СХІДНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19 грудня 2023 року м. Харків Справа № 905/736/23

Східний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючий суддя Медуниця О.Є., суддя Істоміна О.А. , суддя Радіонова О.О.

за участю секретаря судового засідання Гаркуши О.Л.,

представників сторін:

від позивача Єлисеєв Є.В. (у режимі відеоконференції);

від відповідача Безвершенко О.О. (у режимі відеоконференції);

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні Східного апеляційного господарського суду апеляційну скаргу позивача (вх.2532Д/3) на рішення Господарського суду Донецької області від 13.10.2023 (суддя Аксьонова К.І., повний текст складено 23.10.2023) та на додаткове рішення Господарського суду Донецької області від 31.10.2023 (суддя Аксьонова К.І., повний текст складено 03.11.2023) у справі №905/736/23

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Централ Буд», м.Київ,

до відповідача Товариства з обмеженою відповідальністю «Бетон Нова Інтернешнл», м.Слов`янськ Донецької області,

про стягнення заборгованості у розмірі 930 000,00 грн.,

ВСТАНОВИВ:

Позивач, Товариство з обмеженою відповідальністю «Централ Буд» (далі ТОВ «Централ Буд») звернувся до Господарського суду Донецької області з позовом до відповідача, Товариства з обмеженою відповідальністю «Бетон Нова Інтернешнл» (далі - ТОВ «Бетон Нова Інтернешнл») про стягнення заборгованості у розмірі 930 000,00 грн. Позовні вимоги мотивовані несплатою відповідачем вартості виконаних позивачем підрядних робіт на суму 930 000,00 грн., у тому числі ПДВ 155 000,00грн.

Рішенням Господарського суду Донецької області від 13.10.2023 у справі №905/736/23 у задоволенні позову відмовлено. Суд дійшов висновку про недоведеність позивачем вимог про стягнення з відповідача заборгованості у розмірі 930 000,00 грн., встановивши відсутність переконливих та достатніх доказів у підтвердження обставин виконання позивачем підрядних робіт на заявлену до стягнення суму.

Від відповідача до місцевого господарського суду надійшло клопотання про долучення доказів понесення витрат та стягнення витрат на професійну правничу допомогу у справі №905/736/23 у розмірі 69 750,00грн.

Додатковим рішенням Господарського суду Донецької області від 31.10.2023 у справі №905/736/23 стягнуто з ТОВ «Централ Буд» на користь ТОВ «Бетон Нова Інтернешнл» витрати на професійну правничу допомогу в сумі 20 000,00грн., у задоволенні решти вимог відмовлено. Стягуючи з позивача на користь відповідача витрати на професійну правничу допомогу у сумі 20 000,00 грн. суд першої інстанції виходив з того, що заявлений відповідачем розмір витрат на професійну правничу допомогу в сумі 69 750,00 грн. є неспівмірним зі складністю справи та наданим адвокатом обсягом послуг.

Не погодившись із означеними рішенням та додатковим рішенням, позивач звернувся до Східного апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, згідно з якою просить скасувати рішення Господарського суду Донецької області від 13.10.2023 та додаткове рішення Господарського суду Донецької області від 31.10.2023 та ухвалити постанову про задоволення позову. Стягнути з відповідача на користь позивача заборгованість за виконані роботи у розмірі 930 000,00 грн. У разі відмови у скасуванні додаткового рішення Господарського суду Донецької області від 31.10.2023, зменшити розмір витрат на професійну правничу допомогу до 5 000,00 грн.

На переконання апелянта, оскаржуване рішення є незаконним та необґрунтованим, винесеним з неповним з`ясуванням обставин, що мають значення для справи, невідповідністю висновків, викладених у рішенні суду, обставинам справи, з порушенням норм матеріального та процесуального права, виходячи з наступних підстав:

- посилання відповідача на не надання позивачем кошторису (локального кошторису), договірної ціни, проектної документації, підтвердження передання будівельного майданчика, форми №КБ-2в, форми №КБ-3, є необґрунтованими, оскільки роботи з поточного ремонту не відносяться до робіт, пов`язаних з будівництвом, тому Загальні умови укладення та виконання договорів підряду в капітальному будівництві, затверджені постановою Кабінету Міністрів України №668 від 01.08.2005, не застосовуються до робіт з поточного ремонту будівель та споруд;

- за результатами виконання спірних робіт ТОВ «Централ Буд» склало та зареєструвало податкову накладну на користь ТОВ «Бетон Нова Інтернешнл», а останнє прийняло та зареєструвало у встановленому законодавством порядку дану податкову накладну без будь-яких коригувань чи зауважень, внаслідок чого скористувалося наданим податковим кредитом. Така поведінка сторін засвідчує їх волю до настання відповідних правових наслідків та підтверджує фактичне укладання правочину між сторонами і фактичне виконання робіт за цим правочином. Суд першої інстанції не застосував правові позиції Верховного Суду, викладені у постановах від 29.05.2021 у справі №910/23097/17, від 03.06.2022 у справі №922/2115/19, від 14.02.2020 у справі №640/18643/18, від 26.09.2023 у справі №922/2417/22, від 11.07.2023 у справі №905/1223/21;

- докази, надані позивачем на підтвердження виконання робіт з поточного ремонту на суму 930 000,00 грн., є більш вірогідними, ніж докази, надані відповідачем на їх спростування, адже окрім своїх заперечень відповідач не надав до суду жодного доказу, який би спростовував доводи та докази позивача;

- у договорі №58 від 04.01.2021 про надання професійної правової допомоги відсутній порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, що свідчить про відсутність ціни договору, яка є істотною умовою договору. Зазначене є підставою для відмови у задоволенні заяви про стягнення витрат на професійну правничу допомогу;

- акт про надання послуги до заявки та договору складений 13.09.2023, у той час як рішення винесено 13.10.2023, тобто за місяць до винесення рішення. Наданий відповідачем акт №1 від 13.09.2023 про надані послуги не містить детального опису робіт з урахуванням часу та вартості години кожної окремої дії; дії щодо підготовки відзиву розтягнуті на 5 пунктів, у той час як це є однією дією;

- дана справа не відноситься до категорії складних, тому заявлені відповідачем витрати на професійну правничу допомогу є неспівмірними зі складністю цієї справи, наданим адвокатом обсягом послуг у суді, не відповідають критерію реальності таких витрат, розумності їхнього розміру, тому не підлягають відшкодуванню.

Апеляційна скарга містить попередній (орієнтований) розрахунок суми судових витрат, які позивач поніс і які очікує понести у зв`язку з апеляційним розглядом справи 40 000,00 грн. При цьому зазначено, що детальний розрахунок і підтвердження понесених витрат будуть надані відповідно до положень ч.8 ст.129 Господарського процесуального кодексу України (далі - ГПК України).

Відповідно до витягу з протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 23.11.2023 для розгляду апеляційної скарги сформовано колегію суддів у складі: головуючий суддя Медуниця О.Є., суддя Істоміна О.А., суддя Радіонова О.О.

Ухвалою Східного апеляційного господарського суду від 28.11.2023, зокрема, відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою позивача на рішення Господарського суду Донецької області від 13.10.2023 та на додаткове рішення Господарського суду Донецької області від 31.10.2023 у справі №905/736/23 та призначено розгляд означеної апеляційної скарги на 19.12.2023 об 11:30год.

На поштову адресу суду 06.12.2023 надійшла заява відповідача про усунення недоліків податкової звітності (направлена відповідачем на електронну адресу Господарського суду Донецької області з накладенням кваліфікованого електронного підпису). За змістом заяви відповідач стверджує, що з моменту прийняття рішення у справі №905/736/23 відповідач, як платник податку, неодноразово звертався до контролюючого податкового органу із запитом про коригування податкової звітності з податку на додану вартість за звітний квітень 2020 року з метою виключення суми 155 000,00 грн. податкового кредиту від ТОВ «Централ Буд» за податковою накладною №13 від 30.04.2020.

Суд апеляційної інстанції зазначає, що відповідно до положень ч.8 ст.6 ГПК України особа, яка зареєструвала електронний кабінет в Єдиній судовій інформаційно-телекомунікаційній системі або її окремій підсистемі (модулі), що забезпечує обмін документами, може подавати процесуальні, інші документи, вчиняти інші процесуальні дії в електронній формі виключно за допомогою Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи або її окремої підсистеми (модуля), що забезпечує обмін документами, з використанням власного електронного підпису, прирівняного до власноручного підпису відповідно до Закону України "Про електронні довірчі послуги", якщо інше не передбачено цим Кодексом.

Усупереч наведеним положенням законодавства, відповідачем заява направлена на електронну адресу суду першої інстанції, а не за допомогою Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи. Крім того безпосередньо у судовому засіданні Східного апеляційного господарського суду 19.12.2023 представник відповідача пояснив, що означена заява про усунення недоліків податкової звітності адресована Господарському суду Донецької області. Наведене є підставою для залишення без розгляду заяви ТОВ «Бетон Нова Інтернешнл» про усунення недоліків податкової звітності.

Через підсистему «Електронний суд» 15.12.2023 від ТОВ «Бетон Нова Інтернешнл» надійшов відзив на апеляційну скаргу (у межах визначеного судом строку), за змістом якого відповідач просить у задоволенні апеляційної скарги відмовити. При цьому за коротким змістом відзиву відповідач звертає увагу на наступне:

- стверджуючи про укладення договору підряду на виконання робіт в усній формі, ТОВ «Централ Буд» не надано доказів, які свідчать про погодження сторонами істотних умов договору;

- виходячи з позиції позивача, за своїм змістом та правовою природою правовідносини між сторонами є правовідносинами будівельного підряду. Однак, позивачем не надано документального підтвердження погодження сторонами кошторису (локального кошторису) та договірної ціни (твердої чи динамічної), що є невід`ємними частинами правовідносин будівельного підряду. Позивачем не надано документального підтвердження погодження проектної документації з відповідачем, передання останньому замовником такої проектної документації, передання позивачу будівельного майданчика (фронту робіт), звільнення та повернення будівельного майданчика (фронту робіт) відповідачу. До матеріалів справи не додано акту приймання виконаних будівельних робіт (форма КБ-2в) та довідки про вартість виконаних будівельних робіт /та витрати/ (форма КБ-3);

- враховуючи відсутність первинних документів щодо виконання договору будівельного підряду, будь-які твердження позивача про виконані будівельні (ремонтні) роботи та наявність у ТОВ «Бетон Нова Інтернешнл» заборгованості за такі роботи є безпідставними;

- зареєстрована податкова накладна вважається помилково зареєстрованою, віднесення сум ПДВ до податного кредиту вказує на неправильно сформований податковий кредит, який не підтверджується документально. Після прийняття судом першої інстанції рішення, ТОВ «Бетон Нова Інтернешнл» звертався до контролюючого податкового органу із запитом про коригування податкової звітності з податку на додану вартість за звітний квітень 2020 року з метою виключення суми 155 000,00 грн. податкового кредиту від ТОВ «Центал Буд» за податковою накладною №13 від 30.04.2020. Головним правлінням ДПС у Донецькій області прийняті документи ТОВ «Бетон Нова Інтернешнл» та відкоригована сума податкових зобов`язань шляхом виключення 155 000,00 грн. податкового кредиту від ТОВ «Центал Буд» за податковою накладною №13 від 30.04.2020;

- розглянувши заяву ТОВ «Бетон Нова Інтернешнл», суд першої інстанції хоч і зменшив розмір витрат на професійну правничу допомогу до стягнення з позивача, але додаткове рішення Господарського суду Донецької області ухвалене з дотриманням норм матеріального та процесуального права, ґрунтується на засадах верховенства права та законності.

За змістом відзиву на апеляційну скаргу, разом з іншим, зазначено, що попередній орієнтовний розрахунок суми судових витрат, які ТОВ «Бетон Нова Інтернешнл» понесло та які очікує понести в зв`язку із розглядом справи в апеляційній інстанції складає 40 000,00 грн. Остаточний розрахунок судових витрат, понесених відповідачем у зв`язку з судовим розглядом справи, разом із відповідними документами, що підтверджують зазначені витрати, у тому числі докази щодо обсягу наданих послуг, виконаних робіт та їх вартості, будуть надані відповідачем за результатами судового розгляду справи судом апеляційної інстанції у порядку, передбаченому ст.129 ГПК України, до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду.

До відзиву на апеляційну скаргу додано, зокрема, наступні документи: уточнюючий розрахунок податкових зобов`язань з податку на додану вартість у зв`язку з виправленням самостійно виявлених помилок від 30.11.2023; додаток №1 до податкової декларації з податку на додану вартість «Відомості про суми податку на додану вартість, зазначені у податкових накладних/розрахунках коригування до податкових накладних, не зареєстрованих в Єдиному реєстрі податкових накладних, та про податковий кредит з урахуванням його коригування» від 30.11.2023; квитанція №1 від 30.11.2023; квитанція №2 від 30.11.2023; уточнюючий розрахунок податкових зобов`язань з податку на додану вартість у зв`язку з виправленням самостійно виявлених помилок від 14.12.2023; додаток №1 до податкової декларації з податку на додану вартість «Відомості про суми податку на додану вартість, зазначені у податкових накладних/розрахунках коригування до податкових накладних, не зареєстрованих в Єдиному реєстрі податкових накладних, та про податковий кредит з урахуванням його коригування (Д1)» від 14.12.2023; квитанція №2 від 14.12.2023.

Відповідно до ч.ч.1-3 ст.269 ГПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї. Докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього.

Системний аналіз ст.80 ГПК України (подання доказів) та ст.269 ГПК України (межі перегляду справи в суді апеляційної інстанції) свідчить про те, що докази, якими позивач обґрунтовує свої вимоги, повинні існувати на момент звернення до суду з відповідним позовом, і саме на позивача покладено обов`язок подання таких доказів одночасно з позовною заявою. У свою чергу, на відповідача покладено обов`язок подати суду докази разом із поданням відзиву. Оскільки долучені відповідачем до відзиву на апеляційну скаргу документи (перелік яких викладений вище за текстом постанови) не були подані відповідачем до суду першої інстанції, крім того не існували на час прийняття Господарським судом Донецької області оскаржуваних рішень, відсутні підстави для прийняття судом апеляційної інстанції означених документів як додаткових доказів у порядку ст.269 ГПК України.

Таким чином, враховуючи процесуальні норми, що стосуються порядку подання доказів до суду першої та апеляційної інстанцій (ст.ст.80, 269 ГПК України), межі перегляду справи апеляційним судом, колегія суддів не прийняла до розгляду надані відповідачем додаткові докази.

Через підсистему «Електронний суд» 18.12.2023 від ТОВ «Централ Буд» надійшли додаткові пояснення у справі, за змістом яких позивач заперечує проти долучення до матеріалів справи додаткових доказів, наданих відповідачем у якості додатків до відзиву на апеляційну скаргу, зокрема, уточнюючого розрахунку податкових зобов`язань з податку на додану вартість у зв`язку з виправленням самостійно виявлених помилок. Позивач, разом з іншим, наголошує на неможливості отримувачем послуг самостійно складати розрахунок коригування до податкових накладних.

Крім того від ТОВ «Бетон Нова Інтернешнл» через підсистему «Електронний суд» 19.12.2023 отримано додаткові пояснення у справі, за змістом яких відповідач стверджує, що позиції Верховного Суду, викладені у постановах від 29.06.2021 у справі №910/23097/17, від 03.06.2022 у справі №922/2115/19, від 14.02.2020 у справі №640/18643/18, від 11.07.2023 у справі №905/1223/21, на які посилається ТОВ «Централ Буд» за змістом апеляційної скарги, є нерелевантними, а подекуди спотвореними позивачем.

У судовому засіданні 19.12.2023 представник позивача підтримав вимоги апеляційної скарги з мотивів, що були в ній викладені. Представник відповідача проти задоволення апеляційної скарги заперечив, просив оскаржувані рішення та додаткове рішення залишити без змін.

До закінчення судових дебатів у справі представники обох сторін зробили заяву про те, що докази на підтвердження розміру понесених витрат на правничу допомогу будуть подані в порядку ч.8 ст.129 ГПК України протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду.

Дослідивши матеріали справи, перевіривши правильність застосування господарським судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, колегія суддів Східного апеляційного господарського суду встановила наступне.

Свої вимоги до відповідача про стягнення боргу на суму 930000грн. ТОВ «Централ Буд» обґрунтовує наступним.

ТОВ «Централ Буд» та ТОВ «Бетон Нова Інтернешнл» зареєстровані як платники податку на додану вартість.

У податковому періоді квітні 2020 позивачем зареєстровано в Єдиному реєстрі податкових накладних 14.05.2020 за № податкову накладну №13 від 30.04.2020. Означена податкова накладна містить наступні відомості:

- постачальник (продавець): ТОВ Централ Буд (індивідуальний податковий номер 93);

- отримувач (покупець): ТОВ Бетон Нова Інтернешнл (індивідуальний податковий номер 44);

- опис (номенклатура) товарів/послуг продавця: Ремонт будівлі енергоцеху, Р-1, загальною площею 808,2 кв.м;

- ціна постачання одиниці товару/послуги без урахування податку на додану вартість 775 000,00грн.;

- сума податку на додану вартість 155 000,00грн.

За твердженнями позивача, оформлення ним податкової накладної обумовлене виконанням робіт з ремонту будівлі енергоцеху Р-1 загальною площею 808,2 кв.м на користь відповідача на загальну суму 930 000,00грн. (у т.ч. ПДВ 155 000,00грн.) за укладеним сторонами в усній формі договором підряду.

ТОВ Бетон Нова Інтернешнл виконання означених робіт заперечує, як і заперечує укладення з позивачем підрядного договору на ремонт цеху, в будь-якій формі.

На виконання ухвали Господарського суду Донецької області від 31.08.2023, Головним управлінням ДПС у Донецькій області надані відомості, з яких убачається, що у поданій ТОВ Бетон Нова Інтернешнл податковій декларації з ПДВ за квітень 2020 та в додатку №5 до неї означене підприємство на підставі виданої ТОВ Централ Буд податкової накладної №13 від 30.04.2020 включило до складу податкового кредиту з ПДВ податок на додану вартість в сумі 155 000,00 грн. по взаємовідносинах з ТОВ Централ Буд.

Включення ПДВ до складу податкового кредиту з ПДВ у квітні 2020 відповідач пояснює помилкою при веденні податкового обліку, про що надавало суду першої інстанції докази.

14.04.2023 ТОВЦентрал Буд надіслало на адресу реєстрації підприємства відповідача претензію вих.№07/04-15.20 від 07.04.2023 і вимагало від ТОВ Бетон Нова Інтернешнл сплати заборгованості у сумі 930 000,00 грн. за договором підряду з ремонту будівлі енергоцеху Р-1 загальною площею 808,2 кв.м протягом 7 днів з дня отримання претензії.

Поштове відправлення з претензією повернуто підприємством поштового зв`язку із зазначенням причини повернення «за закінченням встановленого терміну зберігання».

Несплата ТОВ Бетон Нова Інтернешнл 930 000,00 грн. за договором підряду стала підставою звернення ТОВ Централ Буд з розглядуваним позовом до суду.

Переглядаючи рішення Господарського суду Донецької області від 13.10.2023 у справі №905/736/23, Східний апеляційний господарський суд враховує наступне.

Відповідно до положень п.1 ч.2 ст.11 Цивільного кодексу України (далі ЦК України) підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини.

Згідно з ч.1 ст.202 ЦК України правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Частиною 1 ст.626 ЦК України передбачено, що договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Відповідно до ст.6 ЦК України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості (ч.1 ст.627 ЦК України).

Згідно зі ст.208 ЦК України у письмовій формі належить вчиняти: 1) правочини між юридичними особами; 2) правочини між фізичною та юридичною особою, крім правочинів, передбачених частиною першою статті 206 цього Кодексу; 3) правочини фізичних осіб між собою на суму, що перевищує у двадцять і більше разів розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, крім правочинів, передбачених частиною першою статті 206 цього Кодексу; 4) інші правочини, щодо яких законом встановлена письмова форма.

Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства (ч.1 ст.628 ЦК України).

У контексті положень ч.1 ст.638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

Відповідно до ч.ч.1-2 ст.837 ЦК України за договором підряду одна сторона (підрядник) зобов`язується на свій ризик виконати певну роботу за завданням другої сторони (замовника), а замовник зобов`язується прийняти та оплатити виконану роботу. Договір підряду може укладатися на виготовлення, обробку, переробку, ремонт речі або на виконання іншої роботи з переданням її результату замовникові.

Умова про предмет договору підряду є істотною. Предметом договору підряду є результат праці підрядника, на який спрямована узгоджена воля сторін.

Умова щодо предмета договору підряду уточнюється ціною підрядних робіт.

Ціна договору підряду - це грошова сума, належна підрядникові за виконане замовлення.

Згідно з ч.1 ст.843 ЦК України у договорі підряду визначається ціна роботи або способи її визначення.

Відповідно до ч.1 ст.844 ЦК України ціна у договорі підряду може бути визначена у кошторисі.

Кошторис містить постатейний перелік затрат на виконання робіт, є додатком до договору та його невід`ємною частиною, на що обґрунтовано звернув увагу суд першої інстанції суд першої інстанції в своєму рішенні.

Статтею 846 ЦК України унормовано, що строки виконання роботи або її окремих етапів встановлюються у договорі підряду (ч.1). Якщо у договорі підряду не встановлені строки виконання роботи, підрядник зобов`язаний виконати роботу, а замовник має право вимагати її виконання у розумні строки, відповідно до суті зобов`язання, характеру та обсягів роботи та звичаїв ділового обороту (ч.2).

Відповідно до ч.3 ст.13, ч.3 ст.74 ГПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи.

Позивач наголошує на тому, що сторони в усній формі уклали договір підряду на виконання робіт з ремонту будівлі енергоцеху Р-1 загальною площею 808,2 кв.м на загальну суму 930 000,00 грн., у т.ч. ПДВ 155 000,00 грн.

У свою чергу, ТОВ «Централ Буд» не додано до матеріалів справи жодних належних та допустимих у контексті норм ГПК України доказів досягнення сторонами згоди щодо складу робіт, які мав виконати позивач як підрядник, результату цих робіт, їх обсягів, тобто предмету договору, а також щодо ціни робіт, строку їх виконання тощо.

Отже в матеріалах справи відсутні докази, що сторони досягли згоди щодо істотних умов договору.

За змістом апеляційної скарги ТОВ «Централ Буд» наголошує на необґрунтованості посилань відповідача на не надання позивачем таких доказів, як кошторис (локальний кошторис), договірної ціни, проектну документацію, підтвердження передання будівельного майданчика, акти форми №КБ-2в, форми №КБ-3, оскільки роботи з поточного ремонту не відносяться до робіт, пов`язаних з будівництвом.

Разом із тим, у судовому засіданні Східного апеляційного господарського суду 19.12.2023 представник позивача на запитання судової колегії пояснив, що у нього відсутнє документальне підтвердження того, що спірні роботи є саме роботами з поточного ремонту будівель та споруд, а не роботами з капітального ремонту, реконструкції тощо.

Позивачем не доведено суду які саме ремонтні роботи виконувались (їх склад), яким чином розрахована вартість робіт, в який період часу виконувалися роботи, з якого матеріалу тощо.

Враховуючи означене Східний апеляційний господарський суд погоджується з висновком місцевого господарського суду про те, що позивачем не доведено факту укладення між сторонами договору підряду на виконання ремонту будівлі енергоцеху Р-1 загальною площею 808,2 кв.м.

Відповідно до ч.4 ст.882 ЦК України передання робіт підрядником і прийняття їх замовником оформляється актом, підписаним обома сторонами. У разі відмови однієї із сторін від підписання акта про це вказується в акті і він підписується другою стороною. Акт, підписаний однією стороною, може бути визнаний судом недійсним лише у разі, якщо мотиви відмови другої сторони від підписання акта визнані судом обґрунтованими.

Разом з тим, позивачем не додано до матеріалів справи акту виконаних підрядних робіт, який є первинним документом у контексті положень ст.9 Закону України Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні. Як обґрунтовано зауважено місцевим господарським судом, позивач також не посилається на обставини повідомлення відповідача про готовність до передання підрядних робіт, направлення або вручення відповідачу акту виконаних робіт, відмову відповідача від підписання акту тощо.

За змістом апеляційної скарги ТОВ «Централ Буд» стверджує, що акт приймання-передачі виконаних робіт з поточного ремонту відсутній у позивача у зв`язку із тим, що оригінал цього документа залишився у попереднього директора ТОВ «Централ Буд» - Шевченко Л.А. за місцем її проживання, яке на даний час є тимчасово окупованою територією.

Однак, доказування, зокрема, наявності акту приймання-передачі спірних підрядних робіт не можуть будуватися на припущеннях, у той час як позивачем не надано жодних доказів на підтвердження відповідних доводів.

Судова колегія погоджується із доводами апелянта, що недодержання сторонами письмової форми договору підряду не має наслідком його недійсності. Разом із тим за відсутності письмової форми договору підряду постає питання його укладеності і доведеності зацікавленою стороною наявності цього правочину.

Положення ст. 206 ЦК України стосовно можливості вчинення в усній формі договору, який повністю виконується в момент його укладення до договорів підряду застосувати не можна. Це обумовлено характером підрядних робіт, де об`єктивно між виникненням правовідносин і виконанням зобов`язань підрядником проходить певний час.

Отже посилання апелянта на ст.206 ЦК України є необґрунтованими.

В обґрунтування позовних вимог ТОВ «Централ Буд» посилається на оформлену ним податкову накладну №13 від 30.04.2020 як на доказ, що підтверджує обставини фактичного укладення правочину між сторонами і підтверджує фактичне виконання робіт за цим правочином - робіт з ремонту будівлі енергоцеху Р-1 загальною площею 808,2кв.м на загальну суму 9300 00,00 грн., у т.ч. ПДВ 155 000,00 грн. На переконання позивача, віднесення відповідачем сум ПДВ за отриманою від позивача податковою накладною до податкового кредиту підтверджує обставини виконання робіт на суму 930 000,00 грн. та виникнення у відповідача обов`язку з їх оплати.

Згідно з п.201.1 ст.201 Податкового кодексу України на дату виникнення податкових зобов`язань платник податку зобов`язаний скласти податкову накладну в електронній формі з дотриманням умови щодо реєстрації у порядку, визначеному законодавством, кваліфікованого електронного підпису уповноваженої платником особи та зареєструвати її в Єдиному реєстрі податкових накладних у встановлений цим Кодексом термін.

Відповідно до п.201.10 ст.201 Податкового кодексу України при здійсненні операцій з постачання товарів/послуг платник податку продавець товарів/послуг зобов`язаний в установлені терміни скласти податкову накладну, зареєструвати її в Єдиному реєстрі податкових накладних та надати покупцю за його вимогою. Податкова накладна, складена та зареєстрована в Єдиному реєстрі податкових накладних платником податку, який здійснює операції з постачання товарів/послуг, є для покупця таких товарів/послуг підставою для нарахування сум податку, що відносяться до податкового кредиту.

Отже підставою для виникнення у платника права на податковий кредит з податку на додану вартість є факт реального здійснення операцій з придбання товарно-матеріальних цінностей та послуг з метою їх використання в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку, а також оформлення відповідних операцій належним чином складеними первинними документами, які містять достовірні відомості про їх обсяг та зміст.

Означені приписи законодавства встановлюють, що господарські операції для визначення податкового кредиту мають бути фактично здійсненими та підтвердженими належним чином оформленими первинними документами, які відображають реальність таких операцій.

У разі наявності дефектів первинних документів та невизнання стороною факту постачання спірного товару (надання послуги), сторони не позбавлені права доводити постачання товару, робіт, послу іншими доказами, в тому числі, податковими накладними, податковими деклараціями тощо, які будуть переконливо свідчити про фактичні обставини здійснення постачання товару, робіт, послуг. Факт здійснення господарської операції може підтверджуватися не лише первинними документами, а й іншими доказами в їх сукупності, які будуть переконливо свідчити про фактичні обставини здійснення робіт.

Разом із тим, позивачем не надано будь-яких інших доказів (окрім податкових накладних) укладення договору підряду, як і доказів виконання, передавання, прийняття спірних робіт. Сама лише податкова накладна за відсутності будь-яких первинних документів не може достеменно свідчити про наявність господарської операції.

Місцевим господарським судом в оскаржуваному рішенні було обґрунтовано зауважено, що податкова накладна та податкова декларація не можуть свідчити про виконання обов`язку підрядника з передання робіт замовнику та їх прийняття замовником, а підтверджують лише факт здійснення оподаткування певної господарської операції, який сам по собі не свідчить про вчинення такої господарської операції, та як докази можуть оцінюватися судом лише у сукупності з іншими доказами у справі.

За змістом апеляційної скарги ТОВ «Централ Буд» посилається на те, що дії зі складання і реєстрації ТОВ «Централ Буд» податкової накладної та приймання і реєстрації ТОВ «Бетон Нова Інтернешнл» у встановленому законодавством порядку такої податкової накладної засвідчують волю цих підприємств до настання відповідних правових наслідків та підтверджують фактичне укладання правочину між сторонами і фактичне виконання робіт за цим правочином.

До того ж позивач посилається на правові позиції Верховного Суду, викладені у постановах від 29.06.2021 у справі №910/23097/17, від 03.06.2022 у справі №922/2115/19, від 14.02.2020 у справі №640/18643/18, від 26.09.2023 у справі №922/2417/22 та від 11.07.2023 у справі №905/1223/21.

Відповідно до ч.4 ст.236 ГПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Суд апеляційної інстанції зазначає, що процесуальний кодекс та інші законодавчі акти не містять визначення поняття "подібні правовідносини", а також будь-яких критеріїв визначення подібності правовідносин з метою врахування відповідного висновку, тому для розуміння відповідних термінів слід звертатися до правових висновків, що викладені у судових рішеннях Великої Палати Верховного Суду.

Задля юридичної визначеності в застосуванні приписів процесуального закону, які зобов`язують визначати подібність правовідносин (подібність відносин), Велика Палата Верховного Суду в постанові від 12.10.2021 у справі №233/2021/19 конкретизувала свої висновки щодо подібності правовідносин, зазначивши наступне.

На предмет подібності слід оцінювати саме ті правовідносини, які є спірними у порівнюваних ситуаціях. Установивши учасників спірних правовідносин, об`єкт спору (які можуть не відповідати складу сторін справи та предмету позову) і зміст цих відносин (права й обов`язки сторін спору), суд має визначити, чи є певні спільні риси між спірними правовідносинами насамперед за їхнім змістом. А якщо правове регулювання цих відносин залежить від складу їх учасників або об`єкта, з приводу якого вони вступають у правовідносини, то в такому разі подібність слід також визначати за суб`єктним й об`єктним критеріями відповідно. Для встановлення подібності спірних правовідносин у порівнюваних ситуаціях суб`єктний склад цих відносин, предмети, підстави позовів і відповідне правове регулювання не обов`язково мають бути тотожними, тобто однаковими.

Подібність правовідносин може мати місце не лише у разі тотожності суб`єктного, об`єктного і змістовного критеріїв, але й також у разі їх схожості, що визначається з урахуванням обставин кожної конкретної справи.

У свою чергу, за висновками судової колегії, відсутня подібність правовідносин у розглядуваній справі та у справах, на висновки Верховного Суду в яких посилається апелянт, оскільки:

- постанова Великої Палати Верховного Суду від 29.06.2021 ухвалена у справі №910/23097/17 за заявою Головного управління Державної фіскальної служби у м.Києві до Товариства з обмеженою відповідальністю «Грант резорт» та Товариства з обмеженою відповідальністю «Нибулон прайм» про визнання недійсним договору в межах справи за заявою Головного управління Державної фіскальної служби до ТОВ «Грант резорт» про банкрутство;

- у межах справи №922/2115/19 (постанова Верховного Суду у складі колегії об`єднаної палати Касаційного господарського суду від 03.06.2022) предметом розгляду була вимога Товариства з обмеженою відповідальністю «Азотфострейд» до Товариства з обмеженою відповідальністю «Агрома» про стягнення 4 360 664,02 грн. заборгованості за договором поставки №04/02-2 від 04.02.2019, у тому числі: 4 085 633,85 грн. основної заборгованості за поставлений товар та 275 030,17 грн. пені;

- у межах справи №640/18643/18 (постанова Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду від 14.02.2020) розглядався позов Головного управління Державної фіскальної служби у м.Києві до Товариства з обмеженою відповідальністю "Агрофлексгруп 2015", Товариства з обмеженою відповідальністю "Мотор" про визнання недійсним правочину;

- постанова Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного господарського суду від 26.09.2023 ухвалена у справі №922/2417/22 за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Овіс Трейд" до Товариства з обмеженою відповідальністю "Прайм Групп Нафта" про стягнення заборгованості за договором купівлі-продажу (поставки) у розмірі 1 409 544,78 грн.;

- у межах справи №905/1223/21 (постанова Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного господарського суду від 11.07.2023) розглядався позов Керівника Слов`янської окружної прокуратури в інтересах держави в особі Східного офісу Держаудитслужби, Слов`янської міської ради та Комунального підприємства Слов`янської міської ради «Словміськводоканал» до Приватного підприємства «Адора» про стягнення безпідставно сплачених на підставі нікчемних додаткових угод до договору поставки коштів у розмірі 174 520,50 грн.

Вказані справи суттєво відрізняються за предметом і підставою позову, за обставинами справи, встановленими судами, за іншими поданими сторонами та оціненими судами доказами, що виключає подібність названих справ, зокрема, за змістовним критерієм.

Судова колегія звертає увагу, що у справі 910/23097/17 сторонами було укладено письмовий договір поставки і декілька додаткових угод до нього, покупцем здійснено часткову оплату за товар, тобто були наявні інші докази( окрім податкових накладних) укладання сторонами певного правочину та його виконання. В цій справі судом встановлено наявність браку доказів.

Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 29.06.2021 у справі №910/23097/17 сформовано такі висновки - встановлюючи правило щодо обов`язкового підтвердження сум податкового кредиту, врахованих платником ПДВ при визначенні податкових зобов`язань, законодавець, безумовно, передбачає, що ці документи є достовірними, тобто операції, які вони підтверджують, дійсно мали місце. З урахуванням наведеного Верховний Суд зазначив, що, оцінюючи податкові накладні у сукупності з іншими доказами у справі, господарські суди повинні враховувати фактичні дії як постачальника так і покупця щодо відображення ними в податковому та бухгалтерському обліку постачання спірного товару.

Отже висновки касаційного суду за вказаною справою стосуються випадків, коли операції «дійсно мали місце». Суд має оцінювати податкові накладні у сукупності з іншими доказами у справі.

Натомість у справі, що розглядається відсутні «інші документи», навіть щодо оплати вартості матеріалу, який позивач мав би використовувати при здійсненні ремонтних робіт та оплату якого можливо було б підтвердити за відсутності доступу до первинних документів (на що посилається позивач) за даними обслуговуючого банку.

Крім того, Верховний Суд у справі № 910/23097/17, на яку посилається позивач, дійшов висновку, що позивач не подав до суду допустимих доказів щодо вчинення відповідачем юридично значимих дій з оподаткування і апеляційний суд обґрунтовано відхилив через недоведеність посилання скаржника на те, що відповідач за результатами проведення спірної закупівлі відобразило відповідні господарські операції у своїй податковій звітності та вчинило юридично значимі дії по оформленню податкового кредиту за ними.

У справі 922/2417/22 від 26.09.2023 Верховний Суд зазначив: «Враховуючи, що при фіктивному правочині майно не переміщається, а кошти не передаються, для вирішення питання про те, чи було укладено правочин, слід у повному обсязі дослідити всі докази, які відображають волю сторін, пов`язану з правочином».

Податкова накладна, виписана однією стороною в договорі (підрядником) на постачання послуг на користь другої сторони (замовника), може бути доказом правочину з огляду на те, що така поведінка сторін засвідчує їхню волю до настання відповідних правових наслідків.

Підставою для виникнення в платника права на податковий кредит з податку на додану вартість є факт реального здійснення операцій з придбання товарно-матеріальних цінностей з метою їх використання в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку, а також оформлення відповідних операцій належним чином складеними первинними документами, які містять достовірні відомості про їх обсяг та зміст.

Отже у вказаній постанові Верховного Суду гіпотетично встановлено можливість прийняття податкової накладної, як доказу наявності правочину за умови, що її оформлення відповідає дійсній волі сторін, реального здійснення операції з придбання товарно-матеріальних цінностей, а також оформлення відповідних операцій належним чином складеними первинними документами.

Всі перелічені умови відсутні у справі, що розглядається, відповідач наполягає на помилковому оформленні податкової накладної і надає докази своїх дій щодо її спростування, відхиляє доводи позивача щодо наявності укладеного між ними правочину на ремонт енергоцеху, позивачем не надано до суду будь-яких належним чином складених первинних документів на підтвердження обсягу і змісту операції.

У справі 922/2115/19 від 03.06.2022, на яку посилається апелянт, був укладений договір поставки, додаткові угоди, здійснено часткову оплату, існують первинні документи операції, що також свідчить про безпідставність посилання апелянта на цю справу, оскільки правовідносини та обставини у ній і у справі, що розглядається не є подібними.

Справа 640/18643/18 була розглянута Верховним Судом у складі Касаційного адміністративного суду за адміністративним позовом Державної фіскальної служби у м. Києві у якому, посилаючись на факт реєстрації Товариством з обмеженою відповідальністю "Агрофлексгруп 2015" в Єдиному реєстрі податкових накладних низки податкових накладних виписаних на операції з постачання послуг з виконання вантажно-розвантажувальних робіт, просила визнати недійсним правочин укладений між ТОВ "Агрофлексгруп 2015" та ТОВ "Мотор", за наслідком укладення якого були виписані зазначені податкові накладні.

Отже основна відмінність вказаної справи і справи, що розглядається полягає у тому, що предметом дослідження в ній є правовідносини з постачання послуг - виконання вантажно-розвантажувальних робіт, тобто правочину, якій повністю виконується сторонами в момент його вчинення. Форму укладення таких правочинів врегульовано ч. 1 ст.206 ЦК України.

Як наполягає позивач ним здійснювалися роботи з ремонту будівлі цеху, тобто правочин, на укладенні якого наполягає позивач не є таким, що може бути укладений відповідно ч.1 ст. 206 ЦК України, про що зазначалося вище за текстом постанови.

Вказана судова практика підтверджує правильність висновків суду першої інстанції в оскаржуваному рішенні.

Апелянт безпідставно посилається на неї, як на таку, що є релевантною до його правової позиції.

Отже, за висновками судової колегії, встановивши відсутність у матеріалах справи переконливих та достатніх доказів на підтвердження обставин виконання позивачем підрядних робіт на заявлену до стягнення суму 930 000,00 грн., Господарський суд Донецької області дійшов правильного висновку про відсутність правових підстав для стягнення з відповідача заборгованості у розмірі 930 000,00 грн.

Переглядаючи додаткове рішення Господарського суду Донецької області від 31.10.2023 у справі №905/736/23, Східний апеляційний господарський суд враховує наступне.

Статтею 244 ГПК України унормовано, що суд, що ухвалив рішення, може за заявою учасників справи чи з власної ініціативи ухвалити додаткове рішення, якщо, зокрема, судом не вирішено питання про судові витрати (ч.1). Заяву про ухвалення додаткового рішення може бути подано до закінчення строку на виконання рішення (ч.2).

За змістом ч.ч.1, 3 ст.123 ГПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать, зокрема, витрати на професійну правничу допомогу.

Відповідно до ст.126 ГПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави (ч.1). За результатами розгляду справи витрати на професійну правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами (ч.2).

Частиною 8 ст.129 ГПК України визначено, що розмір судових витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду, за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву.

Згідно з ч.1 ст.221 ГПК України, якщо сторона з поважних причин не може до закінчення судових дебатів у справі подати докази, що підтверджують розмір понесених нею судових витрат, суд за заявою такої сторони, поданою до закінчення судових дебатів у справі, може вирішити питання про судові витрати після ухвалення рішення по суті позовних вимог.

Як убачається з матеріалів справи, рішення Господарського суду Донецької області у справі №905/736/23 було ухвалено 13.10.2023. Із заявою про стягнення витрат на професійну правничу допомогу у справі №905/736/23 відповідач звернувся до місцевого господарського суду 16.10.2023 шляхом направлення клопотання на електронну адресу суду, тобто із дотриманням визначеного ч.8 ст.129 ГПК України п`ятиденного строку після ухвалення рішення суду.

За змістом означеної заяви відповідач просить долучити докази на підтвердження розміру понесених витрат на професійну правничу допомогу у зв`язку із розглядом справи №905/736/23 у Господарському суді Донецької області та стягнути з позивача на користь відповідача судові витрати на професійну правничу допомогу в розмірі 69 750,00 грн.

За приписами ст.126 ГПК України для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу професійну правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката, визначається згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат (ч.2).

Для визначення розміру витрат на професійну правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги (ч.3).

На підтвердження понесених витрат відповідачем до суду першої інстанції було надано наступні документи: орієнтовний розрахунок судових витрат; ордер на надання правничої (правової) допомоги серія АІ №1408365 від 12.06.2023; договір про надання професійної правничої допомоги №58 від 04.01.2021, укладений між ТОВ Бетон Нова Інтернешнл (клієнт) та адвокатом Безвершенком Олегом Олександровичем (адвокат); заявку №43 від 04.07.2023 на надання правничої допомоги за договором №58 від 04.01.2021; акт №1 від 13.09.2023 про надані послуги до заявки №43 на надання правничої допомоги від 04.07.2023 до договору №58 про надання професійної правничої допомоги від 04.01.2021 на суму 69 750,00 грн.

За умовами п.1.1 договору №58 від 04.01.2021 предметом є надання адвокатом усіма законними методами та способами професійної правничої допомоги клієнту у всіх справах, які пов`язані чи можуть бути пов`язані із захистом та відновленням порушених, оспорюваних, невизнаних його прав та законних інтересів, а клієнт зобов`язаний сплатити гонорар (винагороду) за надану професійну правничу допомогу та компенсувати фактичні витрати на її надання в обсязі та на умовах, визначених договором.

Пунктом 3.1 означеного договору сторони погодили, що після надання послуг адвокат направляє клієнту звіт (акт) про надані послуги.

Сторони підписують звіт (акт) про надані послуги, що підтверджує передачу та приймання послуг. Звіт про надані послуги є підставою для остаточного розрахунку між сторонами, якщо інше не передбачено заявкою на надання послуг (п.3.3 договору).

За умовами п.16.1 договору останній діє до 31.12.2023.

04.07.2023 між ТОВ «Бетон Нова Інтернешнл» та адвокатом Безвершенком О.О. підписано заявку №43 на надання правничої допомоги, відповідно до п.1.1 якої адвокат зобов`язався надати клієнту комплексний правничий супровід та представництво інтересів клієнта в судовому провадженні в Господарському суді Донецької області у складі головуючого судді Аксьонової К.І. по справі №905/736/23 за позовом ТОВ Централ Буд до ТОВ Бетон Нова Інтернешнл про стягнення 9300 00,00 грн.; бути присутнім у всіх судових засіданнях по вказаній у п.1.1.1 заявки судовій справі, крім випадків наявності обставин непереборної сили чи хвороби адвоката, що об`єктивно унеможливлює його участь у розгляді справи.

Згідно з п.3 заявки вартість послуг складає 69 750,00грн. - за отримання матеріалів позовної заяви ТОВ Централ Буд та додатків до неї, аналіз позовних вимог, консультування клієнта з питань, зазначених у пункті 1.1.1 заявки, збір доказової бази для захисту та представництва інтересів клієнта, за підготовку проекту, погодження та подання відзиву клієнта на позовну заяву ТОВ Централ Буд по справі №905/736/23, за підготовку проекту, погодження та подання заперечення клієнта на відповідь ТОВ Централ Буд на відзив, за підготовку проекту, погодження та подання письмових пояснень клієнта щодо предмету спору незалежно від їх кількості, за підготовку проекту, погодження та подання клопотань, заяв та інших документів щодо процесуальних питань щодо предмету спору незалежно від їх кількості, представництво інтересів клієнта в судовому провадженні по справі №905/736/23 в Господарському суді Донецької області та участь у судових засіданнях незалежно від їх кількості та часу проведення.

Клієнт сплачує адвокату вартість послуг протягом 120 календарних днів з моменту підписання акту приймання-виконання наданої правничої допомоги та набрання рішенням у справі №905/736/23 за позовом ТОВ «Централ Буд» до ТОВ «Бетон Нова Інтернешнл» про стягнення 930 000,00 грн. законної сили.

13.09.2023 між відповідачем та адвокатом Безвершенком О.О. підписано акт №1 про надані послуги до заявки №43 на надання правничої допомоги від 04.07.2023 до договору №58 про надання професійної правничої допомоги від 04.01.2021.

Як убачається з п.1.1 означеного акту адвокат надав, а клієнт прийняв такі послуги згідно з заявкою на надання послуг №43 від 04.07.2023: комплексний правничий супровід та представництво інтересів клієнта в судовому провадженні в Господарському суді Донецької області у складі головуючого судді Аксьонової К.І. по справі №905/736/23 за позовом ТОВ Централ Буд до ТОВ Бетон Нова Інтернешнл про стягнення 930 000,00грн.

У пункті 1.2 акту викладено детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом на підставі заявки на надання послуг №43 від 04.07.2023.

Згідно з п.2 акту вартість наданих послуг складає 69 750,00 грн., що сплачуються клієнтом на користь адвоката протягом 120 календарних днів з моменту підписання акту приймання-виконання наданої правничої допомоги та набрання рішенням у справі №905/736/23 за позовом ТОВ Централ Буд до ТОВ Бетон Нова Інтернешнл про стягнення 930 000,00 грн. законної сили.

Пунктом 3 акту сторони погодили, що на виконання відповідних робіт (надання послуг) з комплексного юридичного супроводу (надання професійної правничої допомоги) щодо представництва інтересів ТОВ Бетон Нова Інтернешнл у Господарському суді Донецької області у справі №905/736/23 за позовом ТОВ Централ Буд до ТОВ Бетон Нова Інтернешнл про стягнення заборгованості у розмірі 930 000,00 грн. адвокатом Безвершенко Олегом Олександровичем витрачено 24 години 45 хвилин.

Отже, наявними в матеріалах справи доказами підтверджено факт надання відповідачу послуг з правничої допомоги адвоката за договором №58 від 04.01.2021 з урахуванням заявки №43 від 04.07.2023 до договору №58 від 04.01.2021 на суму 69 750,00грн.

За змістом апеляційної скарги ТОВ Централ Буд стверджує, що у договорі №58 від 04.01.2021 про надання професійної правової допомоги відсутній порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, що свідчить про відсутність ціни договору, яка є істотною умовою договору.

04.07.2023 між ТОВ Бетон Нова Інтернешнл та адвокатом Безвершенком О.О. підписано заявку №43 до договору про надання професійної правничої допомоги №58 від 04.01.2021, яка є його невід`ємною частиною. Означена заявка містить визначення вартості наданих послуг у розмірі 69 750,00 грн., що свідчить про встановлення фіксованого розміру гонорару.

Обґрунтовуючи вимоги апеляційної скарги, позивач також посилається на те, що акт про надання послуги до заявки та договору складений 13.09.2023, у той час як рішення прийнято 13.10.2023. Судова колегія враховує надані під час судового засідання 19.12.2023 пояснення представника відповідача про те, що це є технічною опискою, яка вже усунена (у бухгалтерській звітності дата документу відкоригована).

У контексті приписів ст.1 Закону України "Про адвокатуру та адвокатську діяльність" договір про надання правової допомоги - це домовленість, за якою одна сторона (адвокат, адвокатське бюро, адвокатське об`єднання) зобов`язується здійснити захист, представництво або надати інші види правової допомоги другій стороні (клієнту) на умовах і в порядку, що визначені договором, а клієнт зобов`язується оплатити надання правничої допомоги та фактичні витрати, необхідні для виконання договору.

Статтею 30 означеного Закону унормовано, що гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правничої допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правничої допомоги. При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час.

Частиною 4 ст.126 ГПК України унормовано, що розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

Відповідно до ч.ч.5, 6 ст.126 ГПК України у разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, які підлягають розподілу між сторонами. Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.

У розумінні положень ч.5 ст.126 ГПК України зменшення суми судових витрат на професійну правничу допомогу, що підлягають розподілу, можливе виключно на підставі клопотання іншої сторони у разі, на її думку, недотримання вимог стосовно співмірності витрат зі складністю відповідної роботи, її обсягом та часом, витраченим ним на виконання робіт. Суд, ураховуючи принципи диспозитивності та змагальності, не має права вирішувати питання про зменшення суми судових витрат на професійну правову допомогу, що підлягають розподілу, з власної ініціативи. Аналогічна правова позиція викладена у постанові Великої Палати Верховного Суду від 16.22.2022 у справі №922/1964/21.

Під час розгляду справи Господарським судом Донецької області позивачем надані заперечення щодо розподілу судових витрат, що пов`язані з наданням професійної правничої допомоги, обґрунтовані, зокрема, неспівмірністю судових витрат зі складністю спору та витраченим адвокатом часом, їх невідповідністю критерію реальності таких витрат, розумності їх розміру.

Визначаючи суму відшкодування, суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їх дійсності та необхідності), а також критерію розумності їх розміру, зважаючи на конкретні обставини справи та фінансовий стан обох сторін. Ті самі критерії застосовує Європейський суд з прав людини, присуджуючи судові витрати на підставі ст.41 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року. Так, у справі "Схід/Захід Альянс Лімітед" проти України" зазначено, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їх розмір - обґрунтованим. Аналогічна правова позиція викладена у додаткових постановах Верховного Суду від 01.09.2023 у справі №924/232/22, від 15.08.2023 у справі №910/4631/22 та від 19.01.2022 у справі №910/789/21, а також у додатковій постанові Великої Палати Верховного Суду від 19.02.2020 у справі №755/9215/15-ц, постанові Верховного Суду від 31.03.2021 у справі №910/9916/17.

У рішенні Європейського суду з прав людини у справі "Лавентс проти Латвії" зазначено, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір.

Визначивши розмір судових витрат на професійну правничу допомогу, що підлягають розподілу між сторонами, суд здійснює розподіл таких витрат.

Загальне правило розподілу судових витрат визначене в ч.4 ст.129 ГПК України, відповідно до якої інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: 1) у разі задоволення позову - на відповідача; 2) у разі відмови в позові - на позивача; 3) у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Разом з тим у ч.5 ст.129 ГПК України визначено критерії, керуючись якими, суд (за клопотанням сторони або з власної ініціативи) може відступити від вказаного загального правила при вирішенні питання про розподіл витрат на правову допомогу та не розподіляти такі витрати повністю або частково на сторону, не на користь якої ухвалено рішення, а натомість покласти їх на сторону, на користь якої ухвалено рішення.

Зокрема, відповідно до ч.5 ст.129 ГПК України під час вирішення питання про розподіл судових витрат суд враховує: 1) чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; 2) чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору, з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, у тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; 3) поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, безпідставне завищення позивачем позовних вимог тощо; 4) дії сторони щодо досудового вирішення спору та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялись.

Випадки, за яких суд може відступити від загального правила розподілу судових витрат, унормованого ч.4 ст.129 ГПК України, також визначені положеннями ч.ч.6, 7, 9 ст.129 цього Кодексу.

Таким чином, під час вирішення питання про розподіл судових витрат господарський суд за наявності заперечення сторони проти розподілу витрат на адвоката або з власної ініціативи, керуючись критеріями, що визначені ч.ч.5-7, 9 ст.129 ГПК України, може не присуджувати стороні, на користь якої ухвалено судове рішення, всі її витрати на професійну правову допомогу.

У такому випадку суд, керуючись ч.ч.5-7, 9 ст.129 ГПК України, відмовляє стороні, на користь якої ухвалено рішення, у відшкодуванні понесених нею витрат на правову допомогу повністю або частково та відповідно не покладає такі витрати повністю або частково на сторону, не на користь якої ухвалено рішення.

Вирішуючи питання розподілу судових витрат, господарський суд має враховувати, що розмір відшкодування судових витрат, не пов`язаних зі сплатою судового збору, не повинен бути непропорційним до предмета спору. У зв`язку з наведеним суд з урахуванням конкретних обставин, зокрема ціни позову, може обмежити такий розмір з огляду на розумну необхідність судових витрат для конкретної справи.

Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду у складі об`єднаної палати Касаційного господарського суду від 03.10.2019 у справі №922/445/19, у постанові Великої Палати Верховного Суду від 16.22.2022 у справі №922/1964/21.

При цьому суд апеляційної інстанції зауважує, що не є обов`язковими для суду зобов`язання, які склалися між адвокатом та клієнтом у контексті вирішення питання про розподіл судових витрат. Вирішуючи останнє, суд повинен оцінювати витрати, що мають бути компенсовані за рахунок іншої сторони, ураховуючи як те, чи були вони фактично понесені, так і оцінювати їх необхідність. Аналогічна правова позиція викладена у постановах Великої Палати Верховного Суду від 12.05.2020 у справі № 904/4507/18 та від 16.22.2022 у справі №922/1964/21.

Виходячи з критеріїв складності справи, оцінивши надані відповідачем докази на підтвердження понесених витрат на професійну правничу допомогу, Східний апеляційний господарський суд погоджується з висновком Господарського суду Донецької області про наявність правових підстав для обмеження розміру таких витрат до 20 000,00 грн. Стягнення витрат на правничу допомогу у сумі 20 000,00 грн. відповідає критеріям розумності, необхідності, співрозмірності, пропорційності та справедливості. Судова колегія не вбачає підстав для зменшення розміру належних до стягнення з позивача на користь відповідача витрат на професійну правничу допомогу до 5 000,00 грн., як того просить ТОВ «Централ Буд» за змістом апеляційної скарги.

Європейський суд з прав людини у рішенні в справі "Серявін та інші проти України" вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях, зокрема, судів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожний аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною залежно від характеру рішення.

Приймаючи до уваги всі наведені обставини в їх сукупності, судова колегія дійшла висновку, що суд першої інстанції ухвалив рішення та додаткове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права, що є підставою для залишення апеляційної скарги позивача без задоволення, а рішення Господарського суду Донецької області від 13.10.2023 та додаткового рішення Господарського суду Донецької області від 31.10.2023 у справі №905/736/23 - без змін.

З урахуванням приписів ст.129 ГПК України витрати зі сплати судового збору за подання апеляційної скарги покладаються на скаржника.

Враховуючи повідомлення сторін про подання доказів понесення витрат на правничу допомогу, пов`язаних з розглядом справи в суді апеляційної інстанції, протягом п`яти днів після ухвалення постанови в порядку ч.8 ст.129 ГПК України, питання розподілу цих витрат буде вирішено судом шляхом постановлення додаткової постанови.

Керуючись ст.ст.129, 269, 270, 273, 275, 276, 281, 282, 284 Господарського процесуального кодексу України, Східний апеляційний господарський суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу позивача залишити без задоволення.

Рішення Господарського суду Донецької області від 13.10.2023 у справі №905/736/23 залишити без змін.

Додаткове рішення Господарського суду Донецької області від 31.10.2023 у справі №905/736/23 залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття. Порядок і строки оскарження передбачено ст.ст.287 - 289 Господарського процесуального кодексу України.

Повний текст постанови складено 26.12.2023.

Головуючий суддя О.Є. Медуниця

Суддя О.А. Істоміна

Суддя О.О. Радіонова