ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
_______________________________________________________________________
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21.12.2023м. ХарківСправа № 922/4087/23

Господарський суд Харківської області у складі:

судді Лавренюк Т.А.

при секретарі судового засідання Сіліній М.Г.

розглянувши в порядку загального позовного провадження справу

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Тодис" (61204, м. Харків, пр. Л.Свободи, буд.32,кв.29, )
до Товариства з обмеженою відповідальністю "Агропромислова компанія "Новаагро" (61002, м. Харків, вул. Чернишевська, 66, )
про зобов`язання повернути зерно
за участю учасників справи:

позивача - Нагаєць Д.В.

відповідача - Кожушний К.С.

ВСТАНОВИВ:

Позивач звернувся до суду з позовом, в якому просить зобов`язати відповідача повернути зерно кукурудзу 3 клас у кількості 164, 840 тони, судові витрати за сплати судового збору та на професійну правничу допомогу покласти на відповідача.

Позовні вимоги обґрунтовані неналежним виконанням відповідачем зобов`язань за договором складського зберігання зерна № 05/09-ГЕ/21 від 10.09.2021 щодо своєчасного повернення зерна.

Ухвалою суду від 04.10.2023 подальший розгляд справи ухвалено здійснювати за правилами загального позовного провадження зі стадії відкриття провадження у справі, почато у справі підготовче провадження та призначено підготовче засідання. Відповідачу встановлено строк 15 календарних днів з дня вручення цієї ухвали для подання відзиву на позов, позивачу встановлено строк на подання до суду відповіді на відзив - 5 календарних днів з дня його отримання.

Відповідач у відзиві на позов, запереченнях на відповідь позивача на відзив та письмових поясненнях проти позову заперечує, посилаючись на те, що

- зерно в кількості 2668 кг не підлягає поверненню, оскільки це є втратою в результаті його доробки при прийманні на зберігання (очистки і сушки), яка повинна бути визнана поклажодавцем на підставі пункту 3.2.5 договору;

- зерно в кількості 135 153 кг не підлягає поверненню, оскільки воно було знищено в результаті обставин непереборної сили, і тому зобов`язання з його повернення було припинено на підставі статей 607 ЦК України та 205 ГК України;

- зерно в кількості 27 019 кг не підлягає поверненню на момент подання позовної заяви, оскільки Позивачем не виконано вимоги пунктів 6.5. та 6.6 Договору і не надано Відповідачу всього переліку необхідних документів, зокрема акту-розрахунку, у зв`язку з чим у Відповідача не виникло зобов`язання з його відвантаження, а тому позовні вимоги в цій частині пред`явлені передчасно.

Позивач у відповіді на відзив з доводами відповідача не погоджується, посилаючись на те, що:

- відповідач не надав доказів про повідомлення поклажодавця про проведення додаткових заходів, спрямованих на підтримання та збереження якості зерна у порядку, передбаченому п. 5.5 договору, як і не надав актів з приводу доробки зерна;

- повідомлення відповідача у листі про настання форс-мажорних обставин здійснено у порушення порядку визначеному договором, який передбачає письмове повідомлення іншій стороні про початок та припинення форс-мажорних обставин негайно, але не пізніше 10 днів з моменту їх виникнення чи припинення;

- доказів того, що зерно за договором було знищено відповідач не надав.

Щодо наданих відповідачем доказів до відзиву на позовну заяву, позивач вважає їх неналежними, оскільки, зокрема, Розпорядження-акти на доробку зерна, насіння олійних культур № ГЕ 210000061 від 15.09.2021 р.; № ГЕ 210000086 від 30.09.2021; № ГЕ 210000131 від 10.10.2021 складені в порушення п. 5.5 Договору, без повідомлення про такі заходи з зерном, Витяг з ЄРДР № 0002298 від 09.07.2022 не доводить, що Граківський елеватор пошкоджено внаслідок військової агресії РФ та зерно знищено, а має інформацію про намір невстановлених осіб провести "націоналізацію" майна, Акт огляду об`єкту "Граківський елеватор" від 19.09.2022 складений без присутності правоохоронних органів, слідчий акт не підписав, Сертифікат Запорізької ТПП № 2300-23-4213 від 16.10.2023 виданий після перебігу майже 1 року після настання форс-мажорних обставин.

В судовому засіданні 23.11.2023 судом без виходу до нарадчої кімнати постановлено ухвалу із занесенням її до протоколу судового засідання про закриття підготовчого провадження у справі та призначення справи до судового розгляду по суті на 07.12.2023 о 14:00год.

З метою надання відповідачем додаткових пояснень з приводу правових підстав доробки ним зерна при прийманні на зберігання 07.12.2023 судове засідання відкладено на 21.12.2023 об 10:45год, про що постановлено протокольну ухвалу.

З`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, всебічно та повно дослідивши матеріали справи, заслухавши пояснення присутніх в судовому засіданні учасників справи, суд встановив наступне.

10.09.2021 між Товариством з обмеженою відповідальністю "Тодис" (позивач) та Товариством з обмеженою відповідальністю "Агропромислова компанія "Новаагро" (відповідач) укладено договір складського зберігання зерна № 05/09-ГЕ/21 (далі за тестом договір), відповідно до умов якого в порядку, строки та на умовах, визначених договором, позивач передає, а відповідач приймає на знеособлене зберігання продукцію зернових, зернобобових та олійних культур (надалі продукція або зерно), здійснює його доробку (сушіння, очищення та інші роботи, необхідні для запобігання псуванню і втрат якості зерна), зберігання й наступний відпуск зерна, а позивач сплачує вартість наданих відповідачем послуг.

За умовами п.1.2 договору конкретне найменування та кількість зерна, що передається на зберігання, його якісні показники та інші характеристики визначаються безпосередньо при передачі його на зберігання та оформленні складського документа. Орієнтовний осяг зерна, що передається на зберігання визначається згідно з додатком № 1 до договору.

Відповідно до п. 1.4. договору приймання зерна на зберігання здійснюється за адресою: Харківська область, Чугуївський р-н, с-ще Залізничне, пров. Перемоги 1.

За умовами п.2.2 договору, сторони погодили, що у разі невідповідності якісних показників зерна нормам державних стандартів України, Зерновий склад (при наявності технічної можливості) за письмовим зверненням позивача та за його рахунок доводить зерно до необхідних показників якості. Умови прийняття на зберігання зерна, яке не відповідає нормам державних стандартів України, оформлюються Додатковою угодою.

Відповідач, за умовами п.3.1.1 договору, взяв на себе зобов`язання прийняти на зберігання у позивача продукцію та довести її до якісних показників, зазначених у п.5.3. Договору зберігання.

У п.5.3 договору сторони дійшли згоди, що відповідач доводить зерно за рахунок позивача до відповідних якісних показників, наведених у таблиці даного пункту, а саме щодо кукурудзи вологість 14,0%, сміттєва домішка 2,0%. Вказані показники якості є типовими і єдиними для всіх поклажодавців за іншими договорами складського зберігання.

Також, відповідно до п. 3.1.4 договору сторони погодили надання зерновим складом додаткових послуг (за наявності у складу технічної можливості) для уникнення псування чи зниження якості зерна. При цьому, додаткові послуги можуть надаватись без попереднього погодження з поклажодавцем, якщо їх ненадання призведе до зниження якісних показників зерна чи його втрати.

Поклажодавець зобов`язався визнавати втрату ваги продукції відповідно до досягнутого при зберіганні та доопрацюванні поліпшення якості та норм природного убутку при зберіганні (п. 3.2.5 договору).

У п. 4.4 договору сторони погодили, що зерновий склад (відповідач) здійснює приймання зерна за фізичною вагою, визначеною на повірених вагах зернового складу, та визначає його якість. При цьому приймання здійснюється за фактичної якості, але не гірше обмежувальних кондицій, встановлених чинними ДСТУ (ГОСТ). За узгодженням сторін допускається поставка продукції за показниками якості гірше обмежувальних норм при наявності технічної можливості доведення зерновим складом продукції до кондицій, зазначених у відповідних ДСТУ.

Якщо продовж строку зберігання виникає необхідність у проведенні додаткових заходів, спрямованих на підтримання та збереження якості зерна, відповідач зобов`язався повідомити про це позивача перед початком проведення таких робіт за 1 (один) робочий день, а також протягом 3-х (трьох) робочих днів по їх закінченню. Проведення додаткових заходів оформляється додатковим актом-розрахунком. Інформування позивача відбувається будь-яким зручним способом (п.5.5 договору).

Відповідно до п.9.2 договору строк зберігання зерна за цим договором до подання позивачем вимоги про його повернення, але не пізніше граничного строку зберігання, визначеного згідно додатку № 1 до договору.

У п.13.1 договору сторони погодили строк його дії, а саме: до 30.06.2022, який за умовами п.13.2. договору може бути продовжений по взаємній згоді сторін шляхом підписання додаткової угоди.

Між сторонами підписано Специфікацію № 1 до договору, в якій погоджено вартість послуг відповідача та орієнтовний обсяг зерна, що передається на зберігання. Дана специфікація є невід`ємною частиною договору.

28.02.2023 між сторонами укладено додаткову угоду № 7 до договору, в якій сторони продовжили строк дії договору до 30.04.2023, але у будь-якому випадку до повного виконання сторонами своїх обов`язків. Також сторонами погоджено вартість послуг відповідача та вартість додаткових послуг.

На виконання договору, позивач з 15.09.2021 по 01.10.2021 передав на зберігання зерно кукурудзу 3 кл. у загальній кількості 376,020 тон, що підтверджується наступними реєстрами товарно-транспортних накладних на прийняте зерно і насіння з проведенням лабораторних досліджень якості за середньодобовим зразком, а саме: № ГЕ210000828 від 15.09.2021 у кількості 23, 100 тон; № ГЕ210000849 від 16.09.2021 у кількості 25, 520 тон; № ГЕ210000853 від 17.09.2021 у кількості 131, 140 тон; № ГЕ210000880 від 18.09.2021 у кількості 24, 300 тон; № ГЕ210000905 від 19.09.2021 у кількості 33, 600 тон; № ГЕ210000941 від 23.09.2021 у кількості 37, 060 тон; № ГЕ210000955 від 24.09.2021 у кількості 55, 600 тон; № ГЕ210000984 від 30.09.2021 у кількості 22, 420 тон; № ГЕ210000988 від 01.10.2021 у кількості 23, 280 тон.

Після отримання зерна на зберігання відповідач виписав складські квитанції, що підтверджується актом виконаних робіт (наданих виробничих послуг) № 357 від 30.09.2021 та рахунком-фактурою № 382 від 30.09.2021.

У період з 24.03.2023 по 11.04.2023 позивач частково забрав зі зберігання зерно у кількості 186, 000 тон, що підтверджується Журналом вагаря-відвантаження відповідача.

12.04.2023 позивач засобами електронного зв`язку отримав від відповідача лист про неможливість відвантажити зерно у зв`язку із проведенням інвентаризації на складі.

19.04.2023 позивач звернувся до відповідача з заявою (вих. № 9) на відвантаження залишків зерна у кількості 186,000 тон, що знаходилися на зберіганні, яка залишена відповідачем без відповіді та задоволення.

Позивач 05.06.2023 вдруге направив на адресу відповідача вимогу кредитора за вих. № 14 про повернення зі зберігання залишків зерна у кількості 186,000 тон та з вимогою не нараховувати вартість послуг за зберігання зерна починаючи з 19.04.2023 до моменту відвантаження зерна у повному обсязі. Вимога позивача також була залишена відповідачем без відповіді, зерно зі зберігання повернуто не було.

12.07.2023 позивач надіслав втретє відповідачу вимогу на відвантаження залишків зерна, що знаходилися на зберіганні (вих. № 18).

Відповідач вимогу позивача виконав частково, повернувши зі зберігання зерно у кількості 25,180 тон.

Таким чином, як зазначає позивач, за період з 01.03.2023 по 13.07.2023 відповідач повернув зі зберігання зерно у кількості 211,180 тон, що підтверджується Журналом вагаря-відвантаження відповідача.

14.07.2023 позивач надіслав відповідачу вимогу на відвантаження залишків зерна, що знаходилися на зберіганні (заява № 18), яка отримана відповідачем 19.07.2023, що підтверджується трекінгом АТ "Укрпошта".

01.08.2023 відповідач листом № 288 повідомив позивача, що 21.09.2022 комісією в складі зберігача, власника майнового комплексу, поклажодавців та ДСНС встановлено неможливість експлуатації елеватора, у зв`язку зі значними пошкодженнями та відсутністю електропостачання. Також відповідач вказав, що технічною інвентаризацією елеватора встановлено, що ємність, в якій зберігалося зерно кукурудзи, в тому числі і продукція, належна позивачу, пошкоджена через ворожі обстріли. В результаті даного пошкодження кукурудза, яка в ній зберігалася, повністю знищена. За результатами інвентаризації зерна на Граківському елеваторі встановлено нестачу кукурудзи 3 кл., яка належала ТОВ "Тодис" - 135 153 кг, в тому числі знищено в результаті збройної агресії РФ 134 469 кг. Відповідач наголосив, що зерно знищено внаслідок непереборної сили, за які жодна із сторін не відповідає, тому зазначена продукція поверненню не підлягає.

Позивач стверджує, що відповідач прострочив зобов`язання із повернення зерна позивачу в об`ємі 164, 840 тони.

Надаючи правову кваліфікацію викладеним обставинам справи, з урахуванням фактичних та правових підстав позовних вимог, суд виходить з наступного.

Згідно з п.1 ч.2 ст.11 ЦК України підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини.

У відповідності до ст.509 ЦК України, ст.173 ГК України, в силу господарського зобов`язання, яке виникає між суб`єктом господарювання та іншим учасником (учасниками) відносин у сфері господарювання, один суб`єкт (зобов`язана сторона, у тому числі боржник) зобов`язаний вчинити певну дію господарського чи управлінсько-господарського характеру на користь іншого суб`єкта (виконати роботу, передати майно, сплатити гроші, надати інформацію тощо), або утриматися від певних дій. а інший суб`єкт (управнена сторона, у тому числі кредитор) має право вимагати від зобов`язаної сторони виконання її обов`язку.

За приписами ч.1 ст.174 ГК України, господарські зобов`язання можуть виникати, зокрема, з господарського договору та інших угод, передбачених законом, а також з угод, не передбачених законом, але таких, які йому не суперечать.

Відповідно до ч.1 ст.626 ЦК України встановлено, що договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом (ст.525 ЦК України).

За приписами ч.1 ст.526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Дослідивши зміст укладеного між сторонами договору, суд дійшов висновку, що даний правочин за своєю правовою природою є договором зберігання, а відтак між сторонами виникли правовідносини, які підпадають під правове регулювання, в тому числі Глави 66 ЦК України.

Вказаний договір є підставою для виникнення у його сторін господарських зобов`язань, відповідно до ГК України, ЦК України, і згідно зі ст.629 ЦК є обов`язковим до виконання сторонами.

Так, відповідно до ст.936 ЦК України за договором зберігання одна сторона (зберігач) зобов`язується зберігати річ, яка передана їй другою стороною (поклажодавцем), і повернути її поклажодавцеві у схоронності. Договором зберігання, в якому зберігачем є особа, що здійснює зберігання на засадах підприємницької діяльності (професійний зберігач), може бути встановлений обов`язок зберігача зберігати річ, яка буде передана зберігачеві в майбутньому.

У відповідності до ч.3 та ч.4 ст.294 ГК України зберігання у товарному складі здійснюється за договором складського зберігання. До регулювання відносин, що випливають із зберігання товарів за договором складського зберігання, застосовуються відповідні положення ЦК України.

За приписами ч.1 ст.961 ЦК України, товарний склад на підтвердження прийняття товару видає один із таких складських документів: складську квитанцію; просте складське свідоцтво; подвійне складське свідоцтво.

З матеріалів справи вбачається та не заперечується сторонами, що в період з 15.09.2021 по 01.10.2021 позивачем було передано до зернового складу товар, а саме: кукурудзу 3 кл у загальній кількості 376,020 тон.

Згідно з ч.1 ст.957 ЦК України за договором складського зберігання товарний склад зобов`язується за плату зберігати товар, переданий йому поклажодавцем, і повернути цей товар у схоронності.

Відповідно до ст.27 Закону України "Про зерно та ринок зерна в Україні" зерновий склад зобов`язаний зберігати зерно протягом строку, встановленого у договорі складського зберігання зерна.

Якщо строк зберігання зерна договором складського зберігання зерна не встановлений і не може бути визначений виходячи з його умов, зерновий склад зобов`язаний зберігати зерно до подання поклажодавцем вимоги про його повернення.

У відповідності до п.9.2 договору сторони погодили, що строк зберігання зерна за цим договором до подання поклажодавцем вимоги про його повернення, але не пізніше граничного строку зберігання, визначеного згідно додатку № 1 до договору.

Позивач неодноразово звертався до відповідача з листами про повернення товару, а саме: кукурудзи 3 кл у кількості 186,000 тон, однак відповідачем товар повернуто було частково у кількості 25,180 тон.

Таким чином, відповідачем за період з 01.03.2023 по 13.07.2023 повернуто зі зберігання зерна у кількості 211,180 тон, у зв`язку з чим залишок не повернутого зі зберігання зерна складає 164,840 тон.

Відповідно до ст.73 ГПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків.

Згідно ч.1 ст.74 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

За змістом ст.76 ГПК України належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Водночас обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування (ст.77 ГПК України).

Відповідно до ст.86 ГПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Заперечуючи проти позову, відповідач посилається на те, що зерно в кількості 2668 кг не підлягає поверненню, оскільки це є втратою в результаті доробки відповідного зерна (його очистки і сушки) через невідповідність якісних показників відповідного зерна тим, що були погоджені сторонами у договорі. А тому, відповідні втрати повинні бути визнані поклажодавцем на підставі пункту 3.2.5. Договору.

Суд не приймає відповідні заперечення відповідача виходячи із наступного.

Як вже було встановлено судом, сторони за договором передбачили два можливих види доробки зерна:

- при прийманні його на зберігання у разі невідповідності якісних показників зерна нормам, визначеним сторонами у договорі (п. 2.2, п. 3.1.1 та п. 5.3 договору);

- протягом його зберігання для уникнення псування чи зниження якості зерна, що є додатковими послугами, за наявності у складу технічної можливості (п. 3.1.4 договору).

При цьому, додаткові послуги можуть надаватись без попереднього погодження з поклажодавцем, якщо їх ненадання призведе до зниження якісних показників зерна чи його втрати.

В той час як доведення якісних показників зерна при його прийнятті на зберігання сторони погодили виключно за письмовим зверненням позивача (п. 2.2 договору).

І саме таки втрати ваги продукції відповідно до досягнутого при зберіганні та доопрацюванні поліпшення якості та норм природного убутку при зберіганні позивач, як поклажодавець, погодився визнавати відповідно до п. 3.2.5 договору.

Доказів того, що позивач письмово погодив здійснення відповідачем доробки якісних показників зерна позивача при прийнятті його на зберігання матеріали справи не містять. Протягом розгляду справи позивач також зазначив про те, що відповідної згоди він не надавав.

Суд також не приймає заперечень відповідача з посиланням на те, що у нього не було права приймати відповідне зерно через його невідповідність якісним показникам, встановленим у п.5.3 договору, і тому він був зобов`язаний здійснити його доробку, оскільки сторони у договорі чітко передбачили можливість здійснення складом доробки зерна до відповідних якісних показників при його прийманні на зберігання лише за письмовою згодою поклажодавця і без жодного виключення.

Таким чином, склад повинен був або відмовитись від прийняття відповідного зерна на зберігання, або отримати згоду поклажодавця на доробку такого зерна.

Оскільки письмової згоди позивача на доробку відповідного зерна при прийнятті його на зберігання не було і, як зазначає позивач, йому взагалі нічого не було про це відомо, суд дійшов висновку про відсутність у відповідача правових підстав для проведення послуг з доробки цього зерна та, відповідно, відсутність правових підстав для зменшення кількості зерна на обсяг відповідних втрат.

Щодо посилання відповідача на те, що зерно в кількості 135 153 кг не підлягає поверненню, оскільки воно було знищено в результаті обставин непереборної сили, і тому зобов`язання з його повернення було припинено на підставі ст.607 ЦК України та ст.205 ГК України, суд зазначає, що Технічний звіт від 02.05.2023 № 799 ТЗ, наданий відповідачем до матеріалів справи в обґрунтування доводів щодо знищення зерна, не підтверджує, що кукурудза позивача зберігалась саме в ємності літ "П4", яку було пошкоджено. Суд зауважує, що Технічний звіт за результатами обстеження об`єкту № 799-ТЗ від 02.05.2023 складений після перебігу 8 (восьми) місяців після деокупації.

Крім того, суд звертає увагу на те, що зданий на зберігання відповідачеві товар не визначено індивідуальними ознаками, і визначити його серед кукурудзи зданої іншими поклажодавцями неможливо.

Доказів того скільки ємностей взагалі знаходиться на території належного відповідачеві Граківського елеватору, чи скільки з них містять також кукурудзу 3 го класу до суду відповідачем не надано, як і доказів, що саме в цій ємності знаходиться належна позивачу кукурудза.

Суд також критично оцінює доводи відповідача про настання форс мажорних обставин, як підставу припинення зобов`язання, виходячи з наступного.

Відповідно до ч.2 ст.14-1 Закону "Про торгово-промислові палати в Україні" форс-мажорними обставинами (обставинами непереборної сили) є надзвичайні та невідворотні обставини, що об`єктивно унеможливлюють виконання зобов`язань, передбачених умовами договору (контракту, угоди тощо), обов`язків згідно із законодавчими та іншими нормативними актами.

Надзвичайними є ті обставини, настання яких не очікується сторонами при звичайному перебігу справ. Під надзвичайними можуть розумітися такі обставини, настання яких добросовісний та розумний учасник правовідносин не міг очікувати та передбачити при прояві ним достатнього ступеня обачливості.

Невідворотними є обставини, настанню яких учасник правовідносин не міг запобігти, а також не міг запобігти наслідкам таких обставин навіть за умови прояву належного ступеня обачливості та застосуванню розумних заходів із запобігання таким наслідкам. Ключовим є те, що непереборна сила робить неможливим виконання зобов`язання в принципі, незалежно від тих зусиль та матеріальних витрат, які сторона понесла чи могла понести, а не лише таким, що викликає складнощі, або є економічно невигідним.

Аналогічний правовий висновок зазначений у постанові Верховного Суду від 21.07.2021 у справі № 912/3323/20.

Частиною 1 ст.14-1 Закону України "Про Торгово-промислові палати в Україні" вказано, що Торгово-промислова палата України та уповноважені нею регіональні торгово-промислові палати засвідчують форс-мажорні обставини (обставини непереборної сили) та видають сертифікат про такі обставини протягом семи днів з дня звернення суб`єкта господарської діяльності за собівартістю. Сертифікат про форс-мажорні обставини (обставини непереборної сили) для суб`єктів малого підприємництва видається безкоштовно.

Суд зазначає, що ознаками форс-мажорних обставин є такі елементи: вони не залежать від волі учасників цивільних (господарських) відносин; мають надзвичайний характер; є невідворотними; унеможливлюють виконання зобов`язань за таких умов здійснення господарської діяльності.

Форс-мажорні обставини не мають преюдиціальний (заздалегідь встановлений) характер. При їх виникненні сторона, яка посилається на дію форс-мажорних обставин, повинна це довести. Сторона, яка посилається на конкретні обставини повинна довести те, що вони є форс-мажорними, в тому числі, саме для конкретного випадку. Виходячи з ознак форс-мажорних обставин, необхідно також довести їх надзвичайність та невідворотність.

Наявність форс-мажорних обставин засвідчується Торгово-промисловою палатою України та уповноваженими нею регіональними торгово-промисловими палатами відповідно до ст.ст.14, 14-1 Закону України "Про торгово-промислові палати України" шляхом видачі сертифіката.

Відповідачем наданий до суду сертифікат № 2300-23-4213, який виданий Запорізькою торгово-промисловою палатою про форс-мажорні обставини (обставини непереборної сили) Товариству з обмеженою відповідальністю "Агропромислова компанія "Новаагро" 16.10.2023, тобто після відкриття провадження у справі.

Однак, у відповідності до п.п.12.1-12.3, 12.5, 12.6 договору сторони звільняються від відповідальності за часткове або повне невиконання своїх зобов`язань та/або втрату продукції, якщо воно виникло внаслідок дії форс-мажорних в тому числі, але не обмежуючих обставин, як-то: стихія, страйк, локаут, інший промисловий розлад, оголошена та неоголошена війна, військові дії, проведення спеціальних заходів правоохоронними органами в місці та/або поблизу знаходження зернового складу, захват продукції незаконними збройними формуваннями, загроза війни, громадські заворушення, саботаж. блискавка, пожежа, буря, повінь, землетрус, нагромадження снігу чи ожеледь та інші події, які неможливо було передбачити чи упередити. Дія таких непереборних сил засвідчується довідкою Торгово-промислової палати України та/або її територіальними органами, та/або довідкою будь-якої державної установи, що підтверджує будь-яку з дій зазначених в цьому пункті та/або в діючому законодавстві України, та/або повідомленнями засобів масової інформації. Час, визначений на виконання зобов`язань за договором, повинен бути збільшений на термін тривалості форс-мажорних подій, якщо вони безпосередньо впливають на виконання умов даного договору. Сторона, для якої стало неможливим виконання зобов`язань за договором в наслідок дії форс-мажорних обставин, повинна повідомити письмово іншій стороні про початок та припинення форс-мажорних обставин негайно, але не пізніше 10 днів з моменту їх виникнення чи припинення. Зерновий склад звільняється від відповідальності за повну або часткову втрату продукції або її псування, якщо втрата продукції або її псування відбулося внаслідок дії форс-мажорних обставин. Не повідомлення або несвоєчасне повідомлення стороною про виникнення чи припинення форс-мажорних обставин позбавляє таку сторону права посилатися на них.

Відповідно до ст.617 ЦК України особа, яка порушила зобов`язання, звільняється від відповідальності за порушення зобов`язання, якщо вона доведе, що це порушення сталося внаслідок випадку або непереборної сили.

За приписами ч.2 ст.218 ГК України визначено, що учасник господарських відносин відповідає за невиконання або неналежне виконання господарського зобов`язання чи порушення правил здійснення господарської діяльності, якщо не доведе, що ним вжито усіх залежних від нього заходів для недопущення господарського правопорушення. У разі якщо інше не передбачено законом або договором, суб`єкт господарювання за порушення господарського зобов`язання несе господарсько-правову відповідальність, якщо не доведе, що належне виконання зобов`язання виявилося неможливим внаслідок дії непереборної сили, тобто надзвичайних і невідворотних обставин за даних умов здійснення господарської діяльності.

Сторона, яка порушила своє зобов`язання або напевно знає, що порушить його при настанні строку виконання, повинна невідкладно повідомити про це другу сторону. У протилежному випадку ця сторона позбавляється права посилатися на невжиття другою стороною заходів щодо запобігання збиткам та вимагати відповідного зменшення розміру збитків (ч. 2 ст.226 ГК України).

Суд наголошує, що матеріали справи не містять повідомлення відповідача про настання форс-мажорних обставин в порядку визначеному договором, який передбачає письмове повідомлення іншій стороні про початок та припинення форс-мажорних обставин негайно, але не пізніше 10 днів з моменту їх виникнення чи припинення.

Також, суд звертає увагу, що відповідно до ст. 617 ЦК України, форс-мажор (він же обставини непереборної сили) звільняє лише від відповідальності за порушення зобов`язання, що сталося внаслідок такого форс-мажору, але не звільняє від виконання відповідного зобов`язання і не є підставою для припинення зобов`язань.

Крім того, судом враховуються висновки наведені у постановах Верховного Суду від 14.02.2018 у справі № 926/2343/16, від 16.07.2019 у справі № 917/1053/18, від 25.11.2021 у справі № 905/55/21, відповідно до яких, сертифікат торгово-промислової палати, який підтверджує наявність форс мажорних обставин, не може вважатися беззаперечним доказом про їх існування, а повинен критично оцінюватись судом з урахуванням встановлених обставин справи та у сукупності з іншими доказами.

З наданих до матеріалів справи доказів, а саме: листа № 288 від 01.08.2023 судом вбачається, що відповідач надіслав позивачу повідомлення про настання форс-мажорних обставин після спливу 10 місяців з моменту їх настання.

Також суд звертає увагу на те, що відповідачем виставлялись позивачу рахунки за надані послуги зі зберігання всього об`єму переданого на зберігання зерна, що підтверджується актами виконання робіт (надання виробничих послуг) № ГЕ517 від 11.04.2023 на суму 314 336,95грн та № ГЕ712 від 13.07.2023 на суму 19 762,84 грн, наявними в матеріалах справи.

Даний факт відповідачем не спростований.

За таких обставин, відповідачем не доведено вплив форс-мажорних обставин на неможливість виконання зобов`язання за договором складського зберігання зерна № 05/09-ГЕ/21 від 10.09.2021.

Також, суд не приймає заперечення відповідача щодо відсутності підстав для повернення позивачу зерна в кількості 27 019 кг через не виконання ним вимог пунктів 6.5 та 6.6 договору та не надання відповідачу всього переліку необхідних документів, оскільки, як вже зазначалось вище, за приписами ст.938 ЦК України та ст.27 Закону України "Про зерно та ринок зерна в Україні" якщо строк зберігання у договорі зберігання не встановлений і не може бути визначений виходячи з його умов, зберігач зобов`язаний зберігати річ до пред`явлення поклажодавцем вимоги про її повернення.

Крім того, статтею 953 ЦК України на зберігача покладено обов`язок на першу вимогу поклажодавця повернути річ, навіть якщо строк її зберігання не закінчився.

Оскільки сторонами у договорі не передбачено строк повернення зерна зі зберігання, то до даних правовідносин застосовується ст.530 ЦК України, а саме якщо строк (термін) виконання боржником обов`язку не встановлений або визначений моментом пред`явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання у будь-який час. Боржник повинен виконати такий обов`язок у семиденний строк від дня пред`явлення вимоги, якщо обов`язок негайного виконання не випливає із договору або актів цивільного законодавства.

В матеріалах справи наявні докази неодноразового звернення позивача до відповідача з вимогою повернути зерно зі зберігання, чого останнім зроблено не було.

Таким чином, враховуючи наявність доказів направлення вимоги відповідачу про повернення зерна, в останнього виник обов`язок щодо його повернення. Відсутність же доказів такого повернення, свідчить про невиконання вимог закону саме з боку відповідача.

Враховуючи викладене, суд дійшов висновку, що позовні вимоги є цілком обґрунтованими, доведеними та такими, що підлягають задоволенню в повному обсязі.

Вирішуючи питання розподілу судових витрат, суд, керуючись ст.129 Господарського процесуального кодексу України витрати зі сплати судового збору покладає на відповідача.

На підставі викладеного та керуючись статтями 4, 20, 73, 74, 86, 129, 233, 236-241 Господарського процесуального кодексу України, суд -

ВИРІШИВ:

Позов задовольнити повністю.

Зобов`язати Товариство з обмеженою відповідальністю "Агропромислова компанія "Новаагро" (61002, м. Харків, вул. Чернишевська, 66, ) повернути Товариству з обмеженою відповідальністю "Тодис" (61204, м. Харків, пр. Л.Свободи, буд.32,кв.29, ) зерно - кукурудзу 3 клас у кількості 164, 840 тони.

Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю "Агропромислова компанія "Новаагро" (61002, м. Харків, вул. Чернишевська, 66, ) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Тодис" (61204, м. Харків, пр. Л.Свободи, буд.32,кв.29, ) - 9 519,51грн судового збору.

Видати накази після набрання рішенням законної сили.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Дане рішення може бути оскаржене протягом двадцяти днів з дня складання повного тексту рішення шляхом подання апеляційної скарги до Східного апеляційного господарського суду.

Повне рішення складено "01" січня 2024 р.

Суддя Т.А. Лавренюк