.

Наголошує, що в доданих до матеріалів справи доказах, зокрема, накопичувальній картці № 02089001 на суму 124 517,10 грн відсутні належні відмітки про складання акту, проте зазначено число та місяць її оформлення, а саме 02.08.2022, вказано дату на штамі ПАТ «Укрзалізниця» - 04.08.2022.

За твердженням скаржника, наведене вказує, що на дату оформлення накопичувальної картки № 02089001 02.08.2022, акт загальної форми № 184 не був оформлений, що суперечить п.п. 4 п. 58 Інструкції з ведення станційної комерційної діяльності.

Вважає, що в акті загальної форми № 184 від 10.08.2022 не зазначено прізвище уповноваженого представника позивача, який начебто відмовився отримати свої екземпляри відомості плати за користування вагонами № 02089001 на суму 4 033 912,00 грн та накопичувальну картку № 02089001 на суму 124 517,10 грн.

Апелянт також посилається на неналежність та недопустимість актів загальної форми.

Процесуальний хід розгляду справи відображений у відповідних ухвалах Центрального апеляційного господарського суду.

Хронологія надходження інших процесуальних документів до суду.

30.10.2023 до Центрального апеляційного господарського суду від відповідача надійшов відзив на апеляційну скаргу позивача, в яких просить скаргу залишити без задоволення, а оскаржуване рішення - без змін.

В судовому засіданні 21.12.2023 приймав участь представник відповідача. Позивач у судове засідання не з`явився, явку уповноваженого представника не забезпечив, про час та місце розгляду справи повідомлений належним чином.

Колегія суддів зазначає, що відповідно до ч. 1 ст. 6 Конвенції кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення.

У рішеннях від 28.10.1998 у справі «Осман проти Сполученого королівства» та від 19.06.2001 у справі «Креуз проти Польщі» Європейський суд з прав людини роз`яснив, що реалізуючи пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод щодо доступності правосуддя, держави-учасниці цієї Конвенції вправі встановлювати правила судової процедури, в тому числі й процесуальні заборони й обмеження, зміст яких полягає в запобіганні безладного руху в судовому процесі.

У рішеннях Європейського суду з прав людини у справах "Ryabykh v.Russia" від 24.07.2003, "Svitlana Naumenko v. Ukraine" від 09.11.2014 зазначено, що право на справедливий судовий розгляд, гарантоване частиною 1 статті 6 Конвенції, повинно тлумачитись у світлі Преамбули Конвенції, яка проголошує верховенство права спільною спадщиною Високих Договірних Сторін.

Обов`язок швидкого здійснення правосуддя покладається, в першу чергу, на відповідні державні судові органи. Розумність тривалості судового провадження оцінюється в залежності від обставин справи та з огляду на складність справи, поведінку сторін, предмет спору. Нездатність суду ефективно протидіяти недобросовісно створюваним учасниками справи перепонам для руху справи є порушенням ч. 1 ст. 6 Конвенції (рішення ЄСПЛ від 08.11.2005 у справі "Смірнова проти України", рішення ЄСПЛ від 27.04.2000 у справі "Фрідлендер проти Франції").

«Розумність» строку визначається окремо для кожної справи. Для цього враховують її складність та обсяг, поведінку учасників судового процесу, час, необхідний для проведення відповідної експертизи (наприклад, рішення Суду у справі «G.B. проти Франції»), тощо. Отже, поняття «розумний строк» є оціночним, суб`єктивним фактором, що унеможливлює визначення конкретних строків судового розгляду справи, тому потребує нормативного встановлення.

Точкою відліку часу розгляду справи протягом розумного строку умовно можна вважати момент подання позовної заяви, апеляційної/касаційної скарги до суду.

Роль національних суддів полягає у швидкому та ефективному розгляді справ (&51 рішення Європейського суду з прав людини від 30.11.2006 у справі "Красношапка проти України").

Отже, при здійсненні правосуддя судом мають враховуватися не тільки процесуальні строки, визначені ГПК України, а й рішення ЄСПЛ, як джерела права, зокрема, в частині необхідності забезпечення судового розгляду впродовж розумного строку.

Відповідно до ч. 1 ст. 12-1 Закону України "Про правовий режим воєнного стану" в умовах правового режиму воєнного стану суди, органи та установи системи правосуддя діють виключно на підставі, в межах повноважень та в спосіб, визначені Конституцією України та законами України.

Згідно ч. 2 ст. 12-1 Закону України "Про правовий режим воєнного стану" повноваження судів, органів та установ системи правосуддя, передбачені Конституцією України, в умовах правового режиму воєнного стану не можуть бути обмежені.

Відтак, органи судової влади здійснюють правосуддя навіть в умовах воєнного стану.

Відповідно до ч. 3 ст. 2 ГПК України основними засадами (принципами) господарського судочинства є: 1) верховенство права; 2) рівність усіх учасників судового процесу перед законом і судом; 3) гласність і відкритість судового процесу та його повне фіксування технічними засобами; 4) змагальність сторін; 5) диспозитивність; 6) пропорційність; 7) обов`язковість судового рішення; 8) забезпечення права на апеляційний перегляд справи; 9) забезпечення права на касаційне оскарження судового рішення у визначених законом випадках; 10) розумність строків розгляду справи судом; 11) неприпустимість зловживання процесуальними правами; 12) відшкодування судових витрат сторони, на користь якої ухвалене судове рішення.

Згідно ч. 1 ст. 43 ГПК України учасники судового процесу та їх представники повинні добросовісно користуватися процесуальними правами; зловживання процесуальними правами не допускається.

Суд звертає увагу на висновки Європейського суду з прав людини, викладені у рішенні від 07.07.1989 у справі "Юніон Аліментаріа Сандерс С.А. проти Іспанії", відповідно до якого заявник зобов`язаний демонструвати готовність брати участь на всіх етапах розгляду, що стосуються безпосередньо його, утримуватися від використання прийомів, які пов`язані із зволіканням у розгляді справи, а також максимально використовувати всі засоби внутрішнього законодавства для прискорення процедури слухання.

Обов`язком заінтересованої сторони є прояв особливої старанності при захисті власних інтересів (рішення Європейського суду з прав людини від 04.10.2001 у справі "Тойшлер проти Германії" (Тeuschler v. Germany).

Тобто сторона повинна демонструвати зацікавленість у найшвидшому вирішенні її питання судом, брати участь на всіх етапах розгляду, що безпосередньо стосуються її, для чого має утримуватись від дій, що можуть безпідставно затягувати судовий процес, а також максимально використовувати всі засоби внутрішнього законодавства для прискорення процедури слухання.

Велика Палата Верховного Суду в постанові від 28.10.2021 у справі № 11-250сап21 акцентувала увагу на тому, що ЄСПЛ неодноразово висловлював позицію, згідно з якою відкладення розгляду справи має бути з об`єктивних причин і не суперечити дотриманню розгляду справи у розумні строки. Так, у рішенні у справі «Цихановський проти України» (Tsykhanovsky v. Ukraine) ЄСПЛ зазначив, що саме національні суди мають створювати умови для того, щоб судове провадження було швидким та ефективним. Зокрема, національні суди мають вирішувати, чи відкласти судове засідання за клопотанням сторін, а також чи вживати якісь дії щодо сторін, чия поведінка спричинила невиправдані затримки у провадженні. Суд нагадує, що він зазвичай визнає порушення пункту 1 статті 6 Конвенції у справах, які порушують питання, подібні до тих, що порушуються у цій справі. Аналогічну позицію висловлено у рішеннях ЄСПЛ «Смірнова проти України» (Smirnov v. Ukraine, Application N 36655/02), «Карнаушенко проти України» (Karnaushenko v. Ukraine, Application N 23853/02).

Як відзначив Верховний Суд у постановах від 12.03.2019 у справі № 910/12842/17, від 01.10.2020 у справі № 361/8331/18, від 07.07.2022 у справі № 918/539/16 відкладення розгляду справи є правом та прерогативою суду, основною умовою для якого є не відсутність у судовому засіданні представників сторін, а неможливість вирішення спору у відповідному судовому засіданні.

Таким чином, згідно усталеної судової практики та позиції ЄСПЛ відкладення розгляду справи можливе з об`єктивних причин, як-то неможливість вирішення спору у відповідному судовому засіданні чи недостатність матеріалів для розгляду справи та ухвалення законного і обґрунтованого рішення.

Пунктом 2 ч. 3 ст. 202 ГПК України визначено, що якщо учасник справи або його представник були належним чином повідомлені про судове засідання, суд розглядає справу за відсутності такого учасника справи у разі повторної неявки в судове засідання учасника справи (його представника) незалежно від причин неявки.

Частиною 12 ст. 270 ГПК України передбачено, що неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.

Так, апеляційне провадження здійснюється на підставі поданої позивачем апеляційної скарги, в межах її доводів та вимог, що відповідає приписам ч. 1 ст. 269 ГПК України.

Колегія суддів зазначає, що позивач як учасник судового процесу, не позбавлений права і можливості забезпечити участь у судовому засіданні будь-якого іншого представника, якому доручити виконання функцій щодо представництва інтересів у суді.

Аналогічна позиція викладена в постанові Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 12.03.2019 у справі № 910/12842/17.

Крім того, апеляційний суд зауважує, що представник скаржника не був обмежений у праві подати клопотання про участь у судовому засіданні 21.12.2022 в режимі відеоконференції поза межами приміщення суду з використанням власних технічних засобів в системі відеоконференцзв`язку "EasyCon" (https://vkz.court.gov.ua/), однак цим правом не скористався, виходячи з особистих міркувань.

Згідно із ч. 4 ст. 13 ГПК України кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних з вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

Зважаючи на те, що явка сторін обов`язковою не визнавалась та враховуючи межі перегляду справи в суді апеляційної інстанції, а саме, що суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги (ч. 1 ст. 269 ГПК України), колегія суддів не вбачає наявність правових та фактичних підстав для відкладення розгляду справи та продовжує розгляд справи.

Враховуючи положення ст. 7, 13, 14, 42-46 ГПК України, зокрема, щодо того, що учасники справи мають рівні права, якими вони повинні користуватися добросовісно, та несуть ризик настання тих чи інших наслідків, зумовлених невчиненням ними процесуальних дій, з урахуванням того, що суд не визнавав обов`язковою явку учасників справи, а в матеріалах справи містяться докази їх повідомлення про час та місце проведення судового засідання по розгляду апеляційної скарги, приймаючи до уваги необхідність дотримання розумних строків розгляду справи, обставини сприяння судом у наданні учасникам судового процесу достатнього часу для належної підготовки своєї позиції та викладення її в поданих процесуальних документах, а також в забезпеченні участі в судових засіданнях, в тому числі в режимі відеоконференції, і цими правами вони розпоряджаються на власний розсуд, констатуючи достатність матеріалів для апеляційного перегляду справи, колегія суддів вважає можливим здійснити перевірку рішення суду першої інстанції в апеляційному порядку за наявними матеріалами та без участі позивача.

Судом апеляційної інстанції було здійснено всі необхідні дії, що сприяли в реалізації сторонами принципу змагальності та диспозитивності.

Представник відповідача в судовому засіданні 21.12.2023 заперечив проти задоволення апеляційної скарги, в тому числі з підстав, викладених у відзиві, наполягав на необхідності залишення оскаржуваного рішення без змін.

Апеляційний господарський суд, заслухавши пояснення представника відповідача, дослідивши наявні у справі докази, оцінивши повноту та об`єктивність встановлених обставин та висновки місцевого господарського суду, перевіривши правильність застосування норм матеріального та процесуального права, вважає, що апеляційну скаргу належить залишити без задоволення з наступних підстав.

Як встановлено судом першої інстанції та підтверджується матеріалами справи, 21.02.2007 між Акціонерного товариства "Українська залізниця" в особі Регіональної філії "Придніпровська залізниця" АТ "Українська залізниця" та Акціонерним товариством "Покровський гірничо-збагачувальний комбінат" було укладено договір № ПР/М-20-175/НЮдч "Про експлуатацію залізничної під`їзної колії Акціонерного товариства "Покровський гірничо-збагачувальний комбінат", яка примикає до станції Чортомлик регіональної філії "Придніпровська залізниця", за п.1 якого, згідно зі Статутом залізниць України, Правилами перевезень вантажів залізничним транспортом України і на умовах договору експлуатується під`їзна колія, яка належить власнику колії, яка примикає до станції Чортомлик регіональної філії "Придніпровська залізниця" через стрілку 21 в непарній горловині станції і яка обслуговується власним локомотивом.

Межею під`їзної колії є світлофор "НО".

Розгорнута довжина під`їзної колії складає 104 324,65 погонних метрів (пункт 2 договору).

Рух поїздів на під`їзній колії здійснюється з додержанням Правил технічної експлуатації залізниць України, Інструкції про порядок обслуговування і організації руху на під`їзній колії та Інструкції з сигналізації на залізницях України (пункт 4 договору).

Про готовність вагонів до забирання власник колії повідомляє залізницю. Повідомлення передає начальник зміни цеху зовнішнього транспорту (диспетчер зміни, черговий по станції) або диспетчер виробничого відділу УЗТ по телефону відповідальному працівнику станції примикання залізниці не пізніше, ніж за 2 години до пред`явлення вагонів здачі залізниці, з наступним надання письмового повідомлення за формою встановленою Правилами користування вагонами і контейнерами затвердженими наказом Міністерства транспорту України від 25.02.1999 №113 (пункт 8 договору).

Час перебування вагонів на під`їзній колії обчислюється з моменту закінчення передавальних операцій при передачі вагонів залізницею власнику колії до моменту закінчення цих операцій при поверненні вагонів залізниці (пункт 11 договору).

Для під`їзної колії встановлюється загальний термін перебування усіх вагонів - 12,0 годин (пункт 12 договору).

Відповідно до пункту14 договору власник колії сплачує залізниці:

- за користування вагонами - згідно з Правилами користування вагонами і контейнерами за ставками, наведеними у розділі V тарифів на перевезення вантажів залізничним транспортом у межах України та пов`язані з ним послуги;

- за зберігання вантажів у вагонах - у разі затримки їх з причин, залежних від власника колії, після закінчення терміну безоплатного зберігання, сплачується незалежно від місця затримки (на станції призначення та на підходах до неї) - згідно з правилами зберігання вантажів;

- інші збори і плати за додаткові роботи та послуги, які виконує залізниця для власника колії - згідно з діючими нормативними документами.

Збори і плати вносяться на підставі статті 62 Статуту залізниць України у національній валюті України, на умовах попередньої оплати на поточний рахунок зі спеціальним режимом використання філії "ЄРЦД".

Пунктом 15 договору встановлено, що власник копії несе відповідальність за схоронність вагонного парку відповідно до статті 124 Статуту залізниць України, розділу ІV "Порядок розрахунку розмірів збитків за пошкодження вантажних вагонів" Правил користування вагонами і контейнерами.

Вагони з під`їзної колії повертаються очищеними від вантажу, із знятими реквізитами кріплення після розвантаження, промитими у випадках, передбачених Правилами перевезення вантажів навалом і насипом, згідно зі статтею 35 Статуту залізниць України.

У пункті 18 договору сторони погодили, що договір вважається укладеним з моменту підписання його сторонами та скріплення печатками сторін, і діє з 01.03.2020 до 28.02.2023 включно.

Додатковою угодою №1 від 15.02.2023 пункт 18 договору виклали в наступній редакції: "цей договір вважається укладеним з моменту його підписання сторонами та скріплення печатками сторін і діє з 01.03.2020 по 31.08.2023 включно".

31.01.2022 між Акціонерним товариством "Покровський гірничо-збагачувальний комбінат" (продавець) та Приватним акціонерним товариством "Дніпровський металургійний завод" (покупець) було укладено договір купівлі-продажу №Т283/05, за умовами якого продавець зобов`язується поставити, а покупець зобов`язується оплатити і прийняти продукцію виробництва продавця, код товару за УКТ ЗЕД, за державним класифікатором продукції та послуг в асортименті за якістю, цінами і в кількості згідно додатків, що є невід`ємною частиною цього договору.

Згідно зі Специфікацією (додаток №1 до договору) сторони домовились про поставку агломерату залізорудного офлюсованого.

За пунктом 2.1 договору поставки продавець поставляє продукцію на умовах FCA залізнична станція відправника, відповідно до Правил ІСС з використанням національних і міжнародних термінів Інкотермс 2010р. Залізнична станція відправника Чортомлик (код 466209) Придніпровської залізниці.

Позивач зазначає, що у зв`язку із військовою агресією Приватне акціонерне товариство "Дніпровський металургійний завод" зупинило відвантаження агломерату залізорудного на свою адресу з 25.02.2022 і, як наслідок, повинно було зупинити направлення на адресу Акціонерного товариства "Покровський гірничо-збагачувальний комбінат" порожніх вагонів, однак протягом лютого березня 2022 року на станцію Чортомлик оператором Товариством з обмеженою відповідальністю "Рейл Лоджистик" були відправлені приватні порожні вагони, у прийманні яких позивач відмовився та просив розпорядитися спірними вагонами Приватному акціонерному товариству "Дніпровський металургійний завод" та Товариству з обмеженою відповідальністю "Рейл Лоджистик".

Позивач зазначає, що лише 28.07.2022 спірні вагони було переадресовано власником Товариством з обмеженою відповідальністю "Рейл Лоджистик" на інші станції, однак за час затримки вагонів відповідачем було нараховані позивачу плата за користування вагонами у сумі 4 840 694,40 грн. відповідно до відомості плати за користування вагонами (контейнерами) форми ГУ-46 №02089001 та збір за зберігання вантажу у сумі 149 421,36 грн. згідно накопичувальної картки форми ФДУ-92 №02089001, які в порушення пункту 14 договору №ПР/М-20-175/НЮдч від 21.02.2020, пункту 2.6. Правил розрахунків за перевезення вантажів, затвердженого наказом Міністерства транспорту України від 21.11.2000 №644, статті 62 Статуту залізниць України та статті 193 Господарського кодексу України не надані відповідачем, що і є причиною виникнення спору.

Суд першої інстанції не погодився з цими твердженнями та дійшов до висновку про їх недоказовість та відсутність підстав для задоволення позову.

Надаючи оцінку спірним правовідносинам, оскаржуваному судовому рішенню та доводам апеляційної скарги, апеляційний суд зазначає наступне.

Предметом спору є зобов`язання надати позивачу оригінали документів: накопичувальну картку формі ФДУ-92 №02089001 та відомість плати за користування вагонами (контейнерами) форми ГУ-46 №02089001.

За ч. 2 ст. 76 ГПК України предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Предметом доказування у даній справі є: обставини укладання договору № ПР/М-20-175/НЮдч "Про експлуатацію залізничної під`їзної колії Акціонерного товариства "Покровський гірничо-збагачувальний комбінат", яка примикає до станції Чортомлик регіональної філії "Придніпровська залізниця" від 21.02.2007, факт надання послуг; наявність / відсутність порушення зобов`язання щодо надання оригіналів накопичувальної картки форми ФДУ-92 №02089001 та відомості плати за користування вагонами (контейнерами) форми ГУ-46 №02089001; наявність / відсутність підстав зобов`язати відповідача надати оригінали накопичувальної картки форми ФДУ-92 №02089001 та відомості плати за користування вагонами (контейнерами) форми ГУ-46 №02089001.

Взаємовідносини залізниці з контрагентами визначаються Статутом залізниць України (далі - Статут), Правилами перевезень вантажів та відповідними договорами. Щодо порядку і умов експлуатації залізничних під`їзних колій, подачі та забирання вагонів згідно зі статті 21 Закону України "Про залізничний транспорт" та пункту 71 Статуту - визначаються договором.

Пунктами 46, 47, 119, 125 Статуту визначено, що одержувач зобов`язаний прийняти і вивезти зі станції вантаж, що прибув на його адресу, навіть поставка якого йому не передбачена планом (договором, контрактом, замовленням, нарядом тощо). За несвоєчасне забирання вантажу справляються відповідні плата і збори.

Відповідно до статті 307 Господарського кодексу України, положення якої кореспондуються із положеннями статті 909 Цивільного кодексу України, за договором перевезення вантажу одна сторона (перевізник) зобов`язується доставити ввірений їй другою стороною (вантажовідправником) вантаж до пункту призначення в установлений законодавством чи договором строк та видати його уповноваженій на одержання вантажу особі (вантажоодержувачу), а вантажовідправник зобов`язується сплатити за перевезення вантажу встановлену плату.

Відповідно до положень ч. 5 ст. 307 ГК України, які кореспондуються з положеннями ч. 2 ст. 908 та ст. 920 ЦК України, умови перевезення вантажів окремими видами транспорту, а також відповідальність суб`єктів господарювання за цими перевезеннями визначаються транспортними кодексами, транспортними статутами та іншими нормативно-правовими актами. Сторони можуть передбачити в договорі також інші умови перевезення, що не суперечать законодавству та додаткову відповідальність за неналежне виконання договірних зобов`язань.

Статтею 8 Закону України "Про залізничний транспорт" визначено, що перевезення вантажів, пасажирів, багажу, вантажобагажу і пошти залізничним транспортом загального користування організується на договірних засадах. Для забезпечення виконання договірних зобов`язань здійснюється перспективне та поточне планування перевезень. Умови та порядок організації перевезень, нормативи якості вантажних перевезень (терміни доставки, безпека перевезень, схоронність вантажів) та обслуговування пасажирів, відправників і одержувачів вантажів визначаються Статутом залізниць України, Правилами перевезень вантажів та Правилами перевезень пасажирів, багажу, вантажобагажу та пошти залізничним транспортом України.

При цьому Статут визначає обов`язки, права і відповідальність залізниць, а також підприємств, які користуються залізничним транспортом (пункт 2 Статуту).

Абзацом 2 п. 64 Статуту визначено, що під`їзні колії призначено для транспортного обслуговування одного або кількох підприємств у взаємодії із залізничним транспортом загального користування. Взаємовідносини залізниці з підприємством, порядок і умови експлуатації залізничних під`їзних колій, визначаються договором.

Порядок подачі і забирання вагонів і контейнерів на залізничній під`їзній колії встановлюється договором на експлуатацію залізничної колії (договором на подачу та забирання вагонів) (абз. 1, 4 п. 71 Статуту).

Відповідно до п. 119 Статуту за користування вагонами і контейнерами залізниці вантажовідправниками, вантажоодержувачами, власниками під`їзних колій, портами, організаціями, установами, громадянами - суб`єктами підприємницької діяльності вноситься плата. Порядок визначення плати за користування вагонами (контейнерами) та звільнення вантажовідправника від зазначеної плати у разі затримки забирання вагонів (контейнерів), що виникла з вини залізниці, встановлюється Правилами. Зазначена плата вноситься також за час затримки вагонів на станціях призначення і на підходах до них в очікуванні подання їх під вивантаження, перевантаження з причин, що залежать від вантажоодержувача, власника залізничної під`їзної колії, порту, підприємства. За час затримки на коліях залізниці вагонів, що належать підприємствам чи орендовані ними, стягується 50 відсотків зазначених розмірів плати.

Відповідно до п. 46 Статуту одержувач зобов`язаний прийняти і вивезти зі станції вантаж, що надійшов на його адресу. Терміни вивезення і порядок зберігання вантажів установлюються Правилами. Вантажі, що прибули, зберігаються на станції безкоштовно протягом доби. Цей термін обчислюється з 24-ої години дати вивантаження вантажу (контейнера) засобами залізниці або з 24-ої години дати подачі вагонів під вивантаження засобами одержувача. За зберігання вантажу на станції понад зазначений термін справляється плата, встановлена тарифом.

Порядок користування вагонами визначається Правилами користування вагонами і контейнерами, затвердженими наказом Мінтранспорту України №113 від 25.02.1999, пунктами 3, 6, 8-10, 12 яких передбачено, що облік часу користування вагонами і контейнерами та нарахування плати за користування ними провадиться на станціях відправлення та призначення за відомістю плати за користування вагонами форми ГУ-46 (додаток 1), відомістю плати за користування контейнерами форми ГУ-46к (додаток 11), які складаються на підставі пам`яток про подавання/забирання вагонів форми ГУ-45 (додаток 2), пам`яток про видачу/приймання контейнерів форми ГУ-45к (додаток 8), повідомлення про закінчення вантажних операцій з вагонами (додаток 12), актів про затримку вагонів форми ГУ-23а (додаток 3), актів загальної форми ГУ-23 (додаток 6).

Відомості плати за користування вагонами складаються на вагони, що подаються під навантаження та вивантаження, і є документами обліку часу перебування вагонів у пунктах навантаження та вивантаження та на під`їзних коліях і містять розрахунки платежів за користування вагонами.

Час користування вагонами обчислюється з моменту їх передачі вантажовласникові до моменту їх фактичного прийняття від вантажовласника. Час передання вагонів залізницею вантажовласнику, а також вантажовласником залізниці зазначається у пам`ятці про подання/забирання вагонів, яка оформлюється після закінчення приймально-здавальних операцій.

Час закінчення приймально-здавальних операцій фіксується в пам`ятках про подання/забирання вагонів форми ГУ-45, на підставі яких формуються відомості плати за користування вагонами форми ГУ-46, яка є первинним документом бухгалтерського обліку.

За приписами п. 2.6 Правил розрахунків за перевезення вантажів, затверджених наказом Міністерства транспорту України 21.11.2000 № 644, розрахунковий підрозділ веде облік надходження коштів на особовий рахунок платника і використання їх платником для оплати перевезень та наданих залізницею послуг.

Облік витрачених коштів здійснюється на підставі перевізних документів, накопичувальних карток, відомостей плати за користування вагонами та контейнерами, за подавання, забирання вагонів та маневрову роботу, які можуть бути оформлені в електронному вигляді (з накладенням електронного цифрового підпису).

Усі належні залізниці платежі за додаткові послуги, штрафи (які не були включені в перевізні документи і у відомості плати за користування вагонами та контейнерами) включаються в накопичувальні картки, які складаються станціями в трьох примірниках із зазначенням у них відомостей про надані послуги і їх вартість. Ці відомості підтверджуються підписами працівника станції і вантажовласника. Один примірник накопичувальної картки, відомості плати за користування вагонами та контейнерами, за подавання, забирання вагонів та маневрову роботу надаються вантажовласнику.

Усі спірні питання з розрахунків за перевезення вантажів і додаткових послуг платники регулюють безпосередньо з станціями, які нараховували платежі, і розрахунковим підрозділом, що провадили розрахунки. У разі недосягнення домовленості спірні питання вирішуються в претензійно-позовному порядку (пункт 2.10 Правил розрахунків за перевезення вантажів, затверджених наказом Міністерства транспорту України 21.11.2000 № 644).

Згідно п. 5 ч. 58 Інструкції з ведення станційної комерційної діяльності накопичувальні картки при супровідному листі форми ФУ-93 направляються до ТехПД для подальших розрахунків. Після їх обробки ТехПД проставляє штемпель та відмітку про обробку, яка засвідчується підписом працівника ТехПД. Два примірники картки повертаються на станцію, один з яких надається платнику під розписку на примірнику, що залишається на станції.

Доказів врегулювання сторонами питання з розрахунків за перевезення вантажів і додаткових послуг в іншому порядку, в тому числі шляхом вирішення такого питання в судовому порядку сторони до суду не надали.

Так, позивач зазначав, що відомість плати за користування вагонами (контейнерами) форми ГУ-46 №02089001 на суму 4 840 694,40 грн. та накопичувальна картка форми ФДУ-92 №02089001 на суму 149 421,36 грн. не була надана відповідачем.

Відповідач проти таких доводів заперечував, посилаючись на те, що виконав свій обов`язок щодо надання відомості плати за користування вагонами (контейнерами) форми ГУ-46 №02089001 та накопичувальної картки форми ФДУ-92 №02089001 шляхом вручення працівнику позивача, яка відмовилась від їх отримання, про що складені акти загальної форми №182 від 10.08.2022 та протокол ст. Чортомлик №49 від 04.04.2023.

Апеляційний суд зауважує, що за приписами п. 5 ч. 2 ст. 16 ЦК України способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути примусове виконання обов`язку в натурі.

Такий спосіб захисту дозволяє кредиторам у зобов`язаннях забезпечити повне або часткове отримання результату, заради якого укладався договір, та застосовується в тому випадку, якщо контрагент був зобов`язаний вчинити дії, але відмовився або ухиляється від їх виконання.

Системний аналіз п.п. 2.6, 2.10 Правил вказує на те, що примірники накопичувальної картки та відомості плати за користування вагонами саме надаються платнику під розписку на екземплярі, що залишається на станції.

Згідно з пунктом 3 Правил складання актів, затверджених наказом Міністерства транспорту України від 28.05.2002 № 334, акти загальної форми складаються для засвідчення обставин, що виникли в процесі перевезення вантажу, багажу та вантажобагажу і можуть бути підставою для матеріальної відповідальності, зокрема: відмови вантажовласника від підписання: облікової картки виконання плану перевезень вантажів, накопичувальної картки, відомості плати за користування вагонами (контейнерами); в інших випадках для засвідчення обставин, які можуть бути підставою для матеріальної відповідальності, якщо при цьому не потрібне складання комерційного акта.

Акт загальної форми підписується особами, які беруть участь у засвідченні обставин, що стали підставою для складання акта, але не менше як двома особами.

Один примірник акта загальної форми, складеного під час перевезення, додається до перевізних документів, другий залишається на станції, яка його склала. Згідно з актами загальної форми №182 та №183 від 03.08.2022 представник вантажовласника АТ "Покровський ГЗК" для підпису у відомості №02089001 та накопичувальної картки №02089001 на станцію не з`явився (т. 1 а.с. 34, 35).

Згідно акту загальної форми №184 від 10.08.2022 представник АТ "Покровський ГЗК" отримати свої екземпляри відомості плати за користування вагонами №02089001 на суму 4 033 912,00 грн. та накопичувальну картку №02089001 на суму 124 517,10 грн. відмовився (т. 1 а.с. 36).

З наведеного вбачається, що відповідачем на виконання зобов`язання вчинялись дії щодо надання позивачу екземплярів накопичувальної картки форми ФДУ-92 №02089001 та відомості плати за користування вагонами (контейнерами) форми ГУ-46 №02089001, відмова позивача отримати вказані документи зафіксована актом загальної форми №184 від 10.08.2022, оформленим відповідно до пункту 3 Правил складання актів, затверджених наказом Міністерства транспорту України від 28.05.2002 № 334.

При цьому колегія суддів відхиляє доводи апелянта про те, що в акті загальної форми № 184 від 10.08.2022 не зазначено прізвище уповноваженого представника позивача, який начебто відмовився отримати свої екземпляри відомості плати за користування вагонами № 02089001 на суму 4 033 912,00 грн та накопичувальну картку № 02089001 на суму 124 517,10 грн, оскільки зазначення таких відомостей не передбачено нормативними актами, що регулюють порядок складання та заповнення акту загальної форми ГУ-23 (Правилами складання актів, затвердженими наказом Міністерства транспорту України від 28.05.2002 № 334, Правилами користування вагонами і контейнерами, затвердженими наказом Мінтранспорту України №113 від 25.02.1999).

В свою чергу, акт загальної форми № 184 від 10.08.2022 складався не на відмову від підпису накопичувальної картки та відомості плати, як про це стверджує позивач, а на незабирання представниками позивача вказаних документів.

Про неявку для підпису були складені інші акти, а саме № 182 та № 183 від 03.08.2022.

Акціонерним товариством "Покровський гірничо-збагачувальний комбінат" не надано суду доказів звернення до відповідача безпосередньо чи до працівників станції Чортомлик щодо отримання накопичувальної картки форми ФДУ-92 №02089001 та відомості плати за користування вагонами (контейнерами) форми ГУ-46 №02089001, як і доказів відмови відповідача надати вказані документи.

Разом з цим, судом першої інстанції правильно враховано, що в матеріалах справи містяться листи Акціонерного товариства "Покровський гірничо-збагачувальний комбінат" адресовані Криворізькій дирекції Регіональної філії "Придніпровська залізниця" Акціонерного товариства "Українська залізниця" та станції Чортомлик (від 26.07.2022 за №54/261 та від 02.08.2022 за №812/05) про заборони списання залізничного тарифу, додаткових зборів та штрафів щодо 41 вагону, які прибули на станцію Чортомлик під завантаження агломератом з 25.02.2022.

Щодо аргументів скаржника про те, що в доданих до матеріалів справи доказах, зокрема, накопичувальній картці № 02089001 на суму 124 517,10 грн відсутні належні відмітки про складання акту, проте зазначено число та місяць її оформлення, а саме 02.08.2022, вказано дату на штамі ПАТ «Укрзалізниця» - 04.08.2022, що на його думку вказує, що на дату оформлення накопичувальної картки № 02089001 02.08.2022, акт загальної форми № 184 не був оформлений, що суперечить п.п. 4 п. 58 Інструкції з ведення станційної комерційної діяльності, слід зазначити таке.

Матеріалами справи засвідчується, що 02.08.2022 відповідальними працівниками станції Чортомлик в паперовому вигляді складені накопичувальна картка № 02089001 та відомості плати за користування вагонами № 02089001, на яких стоять 2 календарних штампи, а саме:

- «чортомлик 02 сер 2022 придн зал», що проставлений відповідальними працівниками ст. Чортомлик та засвідчує дату складання накопичувальної картки та відомості плати;

- «Дніпропетровський виробничий структурний підрозділ філії «Єдиний розрахунковий центр залізничних перевезень 04 сер 2022 ПАТ «Укрзалізниця»», що проставлений відповідальними працівниками ТехПД та засвідчує дату обробки цією структурою накопичувальної картки та відомості плати, як-то передбачено абз. 5 п. 58 Інструкції з ведення станційної комерційної діяльності.

Наведеним пояснюється розбіжність в датах на штампах, вчинених різними відповідальними підрозділами (працівниками), чим спростовуються твердження позивача про порушення положень Інструкції.

До того ж, варто вказати на те, що скаржник зазначає суперечливі твердження про неможливість застосування положень Інструкції до нього з одного боку, та в той час же оперує доводами своєї скарги порушенням цієї Інструкції.

Посилання на неналежність та недопустимість актів загальної форми як доказів (в розумінні ст. 76 ГПК України), свого обґрунтованого документального підтвердження не знайшли.

Крім того, відповідно до ч. 5 ст. 269 ГПК України у суді апеляційної інстанції не приймаються і не розглядаються позовні вимоги та підстави позову, що не були предметом розгляду в суді першої інстанції, а позивач на невідповідність актів приписами чинного законодавства України не посилався.

Враховуючи викладене, колегія суддів погоджується з висновком Господарського суду Дніпропетровської області про те, що позовні вимоги є необґрунтованими, а відтак не підлягають задоволенню.

Порушень або неправильного застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, яке призвело або могло призвести до неправильного вирішення справи, апеляційним судом під час перегляду справи в апеляційному порядку не встановлено.

З урахуванням фактичних обставин справи та норм чинного законодавства, які підлягають до застосування у спірних правовідносинах, колегія суддів апеляційної інстанції дійшла висновку, що доводи скаржника, наведені в апеляційній скарзі, не спростовують мотивів та висновків господарського суду першої інстанції, викладених в оскаржуваному рішенні, у зв`язку з чим, суд апеляційної інстанції не вбачає підстав для зміни чи скасування рішення Господарського суду Дніпропетровської області від 30.05.2023 у справі №904/1340/23.

Відповідно до ст. 129 ГПК України витрати зі сплати судового збору за подання апеляційної скарги покладаються на її заявника.

Керуючись статтями 129, 269, 270, 275, 276, 282 Господарського процесуального кодексу України, апеляційний господарський суд

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Акціонерного товариства "Покровський гірничо-збагачувальний комбінат" на рішення Господарського суду Дніпропетровської області від 30.05.2023 у справі № 904/1340/23 залишити без задоволення.

Рішення Господарського суду Дніпропетровської області від 30.05.2023 у справі №904/1340/23 залишити без змін.

Судові витрати зі сплати судового збору за подання апеляційної скарги покласти на Акціонерне товариство "Покровський гірничо-збагачувальний комбінат".

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, порядок і строки оскарження визначені ст.ст. 286-289 Господарського процесуального кодексу України.

Повний текст постанови підписано 27.12.2023

Головуючий суддя В.Ф. Мороз

Суддя Л.А. Коваль

Суддя А.Є. Чередко