ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ЧЕРКАСЬКОЇ ОБЛАСТІ
ДОДАТКОВЕ РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 грудня 2023 року м. Черкаси справа № 925/854/23
Господарський суд Черкаської області в складі головуючого судді Чевгуза О.В., з секретарем судового засідання Брус Л.П., за участю представників:
від позивача: представник не з`явився,
від відповідача: представник не з`явився,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні Господарського суду Черкаської області у місті Черкаси заяву представника відповідача від 26.11.2023 про розподіл судових витрат
у справі за позовом Ткачука Річарда Миколайовича в інтересах Товариства з обмеженою відповідальністю Шпола-Продукт
про стягнення 272640,00 грн,
Рішенням від 20.11.2023 Господарський суд Черкаської області у задоволенні позову Ткачука Річарда Миколайовича в інтересах Товариства з обмеженою відповідальністю Шпола-Продукт до ОСОБА_1 про стягнення збитків у сумі 272 640,00 грн відмовив повністю.

27 листопада 2023 року (документ сформований в системі Електронний суд 26.11.2023) від представника відповідача надійшла заява, у якій вона просить здійснити розподіл судових витрат, стягнувши з позивача на користь відповідача 40 000,00 грн витрат на професійну правничу допомогу.

На підтвердження розміру витрат на правничу допомогу відповідач надає договір про надання правової допомоги від 14.08.2022, додаткову угоду до договору про надання правової допомоги від 29.06.2023, акт приймання передачі виконаних робіт (наданих послуг) від 20.11.2023.

У заяві зазначено, що в першій заяві по суті справи (відзив на позовну заяву) відповідачем заявлено орієнтовний розмір витрат на правничу допомогу з посиланням про надання доказів на підтвердження такого розміру протягом п`яти днів з дати ухвалення судового рішення.

Відповідно до ч. 8 ст. 129 Господарського процесуального кодексу України, розмір судових витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду, за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву.

Згідно з ст. 221 Господарського процесуального кодексу України, якщо сторона з поважних причин не може до закінчення судових дебатів у справі подати докази, що підтверджують розмір понесених нею судових витрат, суд за заявою такої сторони, поданою до закінчення судових дебатів у справі, може вирішити питання про судові витрати після ухвалення рішення по суті позовних вимог. Для вирішення питання про судові витрати суд призначає судове засідання, яке проводиться не пізніше п`ятнадцяти днів з дня ухвалення рішення по суті позовних вимог. У випадку, визначеному частиною другою цієї статті, суд ухвалює додаткове рішення в порядку, передбаченому статтею 244 цього Кодексу.

Ухвалою від 29.11.2023 Господарський суд Черкаської області заяву представника ОСОБА_1 про розподіл судових витрат призначив до розгляду в судовому засіданні на 04.12.2023.

01 грудня 2023 року (документ сформований в системі Електронний суд 01.12.2023) від представника позивача надійшло клопотання, у якому він просив визнати причини неявки в судове засідання представника позивача поважними; відкласти розгляд справи; забезпечити участь представника позивача у наступному судовому засіданні у режимі відеоконференції.

04 грудня 2023 року (документ сформований в системі Електронний суд 02.12.2023) від представника позивача надійшло заперечення. Позивач просив відмовити відповідачу в задоволенні заяви про ухвалення додаткового рішення суду в повному обсязі, оскільки відповідачем порушено строк подачі доказів,відповідач зобов`язаний був подати суду наявні у нього докази до закінчення судових дебатів. Відповідач зазначає, що договір про надання правової допомоги був укладений 14.08.2022, акт приймання передачі 20.11.2023, однак відповідач не обґрунтував причини подання доказів, поза межами строків, передбачених ГПК України. Також зазначено, що розмір витрат на оплату послуг адвоката не є пропорційним до предмета спору та необгрунтованим, виходячи зі змісту наданих адвокатом послуг зі складанням відзиву на позовну заяву та заперечень, основні аргументи яких є тотожними. Умовами договору про надання правової допомоги від 14.08.2022 взагалі не передбачено умов щодо порядку обчислення, форми та ціни послуг, що надаються адвокатом.

Ухвалою від 04.12.2023 Господарський суд Черкаської області клопотання Товариства з обмеженою відповідальністю Шпола-Продукт про відкладення розгляду справи, забезпечення участі представника позивача у судовому засіданні в режимі відеоконференції задовольнив. Відклав розгляд заяви представника ОСОБА_1 про розподіл судових витрат на 09 год. 30 хв. 14 грудня 2023 року.

В судове засідання, яке відбулось 14.12.2023, з`явився представник позивача, в якому проти задоволення заяви представника відповідача про розподіл судових витрат заперечував повністю з підстав зазначених у запереченнях.

В судовому засіданні, яке відбулось 14.12.2023, оголошувалась перерва до 15.12.2023.

Після оголошеної перерви в судовому засіданні, яке відбулось 15.12.2023, учасники справи не з`явилися.

Відповідно до положень ч. 4 ст. 240 Господарського процесуального кодексу України в судовому засіданні підписано вступну та резолютивну частини додаткового рішення без його проголошення.

Дослідивши заяву представника відповідача про ухвалення додаткового рішення, письмові заперечення представника позивача, матеріали справи в частині, що їх стосуються, та оцінивши їх у сукупності, суд доходить до висновку, що заява представника відповідача підлягає задоволенню частково з таких підстав.

Відповідно до ч. 1 ст. 124 ГПК України разом з першою заявою по суті спору кожна сторона подає до суду попередній (орієнтовний) розрахунок суми судових витрат, які вона понесла і які очікує понести у зв`язку із розглядом справи.

Зазначена вимога відповідачем виконана, попередній орієнтовний розрахунок очікуваної суми витрат на професійну правничу допомогу наведений у відзиві на позовну заяву та повідомлено, що докази на підтвердження витрат на правничу допомогу будуть надані протягом п`яти днів з дня ухвалення судового рішення.

Згідно зі статтею 123 ГПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать, зокрема, витрати на професійну правничу допомогу.

Статтею 126 ГПК України визначено, що витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.

За результатами розгляду справи витрати на професійну правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами.

Для цілей розподілу судових витрат:

1) розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу професійну правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката, визначається згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою;

2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Для визначення розміру витрат на професійну правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

За змістом абзаців другого, третього частини восьмої статті 129 ГПК України розмір судових витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо).

Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду, за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву.

Після ухвалення 20 листопада 2023 року рішення у даній справі, від представника відповідача 27 листопада 2023 року (документ сформований в системі Електронний суд 26.11.2023) до суду надійшла заява з доказами судових витрат пов`язаних з наданням відповідачу правової допомоги у даній справі.

Таким чином, відповідно до вимог абзацу другого частини восьмої статті 129 ГПК України протягом п`яти днів після винесення рішення по даній справі адвокат відповідача звернувся до суду з заявою про ухвалення додаткового рішення та доказами на підтвердження судових витрат понесених відповідачем на правничу допомогу.

На підтвердження витрат відповідача на професійну правничу допомогу, надану адвокатом Бабіч Т.Г., у сумі 40000,00 грн ОСОБА_1 подав господарському суду такі документи: копію укладеного між відповідачем та адвокатом Бабіч Т.Г., договору про надання правової допомоги від 14.08.2022, копія ордеру серія СА №1060365 на надання адвокатом Бабіч Т.Г. правової допомоги відповідачу, копію додаткової угоди до договору про надання правової допомоги від 29.06.2023, копію підписаного відповідачем і адвокатом Бабіч Т.Г. акту прийому-передачі виконаних робіт від 20.11.2023 на суму 40000,00 грн.

Відповідно до умов договору про надання правової допомоги від 14.08.2022 адвокат Бабіч Т.Г. зобов`язується за завданням замовника надати юридичні послуги на умовах, визначених цим договором.

За змістом додаткової угоди від 29.06.2023 до договору про надання правової допомоги від 14.08.2022 сторони погодили:

- адвокат зобов`язується надати клієнту правничу допомогу під час розгляду Господарським судом Черкаської області спору за позовом Учасника в інтересах Товариства з обмеженою відповідальністю Шпола-Продукт до ОСОБА_1 про стягнення 272 640,00 грн;

- враховуючи складність справи та необхідний обсяг правничої допомоги сторони визначили гонорар в розмірі 40 000, 00 грн;

- гонорар підлягає сплаті протягом одного місяця після складання сторонами акту приймання передачі виконаних робіт (наданих послуг).

Відтак, ч. 3 ст. 4 Закону України "Про адвокатуру та адвокатську діяльність" передбачено, що адвокат може здійснювати адвокатську діяльність індивідуально або в організаційно-правових формах адвокатського бюро чи адвокатського об`єднання (організаційні форми адвокатської діяльності).

Відповідно до п. 4 ч. 1 ст. 1 "Про адвокатуру та адвокатську діяльність" договір про надання правової допомоги - домовленість, за якою одна сторона (адвокат, адвокатське бюро, адвокатське об`єднання) зобов`язується здійснити захист, представництво або надати інші види правової допомоги другій стороні (клієнту) на умовах і в порядку, що визначені договором, а клієнт зобов`язується оплатити надання правової допомоги та фактичні витрати, необхідні для виконання договору.

Пунктом 9 ч. 1 ст. 1 Закону України Про адвокатуру та адвокатську діяльність встановлено, що представництво це вид адвокатської діяльності, що полягає в забезпеченні реалізації прав і обов`язків клієнта в цивільному, господарському, адміністративному та конституційному судочинстві, в інших державних органах, перед фізичними та юридичними особами, прав і обов`язків потерпілого під час розгляду справ про адміністративні правопорушення, а також прав і обов`язків потерпілого, цивільного відповідача у кримінальному провадженні.

Інші види правової допомоги - види адвокатської діяльності з надання правової інформації, консультацій і роз`яснень з правових питань, правового супроводу діяльності клієнта, складення заяв, скарг, процесуальних та інших документів правового характеру, спрямованих на забезпечення реалізації прав, свобод і законних інтересів клієнта, недопущення їх порушень, а також на сприяння їх відновленню в разі порушення (п. 6 ч. 1 ст. 1 вказаного Закону).

Відповідно до ч. 3 ст. 30 Закону України "Про адвокатуру та адвокатську діяльність" при встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час.

Відповідно до ст. 19 Закону України Про адвокатуру та адвокатську діяльність видами адвокатської діяльності, зокрема, є: надання правової інформації, консультацій і роз`яснень з правових питань, правовий супровід діяльності юридичних і фізичних осіб, органів державної влади, органів місцевого самоврядування, держави; складення заяв, скарг, процесуальних та інших документів правового характеру; представництво інтересів фізичних і юридичних осіб у судах під час здійснення цивільного, господарського, адміністративного та конституційного судочинства, а також в інших державних органах, перед фізичними та юридичними особами.

У разі недотримання вимог частини четвертої статті 126 ГПК України суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.

Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.

Господарський суд враховує позицію Європейського суду з прав людини (далі ЄСПЛ), відповідно до якої заявник має право на відшкодування судових та інших витрат лише у разі, якщо доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їх розмір обґрунтованим (справа «Гімайдуліна і інші проти України» від 10.12.2009, справа «Баришевський проти України» від 26.02.2015). А також висновки ЄСПЛ, викладені у справах: «East/West Alliance Limited» проти України» від 02.06.2014, за змістом яких заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим; «Лавентс проти Латвії» від 28.11.2002, за результатом розгляду якої ЄСПЛ вирішив, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір.

Тобто нормами процесуального законодавства передбачено такі основні критерії визначення та розподілу судових витрат як їх дійсність, обґрунтованість, розумність і співмірність відповідно до ціни позову, з урахуванням складності та значення справи для сторін (п.п. 33-34, 37 додаткової постанови Великої Палати Верховного Суду від 07.07.2021 у справі № 910/12876/19).

У постанові Верховний Суд від 11.06.2021 у справі № 34-16/17-3683-2011 міститься висновок про те, що під час вирішення питання про розподіл витрати на професійну правничу допомогу суд:

1) має право зменшити розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, які підлягають розподілу між сторонами, керуючись критеріями, визначеними у ч. 4 ст. 126 ГПК України (а саме: співмірність розміру витрат на оплату послуг адвоката зі складністю справи, часом, обсягом наданих адвокатом послуг, ціною позову та (або) значенням справи для сторони), але лише за клопотанням іншої сторони;

2) з власної ініціативи або за наявності заперечення сторони може відмовити стороні, на користь якої ухвалено рішення, у відшкодуванні понесених нею на правову допомогу повністю або частково, керуючись критеріями, що визначені ч.ч. 5-7, 9 ст. 129 ГПК України (а саме: пов`язаність витрат з розглядом справи; обґрунтованість та пропорційність розміру витрат до предмета спору, з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, у тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; поведінка сторони під час розгляду справи щодо затягування розгляду справ; дії сторін щодо досудового вирішення спору та щодо врегулювання спору мирним шляхом; істотне перевищення чи заявлення неспівмірно нижчої суми судових витрат, порівняно з попереднім (орієнтовним) розрахунком; зловживання процесуальними правами).

Тобто критерії, визначені ч. 4 ст. 126 ГПК України, враховуються за клопотанням заінтересованої сторони для визначення розміру витрат на професійну правничу допомогу з метою наступного розподілу між сторонами за правилами ч. 4 ст. 129 цього Кодексу. Водночас критерії, визначені ч. 5 ст. 129 ГПК України, враховуються для здійснення безпосередньо розподілу всіх судових витрат, пов`язаних з розглядом справи.

Представник позивача в письмових запереченнях зазначив, що заява про стягнення 40 000,00 грн витрат на правничу допомогу є необґрунтованою, оскільки розмір витрат на оплату послуг адвоката не є пропорційним до предмета спору, виходячи зі змісту наданих адвокатом послуг зі складанням відзиву на позовну заяву та заперечень, основні аргументи яких є тотожними. Відповідачем порушено строк подачі доказів. Також зазначено, що умовами договору про надання правової допомоги від 14.08.2022 взагалі не передбачено умов щодо порядку обчислення, форми та ціни послуг, що надаються адвокатом.

Щодо строків подачі відповідачем доказів, судом з матеріалів справи встановлено, що відповідно до ч. 1 ст. 124 ГПК відповідачем попередній орієнтовний розрахунок очікуваної суми витрат на професійну правничу допомогу наведений у відзиві на позовну заяву та повідомлено, що докази на підтвердження витрат на правничу допомогу будуть надані протягом п`яти днів з дня ухвалення судового рішення.

Після ухвалення 20 листопада 2023 року рішення у даній справі, від представника відповідача 27 листопада 2023 року (документ сформований в системі Електронний суд 26.11.2023) до суду надійшла заява з доказами судових витрат пов`язаних з наданням відповідачу правової допомоги у даній справі.

Зважаючи на вимоги абзацу другого частини восьмої статті 129 ГПК України протягом п`яти днів після винесення рішення по даній справі адвокат відповідача звернувся до суду з заявою про ухвалення додаткового рішення та доказами на підтвердження судових витрат понесених відповідачем на правничу допомогу.

Також в запереченнях зазначено, що умовами договору про надання правової допомоги від 14.08.2022 взагалі не передбачено умов щодо порядку обчислення, форми та ціни послуг, що надаються адвокатом, щодо зазначеного судом встановлено наступне.

Відповідно до п. 4.2, п 4.3. Договору про надання правової допомоги від 14.08.2022 гонорар адвоката погоджується за взаємною угодою сторін та оформляється додатковою угодою до цього договору. Фактична вартість правової допомоги встановлюється Актом приймання-передачі наданих послуг.

29.06.2023 між відповідачем та адвокатом Бабіч Т.Г. укладено додаткову угоду до договору, в якій сторони погодили:

- адвокат зобов`язується надати клієнту правничу допомогу під час розгляду Господарським судом Черкаської області спору за позовом Учасника в інтересах Товариства з обмеженою відповідальністю Шпола-Продукт до ОСОБА_1 про стягнення 272 640,00 грн;

- враховуючи складність справи та необхідний обсяг правничої допомоги сторони визначили гонорар в розмірі 40 000, 00 грн;

- гонорар підлягає сплаті протягом одного місяця після складання сторонами акту приймання передачі виконаних робіт (наданих послуг).

20.11.2023 відповідачем і адвокатом Бабіч Т.Г. підписано акт прийому-передачі виконаних робіт на суму 40000,00 грн, де зазначено, що гонорар підлягає сплаті протягом одного місяця з дня підписання акту та зазначено реквізити для сплати.

Отже, судом встановлено, що матеріали справи спростовують заперечення представника позивача.

Суд враховує правову позицію об`єднаної палати Верховного Суду, викладену у постанові від 03.10.2019 у справі № 922/445/19, відповідно до якої за змістом пункту 1 частини 2 статті 126, частини 8 статті 129 ГПК України розмір витрат на оплату професійної правничої допомоги адвоката встановлюється і розподіляється судом згідно з умовами договору про надання правничої допомоги при наданні відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, як уже сплаченої, так і тієї, що лише підлягає сплаті (буде сплачена) відповідною стороною або третьою особою. Отже, витрати на надану професійну правничу допомогу у разі підтвердження обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості підлягають розподілу за результатами розгляду справи незалежно від того, чи їх уже фактично сплачено стороною/третьою особою чи тільки має бути сплачено (пункт 1 частини 2 статті 126 цього Кодексу).

У застосуванні критерію співмірності витрат на оплату послуг адвоката суд користується досить широким розсудом, який, тим не менш, повинен ґрунтуватися на критеріях, визначених у частині четвертій статті 126 ГПК України. Ці критерії суд застосовує за наявності наданих стороною, - яка вказує на неспівмірність витрат, - доказів та обґрунтування невідповідності заявлених витрат цим критеріям.

Аналіз наведених норм частини четвертої статті 126 ГПК України, а також частини п`ятої статті 129 цього Кодексу дає суду підстави для висновку, що для вирішення питання про розподіл судових витрат суд має враховувати: пов`язаність цих витрат із розглядом справи; обґрунтованість та пропорційність предмету спору; ціну позову, значення справи для сторін; вплив результату її вирішення на репутацію сторін, публічний інтерес справи; поведінку сторони під час розгляду справи (зловживання стороною чи її представником процесуальними правами тощо); дії сторони щодо досудового врегулювання справи та врегулювання спору мирним шляхом.

При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін. Ті самі критерії застосовує Європейський суд з прав людини, присуджуючи судові витрат на підставі ст. 41 Конвенції. Зокрема, згідно з його практикою заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим (рішення у справі "East/West Alliance Limited" проти України", заява N 19336/04).

У рішенні Європейського суду з прав людини у справі Лавентс проти Латвії зазначено, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір.

Разом з цим, за наслідками здійсненої оцінки розміру судових витрат, понесених відповідачем на правничу допомогу у зв`язку з розглядом справи, через призму критеріїв, встановлених частиною четвертою статті 126 та частиною п`ятою статті 129 ГПК України, та враховуючи обсяг виконаних адвокатом Бабіч Т.Г. робіт, суд доходить висновку про наявність підстав для не покладення на позивача усіх витрат на професійну правничу допомогу відповідача, на користь якого ухвалено судове рішення.

Судом враховано, що у постановах Верховного Суду від 07.11.2019 у справі № 905/1795/18 та від 08.04.2020 у справі № 922/2685/19 висловлено правову позицію, за якою суд не зобов`язаний присуджувати стороні, на користь якої відбулося рішення, всі його витрати на адвоката, якщо, керуючись принципами справедливості, пропорційності та верховенством права, встановить, що розмір гонорару, визначений стороною та його адвокатом, є завищеним щодо іншої сторони спору, зважаючи на складність справи, витрачений адвокатом час, та неспіврозмірним у порівнянні з ринковими цінами адвокатських послуг.

Верховний Суд неодноразово звертав увагу на те, що при визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін (пункт 21 додаткової постанови Великої Палати Верховного Суду від 19.02.2020 у справі № 755/9215/15-ц).

Отже, при визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності) та критерію розумності їхнього розміру, з урахуванням конкретних обставин справи та доводів сторін.

Таким чином, вирішуючи заяву сторони судового процесу про компенсацію понесених нею витрат на професійну правничу допомогу, суду належить дослідити та оцінити додані заявником до заяви документи на предмет належності, допустимості та достовірності відображеної у них інформації. Зокрема, чи відповідають зазначені у документах дані щодо характеру та обсягу правничої допомоги, наданої адвокатом, документам, наявним у судовій справі, чи не вчиняв адвокат під час розгляду справи дій, які призвели до затягування розгляду справи, зокрема, але не виключно, чи не подавав явно необґрунтованих заяв і клопотань, чи не включено у документи інформацію щодо витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, які не підтверджені належними доказами та навпаки, якими доказами підтверджується заявлена до відшкодування сума, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги.

Такі докази, відповідно до частини першої статті 86 Господарського процесуального кодексу України, суд оцінює за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

При цьому, згідно з статтею 74 Господарського процесуального кодексу України, сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Подані на підтвердження таких витрат докази мають окремо та у сукупності відповідати вимогам статей 75-79 Господарського процесуального кодексу України.

У пункті 4.16 постанови від 30.11.2020 у справі № 922/2869/19 Верховний Суд вказав, що висновки суд має право зменшити розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, які підлягають розподілу між сторонами, за клопотанням іншої сторони та суд має право зменшити суму судових витрат, встановивши їх неспіврозмірність, незалежно від того, чи подавалося відповідачами відповідне клопотання не є тотожними за своєю суттю, і фактично другий висновок відповідає викладеному в пункті 6.1 постанови об`єднаної палати Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 03.10.2019 у справі № 922/445/19, що під час вирішення питання про розподіл судових витрат господарський суд за наявності заперечення сторони проти розподілу витрат на адвоката або з власної ініціативи, керуючись критеріями, що визначені частинами 5-7, 9 статті 129 Господарського процесуального кодексу України, може не присуджувати стороні, на користь якої ухвалено судове рішення, всі її витрати на професійну правову допомогу. Суд має враховувати, що розмір відшкодування судових витрат, не пов`язаних зі сплатою судового збору, не повинен бути непропорційним до предмета спору. У зв`язку з наведеним суд з урахуванням конкретних обставин, зокрема ціни позову, може обмежити такий розмір з огляду на розумну необхідність судових витрат для конкретної справи.

Суд вважає, що вартість послуг, яка зазначена представником відповідача у заяві про розподіл судових витрат у розмірі 40000,00 грн. є завищеною та неспівмірною із об`ємом та кількістю наданих адвокатом послуг та не може бути підставою для надмірного збагачення.

Враховуючи викладене та те, що розмір витрат на професійну правничу допомогу, який представник відповідача просить відшкодувати за рахунок позивача, є завищеним та неспівмірним з обсягом наданих послуг, суд вважає, що заява представника відповідача про розподіл судових витрат підлягає до часткового задоволення, розмір витрат на професійну правничу допомогу в суді, який підлягає відшкодуванню складає 20 000,00 грн.

До суду з позовними вимогами звертався Ткачук Річард Миколайович в інтересах Товариства з обмеженою відповідальністю Шпола-Продукт.

Таким чином, суд вважає за необхідне покласти відшкодування 20 000, 00 грн судових витрат відповідача саме на ОСОБА_2 .

Керуючись статтями 86, 123, 126, 129, 241, 244 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд

ВИРІШИВ:

Заяву представника відповідача про ухвалення додаткового рішення з розподілу судових витрат на професійну правничу допомогу задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_2 ( АДРЕСА_1 , код НОМЕР_1 , д.н. ІНФОРМАЦІЯ_1 ) на користь ОСОБА_1 ( АДРЕСА_2 , код НОМЕР_2 ) 20000,00 грн судових витрат на професійну правничу допомогу.

В іншій частині у задоволенні заяви відмовити.

Додаткове рішення суду набирає законної сили в порядку та строки визначені ст. 241 Господарського процесуального кодексу України.

Додаткове рішення може бути оскаржене до Північного апеляційного господарського суду протягом двадцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Видати наказ після набрання рішенням законної сили.

Повне додаткове рішення складене та підписане 29 грудня 2023 року.

Суддя О.В. Чевгуз