РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

м. Київ

21.12.2023Справа № 910/13752/23

Господарський суд міста Києва у складі головуючого судді Демидова В.О., за участю секретаря судового засідання Ятковської К.К.,розглянувши справу за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "ТАЦИТ" (04050, місто Київ, вулиця Коперника, будинок 2) до ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 ) про спонукання виконати дії

Представники учасників справи:

від позивача - Гринюк В.Г.

від відповідача - Горєв Д.А.

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

30.08.2023 в системі «Електронний суд» представником Товариства з обмеженою відповідальністю "ТАЦИТ" (далі позивач) було сформовано позовну заяву до ОСОБА_1 (далі відповідач) про спонукання виконати дії та була передана 01.09.2023 судді Демидову В.О. відповідно до автоматизованого розподілу судової справи між суддями.

Позовні вимоги мотивовані тим, що 30.01.2023 року внаслідок укладення Договору купівлі-продажу частки в статутному капіталі ТОВ «Тацит» ОСОБА_1 продав ОСОБА_2 100% частки в статутному капіталі Товариства. На виконання даного Договору сторони підписали також Акт приймання-передачі частки, який посвідчили нотаріально 30.01.2023 р.

Разом з тим як вказує представник позивача, відповідачем (колишній керівник товариства) за актом приймання-передавання не передав новопризначеному керівнику товариства документи, які знаходяться в діловодстві товариства.

За таких обставин позивач просить зобов`язати ОСОБА_1 передати Товариству з обмеженою відповідальністю «Тацит» по акту приймання-передачі:

- оригінали документів, що підтверджують фінансово-господарську діяльність Товариства з обмеженою відповідальністю «Тацит» (04050, м. Київ, вул. Коперника, 2, ), первинні документи бухгалтерського обліку;

- оригінали фінансової звітності, бухгалтерської звітності Товариства з обмеженою відповідальністю «Тацит» (04050, м. Київ, вул. Коперника, 2, );

- оригінали установчих документів, оригінали реєстраційних документів, - оригінали протоколів загальних зборів Товариства з обмеженою відповідальністю «Тацит» (04050, м. Київ, вул. Коперника, 2, );

- оригінали господарських договорів укладених від імені Товариства з обмеженою відповідальністю «Тацит» (04050, м. Київ, вул. Коперника, 2, ), та додатків до них;

- банківські виписки щодо руху коштів на розрахункових рахунках Товариства з обмеженою відповідальністю «Тацит» (04050, м. Київ, вул. Коперника, 2, ), платіжні доручення на перерахування коштів по розрахункових рахунках за період діяльності Товариства з обмеженою відповідальністю «Тацит» (04050, м. Київ, вул. Коперника, 2, );

- оригінали правовстановлювальних документів на рухоме та нерухоме майно Товариства з обмеженою відповідальністю «Тацит» (04050, м. Київ, вул. Коперника, 2, );

- будь-які інші документи, які б свідчили про господарську діяльність Товариства з обмеженою відповідальністю «Тацит» (04050, м. Київ, вул. Коперника, 2, ), (ділову переписку, журнали реєстрації, тощо);

- печатку Товариства з обмеженою відповідальністю «Тацит» (04050, м. Київ, вул. Коперника, 2, );

- документи, які стосуються рухомого та нерухомого майна Товариства з обмеженою відповідальністю «Тацит» (04050, м. Київ, вул. Коперника, 2, ).

Ухвалою суду від 05.09.2023 року прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі, розгляд справи вирішено здійснювати в порядку загального позовного провадження, призначено підготовче засідання на 28.09.23 та встановлено сторонам процесуальні строки для подачі заяв по суті спору.

08.09.2023 через систему «Електронний суд» від представника позивача надійшло клопотання, в якому останній просить суд розглянути можливість проведення всіх судових засідань по справі 910/13752/23 у режимі відеоконференції з використанням власних технічних засобів.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 11.09.2023 клопотання представника позивача про участь у всіх судових засіданнях в режимі відеоконференції поза межами приміщення суду з використанням власних технічних засобів за допомогою сервісу підсистеми відеоконференцзв`язку ЄСІТС (ВКЗ) - задоволено. Ухвалено провести всі подальші судові засідання в режимі відеоконференції поза межами приміщення суду з використанням сервісу підсистеми відеоконференцзв`язку ЄСІТС (ВКЗ).

У судовому засіданні 28.09.2023 підготовче засідання відкладено на 24.10.2023.

У судовому засіданні 24.10.2023 підготовче засідання відкладено на 09.11.2023.

03.11.2023 року через загальний відділ діловодства суду (канцелярію) від Відповідача надійшов відзив на позовну заяву. Однак належних доказів направлення вищевказаного відзиву суду не надано.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 07.11.2023 відзив на позовну заяву у справі № 910/13752/23 повернуто представнику ОСОБА_1 без розгляду.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 09.11.2023, постановленою без виходу до нарадчої кімнати, яка занесена до протоколу судового засідання, закрито підготовче провадження у справі №910/13752/23 та призначено справу до судового розгляду по суті на 27.11.2023.

У судовому засіданні 27.11.2023 розгляд справи відкладено на 14.12.2023.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 13.12.2023 клопотання представника відповідача про участь у судовому засіданні, призначеного на 14.12.2023 о 10:45 год. в режимі відеоконференції поза межами приміщення суду з використанням власних технічних засобів за допомогою сервісу підсистеми відеоконференцзв`язку ЄСІТС (ВКЗ) - задоволено.

Призначене судове засідання на 14.12.2023 не було завершене в зв`язку з оголошенням повітрянї тривоги та було відкладене на 21.12.23 о 12:40 год.

У судове засідання 21.12.2023 представники сторін приймали участь у судовому засіданні в режимі відео конференції поза межами приміщення суду з використанням власних технічних засобів та надали свої пояснення.

В судовому засіданні 21.12.2023 оголошено вступну та резолютивну частину рішення

Розглянувши матеріали справи, всебічно та повно дослідивши надані докази, суд встановив такі фактичні обставини.

30.01.2023 між ОСОБА_1 (далі - продавець, відповідач) та ОСОБА_2 (далі - покупець) укладено договір купівлі-продажу частки у статутному капіталі Товариства з обмеженою відповідальністю «ТАЦИТ» (ідентифікаційний код юридичної особи 36352732) (далі - договір), відповідно до п. 1 якого згідно з цим договором продавець зобов`язується передати у власність покупця належну продавцю на праві власності частку у статутному капіталі Товариства з обмеженою відповідальністю «ТАЦИТ» (ідентифікаційний код юридичної особи згідно з витягу з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань -36352732, місцезнаходження: Україна, місто Київ, вул. Коперника, будинок 2, установчі документи: статут, зареєстроване 16.02.2009), номінальною вартістю 50 000,00 грн, що становить 100% статутного капіталу Товариства з обмеженою відповідальністю «ТАЦИТ» (далі - частка), а покупець зобов`язується прийняти частку у свою власність та оплатити її вартість згідно з цим договором.

Відповідно до п. 2 договору вартість частки (ціна продажу частки та ціна договору) складає 50 000,00 грн.

Сторони підтверджують, що на момент укладення цього договору провели усі розрахунки за ним, будь-яких претензій одна до одної не мають (п. 3 договору).

Згідно з п. 4 договору право власності на частку й усі права, пов`язані з нею, переходять до покупця з дати укладення цього договору. У день укладення цього договору сторони зобов`язуються підписати акт приймання-передачі частки та посвідчити його нотаріально, а також подати документи для здійснення державної реєстрації змін учасників товариства, що відбулися у зв`язку з укладенням договору та акту приймання-передачі частки. З моменту переходу права власності на частку до покупця переходять всі права та обов`язки учасника товариства, які належали продавцю в межах частки, яка відчужується за цим договором, а продавець відповідно втрачає всі права та обов`язки на частку у статутному капіталі товариства.

Продавець свідчить, що Статут товариства не містить заборон на відчуження учасником своєї частки у статутному капіталі товариства іншим особам, частка є повністю сформованою та оплаченою, до цього часу нікому іншому не продана, не заставлена, боргом не обтяжена, під забороною (арештом), в тому числі під податковою заставою не перебуває, судового спору щодо неї не має, права третіх осіб на частку відсутні. Частка не є внеском до статутного капіталу інших юридичних осіб та продавець має право розпоряджатись часткою без будь-яких обмежень, в тому числі, що продавцем було у встановленому законодавством порядку повідомлено інших учасників товариства про намір продати частку та про умови продажу, натомість такі учасники не виявили наміру придбати частку на умовах, які викладені у цьому договорі, та відмовились від пріоритетного права її придбання, а також підтверджує, що господарська діяльність та фінансовий стан справ товариства на момент укладення цього договору в належному стані (п. 5 договору).

Цього ж дня, 30.01.2023 між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 укладено та скріплено підписами сторін акт приймання-передачі частки у статутному капіталі Товариства з обмеженою відповідальністю «ТАЦИТ» (ідентифікаційний код юридичної особи згідно з витягу з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань -36352732, місцезнаходження: Україна, місто Київ, вул. Коперника, будинок 2, установчі документи: статут, зареєстроване 16.02.2009), номінальною вартістю 50 000,00 грн, що становить 100% статутного капіталу Товариства з обмеженою відповідальністю «ТАЦИТ» та передається покупцю.

Відповідно до п. 2 акта приймання-передачі за цим актом згідно з договором купівлі-продажу частки у статутному капіталі Товариства з обмеженою відповідальністю «ТАЦИТ» від 30.01.2023 продавець передає належну йому частку у статутному капіталі Товариства з обмеженою відповідальністю «ТАЦИТ», номінальною вартістю 50 000,00 грн, що становить 100% статутного капіталу у власність покупця, а покупець приймає частку у статутному капіталі Товариства з обмеженою відповідальністю «ТАЦИТ», номінальною вартістю 50 000,00 грн, що становить 100% статутного капіталу Товариства з обмеженою відповідальністю «ТАЦИТ».

Рішенням №13/03/2023 одноособового учасника Товариства з обмеженою відповідальністю «ТАЦИТ» (ідентифікаційний код - 36352732) від 13.03.2023 звільнено з посади директора товариства ОСОБА_1 з 13.03.2023 за угодою сторін на підставі поданої ним заяви. Призначено на посаду директора товариства з 14.03.2023 громадянина України - ОСОБА_2 . Виключено ОСОБА_1 з переліку осіб, які мають право вчиняти дії від імені юридичної особи без довіреності, у тому числі підписувати договори, подавати документи для державної реєстрації тощо. Вирішено змінити відомості про кінцевого бенефіціарного власника (контролера) юридичної особи на громадянина України - ОСОБА_2 , який має 100% прямого вирішального впливу; виключити актуальну інформацію для здійснення зв`язку з юридичною особою. Затверджено Статут товариства у новій редакції. Внесено органи управління товариством відповідно до Статуту: Загальні збори учасників товариства - вищий орган управління; директор - виконавчий орган. Відмінено рішення №23/01/2023 одноосібного учасника ТОВ «ТАЦИТ» від 23.01.2023 щодо здійснення процедури виділу з ТОВ «ТАЦИТ» новоствореного ТОВ «ТАЦИТ ГРУП» та припинено повноваження голови комісії з виділу - ОСОБА_1 .

Призначення нового директора товариства також підтверджується випискою з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань, Наказом ТОВ «ТАЦИТ» №1-К від 14.03.2023 про вступ на посаду директора.

Звертаючись до суду з цим позовом, позивач посилався на те, що станом на дату подання позову відповідач жодних документів не передав, новий директор не має доступу ані до поштової скриньки товариства, ані до бухгалтерії, ані до реєстраційних документів та інших документів щодо діяльності та управління ТОВ «ТАЦИТ».

Посилаючись на те, що всупереч нормам законодавства відповідач жодних документів не передав та уникає будь-яких контактів з новим директором Товариства, що спричиняє перешкоди у процесі здійснення господарської діяльності позивачем, просив позов задовольнити.

Оцінюючи подані докази та наведені обґрунтування за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному розгляді всіх обставин справи в їх сукупності, суд вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню, з огляду на таке.

Згідно із частиною третьою статті 167 ГК України корпоративними відносинами є відносини, що виникають, змінюються та припиняються щодо корпоративних прав.

Корпоративні права характеризуються тим, що особа, яка є учасником (засновником, акціонером, членом) юридичної особи, має право на участь в управлінні господарською організацією та інші правомочності, передбачені законом і статутними документами.

Корпоративні права учасників товариства є об`єктом захисту, визначеного статтею 13 Конституції України, зокрема, у спосіб, передбачений частиною третьою статті 99 ЦК України, згідно з якою повноваження члена виконавчого органу можуть бути в будь-який час припинені або він може бути тимчасово відсторонений від виконання своїх повноважень.

У мотивувальній частині Рішення № 1-рп/2010 Конституційного Суду України від 12 січня 2010 року у справі № 1-2/2010 за конституційним зверненням Товариства з обмеженою відповідальністю «Міжнародний фінансово-правовий консалтинг» про офіційне тлумачення частини третьої статті 99 ЦК України зазначено, що реалізація учасниками товариства корпоративних прав на участь у його управлінні шляхом прийняття компетентним органом рішень про обрання (призначення), усунення, відсторонення, відкликання членів виконавчого органу цього об`єднання стосується також наділення або позбавлення їх повноважень на управління товариством.

Припинення повноважень члена виконавчого органу товариства відповідно до частини третьої статті 99 ЦК України є дією уповноваженого органу товариства, спрямованою на унеможливлення здійснення членом його виконавчого органу управлінської діяльності. Необхідність такої норми зумовлена специфічним статусом члена виконавчого органу, який отримав від уповноваженого органу товариства право на управління. За природою корпоративних відносин, юридичній особі приватного права, органу управління, учасникам товариства має бути надано можливість у будь-який час оперативно відреагувати на дії особи, яка здійснює представницькі функції зі шкодою (чи можливою шкодою) для інтересів товариства, шляхом позбавлення її відповідних повноважень.

Згідно до вимог ст. 8 Закону України «Про бухгалтерських облік та фінансову звітність в Україні» бухгалтерський облік на підприємстві ведеться безперервно з дня реєстрації підприємства до його ліквідації. Питання організації бухгалтерського обліку на підприємстві належать до компетенції його власника (власників) або уповноваженого органу (посадової особи) відповідно до законодавства та установчих документів.

Частинами 3, 6 ст. 8 Закону України «Про бухгалтерських облік та фінансову звітність в Україні», передбачено, що відповідальність за організацію бухгалтерського обліку та забезпечення фіксування фактів здійснення всіх господарських операцій у первинних документах, збереження оброблених документів, регістрів і звітності протягом встановленого терміну, але не менше трьох років, несе уповноважений орган (посадова особа), який здійснює керівництво підприємством, або власник відповідно до законодавства та установчих документів. Керівник підприємства зобов`язаний створити необхідні умови для правильного ведення бухгалтерського обліку, забезпечити неухильне виконання всіма підрозділами, службами та працівниками, причетними до бухгалтерського обліку, правомірних вимог бухгалтера щодо дотримання порядку оформлення та подання до обліку первинних документів.

Відповідно до пункту 1 розділу XV Правил організації діловодства та архівного зберігання документів у державних органах, органах місцевого самоврядування, на підприємствах, в установах і організаціях, затверджених наказом Міністерства юстиції України від 18 червня 2015 року № 1000/5 та зареєстрованих в Міністерстві юстиції України від 22 червня 2015 року за № 736/27181, під час зміни керівника установи наявність і стан документів (справ), що знаходяться в діловодстві структурних підрозділів та в архіві, а також облікових документів та довідкового апарату до них відбиваються окремим розділом в акті приймання-передавання установи. Відповідно до облікових даних служби діловодства та архіву в акті наводяться окремо кількість документів, що знаходяться в діловодстві, та кількість справ, що зберігаються в архіві, у тому числі кількість справ, що внесені до Національного архівного фонду.

Отже, колишній керівник (директор) за актом приймання-передавання має передати новопризначеному керівнику всі документи, які знаходяться в діловодстві Товариства.

Враховуючи вищенаведене, саме на директора, як на керівника, покладена відповідальність за організацію бухгалтерського обліку, забезпечення фіксування фактів здійснення всіх господарських операцій у первинних документах та збереження оброблених документів, регістрів і звітності.

У зв`язку з викладеним, позивач вправі вимагати усунення перешкод у виконанні його діючим директором своїх обов`язків, шляхом надання йому доступу та можливості користуватись документами Товариства, а колишній директор не вправі утримувати такі документи у себе.

Із змісту ст. 15, 16 ЦК України, ст. 20 ГК України слідує, що кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права у разі його порушення, невизнання або оспорювання у спосіб та в порядку, що встановлений договором або законом. Одним із способів захисту цивільних прав та інтересів в тому числі є примусове виконання обов`язку в натурі.

Відповідно до вимог ст. 41 Конституції України, ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним.

Відповідно до вимог ст. 317 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном.

Статтею 319 ЦК України визначено, що власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд.

Відповідно до ст. 321 ЦК України, право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Особа може бути позбавлена права власності або обмежена у його здійсненні лише у випадках і в порядку, встановлених законом.

Згідно до вимог ст. 386 ЦК України, власник, який має підстави передбачати можливість порушення свого права власності іншою особою, може звернутися до суду з вимогою про заборону вчинення нею дій, які можуть порушити його право, або з вимогою про вчинення певних дій для запобігання такому порушенню.

Статтею 387 ЦК України передбачено, що власник має право витребувати своє майно від особи, яка незаконно, без відповідної правової підстави заволоділа ним.

За визначенням ст. 391 ЦК України, що власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном.

Враховуючи наведені норми законодавства, обов`язком відповідача є передача позивачу оригіналів усіх документів, що стосуються діяльності ТОВ «ТАЦИТ», у зв`язку із чим вимоги позивача підлягають задоволенню.

Ухвалюючи рішення у цій справі, суд звертається до правових позицій, викладених у постанові Великої Палати Верховного Суду від 11.05.2021 у справі № 759/9008/19.

Враховуючи, що позивачем заявлено вимоги про повернення колишнім директором бухгалтерських та інших документів щодо діяльності та управління господарською організацією Товариства і такі вимоги безпосередньо пов`язані з можливістю здійснення управління Товариством, організації здійснення ним господарської діяльності, суд визнає позовні вимоги обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню.

Окрім того позивачем заявлено 10 000,00 грн витрат на правову допомогу.

Відповідно до ст. 123 Господарського процесуального кодексу України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Розмір судового збору, порядок його сплати, повернення і звільнення від сплати встановлюються законом. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати:

1) на професійну правничу допомогу;

2)пов`язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів, експертів та проведенням експертизи;

3)пов`язані з витребуванням доказів, проведенням огляду доказів за їх місцезнаходженням, забезпеченням доказів;

4) пов`язані з вчиненням інших процесуальних дій, необхідних для розгляду справи або підготовки до її розгляду.

Згідно з приписами статті 126 Господарського процесуального кодексу України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на професійну правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами.

Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу професійну правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката, визначається згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.

Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.

Частиною 3 ст. 4 Закону України Про адвокатуру та адвокатську діяльність передбачено, що адвокат може здійснювати адвокатську діяльність індивідуально або в організаційно-правових формах адвокатського бюро чи адвокатського об`єднання (організаційні форми адвокатської діяльності).

Відповідно до п. 4 ч. 1 ст. 1 Про адвокатуру та адвокатську діяльність договір про надання правової допомоги - домовленість, за якою одна сторона (адвокат, адвокатське бюро, адвокатське об`єднання) зобов`язується здійснити захист, представництво або надати інші види правової допомоги другій стороні (клієнту) на умовах і в порядку, що визначені договором, а клієнт зобов`язується оплатити надання правової допомоги та фактичні витрати, необхідні для виконання договору.

Відповідно до ч. 3 ст. 30 Закону України "Про адвокатуру та адвокатську діяльність" при встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час.

Документами, що посвідчують повноваження адвоката на надання правової допомоги, можуть бути: 1) договір про надання правової допомоги; 2) довіреність; 3) ордер; 4) доручення органу (установи), уповноваженого законом на надання безоплатної правової допомоги.

Відповідно до ст. 56 Господарського процесуального кодексу України сторона, третя особа, а також особа, якій законом надано право звертатися до суду в інтересах іншої особи, може брати участь в судовому процесі особисто (самопредставництво) та (або) через представника.

Статтею 58 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що представником у суді може бути адвокат або законний представник.

Відповідно до вимог ст. 30 Закону України "Про адвокатуру та адвокатську діяльність" гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час.

Визначаючи розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації гонорару адвоката іншою стороною, необхідно виходити з встановленого у самому договорі розміру та/або порядку обчислення таких витрат, що узгоджується з приписами ст.27,30 Закону України "Про адвокатуру і адвокатську діяльність".

Аналогічна правова позиція викладена в додатковій постанові Верховного Суду від 24.01.2019 у справі №910/15944/17; додатковій постанові Верховного Суду від 06.03.2019 у справі №922/1163/18, постанові Верховного Суду від 21.03.2019 у справі № 914/359/18.

Слід зазначити, що юридична особа самостійно вирішує питання про вибір свого представника у господарському суді. Держава гарантує такій особі відшкодування судових витрат на юридичні послуги, що надаються лише адвокатом. Витрати юридичної особи на надані їй у господарському судочинстві послуги адвоката відшкодовуються в порядку, встановленому процесуальним законом.

Відповідно до ч. 8 ст. 129 Господарського процесуального кодексу України розмір судових витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази відповідно до статті 124 Господарського процесуального кодексу України подаються разом з першою заявою по суті спору кожна сторона подає до суду попередній (орієнтовний) розрахунок суми судових витрат, які вона понесла і які очікує понести у зв`язку із розглядом справи.

Матеріали справи містять попередній орієнтовний розрахунок витрат на правову допомогу який складає 10 000,00 грн, а також у судовому засіданні 21.12.2023 представник позивача підтвердив, що понесені витрати на правову допомогу складають 10 000,00 грн.

Окрім того матеріали справи містять копію свідоцтва на право заняття адвокатською діяльністю серії КС№7049/10, копію ордеру, виданого позивачем адвокату Гринюк В.Г. на представництво інтересів позивача в суді.

Виходячи з аналізу положень статті 30 Закону України "Про адвокатуру та адвокатську діяльність", за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту адвокат отримує винагороду у вигляді гонорару, обчислення якого, підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги.

При цьому адвокатський гонорар може існувати в двох формах - фіксований розмір та погодинна оплата. Вказані форми відрізняються порядком обчислення - при зазначенні фіксованого розміру для виплати адвокатського гонорару не обчислюється фактична кількість часу, витраченого адвокатом при наданні послуг клієнту, і навпаки, підставою для виплати гонорару, який зазначено як погодинну оплату, є кількість годин помножена на вартість такої години того чи іншого адвоката у залежності від його кваліфікації, досвіду, складності справи та інших критеріїв (аналогічну правову позицію викладено у постанові Верховного Суду від 07.09.2020 у справі №910/4201/19).

За наявності заперечень іншої сторони суд не зобов`язаний присуджувати стороні, на користь якої відбулося рішення, всі його витрати на адвоката, якщо, керуючись принципами справедливості та верховенством права, встановить, що розмір гонорару, визначений стороною та його адвокатом, є завищеним щодо іншої сторони спору, зважаючи на складність справи, витрачений адвокатом час, та неспіврозмірним у порівнянні з ринковими цінами адвокатських послуг.

Суд зазначає, що обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, що підлягають розподілу між сторонами (частини п`ята, шоста статті 126 ГПК України).

Водночас під час вирішення питання про розподіл судових витрат господарський суд за наявності заперечення сторони проти розподілу витрат на адвоката або з власної ініціативи, керуючись критеріями, що визначені частинами п`ятою-сьомою, дев`ятою статті 129 ГПК України, може не присуджувати стороні, на користь якої ухвалено судове рішення, всі її витрати на професійну правову допомогу.

У такому випадку суд, керуючись частинами п`ятою-сьомою, дев`ятою статті 129 ГПК України, відмовляє стороні, на користь якої ухвалено рішення, у відшкодуванні понесених нею витрат на правову допомогу повністю або частково, та відповідно не покладає такі витрати повністю або частково на сторону, не на користь якої ухвалено рішення. При цьому в судовому рішенні суд повинен конкретно вказати, які саме витрати на правову допомогу не підлягають відшкодуванню повністю або частково, навести мотивацію такого рішення та правові підстави для його ухвалення. Зокрема, вирішуючи питання щодо розподілу судових витрат, господарський суд має враховувати, що розмір відшкодування судових витрат, не пов`язаних зі сплатою судового збору, не повинен бути непропорційним до предмета спору. У зв`язку з наведеним суд з урахуванням конкретних обставин, зокрема ціни позову, може обмежити такий розмір з огляду на розумну необхідність судових витрат для конкретної справи (аналогічний висновок викладений у постанові об`єднаної палати Верховного Суду у складі суддів Касаційного господарського суду від 03.10.2019 у справі № 922/445/19, у постановах Верховного Суду від 22.06.2022 у справі № 904/7334/21, від 01.08.2019 у справі № 915/237/18, від 24.10.2019 у справі № 905/1795/18, від 17.09.2020 у справі № 904/3583/19).

Крім того, у постановах Верховного Суду від 07.11.2019 у справі № 905/1795/18, від 08.04.2020 у справі № 922/2685/19 викладено правову позицію, згідно з якою суд не зобов`язаний присуджувати стороні, на користь якої ухвалено рішення, всі її витрати на адвоката, якщо, керуючись принципами справедливості, пропорційності та верховенством права, встановить, що розмір гонорару, визначений стороною та його адвокатом, є завищеним щодо іншої сторони спору, зважаючи на складність справи, витрачений адвокатом час, та неспівмірним у порівнянні з ринковими цінами адвокатських послуг.

Отже, під час вирішення питання про розподіл витрати на професійну правничу допомогу суд: 1) має право зменшити розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, які підлягають розподілу між сторонами, керуючись критеріями, які визначені у частині четвертій статті 126 ГПК України (а саме: співмірність розміру витрат на оплату послуг адвоката зі складністю справи, часом, обсягом наданих адвокатом послуг, ціною позову та [або] значенням справи для сторони), але лише за клопотанням іншої сторони; 2) з власної ініціативи або за наявності заперечення сторони може відмовити стороні, на користь якої ухвалено рішення, у відшкодуванні понесених нею на правову допомогу повністю або частково, керуючись критеріями, що визначені частинами п`ятою-сьомою, дев`ятою статті 129 ГПК України (а саме: пов`язаність витрат з розглядом справи; обґрунтованість та пропорційність розміру витрат до предмета спору, з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, у тому числі, чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; поведінка сторони під час розгляду справи щодо затягування розгляду справ; дії сторін щодо досудового вирішення спору та щодо врегулювання спору мирним шляхом; істотне перевищення чи заявлення неспівмірно нижчої суми судових витрат, порівняно з попереднім [орієнтовним] розрахунком; зловживання процесуальними правами).

При цьому такий критерій, як обґрунтованість та пропорційність розміру витрат на оплату послуг адвоката до предмета спору, з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, у тому числі, чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес, суд має враховувати як відповідно до пункту 4 частини четвертої статті 126 ГПК України (у разі недотримання - суд за клопотанням іншої сторони зменшує розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, які підлягають розподілу), так і відповідно до пункту 2 частини п`ятої статті 129 ГПК України (у разі недотримання - суд за клопотанням сторони або з власної ініціативи відмовляє у відшкодуванні витрат повністю або частково при здійсненні розподілу).

Тобто критерії, визначені частиною четвертою статті 126 ГПК України, враховуються за клопотанням заінтересованої сторони для визначення розміру витрат на професійну правничу допомогу з метою наступного розподілу між сторонами за правилами частини четвертої статті 129 ГПК України. Водночас критерії, визначені частиною п`ятою статті 129 ГПК України, враховуються для здійснення безпосередньо розподілу всіх судових витрат, пов`язаних з розглядом справи.

Оскільки зменшення суми судових витрат на професійну правничу допомогу, що підлягають розподілу, відповідно до частин п`ятої та шостої статті 126 ГПК України можливе виключно на підставі клопотання заінтересованої сторони з підстав недотримання вимог стосовно співмірності витрат із складністю відповідної роботи, її обсягом та часом, витраченим ним на виконання робіт, суд, ураховуючи принципи диспозитивності та змагальності, не має права вирішувати питання про зменшення суми судових витрат на професійну правову допомогу, що підлягають розподілу, з власної ініціативи (аналогічна правова позиція викладена в постановах об`єднаної палати Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 03.10.2019 у справі № 922/445/19, від 22.11.2019 у справі № 902/347/18, від 22.11.2019 у справі № 910/906/18, від 06.12.2019 у справі № 910/353/19).

Водночас суд з урахуванням позиції викладеній у Постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного господарського суду від 14 липня 2022 року у справі 910/7765/20 вважає, що заявлений позивачем розмір витрат на професійну правову допомогу не є обґрунтованим та пропорційним до предмета спору у цій справі з урахуванням предмету спору, складності відповідної роботи.

Так, частина п`ята статті 129 ГПК України містить критерій обґрунтованості та пропорційності розміру судових витрат до предмета спору, з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, у тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес.

Вирішуючи питання, чи є розмір витрат позивача на професійну правничу допомогу обґрунтованим та пропорційним до предмета спору у цій справі, суд враховує, що під час розгляду справи позивачем було зменшено розмір позовних вимог з урахуванням поданих у відзиві на позовну заяву заперечень.

Суд не вбачає, що з правовідносин, які виникли між позивачем та відповідачем за договором купівлі-продажу частки в статутному капіталі, а саме не передання новопризначеному керівнику товариства документів, які знаходяться в діловодстві товариства, потребував значної складності для формування правової позиції для захисту адвокатом інтересів позивача.

Таким чином, при визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін. Ті самі критерії застосовує Європейський суд з прав людини, присуджуючи судові витрат на підставі ст. 41 Конвенції. Зокрема, згідно з його практикою заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим (наприклад, рішення у справі «East/West Alliance Limited» проти України», заява №19336/04, п. 269).

У рішенні Європейського суду з прав людини у справі "Лавентс проти Латвії" зазначено, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір.

У визначенні розумно необхідного розміру сум, які підлягають сплаті за послуги адвоката, можуть братися до уваги, зокрема, але не виключно: встановлені нормативно-правовими актами норми видатків на службові відрядження (якщо їх установлено); вартість економних транспортних послуг; час, який міг би витратити на підготовку матеріалів кваліфікований фахівець; вартість оплати відповідних послуг адвокатів, яка склалася в країні або в регіоні; наявні відомості органів статистики або інших органів про ціни на ринку юридичних послуг; тривалість розгляду і складність справи тощо. Вказану правову позицію викладено у постанові від 17.09.2019р. Верховного Суду по справі №910/4515/18

Враховуючи вищевикладене, суд не може погодитись, що витрати на професійну правничу допомогу заявлені представником позивача у розмірі 10 000,00 грн є співрозмірні до предмета спору, складності справи та за відсутності належним чином поданого відповідачем відзиву на позовну заяву.

Враховуючи вищевикладене, суд дійшов до висновку, що сума, яка підлягає до стягнення з відповідача становить 8000,00 грн.

Відповідно до ст. 73, 74 ГПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Згідно зі ст. 76 ГПК України належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Відповідач визнані судом обґрунтованими позовні вимоги не спростував, доказів, які могли б свідчити про належне виконання ним обов`язку щодо передачі оригіналів документів, які стосуються господарської діяльності Товариства, або звільнення його від такого обов`язку, не надав.

Згідно зі ст. 129 ГПК України судові витрати зі сплати судового збору покладаються на відповідача з огляду на задоволення позову.

Керуючись статтями 226, 233, 237-240 Господарського процесуального кодексу України, суд

ВИРІШИВ:

1. Позов задовольнити.

2. Зобов`язати ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ) передати Товариству з обмеженою відповідальністю «ТАЦИТ» (04050, м. Київ, вул. Коперника, 2, ) в особі директора Височанського Романа Володимировича по акту приймання-передачі:

оригінали документів, що підтверджують фінансово-господарську діяльність Товариства з обмеженою відповідальністю «Тацит» (04050, м. Київ, вул. Коперника, 2, ), первинні документи бухгалтерського обліку;

оригінали фінансової звітності, бухгалтерської звітності Товариства з обмеженою відповідальністю «Тацит» (04050, м. Київ, вул. Коперника, 2, );

оригінали установчих документів, оригінали реєстраційних документів, - оригінали протоколів загальних зборів Товариства з обмеженою відповідальністю «Тацит» (04050, м. Київ, вул. Коперника, 2, );

оригінали господарських договорів, укладених від імені Товариства з обмеженою відповідальністю «Тацит» (04050, м. Київ, вул. Коперника, 2, ), та додатків до них;

банківські виписки щодо руху коштів на розрахункових рахунках Товариства з обмеженою відповідальністю «Тацит» (04050, м. Київ, вул. Коперника, 2, ), платіжні доручення на перерахування коштів по розрахункових рахунках за період діяльності Товариства з обмеженою відповідальністю «Тацит» (04050, м. Київ, вул. Коперника, 2, );

оригінали правовстановлювальних документів на рухоме та нерухоме майно Товариства з обмеженою відповідальністю «Тацит» (04050, м. Київ, вул. Коперника, 2, );

будь-які інші документи, які б свідчили про господарську діяльність Товариства з обмеженою відповідальністю «Тацит» (04050, м. Київ, вул. Коперника, 2, ), (ділову переписку, журнали реєстрації, тощо);

печатку Товариства з обмеженою відповідальністю «Тацит» (04050, м. Київ, вул. Коперника, 2, );

документи, які стосуються рухомого та нерухомого майна Товариства з обмеженою відповідальністю «Тацит» (04050, м. Київ, вул. Коперника, 2, ).

3. Стягнути з ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «ТАЦИТ» (04050, м. Київ, вул. Коперника, 2, ) судовий збір у розмірі 2 684 (дві тисячі шістсот вісімдесят чотири) грн 00 коп. та витрати на правову допомогу у розмірі 8 000 (вісім тисяч) грн 00 коп.

4. Після набрання рішенням законної сили видати наказ.

5. Рішення набирає законної сили у строк та в порядку, встановленому статтею 241 Господарського процесуального кодексу України.

Рішення може бути оскаржено до Північного апеляційного господарського суду в строк, встановлений статтею 256 Господарського процесуального кодексу України та в порядку, передбаченому статтею 257 Господарського процесуального кодексу України.

З повним текстом рішення можна ознайомитись у Єдиному державному реєстрі судових рішень за веб-адресою:http://reyestr.court.gov.ua/.

Повний текст рішення складено та підписано 01.01.2024

Суддя Владислав ДЕМИДОВ