ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27.12.2023м. ДніпроСправа № 904/6032/21 (904/5404/23)

Господарський суд Дніпропетровської області у складі судді Соловйової А.Є., за участю секретаря судового засідання Сулими Д.В., розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку загального позовного провадження справу

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "ДАТА ФІНАНС", м. Київ

до Акціонерного товариства "Державний експортно-імпортний банк України", м. Київ

відповідача-2 Товариства з обмеженою відповідальністю "Торговий Дім-Ніко", м.Київ

відповідача-3 Товариства з обмеженою відповідальністю "Ніко Інвест", м.Дніпро

Третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідача-3 - розпорядника майна ТОВ "Ніко Інвест" Штельманчука Михайла Сергійовича, м. Дніпро

про визнання недійсними підпунктів та пунктів Кредитного договору

Представники:

від позивача: Пономарьов В.Д., ордер серія АЕ №1243751 від 29.11.2023

від відповідача-1: Малік Т.І.

від відповідача-2: не з`явився

від відповідача-3: не з`явився

від третьої особи: не з`явився

СУТЬ СПОРУ:

Товариство з обмеженою відповідальністю "Фінансова компанія "ДАТА ФІНАНС" звернулось до Господарського суду Дніпропетровської області з позовом до відповідача-1 Акціонерного товариства "Державний експортно-імпортний банк України", відповідача-2 Товариства з обмеженою відповідальністю "Торговий Дім-Ніко", відповідача-3 Товариства з обмеженою відповідальністю "Ніко Інвест", в якому просить суд:

1. Прийняти дану позовну заяву та відкрити провадження з її розгляду

2. Залучити до участі у справі в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні Відповідачів - розпорядника майна ТОВ «Ніко Інвест», арбітражного керуючого Штельманчука Михайла Сергійовича (свідоцтво №194 від 28.02.2013, поштова адреса: 49044, м.Дніпро, б-р Катеринославський, 2 офіс 610, кім. 5).

3. Здійснювати розгляд справи у порядку загального позовного провадження.

4. Визнати недійсними окремі підпункти пунктів та пункти Кредитного договору №151313К8 від 14.06.2013, укладеного між Публічним акціонерним товариством "Державний експортно-імпортний банк України" та Товариством з обмеженою відповідальністю «ТОРГОВИЙ ДІМ-НІКО» (зі змінами, внесеними додатковими угодами), укладеного в рамках Генеральної кредитної угоди №15111N2 від 11.04.2012, а саме:

- пункт 2.6. статті 2 Кредитного договору «Предмет договору» в частині посилання на зобов`язання Позичальника сплачувати Банку комісію за управління кредитною лінією;

- підпункти 3.2.1.1. - 3.2.1.3. пункту 3.2. статті 3 Кредитного договору «Комісія за управління кредитною лінією»;

- пункт 4.3. статті 4 Кредитного договору «Зміна розміру ставки комісії за управління»;

- підпункти 5.10.3. та 5.10.4. пункту 5.10. статті 5 Кредитного договору в частині посилання на комісію за управління;

- пункт 6.7. статті б Кредитного договору;

- пункт 6.12. статті 6 Кредитного договору в частині посилання на комісію за управління кредитною лінією;

- пункт 6.13. статті б Кредитного договору в частині посилання на комісію за управління кредитною лінією.

5. Визнати недійсними окремі підпункти пунктів договору поруки №18-48ZP0015 від 07.09.2018, укладеного між Публічним акціонерним товариством «Державний експортно-імпортний банк України», Товариством з обмеженою відповідальністю «ТОРГОВИЙ ДІМ-НІКО» та Товариством з обмеженою відповідальністю «НІКО ІНВЕСТ»

(зі змінами, внесеними додатковими угодами), а саме:

- підпункт 1.1.2. пункту 1 договору поруки в частині сплати комісій, а саме: комісій за управління кредитною лінією;

- підпункт 4.2.1. пункту 4.2. договору поруки в частині зобов`язання Поручителя сплатити Кредитору зазначену у повідомленні суму основного зобов`язання, а саме: комісій за управління кредитною лінією;

- підпункт 6.1.8. пункту 6 договору поруки в частині надання Поручителем згоди на забезпечення порукою, наданою цим договором поруки, виконання зобов`язань Позичальника та його правонаступників за Кредитним договором, у тому числі з урахуванням всіх змін та доповнень до Кредитного договору, що будуть внесені Кредитором та Позичальником (його правонаступниками) до Кредитного договору у майбутньому, щодо збільшення та зменшення комісійної винагороди за Кредитним договором, а саме: збільшення та зменшення комісійної винагороди за управління кредитною лінією;

- підпункт 6.1.9. пункту 6 договору поруки в частині надання Поручителем Кредитору та Позичальнику (його правонаступникам) згоди на внесення ними будь-яких змін та доповнень до Кредитного договору щодо збільшення та зменшення розмірів комісійної винагороди, а саме: збільшення та зменшення розмірів комісійної винагороди за управління кредитною лінією.

6. Судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покласти на Відповідачів.

Судом за допомогою автоматизованої системи документообігу суду встановлено, що 08.07.2021 Господарським судом Дніпропетровської області відносно відповідача-3 - Товариства з обмеженою відповідальністю "НІКО ІНВЕСТ" (49126, м.Дніпро, вул.Космічна, буд.27Д, ) відкрито провадження у справі про банкрутство №904/6032/21, що перебуває на розгляді судді Господарського суду Дніпропетровської області Соловйової А.Є.

21.10.2019 року набув чинності Кодекс України з процедур банкрутства.

Відповідно до положень частини 1, 2 статті 7 Кодексу України з процедур банкрутства передбачено, що спори, стороною в яких є боржник, розглядаються господарським судом за правилами, передбаченими Господарським процесуальним кодексом України, з урахуванням особливостей, визначених цією статтею. Господарський суд, у провадженні якого перебуває справа про банкрутство, в межах цієї справи вирішує всі майнові спори, стороною в яких є боржник; спори з позовними вимогами до боржника та щодо його майна; спори про визнання недійсними результатів аукціону; спори про визнання недійсними будь-яких правочинів, укладених боржником; спори про повернення (витребування) майна боржника або відшкодування його вартості відповідно; спори про стягнення заробітної плати; спори про поновлення на роботі посадових та службових осіб боржника; спори щодо інших вимог до боржника. Склад учасників розгляду спору визначається відповідно до Господарського процесуального кодексу України.

Відповідно до витягу з протоколу передачі судової справи раніше визначеному складу суду, на підставі положень частини 3 ст.7 Кодексу України з процедур банкрутства матеріали справи №904/6032/21(904/5404/23) передані до розгляду судді Соловйовій А.Є.

Ухвалою суду від 13.10.2023 прийнято матеріали справи №904/6032/21(904/5404/23) за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Фінансова компанія "ДАТА ФІНАНС" до відповідача-1 Акціонерного товариства "Державний експортно-імпортний банк України", відповідача-2 Товариства з обмеженою відповідальністю "Торговий Дім-Ніко", відповідача-3 Товариства з обмеженою відповідальністю "Ніко Інвест" про визнання недійсними підпунктів та пунктів кредитного договору. Розгляд справи постановлено здійснювати за правилами загального позовного провадження. Призначено підготовче засідання на 02.11.2023 о 13:45 год. Залучено до участі у справі в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідачі-1,2,3 - розпорядника майна ТОВ "Ніко Інвест" Штельманчука Михайла Сергійовича (свідоцтво №194 від 28.02.2013, 49044, м.Дніпро, бул.Катеринославський, буд. 2, офіс 610, кім. 5).

01.11.2023 від відповідача-1 надійшло клопотання б/н від 01.11.2023 про долучення документів до матеріалів справи, додатком до якого, зокрема є відзив б/н від 01.11.2023 на позовну заяву, в якому АТ "Державний експортно-імпортний банк України" просить суд відмовити в задоволення позовних вимог.

Суд долучив подані документи до матеріалів справи.

У підготовче засідання, призначене на 02.11.2023, представники відповідачів-2,3 та третьої особи не з`явились, про дату час та місце проведення підготовчого засідання повідомлені належним чином.

У підготовче засідання, призначене на 02.11.2023,з`явився представник позивача та представник відповідача-1.

Ухвалою суду від 02.11.2023 відкладено підготовче засідання на 29.11.2023 о 13:45 год.

07.11.2023 позивачем подано відповідь б/н від 06.11.2023 на відзив на позовну заяву.

29.11.2023 позивачем подано клопотання б/н від 29.11.2023 про долучення документів до матеріалів справи, додатком до якого є копія Виписки з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань, з якої вбачається, що позивачем було здійснено заміну найменування, а саме замість - Товариство з обмеженою відповідальністю "Фінансова компанія "ДАТА ФІНАНС", на нове - Товариство з обмеженою відповідальністю "ДАТА ФІНАНС".

Суд долучив подані документи до матеріалів справи.

У підготовче засідання, призначене на 29.11.2023, представники відповідачів-2,3 та третьої особи не з`явились, про дату, час та місце проведення підготовчого засідання повідомлені належним чином.

У підготовче засідання, призначене на 29.11.2023, з`явився представник позивача.

У підготовчому засіданні, призначеному на 29.11.2023, в режимі відеоконференції приймав участь представник відповідача-1.

Представник позивача оголосив зміст поданої відповіді на відзив відповідача-1.

Представник позивача зазначив про відсутність заяв, клопотань, пояснень, які мають бути розглянуті в порядку підготовчого провадження.

Ухвалою суду від 29.11.2023, закрито підготовче провадження. Справу призначено до розгляду по суті в засіданні на 13.12.2023 о 13:45 год.

У судове засідання, призначене на 13.12.2023, представники відповідачів-2,3 та третьої особи не з`явились, про дату, час та місце проведення підготовчого засідання повідомлені належним чином.

У судове засідання, призначене на 13.12.2023, з`явився представник позивача.

У судовому засіданні, призначеному на 13.12.2023, в режимі відеоконференції приймав участь представник відповідача-1.

Суд заслухав вступне слово представника позивача.

Суд заслухав вступне слово представника відповідача-1.

Суд здійснив дослідження доказів у справі.

Ухвалою суду від 13.12.2023 відкладено судове засідання на 20.12.2023 о 13:45 год.

У судове засідання, призначене на 20.12.2023, з`явився представник позивача.

У судовому засіданні в режимі відеоконференції мав намір прийняти участь представник відповідача-1.

20.12.2023 з 11:15 год. до 17:15 год. не працювала (була недоступна) підсистема відеоконференцзв`язку ЄСІТС, що унеможливило проведення судового засідання в режимі відеоконференції. Вказане підтверджується Актом Господарського суду Дніпропетровської області №56/23.

Ухвалою суду від 20.12.2023 відкладено судове засідання на 27.12.2023 о 12:50 год.

У судовому засіданні, призначеному на 27.12.2023, в режимі відеоконференції приймав участь представник позивача на представник відповідача-1.

В судовому засіданні 27.12.2023 оголошено вступну та резолютивну частини рішення.

Дослідивши матеріали справи, заслухавши представника позивача, господарський суд

ВСТАНОВИВ:

11.04.2012 між AT «Укрексімбанк» та ТОВ «ТОРГОВИЙ ДІМ-НІКО» укладено Генеральну кредитну угоду №151112N2, iз змінами i доповненнями, відповідно до умов якої Кредитор здійснює із ТОВ «ТОРГОВИЙ ДІМ-НІКО» кредитні операції в межах лімітів, визначених умовами Генеральної угоди, на підставі та з урахуванням умов кредитних договорів, які укладаються за домовленістю сторін відповідно до положень Генеральної угоди.

Так, в рамках Генеральної кредитної угоди №151112N2 від 11.04.2012 між AT «Укрексімбанк» та ТОВ «ТОРГОВИЙ ДІМ-НІКО» укладено кредитний договір №151313К8 від 14.06.2013, за умовами якого Кредитор надає ТОВ «ТОРГОВИЙ ДІМ-НІКО», як позичальнику, кредит, а Позичальник зобов`язується повернути його та сплатити проценти за кредитом, комісії та інші платежі за цим Договором.

ТОВ "НікоІнвест" за кредитним договором №151313К8 від 14.06.2013 є майновим i фінансовим поручителем за виконання зобов`язань ТОВ «ТОРГОВИЙ ДІМ-НІКО».

З метою забезпечення виконання зобов`язань ТОВ «ТОРГОВИЙ ДІМ-НІКО» за Генеральною угодою та Кредитним договором між AT «Укрексімбанк» та ТОВ "НікоІнвест" укладено наступні договори забезпечення:

- Іпотечний договір №27114Z35 від 18.07.2014, укладений між AT «Укрексімбанк» (іпотекодержатель) та ТОВ "НікоІнвест" (іпотекодавець), зі змінами i доповненнями, за умовами якого ТОВ "НікоІнвест" передало іпотекодержателю в іпотеку належне йому нерухоме майно.

Відповідно до повідомлення AT «Укрексімбанк» №0400613/27914-20 від 04.12.2020 заставна вартість предмета іпотеки складає - 10 835 077,00 грн;

- Іпотечний договір №151313Z48 від 17.06.2013, укладений між AT «Укрексімбанк» (іпотекодержатель), ТОВ «Ніко Авто Інвест» (іпотекодавець-1) та ТОВ «Ніко Інвест» (іпотекодавець-2), зi змінами i доповненнями, за умовами якого іпотекодавець-1 та іпотекодавець-2 передали Іпотекодержателю в іпотеку належне ім нерухоме майно.

Відповідно до повідомлення AT «Укрексімбанк» про нову заставну вартість предмета іпотеки №0400613/27912-20 від 04.12.2020 заставна вартість предмета іпотеки: 46 235 850,00 грн.

Відповідно до п. 1.3. іпотечного договору №151313Z48 від 17.06.2013: 80/100 частини предмета іпотеки належать ТОВ "Ніко Інвест", а саме: автомобільний комплекс (в складі станції технічного обслуговування, складських та інших побутових будівель i споруд) загальною площею 3319,70 кв.м. , в тому числі: автосалон (літ. XIII (цифра)) площею 3288,80 кв.м., склад запчастин та автомобільних мастил (літ. XIV (цифра)) площею 10,40 кв.м., котельня (літ. X) площею 20,50 кв.м., що розташований за адресою: м. Київ, вул. Новокостянтинівська, буд. 4 а.

Таким чином, розмір заставної вартості частини предмета іпотеки, що належить ТОВ «Ніко Інвест», складає 36 988 680,00 грн (80 % від 46 235 850,00 грн).

- Іпотечний договір №151313Z47 від 17.06.2013, укладений між АТ «Укрексімбанк» (Іпотекодержатель) та ТОВ «Ніко Інвест» (Іпотекодавець), зі змінами і доповненнями, за умовами якого Іпотекодавець передав Іпотекодержателю в іпотеку належне йому нерухоме майно.

Відповідно до повідомлення АТ «Укрексімбанк» №0400613/27916-20 від 04.12.2020 про нову заставну вартість предмета іпотеки, заставна вартість предмета іпотеки складає - 17 461 125,00 грн;

- Договір поруки №18-48ZР0015 від 07.09.2018, укладений між АТ «Укрексімбанк» (Кредитор) та ТОВ «Ніко Інвест» (Поручитель), відповідно до умов якого Поручитель взяв на себе обов`язок солідарно відповідати перед Банком за своєчасне та повне виконання Позичальником основного зобов`язання за кредитним договором.

У зв`язку з невиконанням ТОВ «ТОРГОВИЙ ДІМ-НІКО» зобов`язань за кредитним договором №151313К28 від 14.06.2013, АТ «Укрексімбанк» в рамках справи про банкрутство звернулось із завою про визнання грошових вимог до ТОВ «Ніко Інвест», яке є майновим та фінансовим поручителем за вищевказаним кредитним договором.

Таким чином, на розгляді в Господарському суді Дніпропетровської області перебуває заява про визнання грошових вимог АТ «Укрексімбанк» до ТОВ «Ніко Інвест», які ґрунтуються на невиконанні ТОВ «Ніко Інвест», як майновим та фінансовим поручителем, умов кредитного договору №151313К8 від 14.06.2013 (зі змінами, внесеними додатковими угодами) (далі - Кредитний договір), укладеного між АТ "Укрексімбанк" та ТОВ «ТОРГОВИЙ ДІМ-НІКО» у межах і на умовах Генеральної кредитної угоди №151112N2 від 11.04.2012, загальний розмір яких за цим Кредитним договором становить 150 785 044,61 грн.

Частиною 3 статті 215 Цивільного кодексу України унормовано, що якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин).

Відповідно до приписів пункту 2.10 Постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 29.05.2013 №11 «Про деякі питання визнання правочинів (господарських договорів) недійсними», чинне законодавство прямо не визначає кола осіб, які можуть бути позивачами у справах, пов`язаних з визнанням правочинів недійсними, господарському суду для вирішення питання про прийняття позовної заяви слід керуватися правилами статей 1 і 2 Господарського процесуального кодексу України. Отже, крім учасників правочину (сторін за договором), а в передбачених законом випадках - прокурора, державних та інших органів позивачем у справі може бути будь-яке підприємство, установа, організація, а також фізична особа, чиї права та охоронювані законом інтереси порушує цей правочин.

Аналіз наведених норм дає змогу дійти висновку, що кожна особа (в тому числі й Позивач) має право на захист свого порушеного, невизнаного або оспорюваного права чи законного інтересу, який не суперечить загальним засадам чинного законодавства. Порушення, невизнання або оспорювання суб`єктивного права є підставою для звернення особи за захистом свого права із застосуванням відповідного способу захисту.

Позивач зазначив, що ознайомившись з умовами Кредитного договору, ТОВ «ФК «Дата Фінанс» виявлено наявність у ньому пунктів, які суперечать вимогам чинного законодавства, що призводить до порушення прав та інтересів як позичальника - ТОВ «ТОРГОВИЙ ДІМ-НІКО», так і самого Боржника у справі про банкрутство - ТОВ «Ніко Інвест», яке виступає майновим та фінансовим поручителем за вказаним кредитним договором, так і його кредиторів, в тому числі ТОВ «ФК «Дата Фінанс».

Частиною 1 статті 45 Кодексу України з процедур банкрутства (далі - КУзПБ) визначено, що конкурсні кредитори за вимогами, що виникли до дня відкриття провадження у справі про банкрутство, зобов`язані подати до господарського суду письмові заяви з вимогами до боржника, а також документи, що їх підтверджують, протягом 30 днів з дня офіційного оприлюднення оголошення про відкриття провадження у справі про банкрутство.

Частиною другою статті 47 КУзПБ передбачено, що ухвала попереднього засідання є підставою для визначення кількості голосів, які належать кожному конкурсному кредитору під час прийняття рішення на зборах (комітеті) кредиторів. Для визначення кількості голосів для участі у представницьких органах кредиторів зі складу вимог конкурсних кредиторів виключається неустойка (штраф, пеня).

Відповідно до частини четвертої статті 48 КУзПБ конкурсні кредитори мають на зборах кредиторів кількість голосів, пропорційну сумі вимог кредиторів, включених до реєстру вимог кредиторів за результатами попереднього засідання господарського суду ти кратну одній тисячі гривень.

Частинами п`ятою та шостою статті 48 КУзПБ передбачено, що до компетенції зборів кредиторів належить прийняття рішення про:

1) визначення кількісного складу та обрання членів комітету кредиторів;

2) дострокове припинення повноважень комітету кредиторів або окремих його членів;

3) схвалення плану санації боржника та схвалення внесення змін до нього;

4) звернення до господарського суду з клопотанням про введення наступної

процедури у справі про банкрутство;

5) обрання арбітражного керуючого у разі відсторонення арбітражного керуючого,

визнеченого Єдиною судовою інформаційно-телекомунікаційною системою, від виконаний

повноважень;

6) інші питання, передбачені цим Кодексом, у тому числі віднесені до компетенції

комітету кредиторів.

На час дії процедури банкрутства збори кредиторів обирають комітет кредиторів у складі не більше ніж сім осіб.

Кредитор, який має 25 і більше відсотків голосів, автоматично включається де складу комітету кредиторів.

Також статтею 48 КУзПБ визначена компетенція комітету кредиторів, до якої належить:

1) обрання голови комітету;

2) скликання зборів кредиторів;

3) звернення до господарського суду з вимогою про визнання правочинів (договорів)

боржника недійсними на будь-якій стадії процедури банкрутства;

4) звернення до господарського суду з клопотанням про призначення арбітражного

керуючого, припинення повноважень арбітражного керуючого та про призначення іншого

арбітражного керуючого;

5) надання згоди на продаж майна боржника (крім майна, що є предметом

забезпечення) та погодження умов продажу майна боржника (крім майна, що є предметом

забезпечення) у процедурі санації відповідно до плану санації або у процедурі ліквідації

банкрута;

6) внесення пропозицій господарському суду щодо продовження або скорочення

строку процедур розпорядження майном боржника чи санації боржника;

7) інші питання, передбачені цим Кодексом

Тобто, можливість впливати на рішення зборів кредиторів, бути обраним до комітету кредиторів та приймати будь-які рішення, що стосуються подальшого провадження у справі про банкрутство та які належать до компетенції комітет), напряму залежить від кількості голосів, яку має такий кредитор.

Кредитний договір №151313К8 від 14.06.2013, укладений між АТ «Укрексімбанк» та ТОВ «ТОРГОВИЙ ДІМ-НІКО», у чинній редакції та договір поруки №18-482ZP0015 від 07.09.2018, укладений між АТ «Укрексімбанк», ТОВ «ТОРГОВИЙ ДІМ-НІКО» та ТОВ «Ніко Інвест», як поручителем, на думку Позивача містять незаконні положення, наявність яких у зв`язку з відкриттям провадження у справі про банкрутство ТОВ «Ніко Інвест» порушує права ти інтереси Позивача, оскільки їх оскаржувані підпункти та пункти впливають на розмір кредиторських вимог АТ «Укрексімбанк», що, у випадку визнання його заявлених вимог, безпідставно надає останньому більшу кількість голосів на загальних зборах та на засіданні комітету кредиторів і, як наслідок, можливість мати більший вплив на прийняття рішень зборів та комітету кредиторів.

Крім того, частиною третьою статті 64 КУзПБ передбачено, що у разі недостатності коштів, одержаних від продажу майна банкрута, для повного задоволення всіх вимог однієї черги вимоги задовольняються пропорційно до суми вимог, що належить кожному кредитору однієї черги.

Таким чином, розмір кредиторських вимог АТ «Укрексімбанк», визначений на підставі оскаржуваних підпунктів та пунктів договорів, безпосередньо при задоволенні вимог кредиторів впливає на розмір коштів, які будуть направлені на погашення кредиторських вимог інших кредиторів тієї ж черги, в тому числі ТОВ «ФК «Дата Фінанс».

Отже, позивач вважає, що оскаржувані пункти Кредитного договору та договору поруки безпосередньо порушують права як ТОВ «ФК «Дата Фінанс», так і інших кредиторів у справі про банкрутство ТОВ «Ніко Інвест».

Щодо оскаржуваних пунктів Кредитного договору №151313К8 від 14.06.2013 та підстави визнання їх недійсними, позивач посилається на таке.

Як вже було зазначено вище, на розгляді в Господарському суді Дніпропетровської області знаходиться заява АТ «Укрексімбанк» про визнання грошових вимог до ТОВ «Ніко Інвест» загальний розмір яких за цим Кредитним договором становить 150 785 044,61грн, з яких:

- 65 284 882,00 грн - забезпечені заставою майна Боржника;

- 85 500 162,61 грн - незабезпечені заставою майна Боржника вимоги Банку, які підлягають погашенню в наступній черговості:

* 84 311 253,57 грн (залишок незабезпечених заставою майна Боржника вимог Банку за заборгованістю за основним боргом, процентами, комісіями та іншими зобов`язаннями);

* 1 188 909,04 грн (пеня) - шоста черга.

Комісія за управління кредитом, відповідно до розрахунку АТ «Укрексімбанк» за Кредитним договором, становить 1 323 520,74 грн.

Відповідно до пункту 2.1. Кредитного договору Банк надає позичальнику кредит, а Позичальник зобов`язується повернути Кредит та сплатити Проценти за Кредитом, комісії та інші платежі за цим Договором.

Пунктом 2.6 Кредитного договору передбачено, що у межах цього Договору Позичальник сплачує Банку Проценти за Кредитом, комісію за відкриття кредитної лінії. комісію за управління кредитною лінією та інші комісії/плати за цим Договором, у розмірах та на умовах цього Договору.

Пункт 3.2. статті 3 Кредитного договору встановлює комісію за Кредитом, яка відповідно до умов цього пункту складається з:

- Комісії за управління кредитною лінією;

- Комісії за зміну умов кредитного договору.

Комісія за зміну умов кредитного договору не входить до складу кредиторських вимог АТ «Укрексімбанк», а отже, не впливає на права та обов`язки ТОВ «ФК «Дата Фінанси.

Стосовно комісії за управління кредитною лінією, то як було зазначено, АТ «Укрексімбанк» за Кредитним договором заявлено її у розмірі 1 323 520,74 грн, порядок нарахування та розмір якої встановлюється Кредитним договором.

Так, відповідно до підпункту 3.2.1.1. Кредитного договору розмір ставки комісії за управління 0,0425 (нуль цілих чотириста двадцять п`ять десятитисячних) % від Ліміту заборгованості, зазначеного у Графіку зміни Ліміту заборгованості.

У разі перевищення Основного боргу над Лімітом заборгованості, зазначеним у Графіку зміни Ліміту заборгованості, а також, якщо відповідно до Графіку зміни Ліміту заборгованості, період вибірки кредитних коштів закінчено, базою для нарахування комісії за управління є сума Основного боргу.

Підпунктом 3.2.1.2. Кредитного договору передбачено, що розмір ставки комісії за управління змінюється у випадку та в порядку, що передбачені у пункті 4.3 цього Договору.

Відповідно до підпункту 3.2.1.3. Кредитного договору комісія за управління нараховується починаючи з дати набуття чинності цим Договором відповідно до підпункту 14.1.1 цього Договору і закінчуючи датою повного виконання зобов`язань з погашення Кредиту (включно), але не більше 90 днів з дати повного погашення Кредиту, визначеної згідно з пунктом 6.4. цього Договору.

Перший період нарахування комісії за управління починається з дати набуття чинності цим Договором і закінчується останнім календарним днем місяця набуття чинності цим Договором. Наступні періоди нарахування комісії за управління (крім останнього періоду) - кожний календарний місяць.

Також цим же підпунктом Кредитного договору встановлюються правила визначення останнього періоду нарахування комісії за управління.

Встановлюють умови нарахування комісії за управління і інші пункти Кредитного договору:

- пункт 4.3. статті 4 Кредитного договору встановлює умови зміни розміру ставки комісії за управління;

- підпункти 5.10.3. та 5.10.4 пункту 5.10 статті 5 Кредитного договору містять посилання на комісію за управління в контексті випадків, коли надання Позичальнику Кредиту не здійснюється;

- пункт 6.5. статті 6 Кредитного договору встановлює порядок сплати, в тому числі комісій, на рахунок, відкритий відповідно до підпункту (б) пункту 5.11. статті 5 Кредитного

договору;

- пункт 6.7. статті 6 Кредитного договору встановлює порядок сплати комісії за управління;

- пункт 6.12. статті 6 Кредитного договору встановлює наслідки порушення термінів / строків погашення, в тому числі комісії за управління;

- пункт 6.13. статті 6 Кредитного договору встановлює черговість здійснення платежів за Кредитним договором, якщо суми, що вноситься у рахунок погашення кредиту, сплати процентів за кредитом, комісії за управління та інших плат за цим Договором, недостатньо для погашення Кредиту разом з процентами та іншими платами за цим Договором;

- пункт 6.16. статті 6 Кредитного договору встановлює умову, за якою розірвання кредитного договору є можливим - виконання Позичальником зобов`язань щодо сплати, в тому числі комісій, зокрема і комісій за управління;

- підпункт 8.1.5. пункту 8.1. статті 8 Кредитного договору встановлює право Банку у разі прострочення Позичальником термінів / строків сплати, в тому числі комісій (зокрема і комісій за управління), вимагати дострокового виконання грошових зобов`язань за іншими договорами, укладеними з Банком, забезпеченням за якими виступає предмет застави / іпотеки, наданий згідно з Гарантійними документами у забезпечення виконання грошових зобов`язань за цим Договором, та/або звернути стягнення на відповідний предмет застави / іпотеки;

- підпункт 9.2.3. пункту 9.2. статті 9 Кредитного договору передбачає обов`язок Позичальника своєчасно та у повному обсязі сплатити, в тому числі комісії за цим договором;

- підпункт 9.2.8. пункту 9.2 статті 9 Кредитного договору передбачає, що Позичальник зобов`язується здійснювати погашення кредиту, процентів за кредитом, комісій та інших платежів за цим Договором у повному обсязі протягом 10 (десяти) банківських днів з дня відправлення Банком Позичальнику повідомлення про необхідність такого погашення у випадках, передбачених підпунктами 9.2.8.1. - 9.2.8.5. кредитного договору;

- підпункт 9.2.10. пункту 9.2. статті 9 Кредитного договору передбачає, що Позичальник зобов`язується здійснювати реалізацію проекту з належною ефективністю з метою своєчасного погашення кредиту, сплати процентів за кредитом, комісій, інших платежів та виконання всіх інших зобов`язань за цим Договором.

Зміст договору поруки, пункти якого регулюють питання сплати ТОВ «Піко Інвест» комісії за управління кредитною лінією.

Відповідно до підпункту 1.1.2. пункту 1. Договору поруки: основне зобов`язання - усі та будь-які грошові зобов`язання Позичальника перед Кредитором, встановлені кредитним договором та чинним законодавством України, у тому числі, але не виключно, щодо повернення Кредитору суми кредиту, щодо сплати процентів за користування кредитом, комісій, штрафних санкцій (пені і штрафів) та інших платежів, а також щодо відшкодування Кредитору усіх збитків, завданих несвоєчасним виконанням або невиконанням зобов`язань за кредитним договором, та усіх витрат Кредитора, пов`язаних ч наданням, обслуговуванням та погашенням кредиту.

Згідно з пунктом 2.1. договору поруки: Поручитель зобов`язується солідарно відповідати перед Кредитором за своєчасне виконання Позичальником основного зобов`язання в повному обсязі.

Підпунктом 4.2.1. пункту 4.2. договору поруки визначено, що Поручителі, зобов`язаний не пізніше 10 (десяти) календарних днів з моменту отримання письмового повідомлення Кредитора про невиконання та/або неналежне виконання Позичальником (його правонаступниками) основного зобов`язання або в інший строк/термін, зазначений у відповідному повідомленні Кредитора, без будь-яких заперечень сплатити Кредитору зазначену у повідомленні суму основного зобов`язання.

Підпунктом 6.1.8. пункту 6. договору поруки передбачено, що Поручитель підтверджує, що укладенням цього договору він надає свою згоду на забезпечення порукою, наданою цим договором, виконання всіх зобов`язань Позичальника та його правонаступників за кредитним договором, у тому числі з урахуванням всіх змін та доповнень до кредитного договору, що будуть внесені Кредитором та Позичальником (його правонаступниками) до кредитного договору у майбутньому, у тому числі (але не виключно) змін та доповнень щодо реструктуризації та рефінансування заборгованості за кредитним договором, продовження та скорочення строку кредитування за кредитним договором, збільшення та зменшення розміру процентної ставки за кредитним договором, збільшення та зменшення розмірів комісійної винагороди за кредитним договором, встановлення нових та припинення діючих зобов`язань Позичальника за кредитним договором, а також інших змін та доповнень щодо змісту основного зобов`язання.

У відповідності до положень підпункту 6.1.9. пункту 6. договору поруки Поручитель підтверджує, що укладенням цього договору він надає Кредитору та Позичальнику (його правонаступникам) свою згоду на внесення ними будь-яких змін та доповнень до кредитного договору, у тому числі (але не виключно) змін та доповнень щодо реструктуризації та рефінансування заборгованості за кредитним договором, продовження та скорочення строк)' кредитування за кредитним договором, збільшення та зменшення розміру процентної ставки за кредитним договором, збільшення та зменшення розмірів комісійної винагороди за кредитним договором, встановлення нових та припинення діючих зобов`язань Позичальника за кредитним договором, а також інших змін та доповнень щодо змісту основного зобов`язання, внаслідок чого може збільшитися обсяг відповідальності Поручителя, без отримання додаткових згод Поручителя на внесення таких змін та доповнень.

Таким чином, позивач вважає, що розмір задоволених кредиторських вимог ТОВ «ФК «Дата Фінанс» залежить, в тому числі, і від розміру заявлених іншими конкурсними кредиторами вимог. У зв`язку з наведеним, мови Кредитного договору та договору поруки, що збільшують розмір грошових вимог іншого кредитора, в даному випадку АТ «Укрексімбанк», зумовлюють порушення прав Позивача на отримання у повному (більшому) обсязі грошових вимог боржника для погашення кредиторських вимог в процедурі банкрутства ТОВ «Ніко Інвест».

В матеріалах справи міститься відзив відповідача-1 на позовну заяву Товариства з обмеженою відповідальністю "Фінансова компанія "ДАТА ФІНАНС", в якому АТ "Державний експортно-імпортний банк України" заперечує проти задоволення позовних вимог позивача, вважає їх необґрунтованими та такими, що не підлягають задоволенню.

Дослідивши матеріали справи, оцінивши надані докази в їх сукупності, суд дійшов висновку про задоволення позовних вимог, виходячи з таких підстав.

Статтею 627 Цивільного кодексу України передбачено, що відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Свобода договору як одна із загальних засад цивільного законодавства (пункт 3 частини першої статті 3 ЦК України) є межею законодавчого втручання у приватні відносини сторін. Однак, останні у договорі можуть відступити від положень актіи цивільного законодавства та врегулювати свої відносини на власний розсуд, крім випадків, коли такий відступ неможливий у силу прямої вказівки акта законодавства, а також, якщо ці відносини врегульовані імперативними нормами.

Таким чином, сторони не можуть у договорі визначати взаємні права й обов`язки у спосіб, який суперечить існуючому публічному порядку, порушує положення Конституції України, не відповідає передбаченим статтею 3 ЦК України загальним засадам цивільного законодавства, що обмежують свободу договору, зокрема справедливості, добросовісності, розумності (пункт б частини першої статті 3 ЦК України).

Домовленість сторін договору про врегулювання своїх відносин всупереч існуючим у законодавстві обмеженням не спричиняє встановлення відповідного права та/або обов`язку, як і його зміни та припинення.

Тому підписання договору не означає безспірності його умов, якщо вони суперечать законодавчим обмеженням.

Також частиною третьою статті 509 Цивільного кодексу України передбачено, що зобов`язання має ґрунтуватися на засадах добросовісності, розумності та справедливості.

Беручи до уваги зазначені принципи, вбачається, що на позичальника не можна покладати обов`язок сплачувати платежі за послуги, за отриманням яких він до кредитодавця фактично не звертався.

Недотримання вказаних принципів призводить до порушення прав та інтересів учасників цивільного обороту. Виконання позичальником умов кредитного договору, встановлених із порушенням зазначених принципів, не приводить ці умови у відповідність до засад цивільного законодавства.

Щодо посилання відповідача-1, зокрема на ч. 2 ст. 55 Закону України "Про банки та банківську діяльність", а саме, що станом на дату укладення кредитного договору закон визначав, що банкам забороняється встановлювати процентні ставки та комісійні винагороди на рівні нижче собівартості банківських послуг у цьому банку, суд зазначає наступне.

Так, взаємовідносини банків з клієнтами (фізичними та юридичними особами) регулюються главою 9 Закону України "Про банки та банківську діяльність".

В свою чергу, положення Закону про те, що Банку забороняється встановлювати процентні ставки та комісійні винагороди на рівні нижче собівартості банківських послуг у цьому банку міститься в статті 53 "Забезпечення конкуренції у банківській системі", яка регулює питання конкуренції у банківській системі, а отже, взаємовідносини між банківськими установами та забезпечення конкуренції у банківській системі.

Суд зазначає, що відповідно до статті 1054 Цивільного кодексу України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.

Таким чином, суть зобов`язання за кредитним договором полягає в обов`язку банку надати гроші (кредит) позичальникові та в обов`язку останнього їх повернути і сплатити за користування ними проценти.

Частиною першою статті 1048 ЦК України передбачено, що позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України.

Відповідно до частини першої статті 1049 Цивільного кодексу України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.

Таким чином, суть зобов`язання за кредитним договором полягає в обов`язку банку надати гроші (кредит) позичальникові та в обов`язку останнього їх повернути і сплатити за користування ними проценти.

Відповідно до статті 55 Закону України «Про банки і банківську діяльність» банкам забороняється вимагати від клієнта придбання будь-яких товарів чи послуг від банку або від спорідненої чи пов`язаної особи банку як обов`язкову умову надання банківських послуг.

Пунктом 3 частини третьої статті 47 Закону України «Про банки та банківську діяльність» передбачено, що до банківських послуг належать, в тому числі розміщення залучених у вклади (депозити), у тому числі на поточні рахунки, коштів та банківських металів від свого імені, на власних умовах та на власний ризик.

В свою чергу, статтею 345 Господарського кодексу України визначено, що кредитні операції полягають у розміщенні банками від свого імені, на власних умовах та на власний ризик залучених коштів юридичних осіб (позичальників) та громадян. Кредитними визнаються банківські операції, визначені як такі законом про банки і банківську діяльність.

Таким чином, кредитування банком фізичних та юридичних осіб є однією з видів банківських послуг, яка надасться банком на користь фізичних та юридичних осіб.

Частиною п`ятнадцятою статті 47 Закону України "Про банки і банківську діяльність" визначено, що банк самостійно встановлює процентні ставки та комісійну винагороду зи надані послуги.

Комісія за управління кредитом, в свою чергу не відноситься до видів діяльності банку, у зв`язку з чим банк неповноважний стягувати з позичальника плату (комісію) за управління кредитом, адже такі дії не становлять банківську послугу, яку замовив позичальник (або супровідну до неї), а є наслідком реалізації прав та обов`язків банку за кредитним договором і відповідають економічним потребам лише самого банку.

Крім того, пунктом 3.2 статті 3 Кредитного договору передбачено встановлення комісії за управління кредитною лінією. Тому встановлення комісії за управління свідчить про встановлення подвійної оплати за послугу надання кредиту, що ставить Позичальники та Поручителя у невигідне положення порівняно з Банком, який збільшив свою економічну вигоду, не надаючи при цьому жодних додаткових послуг, окрім надання кредиту.

Так само, з огляду на вищевикладене, пункти договору поруки, які регулюють, зокрема, питання сплати ТОВ "Ніко Інвест", як фінансовим поручителем, комісії за управління кредитною лінією, а саме: підпункт 1.1.2. пункту 1, пункт 2.1., підпункт 4.2.1. пункту 4.2., підпункти 6.1.8. - 6.1.9. пункту 6, є незаконними в частині зобов`язання ТОВ «Ніко Інвест» здійснювати оплату відповідного платежу.

Так, щодо стягнення з Боржника надмірних коштів за користування кредитом, в тому числі комісії за управління кредитом, висловився Верховний Суд у наступних постановах:

- у постанові Верховного Суду від 20.03.2021 по справі №904/5748/18:

"59. На переконання судової колегії, суд апеляційної інстанції помилково ототожнив передбачену умовами договору винагороду із змінюваною процентною ставкою та зазначив, що її формула має значну кількість змінних величин, з яких неможливо визначити точну суму або відсоток, які мають бути в подальшому сплачені та фактичну кінцеву сукупну вартість кредиту, а також не визначає максимальний розмір збільшення процентної ставки, що не відповідає частині шостій статті 1056-1 ЦК України, оскільки законодавство не забороняє встановлювати у договорі кредитування за згодою сторін додаткових зобов`язань позичальника, які не обмежуються виключно сплатою процентів. Схожа правова позиція висловлена у постанові об`єднаної палати Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 19.03.2021 у справі № 904/2073/19.

60. Також необґрунтованими є вказівки суду апеляційної інстанції, що винагорода, визначена спірним пунктом А.10 договору, є комісійною винагородою (комісією), оскільки умови договору не визначають цю винагороду комісією, ця винагорода не містить ознак комісії, визначених цивільним законодавством і законами, що регулюють банківську діяльність. При цьому апеляційним судом не наведено жодних мотивів для подібних висновків.

Судова колегія відзначає, що, встановивши в кредитному договорі сплату комісії, банки повинні зазначати, які саме послуги за вказану комісію надаються позивачу, чого не міститься у спірному договорі.

Аналогічна позиція наведена Верховним Судом України у постанові від 16.11.2016 у справі № 234/169/15-ц.

Із цих же підстав відхиляються доводи касаційної скарги про те, що Законом України «Про банки і банківську діяльність» прямо передбачена можливість одночасного застосування процентів та комісійних винагород, оскільки, як вже зазначено, винагорода не містить ознак комісії, визначених цивільним законодавством і законами, що регулюють банківську діяльність, а також відсутнім є визначення у договорі, за яку саме послугу сплачується винагорода.";

- у постанові Верховного Суду від 03.08.2022 по справі №927/92/21(927/351/21):

"Наявність у Банку можливості стягувати з боржника надмірні кошти винагороди за користування кредитом перетворюється на джерело невиправданих додаткових прибутків та призводить до фактичної неоплатності боржника й порушує баланс прав та інтересів сторін договору.";

- у постанові Верховного Суду від 10.10.2019 у справі №904/8902/17:

"Тобто, принцип свободи договору не є безумовним, межі дії цього принципу визначаються критеріями справедливості, добросовісності, пропорційності, розумності, а погоджені сторонами умови договору повинні відповідати не лише вимогам цього Кодексу та інших актів цивільного законодавства, а й засадам справедливості, добросовісності, розумності як складової елемента загального конституційного принципу верховенства права.

У цьому контексті варто зазначити, що принцип справедливості, добросовісності і розумності обмежує дію принципу свободи договору. Учасники цивільних правовідносин можуть, зокрема укладати договори і на свій розсуд визначати їх умови, але з урахуванням прав і інтересів контрагентів.

З огляду на наведене колегія суддів погоджується з висновками судів попередніх інстанцій, що має місце порушення вимог принципу справедливості, добросовісності і розумності, і сплата винагороди (комісії) в установленому спірним договором порядку та розмірі не відповідає вимогам розумності та справедливості договору, передбаченим в ст. 627 ЦК України.";

- у постановах Верховного Суду від 12.04.2023 по справі №910/15808/19 та 12.04.2023 по справі №910/6178/20:

"У постанові Великої Палати Верховного Суду від 13.07.2022 у справі № 363/1834/17, висновками у якій скаржником обґрунтовано наявність підстави касаційного оскарження, передбаченої пунктом 1 частини 2 статті 287 ГПК, зазначено, що суть зобов`язання за кредитним договором полягає в обов`язку банку надати гроші (кредит) позичальникові та в обов`язку останнього їх повернути і сплатити за користування ними проценти.

Банкам забороняється вимагати від клієнта придбання будь-яких товарів чи послуг від банку або від спорідненої чи пов`язаної особи банку як обов`язкову умову надання банківських послуг (частина третя статті 55 Закону України «Про банки і банківську діяльність»), однією із яких є розміщення залучених у вклади (депозити), у тому числі на поточні рахунки, коштів та банківських металів від свого імені, на власних умовах та на власний ризик (пункт 3 частини третьої статті 47 цього Закону), зокрема надання споживчого кредиту. Тому банк не може стягувати з позичальника платежі за дії, які він вчиняє на власну користь (ведення кредитної справи, договору, розрахунок і облік заборгованості за кредитним договором тощо), чи за дії, які позичальник вчиняє на користь банку (наприклад, прийняття платежу від позичальника), чи за дії, що їх вчиняє банк або позичальник з метою встановлення, зміни, припинення правовідносин (укладення кредитного договору, внесення до нього змін тощо). Інакше кажучи, банк неповноважний стягувати з позичальника плату (комісію) за управління кредитом, адже такі дії не становлять банківську послугу, яку замовив позичальник (або супровідну до неї), а є наслідком реалізації прав та обов`язків банку за кредитним договором і відповідають економічним потребам лише самого банку.

З огляду на вищенаведене, вбачається, що в порушення принципів цивільного законодавства, а саме справедливості та добросовісності, на позичальника в особі ТОВ «ТОРГОВИЙ ДІМ-НІКО», так само як і на ТОВ «Ніко Інвест», яке є майновим ти фінансовим поручителем за ТОВ «ТОРГОВИЙ ДІМ-НІКО», покладено тягар у вигляді платежів - комісії за управління кредитною лінією, які ТОВ «ТОРГОВИЙ ДІМ-НІКО» не замовляло, та більш того, які відповідно до чинного законодавства не банківською послугою, яку Банк має право надавати та стягувати за нею плату.

ТОВ «ФК «Дата Фінанси є кредитором ТОВ «Ніко Інвест» з визнаними господарським судом вимогами до боржника, у зв`язку з чим має правомірні очікування щодо того, що його кредиторські вимоги будуть задоволені, якщо не в повному обсязі, то в максимальній частині за рахунок активів ТОВ «Ніко Інвест».

Посилання відповідача-1 , що позивачем не наведено жодних правових норм, якими він обґрунтовує свої позовні вимоги, що стосується визнання недійними в частині правочинів, суд вважає не обґрунтованим, оскільки домовленість сторін договору про врегулювання відносин всупереч існуючим у законодавстві обмеженням не спричиняє встановлення відповідного права та/або обов`язку, як і його зміни та припинення.

Тому підписання договору не означає безспірності його умов, якщо вони суперечать законодавчим обмеженням.

Відповідні висновки наведені Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 01.06.2021 у справі №910/12876/19.

За загальними положеннями про недійсність правочину, визначеними статтею 215 ЦК України, підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами 1-3, 5 та 6 статті 203 ЦК України.

Згідно із положеннями частин 1-3, 5, 6 статті 203 Цивільного кодексу України:

- зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також моральним засадам суспільства;

- особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності;

- волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі;

- правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним;

- правочин, що вчиняється батьками (усиновлювачами), не може суперечити правам та інтересам їхніх малолітніх, неповнолітніх чи непрацездатних дітей.

Отже, недійсність правочину зумовлюється наявністю недоліків його складових елементів, зокрема: незаконність змісту правочину, недотримання форми, невідповідність дефекту суб`єктного складу, невідповідність волевиявлення внутрішній волі.

Частиною 3 статті 215 ЦК України визначено, що якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин).

За змістом статті 215 ЦК України, вимога про визнання оспорюваного правочину недійсним може бути заявлена як однією зі сторін правочину, так і іншою заінтересованою особою, права та законні інтереси якої порушено вчиненим правочином.

Відповідно до частини першої статті 2 ГПК України завданням господарського судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів, пов`язаних із здійсненням господарської діяльності, та розгляд інших справ, віднесених до юрисдикції господарського суду, з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав і законних інтересів фізичних та юридичних осіб, держави.

Суд та учасники судового процесу зобов`язані керуватися завданням господарського судочинства, яке превалює над будь-якими іншими міркуваннями в судовому процесі (частина друга статі 2 ГПК України).

Верховенство права вимагає від держави його втілення у правотворчу та правозастосовну діяльність (пункт 4.1 рішення Конституційного Суду України від 02.11.2004 № 15-рп/2004).

Інші заперечення відповідача-1, викладені у відзиві на позовну заяву, спростовуються вищевикладеними встановленими судом обставинами.

Крім того, суд звертає увагу, що згідно з усталеною практикою Європейського суду з прав людини, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча п. 1 ст. 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення Європейського суду з прав людини від 09.12.1994 у справі "Руїс Торіха проти Іспанії").

Аналізуючи питання обсягу дослідження доводів скаржника та їх відображення у судових рішеннях, суди мають також враховувати практику Європейського суду з прав людини, викладену, зокрема, у справах "Проніна проти України" (рішення від 18.07.2006), "Трофимчук проти України" (рішення від 28.10.2010), де Суд зазначає, що пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент.

Судові витрати відповідно до статті 129 Господарського процесуального кодексу України суд вважає за необхідне покласти на відповідача-1, відповідача-2, відповідача-3 в рівних частинах.

Керуючись ст.ст. 2, 73, 74, 76-79, 86, 91, 129, 233, 238, 240, 241, 252, 254, 256-259, господарський суд

ВИРІШИВ:

Позовну заяву Товариства з обмеженою відповідальністю "Фінансова компанія "ДАТА ФІНАНС" (04119, м. Київ, вул. Зоологічна, буд 4А, оф. 139, ) до відповідача-1 Акціонерного товариства "Державний експортно-імпортний банк України" (03150, м. Київ, вул. Антоновича, буд. 127, ), відповідача-2 Товариства з обмеженою відповідальністю "Торговий Дім-Ніко" (01004, м. Київ, вул. Велика Васильківська, буд. 5, ), відповідача-3 Товариства з обмеженою відповідальністю "Ніко Інвест" (49126, м. Дніпро, вул. Космічна, буд. 27Д, ), за участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідачі-3 - розпорядника майна ТОВ "Ніко Інвест" Штельманчука Михайла Сергійовича (свідоцтво №194 від 28.02.2013, 49044, м.Дніпро, бул.Катеринославський, буд. 2, офіс 610, кім. 5) про визнання недійсними підпунктів та пунктів Кредитного договору - задовольнити.

Визнати недійсними окремі підпункти пунктів та пункти Кредитного договору №151313К8 від 14.06.2013, укладеного між Публічним акціонерним товариством "Державний експортно-імпортний банк України" та Товариством з обмеженою відповідальністю «ТОРГОВИЙ ДІМ-НІКО» (зі змінами, внесеними додатковими угодами), укладеного в рамках Генеральної кредитної угоди №15111N2 від 11.04.2012, а саме:

- пункт 2.6. статті 2 Кредитного договору «Предмет договору» в частині посилання на зобов`язання Позичальника сплачувати Банку комісію за управління кредитною лінією;

- підпункти 3.2.1.1. - 3.2.1.3. пункту 3.2. статті 3 Кредитного договору «Комісія за управління кредитною лінією»;

- пункт 4.3. статті 4 Кредитного договору «Зміна розміру ставки комісії за управління»;

- підпункти 5.10.3. та 5.10.4. пункту 5.10. статті 5 Кредитного договору в частині посилання на комісію за управління;

- пункт 6.7. статті б Кредитного договору;

- пункт 6.12. статті 6 Кредитного договору в частині посилання на комісію за управління кредитною лінією;

- пункт 6.13. статті б Кредитного договору в частині посилання на комісію за управління кредитною лінією.

Визнати недійсними окремі підпункти пунктів договору поруки №18-48ZP0015 від 07.09.2018, укладеного між Публічним акціонерним товариством «Державний експортно-імпортний банк України», Товариством з обмеженою відповідальністю «ТОРГОВИЙ ДІМ-НІКО» та Товариством з обмеженою відповідальністю «НІКО ІНВЕСТ»

(зі змінами, внесеними додатковими угодами), а саме:

- підпункт 1.1.2. пункту 1 договору поруки в частині сплати комісій, а саме: комісій за управління кредитною лінією;

- підпункт 4.2.1. пункту 4.2. договору поруки в частині зобов`язання Поручителя сплатити Кредитору зазначену у повідомленні суму основного зобов`язання, а саме: комісій за управління кредитною лінією;

- підпункт 6.1.8. пункту 6 договору поруки в частині надання Поручителем згоди на забезпечення порукою, наданою цим договором поруки, виконання зобов`язань Позичальника та його правонаступників за Кредитним договором, у тому числі з урахуванням всіх змін та доповнень до Кредитного договору, що будуть внесені Кредитором та Позичальником (його правонаступниками) до Кредитного договору у майбутньому, щодо збільшення та зменшення комісійної винагороди за Кредитним договором, а саме: збільшення та зменшення комісійної винагороди за управління кредитною лінією;

- підпункт 6.1.9. пункту 6 договору поруки в частині надання Поручителем Кредитору та Позичальнику (його правонаступникам) згоди на внесення ними будь-яких змін та доповнень до Кредитного договору щодо збільшення та зменшення розмірів комісійної винагороди, а саме: збільшення та зменшення розмірів комісійної винагороди за управління кредитною лінією.

Стягнути з Акціонерного товариства "Державний експортно-імпортний банк України" (03150, м. Київ, вул. Антоновича, буд. 127, ) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Фінансова компанія "ДАТА ФІНАНС" (04119, м. Київ, вул. Зоологічна, буд 4А, оф. 139, ) 1 789,33 грн - судового збору.

Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю "Торговий Дім-Ніко" (01004, м. Київ, вул. Велика Васильківська, буд. 5, ) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Фінансова компанія "ДАТА ФІНАНС" (04119, м. Київ, вул. Зоологічна, буд 4А, оф. 139, ) 1 789,33 грн - судового збору.

Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю "Ніко Інвест" (49126, м. Дніпро, вул. Космічна, буд. 27Д, ) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Фінансова компанія "ДАТА ФІНАНС" (04119, м. Київ, вул. Зоологічна, буд 4А, оф. 139, ) 1 789,33 грн - судового збору.

Накази видати після набрання рішенням законної сили.

Рішення набирає законної сили у відповідності до статті 241 Господарського процесуального кодексу України.

Рішення суду може бути оскаржено в порядки та строки, встановлені ст. 256, 257 Господарського процесуального кодексу України.

Повне рішення складено 03.01.2024.

Суддя А.Є. Соловйова