СХІДНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27 грудня 2023 року м. Харків Справа № 922/3014/23

Східний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:головуюча суддя Терещенко О.І., суддя Тихий П.В. , суддя Плахов О.В.

при секретарі Семенові О.Є.

позивача не з`явився;

відповідача не з`явився;

розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні Східного апеляційного господарського суду апеляційну скаргу представника Товариства з обмеженою відповідальністю "Навчальний виробничо-дослідний центр "Агротех" адвоката Рибак Я.В. (вх. №2298Х/1-18)

на рішення господарського суду Харківської області від 02.10.2023 року у справі №922/3014/23, ухвалене в приміщенні господарського суду Харківської області (суддя Буракова А.М.), повний текст якого складено 12.10.2023 року

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Хімагростеп", м. Полтава
до Товариства з обмеженою відповідальністю "Навчальний виробничо-дослідний центр "Агротех", с. Лозова, Богодухівський район, Харківська область
про стягнення 1 890 191,87 грн.

ВСТАНОВИВ:

Рішенням господарського суду Харківської області від 02.10.2023 року у справі № 922/3014/23 позов задоволено повністю; стягнуто з Товариства з обмеженою відповідальністю "Навчальний виробничо-дослідний центр "Агротех" на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Хімагростеп" 975000,31 грн. боргу за поставлений товар; 96399,52 грн. інфляційних втрат; 24271,24 грн. 3% річних; 404520,68 грн. пені; 390000,12 грн. штрафу та 28352,88 грн. судового збору.

Представник Товариства з обмеженою відповідальністю "Навчальний виробничо-дослідний центр "Агротех" адвокат Рибак Я.В. з рішенням господарського суду першої інстанції не погодилась та звернулась до Східного апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати рішення господарського суду Харківської області від 02.10.2023 року у справі та закрити провадження у справі.

Апелянт в обґрунтування доводів апеляційної скарги вказує на таке.

Укладена мирова угода затверджується ухвалою суду, в резолютивній частині якої зазначаються умови угоди.

Після ухвалення судового рішення судовий процес припиняється, втім процес захисту прав продовжується у формі виконання судового рішення, яке може відбуватися у добровільному чи примусовому порядку.

На законодавчому рівні встановлений імперативний припис щодо часу коли може бути укладена мирова угода після ухвалення судового рішення, тобто закінчення судового процесу та кола суб`єктів, уповноважених звернутися до суду з клопотанням про затвердження мирової угоди, які розширеному тлумаченню не підлягають.

Протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 31.10.2023 року, суддею доповідачем у справі визначено суддю Терещенко О.І. та сформовано колегію суддів у складі: головуюча суддя Терещенко О.І., суддя Тихий П.В., суддя Плахов О.В.

Указом Президента України Про введення воєнного стану в Україні №64/2022 від 24.02.2022 року в Україні введено воєнний стан із 05 години 30 хвилин 24.02.2022 року строком на 30 діб, у зв`язку з військовою агресією проти України. Указами Президента України Про продовження строку дії воєнного стану в Україні №133/2022 від 14.03.2022 року, №573/2022 від 15.08.2022 року, №757/2022 від 07.11.2022 року, №58/2023 від 06.02.2023 року, №254/2023 від 01.05.2023 року, №451/2023 від 26.07.2023 року, №734/2023 від 06.11.2023 року відповідно продовжено строк дії воєнного стану в Україні з 05 години 30 хвилин 16 листопада 2023 року строком на 90 діб.

Наказом Східного апеляційного господарського суду від 25.03.2022 року № 03 Про встановлення особливого режиму роботи суду в умовах воєнного стану встановлено особливий режим роботи суду в умовах воєнного стану з 01.04.2022 року та запроваджено відповідні організаційні заходи, зокрема: рекомендовано учасникам судових справ утриматись від відвідування суду, свої процесуальні права та обов`язки, передбачені ГПК України, реалізовувати з використанням офіційної електронної пошти суду: .

Ухвалою Східного апеляційного господарського суду від 02.11.2023 року апеляційну скаргу представника Товариства з обмеженою відповідальністю "Навчальний виробничо-дослідний центр "Агротех" адвоката Рибак Я.В. на рішення господарського суду Харківської області від 02.10.2023 року у справі залишено без руху; останню зобов`язано усунути встановлені при поданні апеляційної скарги недоліки протягом 10 днів з дня вручення ухвали про залишення апеляційної скарги без руху та роз`яснено, що при невиконанні вимог даної ухвали, апеляційна скарга вважається неподаною та повертається апелянту.

21.11.2023 року на адресу суду з господарського суду Харківської області надійшли матеріали справи №922/3014/23 (вх.№14379).

21.11.2023 року на адресу суду від апелянта надійшло клопотання (вх.№14354), на виконання вимог ухвали суду від 02.11.2023 року, яке долучено до матеріалів справи.

Ухвалою Східного апеляційного господарського суду від 22.11.2023 року відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою представника Товариства з обмеженою відповідальністю "Навчальний виробничо-дослідний центр "Агротех" адвоката Рибак Я.В. на рішення господарського суду Харківської області від 02.10.2023 року у справі; учасникам справи встановлено строк - не пізніше 15 днів з моменту вручення даної ухвали, протягом якого вони мають право подати відзив на апеляційну скаргу, який повинен відповідати вимогам ч.2 статті 263 Господарського процесуального кодексу України, з доказами надсилання його апелянту; призначено справу до розгляду на "27" грудня 2023 р. о 10:00 год. у приміщенні Східного апеляційного господарського суду за адресою: 61058, місто Харків, пр. Незалежності, 13, 1-й поверх, зал судового засідання №132; запропоновано учасникам справи свої процесуальні права та обов`язки, передбачені Господарським процесуальним кодексом України, реалізовувати з використанням офіційної електронної пошти суду: та телекомунікаційної мережі Електронний суд; учасникам судового процесу необхідно повідомити суд про їх номери телефонів і факсів, адресу електронної пошти або інші засоби зв`язку, зокрема, мобільного (за їх наявності), які можуть бути використані для викликів або повідомлень; запропоновано учасникам справи визначитися із своєю явкою у судове засідання (можливістю його проведення за відсутністю представника) шляхом своєчасного повідомлення суду; попереджено, що неявка учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.

26.12.2023 року на адресу суду від апелянта надійшло клопотання про відкладення розгляду справи (вх.№16145 ел. 14702), з додатками платіжними інструкціями, яке, разом з додатками, долучено до матеріалів справи, в якому остання просить відкласти розгляд справи на будь-яку іншу зручну для суду дату та час, про що повідомити у передбачений законом спосіб, посилаючись на повне погашення боргу за поставлений товар у розмірі 975000,31 грн. відповідно до платіжних доручень, що додаються та вказує на те, що у зв?язку зі зміною обставин у взаємовідносинах між сторонами, продовження процесу врегулювання спору відбуватиметься в позасудовому порядку.

27.12.2023 року на адресу суду від позивача надійшло клопотання (вх.№16152 ел. 14711), яке долучено до матеріалів справи, в якому останній просить відкласти розгляд справи на іншу дату, у зв`язку з досягненням домовленості укласти мирову угоду.

Колегія суддів, розглянувши в судовому засіданні 27.12.2023 року клопотання учасників справи про відкладення розгляду справи, дійшла висновку про відмову в їх задоволенні, з огляду на таке.

Положеннями пункту 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04.11.1950, ратифікованої Верховною Радою України (Закон України від 17.07.1997 №475/97-ВР) встановлено, що кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення.

Розумним, зокрема, вважається строк, що є об`єктивно необхідним для виконання процесуальних дій, прийняття процесуальних рішень та розгляду і вирішення справи з метою забезпечення своєчасного (без невиправданих зволікань) судового захисту.

З огляду на практику Європейського суду з прав людини, критеріями розумних строків є: правова та фактична складність справи; поведінка заявника, а також інших осіб, які беруть участь у справі, інших учасників процесу; поведінка органів державної влади (насамперед суду); характер процесу та його значення для заявника (справи "Федіна проти України" від 02.09.2010, "Смірнова проти України" від 08.11.2005, "Матіка проти Румунії" від 02.11.2006, "Літоселітіс проти Греції" від 05.02.2004 та інші).

Відкладення розгляду справи є правом суду, основною передумовою для якого є не відсутність у судовому засіданні представників сторін, а неможливість вирішення спору у відповідному судовому засіданні.

За матеріалами справи, апелянт при зверненні до суду з апеляційною скаргою просив скасувати оскаржуване рішення господарського суду першої інстанції та закрити провадження у справі, посилаючись, зокрема на те, що укладена мирова угода затверджується ухвалою суду, в резолютивній частині якої зазначаються умови угоди.

Так, ухвалою Східного апеляційного господарського суду від 02.11.2023 року, зокрема, апеляційну скаргу було залишено без руху; ухвалою Східного апеляційного господарського суду від 22.11.2023 року, між іншим, було відкрито апеляційне провадження та учасникам справи встановлено строк, протягом якого вони мають право подати відзив на апеляційну скаргу, призначено справу до розгляду на 27.12.2023 року, о 10:00 год.

Тобто, судом апеляційної інстанції було надано учасникам справи достатньо часу на подання усіх необхідних на їх думку документів та пояснень у справі, або ж викладення під час публічних слухань своїх аргументів, які можуть бути висловлені в письмових та додаткових поясненнях, в тому числі і на подання ними спільної письмової заяви щодо укладення між сторонами мирової угоди.

Відповідач є апелянтом у справі, а отже в апеляційній скарзі ним викладено доводи, з яких він не погоджується з ухваленим рішенням господарського суду першої інстанції, в яких, зокрема зазначено на те, що після ухвалення судового рішення судовий процес припиняється, втім процес захисту прав продовжується у формі виконання судового рішення, яке може відбуватися у добровільному чи примусовому порядку.

Втім, спільної письмової заяви щодо укладення між сторонами мирової угоди суду апеляційної інстанції представниками учасників справи надано не було.

Отже, учасники справи були завчасно та належним чином повідомлені про час та місце розгляду справи, однак не скористалися своїми правами на подання суду спільної письмової заяви щодо укладення між сторонами мирової угоди .

Також, з наданих апелянтом платіжних інструкцій про сплату боргу, доданих до клопотання про відкладення розгляду справи, слідує, що вони датовані, а саме: 31.10.2023 року №487, 01.11.2023 року №490, 14.11.2023 року №535, 14.11.2023 року №536, 14.11.2023 року №537, тобто, ще до відкриття апеляційного провадження за апеляційною скаргою, що в свою чергу, також свідчить про те, що сторони, будучи завчасно та належним чином повідомлені про час та місце розгляду справи, не звернулися до суду апеляційної інстанції зі спільною письмовою заявою про затвердження мирової угоди.

Вказане не відповідає вимогам ч.2 ст. 192 ГПК України, відповідно до якої сторони можуть укласти мирову угоду і повідомити про це суд, зробивши спільну письмову заяву, на будь-якій стадії судового процесу.

Крім того, апелянт у поданому клопотанні (вх.№16145 ел. 14702) зауважує на те, що у зв?язку зі зміною обставин у взаємовідносинах між сторонами, продовження процесу врегулювання спору між сторонами буде відбуватися в позасудовому порядку.

Разом з цим, згідно ст. 19 ГПК України, сторони вживають заходів для досудового врегулювання спору за домовленістю між собою або у випадках, коли такі заходи є обов`язковими згідно із законом.

За змістом ч. 1 ст.192 ГПК України мирова угода укладається сторонами з метою врегулювання спору на підставі взаємних поступок і має стосуватися лише прав та обов`язків сторін.

Отже, наміри сторони у справі щодо врегулювання спору в позасудовому порядку не зумовлюють необхідність відкладення розгляду справи в силу приписів чинного ГПК України.

Судом апеляційної інстанції враховується принцип ефективності судового процесу, який діє у господарському судочинстві і направлений на недопущення затягування процесу, а також положення ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, якою передбачено, що справа має бути розглянута судом у розумний строк.

Виходячи з викладеного та беручи до уваги положення ч. 11 ст. 270 ГПК України,згідно якої суд апеляційної інстанції відкладає розгляд справи в разі неявки в судове засідання учасника справи, стосовно якого немає відомостей щодо його повідомлення про дату, час і місце судового засідання, або за його клопотанням, коли повідомлені ним причини неявки будуть визнані судом поважними, у суду апеляційної інстанції відсутні підстави для задоволення клопотань (вх.№16145 ел. 14702 та вх.№16152 ел. 14711) про відкладення розгляду справи.

Представники позивача та відповідача у судове засідання, призначене в приміщенні Східного апеляційного господарського суду 27.12.2023 року не з`явились, хоча належним чином були повідомлені про дату, час та місце розгляду справи у суді апеляційної інстанції; розгляд справи здійснювався судом за їх відсутності; фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось.

Ухвалу суду від 22.11.2023 року було надіслано засобами поштового зв`язку: ТОВ "Навчальний виробничо-дослідний центр "Агротех" (№358) відправлення вручено 22.12.2023 року; ТОВ "Хімагростеп" (№246) відправлення вручено 01.12.2023 року.

Процесуальні документи надсилались ТОВ "Навчальний виробничо-дослідний центр "Агротех" та ТОВ "Хімагростеп" до електронного кабінету в системі "Електронний суд".

05.10.2021 року офіційно розпочали функціонування три підсистеми (модулі) ЄСІТС: "Електронний кабінет", "Електронний суд", підсистема відеоконференцзв`язку, в зв`язку з чим, відповідно до частини 6 статті 6 ГПК України адвокати, нотаріуси, приватні виконавці, арбітражні керуючі, судові експерти, державні органи, органи місцевого самоврядування та суб`єкти господарювання державного та комунального секторів економіки реєструють офіційні електронні адреси в ЄСІТС в обов`язковому порядку. Інші особи реєструють свої офіційні електронні адреси в ЄСІТС в добровільному порядку.

Відповідно до пункту 17 глави 1 розділу ІІІ Положення про ЄСІТС особам, які зареєстрували "Електронний кабінет", суд надсилає документи у справах, в яких такі особи беруть участь, в електронній формі шляхом їх надсилання до "Електронного кабінету" таких осіб або в інший спосіб, передбачений процесуальним законодавством, що не позбавляє їх права отримати копію судового рішення у паперовій формі за окремою заявою.

Абзацом 5 пункту 37 глави 2 розділу ІІІ Положення про ЄСІТС передбачено, що особам, які не мають зареєстрованих "Електронних кабінетів", документи у передбачених цим пунктом випадках можуть надсилатися засобами підсистем ЄСІТС на адресу електронної пошти, вказану такими особами під час подання документів до суду.

Колегія суддів враховує правові висновки, викладені у постановах Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 29.06.2022 року у справі №906/184/21, від 02.11.2022 року у справі №910/14088/21, від 29.11.2022 року у справі №916/1716/20, від 22.12.2022 року у справі №922/40/22, де, зокрема, вказано на те, що чинним процесуальним законодавством передбачено два способи належного повідомлення сторони про дату, час та місце судового засідання - шляхом направлення рекомендованим листом з повідомленням про вручення та в електронній формі - через "Електронний кабінет", у тому числі шляхом направлення листа на офіційну електронну пошту засобами підсистем ЄСІТС у випадках, передбачених пунктом 37 глави 2 розділу ІІІ Положення про ЄСІТС.

Таким чином, надсилання судового рішення в електронному вигляді передбачає використання сервісу "Електронний суд", розміщеному за посиланням https://cabinet.court.gov.ua/login, за умови попередньої реєстрації офіційної електронної адреси (Електронного кабінету).

Також, інформацію про дату, час та місце розгляду справи було розміщено на офіційному веб-сайті Східного апеляційного господарського суду веб-порталу "Судова влада України" у розділі "Повідомлення для учасників судового процесу" розділу "Громадянам".

Окрім того, відповідно до ч. 2 ст. 2 Закону України Про доступ до судових рішень усі судові рішення є відкритими та підлягають оприлюдненню в електронній формі не пізніше наступного дня після їх виготовлення і підписання.

Судові рішення, внесені до Реєстру, є відкритими для безоплатного цілодобового доступу на офіційному веб-порталі судової влади України (ч. 1 ст. 4 Закону України "Про доступ до судових рішень").

Ухвалу суду апеляційної інстанції від 22.11.2023 року у встановленому порядку внесено до Єдиного державного реєстру судових рішень та інформація у справі, що розглядається розміщена за веб-адресою https://court.gov.ua/fair/ та www.hra.arbitr.gov.ua/sud5039.

Статтею 12-2 Закону України "Про правовий режим воєнного стану" передбачено, що в умовах правового режиму воєнного стану суди, органи та установи системи правосуддя діють виключно на підставі, в межах повноважень та в спосіб, визначені Конституцією України та законами України.

Навіть в умовах воєнного стану конституційне право особи на судовий захист не може бути обмеженим.

Відповідно до ст. 26 Закону України "Про правовий режим воєнного стану" правосуддя на території, на якій уведено воєнний стан, здійснюється лише судами. Скорочення чи прискорення будь-яких форм судочинства забороняється.

Запровадження воєнного стану у країні не може слугувати самостійною та достатньою підставою для відтермінування вирішення спору (не здійснення розгляду справи).

При цьому, від учасників справи впродовж всього строку розгляду судом апеляційної інстанції справи не надходило будь-яких клопотань про відкладення розгляду справи, у зв`язку з неможливістю з`явитись у призначене судове засідання.

Порушення права на розгляд справи упродовж розумного строку було неодноразово предметом розгляду Європейським судом з прав людини у справах проти України.

Обов`язок швидкого здійснення правосуддя покладається, в першу чергу, на відповідні державні судові органи. Розумність тривалості судового провадження оцінюється в залежності від обставин справи та з огляду на складність справи, поведінку сторін, предмет спору. Нездатність суду ефективно протидіяти недобросовісно створюваним учасниками справи перепонам для руху справи є порушенням частини першої статті 6 Конвенції (рішення Європейського суду з прав людини від 08.11.2005 у справі "Смірнова проти України", рішення Європейського суду з прав людини від 27.04.2000 у справі "Фрідлендер проти Франції"). Роль національних судів полягає у швидкому та ефективному розгляді справ (рішення Європейського суду з прав людини від 30.11.2006 у справі "Красношапка проти України").

Зважаючи на те, що в ході апеляційного розгляду справи судом апеляційної інстанції було створено учасникам справи необхідні умови для встановлення фактичних обставин справи і правильного застосування законодавства, надано достатньо часу та створено відповідні можливості для реалізації кожним учасником своїх процесуальних прав, передбачених ст. 42 ГПК України та беручи до уваги відсутність клопотань від учасників справи щодо відкладення розгляду апеляційної скарги у зв`язку з заходами, встановленими особливим режимом роботи суду під час дії воєнного стану, колегія суддів вважає за можливе закінчити розгляд апеляційної скарги в даному судовому засіданні.

Розглянувши матеріали справи, перевіривши повноту встановлення господарським судом першої інстанції неоспорених обставин справи, колегія суддів встановила наступне.

18 квітня 2022 року між Товариством з обмеженою відповідальністю "Хімагростеп" (постачальник) та Товариством з обмеженою відповідальністю "Навчальний виробничо-дослідний центр "Агротех" (покупець) укладено договір поставки № 180404.

Відповідно до п. 1.1. договору поставки, у порядку та на умовах поставки, визначених договором, постачальник зобов`язувався передати (поставити) покупцеві у його власність товар, асортимент, кількість та ціна якого визначені у специфікаціях до договору (далі - специфікації), а покупець зобов`язувався прийняти та оплатити товар.

Згідно п. 2.1. договору, асортимент, кількість, ціна товару, що поставляється згідно договору та загальна вартість партії товару, термін прийняття товару покупцем, визначається специфікаціями. Під партією товару сторони розуміють товар, термін прийняття товару покупцем, визначається специфікаціями.

У відповідності до пунктів 3.1., 3.2. договору, ціна договору визначається як сума вартості (ціни) товару, переданого постачальником покупцеві за видатковими накладними згідно усіх специфікацій за договором протягом строку дії договору. Ціна товару формується за цінами постачальника, встановленими на момент надання товару у розпорядження покупця на підставі видаткової накладної згідно із специфікацією (п.4.2. договору).

За змістом п. 3.3. договору, оплата товару за договором здійснюється у національній валюті України шляхом перерахування грошових коштів на поточний рахунок постачальника, зазначений у договорі, протягом строку та на умовах зазначених у специфікаціях до договору.

За матеріалами справи, в період з 16 по 28 червня 2022 року, відповідно до умов викладених у специфікації № 929 від 15 червня 2022 року, позивач передав, а відповідач прийняв у власність товар - амонію нітрат (селітра аміачна) марки Б в кількості 35 тон, загальною вартістю 875000,28 грн., що підтверджується видатковими накладними: № 929001 від 16 червня 2022 року, № 929002 від 18 червня 2022 року, № 929003 від 23 червня 2022 року, № 929004 від 27 червня 2022 року, № 929005 від 28 червня 2022 року та товарно-транспортними накладними: № 929001 від 16 червня 2022 року, № 929002 від 18 червня 2022 року, № 929003 від 23 червня 2022 року, № 929004 від 27 червня 2022 року, № 929005 від 28 червня 2022 року.

Згідно з п. 1.4. специфікації №929, відповідач зобов`язався здійснити оплату за поставлений товар до 19 серпня 2022 року.

15 липня 2022 року, відповідно до умов викладених у специфікації № 1031 від 15 липня 2022 року, позивач передав, а відповідач прийняв у власність товар - амонію нітрат (селітра аміачна) марки Б в кількості 4 тони, загальною вартістю 100000,03 грн., що підтверджується видатковою накладною: № 1031 від 15 липня 2022 року та товарно- транспортною накладною № 1031 від 15 липня 2022 року.

Згідно з п. 1.4. специфікації №1031, відповідач зобов`язався здійснити оплату за поставлений товар до 30 серпня 2022 року.

Позивач вказує, що взяті на себе зобов`язання відповідач не виконав, оплату за поставлений товар не здійснив, у зв`язку з цим 29 травня 2023 року позивачем було надіслано поштовим відправленням вимогу про сплату заборгованості на адреси відповідача вказані у договорі та ЄДР.

Відповідач вказану вимогу не отримав, в зв`язку з чим 20 червня 2023 року поштові відправлення було повернуто позивачу з причини закінчення встановленого терміну зберігання. Станом на 20 червня 2023 року, оплата за товар поставлений на умовах специфікацій, відповідачем не здійснена, а заборгованість складає 975000,31 грн.

В матеріалах справи відсутні докази сплати відповідачем позивачу заборгованості за договором на суму 975000,31 грн.

Вказані вище обставини стали підставою для звернення позивача з відповідним позовом до господарського суду Харківської області, в якому останній просив стягнути з відповідача на користь позивача 1890191,87 грн., з яких: 975000,31 грн. - борг за поставлений товар за договором поставки № 180404 від 18.04.2022 року; 96399,52 грн. - інфляційні втрати; 24271,24 грн. - 3% річних; 404520,68 грн. - пеня в розмірі подвійної облікової ставки НБУ; 390000,12 грн. - штраф.

02.10.2023 року господарським судом Харківської області ухвалено оскаржуване рішення, з підстав викладених вище.

Переглянувши справу за наявними у ній та додатково поданими доказами та перевіривши законність і обґрунтованість рішення господарського суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення з огляду на таке.

Після ратифікації Верховною радою України Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, остання, відповідно до статті 9 Конституції України набула статусу частини національного законодавства.

З прийняттям у 2006 році Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини", Конвенція та практика Суду застосовується судами України як джерело права.

Відповідно до вимог ст. 6 Конвенції про захист прав людини та основних свобод справи про цивільні права та обов`язки осіб, а також справи про кримінальне обвинувачення мають бути розглянуті у суді впродовж розумного строку. Ця вимога спрямована на швидкий захист судом порушених прав особи, оскільки будь-яке зволікання може негативно відобразитися на правах, які підлягають захисту. А відсутність своєчасного судового захисту може призводити до ситуацій, коли наступні дії суду вже не матимуть значення для особи та її прав.

У рішеннях Європейського суду з прав людини у справах "Ryabykh.Russia" від 24.07.2003 року, "Svitlanav. Ukraine" від 09.11.2014 року зазначено, що право на справедливий судовий розгляд, гарантоване частиною 1 статті 6 Конвенції, повинно тлумачитись у світлі Преамбули Конвенції, яка проголошує верховенство права спільною спадщиною Високих Договірних Сторін.

Підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, відповідно до статті 11 ЦК України є, зокрема, договори. Договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Відповідно до ст. 174 ГК України однією з підстав виникнення господарського зобов`язання є укладення господарського договору та іншої угоди, що передбачені законом, а також угод, не передбачених законом, але таких, які йому не суперечать.

Згідно із ч. 1 ст. 193 ГК України, суб`єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов`язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов`язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться.

Вказане кореспондується зі ст.ст. 525, 526 ЦК України, згідно яких зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Частиною 2 статті 193 ГК України визначено, що кожна сторона повинна вжити усіх заходів, необхідних для належного виконання нею зобов`язання, враховуючи інтереси другої сторони та забезпечення загальногосподарського інтересу.

Відповідно до ч.1 ст. 712 ЦК України, за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов`язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов`язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов`язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму.

Частиною 2 ст. 712 ЦК України передбачено, що до договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін.

За змістом ч.ч. 1-3 ст. 692 ЦК України, покупець зобов`язаний оплатити товар після його прийняття, покупець зобов`язаний сплатити продавцеві повну ціну переданого товару. У разі прострочення оплати товару продавець має право вимагати оплати товару та сплати процентів за користування чужими грошовими коштами.

Тобто, законодавець покладає на постачальника обов`язок здійснити поставку товару, а споживач зобов`язаний його прийняти і оплатити.

Частиною 1 ст. 530 ЦК України встановлено, що якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Згідно ст. 610 ЦК України, порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Відповідно до ст. 612 ЦК України, боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Так, за матеріалами справи, в період з 16 по 28 червня 2022 року, відповідно до умов викладених у специфікації № 929 від 15 червня 2022 року, позивач передав, а відповідач прийняв у власність товар - амонію нітрат (селітра аміачна) марки Б в кількості 35 тон, загальною вартістю 875000,28 грн., що підтверджується видатковими накладними: № 929001 від 16 червня 2022 року, № 929002 від 18 червня 2022 року, № 929003 від 23 червня 2022 року, № 929004 від 27 червня 2022 року, № 929005 від 28 червня 2022 року та товарно-транспортними накладними: № 929001 від 16 червня 2022 року, № 929002 від 18 червня 2022 року, № 929003 від 23 червня 2022 року, № 929004 від 27 червня 2022 року, № 929005 від 28 червня 2022 року.

Втім, в порушення умов укладеного між сторонами договору, взяті на себе зобов`язання відповідач не виконав, оплату за поставлений товар не здійснив.

Таким чином, місцевий господарський суд дійшов обгрунтованого висновку про те, що сума основного боргу за поставлений товар за договором у розмірі 975000,31 грн. підлягає стягненню з відповідача на користь позивача.

Разом з цим, правові наслідки порушення зобов`язання встановлені ст. 611 ЦК України.

Відповідно до ч. 1 ст. 611 ЦК України, у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: сплата неустойки.

У п. 6.2. договору сторони погодили, що у випадку порушення термінів або умов оплати товару, відповідач сплачує позивачу пеню від суми простроченого або неналежно виконаного зобов`язання у розмірі подвійної облікової ставки НБУ, діючої на момент прострочення/неналежного виконання зобов`язання, за кожний день такого прострочення/неналежного виконання.

Разом з тим, у п. 9.2. договору, сторони дійшли згоди на підставі ст. 259 ЦК України, при нарахуванні штрафних санкцій відповідно до умов договору, не застосовувати п. 6 ст. 232 ГК України, а здійснити нарахування штрафних санкцій за весь період неналежного виконання взятих на себе зобов`язань за договором, а також збільшити позовну давність про стягнення неустойки, штрафу, пені за договором до 3-х років.

У відповідності до п. 6.3. договору, у разі якщо прострочення терміну або умов оплати товару перевищує 30 календарних днів, відповідач сплачує позивачу штраф у розмірі 40 відсотків від суми простроченого/неналежно виконаного зобов`язання.

Відповідно до ч. 2 ст. 549 ЦК України штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання.

Частиною 3 ст. 549 ЦК України визначено, що пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання.

За змістом ч. 1 ст. 230 ГК України, штрафними санкціями є господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов`язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов`язання.

Відповідно до ч. 4 ст. 231 ГК України, у разі якщо розмір штрафних санкцій законом не визначено, санкції застосовуються в розмірі, передбаченому договором. При цьому розмір санкцій може бути встановлено договором у відсотковому відношенні до суми невиконаної частини зобов`язання або у певній, визначеній грошовій сумі, або у відсотковому відношенні до суми зобов`язання незалежно від ступеня його виконання, або у кратному розмірі до вартості товарів (робіт, послуг).

У відповідності до ч. 6 ст. 232 ГК України, нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання зобов`язання, якщо інше не встановлено законом або договором, припиняється через шість місяців від дня, коли зобов`язання мало бути виконано.

Відповідно до положень ч. 2 ст. 343 ГК України, пеня за прострочку платежу встановлюється за згодою сторін господарських договорів, але її розмір не може перевищувати подвійної облікової ставки Національного банку України.

Згідно ст. 625 ЦК України, боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Так, матеріалами справи підтверджується факт прострочення виконання відповідачем зобов`язання з оплати поставленого позивачем на виконання умов договору товару з 20.08.2022 року за специфікацією № 929 від 15 червня 2022 року та з 31.08.2022 року за специфікацією № 1031 від 15 липня 2022 року, у зв`язку з чим у позивача виникло право на нарахування відповідачу інфляційних втрат, 3% річних, пені в розмірі подвійної облікової ставки НБУ та штрафу.

Колегія суддів, перевіривши правильність нарахування позивачем інфляційних втрат, 3% річних, пені в розмірі подвійної облікової ставки НБУ та штрафу за допомогою калькулятору ЛІГА: ЗАКОН, за період з 20.08.2022 року по 19.06.2023 року та з 31.08.2022 року по 19.06.2023 року, вважає, що місцевий господарський суд дійшов обґрунтованого висновку про те, що вказані нарахування не суперечать вимогам чинного законодавства України та здійснені позивачем арифметично вірно.

За таких обставин, господарський суд першої інстанції дійшов обгрунтованого висновку про задоволення позовних вимог в частині стягнення з відповідача 96399,52 грн. інфляційних втрат; 24271,24 грн. 3% річних; 404520,68 грн. пені в розмірі подвійної облікової ставки НБУ та 390000,12 грн. штрафу.

Аргументи апелянта на те, що укладена мирова угода затверджується ухвалою суду, в резолютивній частині якої зазначаються умови угоди; після ухвалення судового рішення судовий процес припиняється, втім процес захисту прав продовжується у формі виконання судового рішення, яке може відбуватися у добровільному чи примусовому порядку; на законодавчому рівні встановлений імперативний припис щодо часу коли може бути укладена мирова угода після ухвалення судового рішення, тобто закінчення судового процесу та кола суб`єктів, уповноважених звернутися до суду з клопотанням про затвердження мирової угоди, які розширеному тлумаченню не підлягають, не приймаються.

Відповідно до положень ч. 2 ст. 192 ГПК України, сторони можуть укласти мирову угоду і повідомити про це суд, зробивши спільну письмову заяву, на будь-якій стадії судового процесу.

Разом з цим, матеріали справи не містять спільної письмової заяви сторін у справі про укладення мирової угоди.

Отже, висновок місцевого господарського суду про задоволення позову відповідає принципам справедливого судового розгляду у контексті частини 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року.

Аналізуючи питання обсягу дослідження доводів скаржників та їх відображення у судових рішеннях, питання вичерпності висновків суду, суд апеляційної інстанції ґрунтується на висновках, що їх зробив Європейський суд з прав людини у справі Проніна проти України (Рішення Європейського суду з прав людини від 18.07.2006 року).

Зокрема, Європейський суд з прав людини у своєму рішенні зазначив, що пункт 1 ст. 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень.

Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі ст. 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи.

Апелянту було надано вичерпну відповідь на всі істотні питання, що виникають при кваліфікації спірних відносин, як у матеріально-правовому, так і у процесуальному сенсах, а доводи, викладені в апеляційній скарзі, не спростовують обґрунтованих та правомірних висновків господарського суду першої інстанції.

Гарантуючи право на справедливий судовий розгляд, стаття 6 Конвенції в той же час не встановлює жодних правил щодо допустимості доказів або їх оцінки, що є предметом регулювання, в першу чергу, національного законодавства та оцінки національними судами (рішення Європейського суду з прав людини у справі Трофимчук проти України, no. 4241/03 від 28.10.2010 року)

Апелянту була надана можливість спростувати достовірність доказів і заперечити проти їх використання.

Питання справедливості розгляду не обов`язково постає у разі відсутності будь-яких інших матеріалів на підтвердження отриманих доказів, слід мати на увазі, що у разі, якщо доказ має дуже вагомий характер і якщо відсутній ризик його недостовірності, необхідність у підтверджувальних доказах відповідно зменшується (рішення Європейського суду з прав людини у справі Яременко проти України, no. 32092/02 від 12.06.2008 року).

Отже, на думку колегії суддів, під час розгляду справи її фактичні обставини були встановлені господарським судом першої інстанції на підставі всебічного, повного і об`єктивного дослідження поданих доказів; висновки суду відповідають цим обставинам, юридична оцінка надана їм з вірним застосуванням норм матеріального та процесуального права.

Керуючись ст. ст. 269, 270, п. 1 ч.1 ст. 275, ст. 282 Господарського процесуального кодексу України, суд

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу представника Товариства з обмеженою відповідальністю "Навчальний виробничо-дослідний центр "Агротех" адвоката Рибак Я.В. залишити без задоволення.

Рішення господарського суду Харківської області від 02.10.2023 року у справі №922/3014/23 залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена у касаційному порядку до Верховного Суду у строк протягом двадцяти днів з дня її проголошення, який обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повний текст постанови складено 29.12.2023 року.

Головуюча суддя О.І. Терещенко

Суддя П.В. Тихий

Суддя О.В. Плахов