ПІВНІЧНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"06" грудня 2023 р. Справа№ 910/8776/21 (910/5996/23)

Північний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Отрюха Б.В.

суддів: Полякова Б.М.

Сотнікова С.В.

Секретар судового засідання: Гудько А.В.

За участю представників учасників справи:

від ТОВ «Фінансова Компанія «Геліос»: Колосюк В.А. - за довіреністю від 20.12.2022.

Розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова Компанія «Геліос» на рішення Господарського суду міста Києва від 23.08.2023 у справі № 910/8776/23 (910/5996/23) (суддя Чеберяк П.П.)

за позовом розпорядника майна Товариства з обмеженою відповідальністю «Бізнес Авіація» арбітражного керуючого Гапіної Наталії Вікторівни

до 1) Приватного акціонерного товариства «Авіакомпанія Константа»

2) арбітражного керуючого Карабань Катерини Борисівни

третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, на стороні позивача: Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Геліос»

про визнання правочину недійсним

в межах справи № 910/8776/21

за заявою Приватного акціонерного товариства «Авіакомпанія Константа»

до Товариства з обмеженою відповідальністю «Бізнес Авіація»

про банкрутство

ВСТАНОВИВ:

Рішенням Господарського суду міста Києва від 23.08.2023 у справі № 910/8776/23 (910/5996/23) (суддя Чеберяк П.П.) у задоволенні позову відмовлено.

Не погодившись з вищевказаним рішенням, Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова Компанія «Геліос» звернулося до Північного апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати рішення Господарського суду міста Києва від 23.08.2023 у справі № 910/8776/21 (910/5996/23) та ухвалити нове судове рішення, яким задовольнити позовні вимоги розпорядника майна Товариства з обмеженою відповідальністю «Бізнес Авіація» арбітражного керуючого Гапіної Наталії Вікторівни.

Відповідно до витягу з протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 09.10.2023 апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова Компанія «Геліос» передано для розгляду колегії суддів Північного апеляційного господарського суду у складі: головуючий суддя Отрюх Б.В., судді: Поляков Б.М., Сотніков С.В.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 16.10.2023 у справі №910/8776/21 (910/5996/23) витребувано з Господарського суду міста Києва матеріали справи у справі №910/8776/21 (910/5996/23) за позовом розпорядника майна Товариства з обмеженою відповідальністю «Бізнес Авіація» арбітражного керуючого Гапіної Наталії Вікторівни до 1) Приватного акціонерного товариства «Авіакомпанія Константа»; 2) арбітражного керуючого Карабань Катерини Борисівни; третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, на стороні позивача: Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Геліос» про визнання правочину недійсним. Відкладено вирішення питань, пов`язаних з рухом апеляційної скарги Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова Компанія «Геліос» на рішення Господарського суду міста Києва від 23.08.2023 у справі №910/8776/21 (910/5996/23) до надходження матеріалів справи.

23.10.2023 до Північного апеляційного господарського суду надійшли матеріали справи №910/8776/21 (910/5996/23).

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 30.10.2023 у справі №910/8776/21 (910/5996/23) клопотання Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова Компанія «Геліос» задоволено та поновлено строк на апеляційне оскарження рішення Господарського суду міста Києва від 23.08.2023; відкрито апеляційне провадження у даній справі; розгляд апеляційної скарги Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова Компанія «Геліос» на рішення Господарського суду міста Києва від 23.08.2023 у справі № 910/8776/23 (910/5996/23) призначено на 06.12.2023.

28.11.2023 на електронну пошту Північного апеляційного господарського суду від ліквідатора Товариства з обмеженою відповідальністю «Бізнес Авіація», арбітражного керуючого Гапіної Наталії Вікторівни надійшло клопотання/заява про участь у судовому засіданні в режимі відеоконференції.

29.11.2023 через відділ забезпечення автоматизованого розподілу, контролю та моніторингу виконання документів Північного апеляційного господарського суду від ліквідатора Товариства з обмеженою відповідальністю «Бізнес Авіація», арбітражного керуючого Гапіної Наталії Вікторівни надійшов відзив на апеляційну скаргу, у відповідності до якого остання просить суд, апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова Компанія «Геліос» задовольнити, а рішення Господарського суду міста Києва від 23.08.2023 у справі № 910/8776/23 (910/5996/23) скасувати та прийняти нове судове рішення, яким позовні вимоги задовольнити.

Слід зазначити, що суддя Сотніков С.В. з 15.11.2023 по 04.12.2023 перебував у відпустці.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 05.12.2023 у справі № 910/8776/23 (910/5996/23) відмовлено у задоволенні клопотання ліквідатора Товариства з обмеженою відповідальністю «Бізнес Авіація», арбітражного керуючого Гапіної Наталії Вікторівни про участь у судовому засіданні в режимі відеоконференції.

Представник Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова Компанія «Геліос» в судовому засіданні 06.12.2023 вимоги апеляційної скарги підтримав та просив її задовольнити, а рішення Господарського суду міста Києва від 23.08.2023 у даній справі №910/8776/21 (910/5996/23) скасувати та ухвалити нове судове рішення, яким позовні вимоги задовольнити.

Представники інших учасників справи в судове засідання 06.12.2023 не з`явились; причини неявки суду не повідомили; про дату, час та місце розгляду справи повідомлялись належним чином; клопотань про відкладення розгляду справи до суду не направляли.

У відповідності до ч. 12 ст. 270 ГПК України неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час та місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.

06.12.2023 оголошено вступну та резолютивну частини постанови Північного апеляційного господарського суду у даній справі.

Розглянувши доводи апеляційної скарги, перевіривши матеріали справи та дослідивши докази, проаналізувавши на підставі встановлених фактичних обставин справи правильність застосування судом першої інстанції норм законодавства та заслухавши пояснення представника скаржника, колегія суддів Північного апеляційного господарського суду дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню, а оскаржуване рішення Господарського суду міста Києва від 23.08.2023 у даній справі - скасуванню з прийняття нового рішення про задоволення позовних вимог, виходячи з наступного.

Відповідно до ч. 6 ст. 12 ГПК України господарські суди розглядають справи про банкрутство у порядку провадження, передбаченому цим Кодексом, з урахуванням особливостей, встановлених Законом України «Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом».

Разом з тим, судова колегія зазначає, що 21.04.2019 набрав чинності Кодекс України з процедур банкрутства від 18.10.2018 №2597-VIII, який введено в дію 21.10.2019, відтак в даному випадку застосуванню підлягають положення Кодексу України з процедур банкрутства (далі - КУзПБ).

Згідно зі статтею 270 ГПК України у суді апеляційної інстанції справи переглядаються за правилами розгляду справ у порядку спрощеного позовного провадження з урахуванням особливостей, передбачених у цій главі.

У відповідності до вимог ч.ч. 1, 2 ст. 269 ГПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Як встановлено судом та вбачається з матеріалів справи, у провадженні Господарського суду міста Києва на стадії процедури розпорядження майном перебуває справа №910/8776/21 про банкрутство ТОВ «Бізнес Авіація», провадження у якій відкрито ухвалою суду від 21.07.2021 за заявою ПрАТ «Авіакомпанія Константа».

У квітні 2023 року розпорядник майна ТОВ «Бізнес Авіація» арбітражний керуючий Гапіна Н.В. звернулась до Господарського суду міста Києва з позовом до ПрАТ «Авіакомпанія Константа» та арбітражного керуючого Карабань К.Б. про визнання недійсним договору відповідального зберігання №23/08-21 від 23.08.2021 та застосування наслідків недійсності правочину.

В обґрунтування своїх позовних вимог позивач зазначає, що відповідач-2 не мала повноважень на укладення вказаного договору, оскільки керівник ТОВ «Бізнес Авіація» (далі - боржник) не був відсторонений від виконання своїх повноважень.

Крім того, за твердження позивача, відповідач-2 уклала оспорюваний договір без згоди іпотекодержателя майна, яке було предметом даного договору, а саме без згоди ТОВ «Фінансова Компанія «Геліос», яке являється забезпеченим кредитором боржника, а також без згоди комітету кредиторів.

Іншою підставою для визнання спірного правочину недійсним арбітражний керуючий посилається на те, що вартість послуг зберігання за укладеним договором перевищує ринкові ціни на подібні послуги, а умови укладеного договору суперечать інтересам боржника та кредиторів. Водночас, на думку позивача, погоджуючись на умови укладеного договору, відповідач-2 фактично відмовляється від майна на користь ініціюючого кредитора.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 01.05.2023 прийнято позовну заяву до розгляду в межах справи №910/8776/21 про банкрутство ТОВ «Бізнес Авіація», постановлено розглядати позовну заяву за правилами спрощеного позовного провадження та залучено ТОВ «Фінансова Компанія «Геліос» до участі у справі в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору на стороні позивача.

За наслідками розгляду заявлених вимог, рішенням Господарського суду міста Києва від 23.08.2023 у справі №910/8776/21 (910/5996/23) у задоволенні позову відмовлено з підстав його необґрунтованості.

За висновками суду, оспорюваний правочин укладений відповідачем-2 з метою виконання покладених на неї обов`язків розпорядника майна боржника, а також з метою вжиття заходів щодо збереження такого майна. Вказаний договір містить істотні умови, встановлені для даних видів правочинів, а також не суперечить вимогам законодавства, інтересам боржника та кредиторів.

Проте, колегія суддів з такими висновками суду першої інстанції не погоджується та вбачає підстави для скасування оскаржуваного рішення виходячи з наступного.

Як встановлено колегією суддів, 23.08.2021 між ПрАТ «Авіакомпанія Константа» (зберігач, відповідач-1) та арбітражним керуючим Карабань М.С. розпорядником майна ТОВ «Бізнес Авіація» (поклажодавець, відповідач-2), яка діє на підставі свідоцтва про право на здійснення діяльності арбітражного керуючого №1983 від 13.01.2021 та ухвали Господарського суду міста Києва від 21.07.2021 у справі №910/8776/21, було укладено договір відповідального зберігання №23/08-11 (далі - договір), згідно п.1.1 якого зберігач зобов`язується забезпечити зберігання повітряного судна АН-140-100, на борту якого нанесені державний та реєстраційний знаки UR-14007 (далі - літак), переданого йому поклажодавцем і повернути літак поклажедавцеві у схоронності.

На весь період дії цього договору літак знаходиться на стоянці перону зберігача за адресою: м. Запоріжжя, вул. Блакитна, 4 (п.1.2 договору).

Відповідно п.1.3 договору приймання Літака на відповідальне зберігання та повернення його з відповідального зберігання здійснюється сторонами за актами приймання-передачі, які є невід`ємною частиною договору.

Згідно пп. 2.1.3 п. 2.2 договору зберігач зобов`язаний повернути літак поклажодавцеві за вимогою остатнього, за умови відсутності заборгованості поклажодавця за виконані послуги зі зберігання.

Підпунктом 2.1 п. 2 договору передбачено, що зберігач зобов`язаний вживати всіх необхідних заходів для забезпечення схоронності літака, охорони від актів незаконного втручання та інших протиправних посягань протягом строку зберігання.

У пп.2.2.3 п.2.2 сторони погодили, що поклажодавець зобов`язаний своєчасно сплачувати зберігачу послуги зі зберігання літака.

Умовами договору встановлено, що договірна ціна послуг із зберігання літака становить 5000,00 грн, в т.ч. ПДВ, за кожну добу або частину доби. Оплата за надання послуг проводиться поклажодавцеві щомісяця, до 10 числа місяця наступного за звітним шляхом перерахування грошових коштів на розрахунковий рахунок зберігача. перед повернення я літака поклажодавець зобов`язаний повністю оплатити зберігачу послуги із зберігання за фактом їх надання зберігачем. (п. 3 договору).

Згідно із п. 7.1. договору цей договір вважається укладеним і набирає чинності з 23.08.2021 та діє до 31.12.2021.

За актом приймання-передачі майна на відповідальне зберігання №1 від 23.08.2021 арбітражний керуючий Карабань М.С. передала, а ПрАТ «Авіакомпанія Константа» прийняло відповідне повітряне судно на зберігання.

Даний договір та акт приймання-передачі майна містять підписи сторін та скріплені відтисками печаток.

Вважаючи укладений між відповідачами договір недійсним з підстав його укладення з порушенням норм Цивільного кодексу України та Кодексу України з процедур банкрутства, а також з перевищенням повноважень відповідача-2, позивач звернувся до суду з даним позовом.

Таким чином, причиною виникнення спору у справі стало питання щодо наявності чи відсутності підстав для визнання недійсним договору відповідального зберігання №23/08-21 від 23.08.2021.

Згідно з п. 1 ч. 2 ст. 11 ЦК України цивільні права та обов`язки виникають з договорів та інших правочинів.

За змістом ст. 202 ЦК України правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків.

Відповідно до ч.ч.1, 2, 5 ст. 203 ЦК України, зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності. Правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним.

Так, визнання правочину недійсним є одним із передбачених законом способів захисту цивільних прав та інтересів за ст. 16 ЦК України, а загальні вимоги щодо недійсності правочину встановлені нормами ст. 215 ЦК України.

Згідно ч.1 ст.215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою-третьою, п`ятою та шостою статті 203 цього Кодексу.

Частиною 3 статті 215 ЦК України визначено, що якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин).

За змістом ст. 215 ЦК України вимога про визнання оспорюваного правочину недійсним може бути заявлена як однією зі сторін правочину, так і іншою заінтересованою особою, права та законні інтереси якої порушено вчиненим правочином.

Відповідно до статей 16, 203, 215 ЦК України для визнання судом оспорюваного правочину недійсним необхідним є: пред`явлення позову однією із сторін правочину або іншою заінтересованою особою; наявність підстав для оспорювання правочину; встановлення, чи порушується (не визнається або оспорюється) суб`єктивне цивільне право або інтерес особи, яка звернулася до суду. Таке розуміння визнання правочину недійсним, як способу захисту, є усталеним у судовій практиці. Це підтверджується висновками, що містяться в постановах Верховного Суду України від 25.12.2013 у справі №6-78цс13, від 11.05.2016 у справі №6-806цс16 тощо.

Отже, правом оспорювати правочин ЦК України наділяє не лише сторону (сторони) правочину, але й інших, третіх осіб, що не є сторонами правочину, визначаючи статус таких осіб як "заінтересовані особи".

Недійсність договору як приватноправова категорія, покликана не допускати або присікати порушення цивільних прав та інтересів або ж їх відновлювати (висновок об`єднаної палати Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду у постанові від 05.09.2019 у справі №638/2304/17).

Недійсність договору як приватно - правова категорія, покликана не допускати або присікати порушення цивільних прав та інтересів або ж їх відновлювати (висновок об`єднаної палати Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду у постанові від 05.09.2019 у справі №638/2304/17).

У постанові від 30.01.2019 у справі №911/5358/14 Верховний Суд висловив правову позицію щодо реальності господарської операції, вказав на те, що для з`ясування правової природи як господарської операції, так і договору (укладенням якого опосередковувалося виконання цієї операції) необхідно вичерпно дослідити фактичні права та обов`язки сторін у процесі виконання операції, фактичний результат, до якого прагнули учасники такої операції, та оцінити зміни майнового стану, які відбулися у сторін в результаті цієї операції.

Водночас будь-який правочин, вчинений боржником у період настання у нього зобов`язання із погашення заборгованості перед кредитором, внаслідок якого боржник перестає бути платоспроможним, має ставитися під сумнів у частині його добросовісності та набуває ознак фраудаторного правочину (постанова Верховного Суду у справі №405/1820/17 від 24.07.2019, №910/8357/18 від 28.11.2019).

Великою Палатою Верховного Суду викладено у постанові від 03.07.2019 у справі №369/11268/16-ц (провадження №14-260цс19) висновок про те, що позивач вправі звернутися до суду із позовом про визнання договору недійсним, як такого, що направлений на уникнення звернення стягнення на майно боржника, на підставі загальних засад цивільного законодавства (пункт 6 статті 3 ЦК України) та недопустимості зловживання правом (частина третя статті 13 ЦК України), та послатися на спеціальну норму, що передбачає підставу визнання правочину недійсним, якою може бути як підстава, передбачена статтею 234 ЦК України, так і інша, наприклад, підстава, передбачена статтею 228 ЦК України.

Правила визначення особи, що наділяється правом заперечувати/ оспорювати у справі про банкрутство правочин, вчинений боржником, мають свої особливості.

У разі заперечення такого правочину з підстав, передбачених статтею 42 КУзПБ, коло осіб, що наділяються відповідним правом, прямо визначено положеннями частин першої, другої статті 42 цього Кодексу.

Натомість, у разі заперечення такого правочину хоча і у справі про банкрутство, однак з підстав, передбачених нормами ЦК України, ГК України чи інших законів (в порядку статті 7 КУзПБ), коло осіб, що наділяються відповідним правом визначається за загальним правилом, яке визначає передумови звернення до суду за захистом порушеного права (стаття 15, 16 ЦК України, стаття 4, 41, 45 ГПК України).

Однією із основоположних засад цивільного законодавства є добросовісність (пункт 6 статті 3 ЦК України) і дії учасників цивільних правовідносин мають бути добросовісними. Тобто, відповідати певному стандарту поведінки, що характеризується чесністю, відкритістю і повагою інтересів іншої сторони договору або відповідного правовідношення.

Згідно із частинами другою та третьою статті 13 ЦК України при здійсненні своїх прав особа зобов`язана утримуватися від дій, які могли б порушити права інших осіб, завдати шкоди довкіллю або культурній спадщині. Не допускаються дії особи, що вчиняються з наміром завдати шкоди іншій особі, а також зловживання правом в інших формах.

В обранні варіанта добросовісної поведінки боржник зобов`язаний піклуватися про те, щоб його юридично значимі вчинки були економічно обґрунтованими. Також поведінка боржника повинна відповідати критеріям розумності, що передбачає, що кожне зобов`язання, яке правомірно виникло, повинно бути виконано належним чином, а тому кожний кредитор вправі розраховувати, що усі існуючі перед ним зобов`язання за звичайних умов будуть належним чином та своєчасно виконані. Тому усі боржники мають на меті добросовісно виконати усі свої зобов`язання, а в разі неможливості такого виконання - надати справедливе та своєчасне задоволення прав та правомірних інтересів кредитора.

Угоди, що укладаються учасниками цивільних відносин, повинні мати певну правову та фактичну мету, яка не має бути очевидно неправомірною та недобросовісною. Угода, що укладається "про людське око", таким критеріям відповідати не може.

Аналогічна правова позиція викладена в постанові Верховного Суду від 24.07.2019 №405/1820/17.

Особа, яка є боржником перед своїми контрагентами повинна утримуватись від дій, які безпідставно або сумнівно зменшують розмір її активів. У період протягом трьох років, що передували відкриттю процедури банкрутства або після відкриття справи про банкрутство дії щодо будь-якого вилучення (відчуження) боржником своїх майнових активів є підозрілими і можуть становити втручання у право власності кредиторів, відтак відчуження майна боржником повинно здійснюватися з огляду на права кредиторів щодо забезпечення їх вимог активами боржника, а неврахування інтересів кредиторів у такому випадку є зловживанням з боку боржника своїми правами щодо розпорядження майном як власника, за умови, що відчуження майна призводить завідомо до зменшення обсягу платоспроможності боржника і наносить шкоду кредиторам.

Оскільки, період часу з моменту виникнення грошового зобов`язання у боржника у тому числі при загрозі неплатоспроможності або при надмірній заборгованості до дня порушення справи про його банкрутство є підозрілим періодом, а правочини (договори, майнові дії) боржника, що вчинені у цей період часу є сумнівними, ст. 42 КУзПБ, встановлено правову презумпцію сумнівності правочинів та майнових дій боржника, що вчинені ним протягом вказаного у Кодексі строку, тому будь-який правочин боржника щодо відчуження ним свого майна може бути визнаний недійсним на підставі наведеної норми, а майнові дії спростовані із застосуванням наслідків передбачених цією нормою.

Договором, що вчиняється на шкоду кредиторам (фраудаторний договір), може бути як оплатний, так і безоплатний договір. Застосування конструкції "фраудаторності" при оплатному цивільно-правовому договорі має певну специфіку, яка проявляється в обставинах, що дають змогу кваліфікувати оплатний договір як такий, що вчинений на шкоду кредитору. До таких обставин, зокрема, відноситься: момент укладення договору; контрагент, з яким боржник вчиняє оспорюваний договір (наприклад, родич боржника, пасинок боржника, пов`язана чи афілійована юридична особа); ціна (ринкова/неринкова), наявність/відсутність оплати ціни контрагентом боржника (висновки сформовані у постанові Верховного Суду у складі судової палати для розгляду справ про банкрутство Касаційного господарського суду від 02.06.2021 у справі №904/7905/16).

Вчинення власником майна правочину з розпорядження належним йому майном з метою унеможливити задоволення вимоги іншої особи - стягувача за рахунок майна цього власника може бути кваліфіковане як зловживання правом власності, оскільки власник використовує правомочність розпорядження майном на шкоду майновим інтересам кредитора (висновок викладений у постанові об`єднаної палати Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 07.12.2018 у справі №910/7547/17).

Боржник, який відчужує майно (вчиняє інші дії, пов`язані, із зменшенням його платоспроможності) після виникнення у нього зобов`язання діє очевидно недобросовісно та зловживає правами стосовно кредитора.

Дії боржника, зокрема але не виключно, щодо безоплатного відчуження майна, відчуження майна за ціною значно нижче ринкової, для цілей не спрямованих на досягнення розумної ділової мети або про прийняття на себе зобов`язання без відповідних майнових дій іншої сторони, або відмова від власних майнових вимог, якщо вони вчинені у підозрілий період, можуть свідчити про намір ухилення від розрахунків із контрагентами та спрямовані на завдання шкоди кредиторам.

Тому правопорядок не може залишати поза реакцією такі дії, які хоч і не порушують конкретних імперативних норм, але є очевидно недобросовісними та зводяться до зловживання правом, спрямованим на недопущення (уникнення) задоволення вимог такого кредитора.

Отже будь-який правочин, вчинений боржником у період настання у нього зобов`язання з погашення заборгованості перед кредитором, внаслідок якого боржник перестає бути платоспроможним, має ставитися під сумнів у частині його добросовісності та набуває ознак фраудаторного правочину - правочину, що вчинений боржником на шкоду кредиторам.

Відповідно до частини першої статті 3 ГПК України судочинство у господарських судах здійснюється відповідно до Конституції України, цього Кодексу, Закону України "Про міжнародне приватне право", Закону про банкрутство, а також міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України.

Згідно із частиною шостою статті 12 ГПК України господарські суди розглядають справи про банкрутство у порядку, передбаченому цим Кодексом для позовного провадження, з урахуванням особливостей, встановлених Законом про банкрутство (наразі КУзПБ).

За приписами ч. 1 ст. 2 КУзПБ провадження у справах про банкрутство регулюється цим Кодексом, ГПК України, іншими законами України.

Згідно із абзацом двадцятим статті 1 КУзПБ розпорядник майна - арбітражний керуючий, призначений господарським судом для здійснення процедури розпорядження майном боржника.

Під розпорядженням майном розуміється система заходів щодо нагляду та контролю за управлінням та розпорядженням майном боржника з метою забезпечення збереження, ефективного використання майнових активів боржника, здійснення аналізу його фінансового стану, а також визначення наступної процедури (санації чи ліквідації) (частина перша статті 44 КУзПБ).

За частиною другою статті 7 КУзПБ господарський суд, у провадженні якого перебуває справа про банкрутство, в межах цієї справи вирішує всі майнові спори, стороною в яких є боржник; спори з позовними вимогами до боржника та щодо його майна; спори про визнання недійсними результатів аукціону; спори про визнання недійсними будь-яких правочинів, укладених боржником; спори про повернення (витребування) майна боржника або відшкодування його вартості відповідно; спори про відшкодування шкоди та/або збитків, завданих боржнику; спори про стягнення заробітної плати; спори про поновлення на роботі посадових та службових осіб боржника; спори щодо інших вимог до боржника..

Частиною третьою статті 44 КУзПБ визначено обов`язки розпорядника майна, одним з яких є обов`язок вживати заходів для захисту майна боржника.

Відповідно до частини дев`ятої статті 44 КУзПБ розпорядник майна має право на подання до господарського суду позову щодо визнання недійсними правочинів, у тому числі укладених боржником з порушенням порядку, встановленого цим Кодексом, а також позовів щодо визнання недійсними актів, прийнятих у процедурі розпорядження майном щодо зміни організаційно-правової форми боржника.

Отже, на стадії розпорядження майном законодавець чітко визначив повноваження розпорядника майна щодо звернення з вимогою про визнання недійсними угод (правочинів), укладених боржником (такий правовий висновок викладено у постановах Верховного Суду від 27.02.2020 у справі №922/1134/17, від 23.11.2022 у справі №918/1174/20(918/559/21) та від 30.03.2023 у справі №905/2307/21(905/496/22)).

Враховуючи наведене, судова колегія дійшла висновку, що розпорядник майна ТОВ «Бізнес Авіація» арбітражний керуючий Гапіна Н.В. має право на звернення в порядку статей 7, 44 КУзПБ в межах справи про банкрутство боржника з позовом до суду про визнання недійсним правочину, вчиненого попереднім розпорядником майна боржника щодо майна такого боржника.

Як встановлено вище, спірний договір відповідального зберігання належного боржнику майна зі сторони поклажодавця укладено арбітражним керуючим Карабань М.С. як розпорядником майна ТОВ «Бізнес Авіація».

Відповідно до ч. 1 ст. 42 Кодексу України з процедур банкрутства правочини, вчинені боржником після відкриття провадження у справі про банкрутство або протягом трьох років, що передували відкриттю провадження у справі про банкрутство, можуть бути визнані недійсними господарським судом у межах провадження у справі про банкрутство за заявою арбітражного керуючого або кредитора, якщо вони завдали збитків боржнику або кредиторам, з таких підстав:

- боржник виконав майнові зобов`язання раніше встановленого строку;

- боржник до відкриття провадження у справі про банкрутство взяв на себе зобов`язання, внаслідок чого він став неплатоспроможним або виконання його грошових зобов`язань перед іншими кредиторами повністю або частково стало неможливим;

- боржник здійснив відчуження або придбав майно за цінами, відповідно нижчими або вищими від ринкових, за умови що в момент прийняття зобов`язання або внаслідок його виконання майна боржника було (стало) недостатньо для задоволення вимог кредиторів

- боржник оплатив кредитору або прийняв майно в рахунок виконання грошових вимог у день, коли сума вимог кредиторів до боржника перевищувала вартість майна;

- боржник узяв на себе заставні зобов`язання для забезпечення виконання грошових вимог.

Згідно з частиною 2 статті 42 Кодексу України з процедур банкрутства правочини, вчинені боржником протягом трьох років, що передували відкриттю провадження у справі про банкрутство, можуть бути визнані недійсними господарським судом у межах провадження у справі про банкрутство за заявою арбітражного керуючого або кредитора також з таких підстав: боржник безоплатно здійснив відчуження майна, взяв на себе зобов`язання без відповідних майнових дій іншої сторони, відмовився від власних майнових вимог; боржник уклав договір із заінтересованою особою; боржник уклав договір дарування.

Відтак, положення вищезазначеної статті Кодексу України з процедур банкрутства розширюють визначені приписами статті 215 ЦК України підстави для визнання недійсними правочинів та надає можливість визнати недійсною угоду, яка відповідає вимогам Цивільного та Господарського законодавства, проте вчинена у період протягом трьох років, що передував відкриттю процедури банкрутства або після порушення справи про банкрутство, та вчинена на шкоду боржнику або його кредиторам.

Відповідно до положень ч. 1 ст. 44 КУзПБ, під розпорядженням майном розуміється система заходів щодо нагляду та контролю за управлінням і розпорядженням майном боржника з метою забезпечення збереження, ефективного використання майнових активів боржника, здійснення аналізу його фінансового стану, а також визначення наступної процедури (санації чи ліквідації).

За приписами ст.44 КУзПБ, протягом процедури розпорядження майном органи управління боржника не мають права приймати рішення, зокрема, про відчуження або обтяження нерухомого майна боржника, в тому числі його передачу в заставу, внесення зазначеного майна до статутного капіталу іншого підприємства або господарського товариства; надання позик (кредитів), надання поруки, гарантій, а також передачу в довірче управління майна боржника.

Керівник або орган управління боржника виключно за погодженням з розпорядником майна приймають рішення про:

- участь боржника в об`єднаннях, асоціаціях, спілках, холдингових компаніях, промислово-фінансових групах чи інших об`єднаннях юридичних осіб;

- передачу нерухомого майна в оренду;

- одержання позик (кредитів);

- задоволення вимог поточних кредиторів.

У процедурі розпорядження майном боржник не має права без згоди комітету кредиторів (зборів кредиторів - до моменту формування комітету кредиторів) вчиняти значні правочини, вчинення яких не заборонено цим Кодексом.

У процедурі розпорядження майном боржник не має права без згоди комітету кредиторів (зборів кредиторів - до моменту обрання комітету кредиторів) здійснювати продаж істотних активів боржника.

З аналізу положень Кодексу України з процедур банкрутства вбачається, що підприємство, відносно якого відкрито провадження у справі про банкрутство та яке знаходиться в процедурі розпорядження майном, не має права приймати рішення щодо відчуження нерухомого майна, вчиняти значні правочини та здійснювати продаж істотних активів боржника без згоди на це розпорядника майна та комітету кредиторів (зборів кредиторів - до моменту формування комітету кредиторів), а режим збереження належного боржнику майна повною мірою забезпечується в силу прямих норм Кодексу України з процедур банкрутства.

Отже, сама процедура розпорядження майном включає в себе певні обмеження розпорядження майном боржника. Такі заборони і обмеження діють в силу закону та, за загальним правилом, не потребують реалізації (установлення) у судових рішеннях, а наслідком їх недотримання є недійсність/нікчемність рішення, правочину чи майнової дії боржника.

Разом з тим, як вбачається з матеріалів справи та встановлено судом, спірний правочин відповідального зберігання як щодо його укладення, так і стосовно витрат на зберігання майна, всупереч вимог КУзПБ, ані заставним кредитором, ані комітетом кредиторів боржника не погоджений.

Крім того, суд наголошує, що згідно ч. 10 ст. 44 Кодексу України з процедур банкрутства розпорядник майна не має права втручатися в оперативно-господарську діяльність боржника, крім випадків, передбачених цим Кодексом.

Призначення розпорядника майна не є підставою для припинення повноважень керівника чи органу управління боржника (ч.11 ст.44 КУзПБ).

Повноваження керівника боржника та виконавчих органів його управління, покладені на них відповідно до законодавства чи установчих документів, можуть бути припинені в разі, якщо ними не вживаються заходи щодо забезпечення збереження майна боржника, створюються перешкоди діям розпорядника майна чи допускаються інші порушення законодавства (ч.12 ст.44 Кодексу України з процедур банкрутства).

Ліквідатор з дня свого призначення приймає у своє відання майно боржника, забезпечує його збереження (ч.1 ст.61 КУзПБ).

Тобто, забезпечення збереження майна боржника відноситься до повноважень ліквідатора, оскільки він виконує функції з управління та розпорядження майном банкрута та виконує повноваження керівника (органів управління) банкрута; повноваження по збереженню майна боржника у розпорядника майна відсутні.

У процедурі розпорядження майном боржника обов`язок щодо укладення договорів щодо захисту майна боржника (в даному випадку зберігання літака) відноситься до повноважень керівника боржника.

Тільки у разі, якщо судом буде постановлено ухвалу про припинення повноважень керівника боржника та виконавчих органів його управління, з цього моменту розпорядник майна буде мати повноваження щодо укладення договорів, спрямованих на збереження майна боржника.

Таким чином, оскільки станом на дату укладення спірного правочину повноваження керівника чи органу управління боржника ТОВ «Бізнес Авіація» припинено не було, оскільки докази протилежного у справі відсутні, то за висновками апеляційного господарського суду розпорядник майна боржника Карабань М.С. не була наділена повноваженнями на укладення зазначеного договору, що фактично свідчить про втручання арбітражного керуючого в оперативно-господарську діяльність підприємства без належних на те підстав.

Посилання арбітражного керуючого Карабань М.С. у відзиві на позовну заяву на невиконання керівництвом боржника її вимог щодо організації та забезпечення проведення інвентаризації активів та зобов`язань підприємства-боржника разом з розпорядником майна та аналізу фінансово-господарської діяльності, як на підставу для укладення спірного правочину, колегією суддів відхиляються, з огляду на таке.

Згідно ч.ч. 12,13 ст. 44 КУзПБ повноваження керівника боржника та виконавчих органів його управління, покладені на них відповідно до законодавства чи установчих документів, можуть бути припинені в разі, якщо ними не вживаються заходи щодо забезпечення збереження майна боржника, створюються перешкоди діям розпорядника майна чи допускаються інші порушення законодавства.

У разі виявлення обставин, передбачених абзацом першим цієї частини, за клопотанням кредиторів або інших учасників справи ухвалою господарського суду повноваження керівника та виконавчих органів управління боржника припиняються, а виконання відповідних обов`язків тимчасово покладається на розпорядника майна до призначення в порядку, визначеному законодавством та установчими документами, нового керівника боржника та виконавчих органів управління боржника.

З дня постановлення господарським судом ухвали про припинення повноважень керівника боржника або органів управління боржника керівник, повноваження якого припинені ухвалою господарського суду, зобов`язаний протягом трьох днів передати розпоряднику майна, а розпорядник майна - прийняти бухгалтерську та іншу документацію боржника, його печатки і штампи, матеріальні та інші цінності. У разі ухилення від виконання зазначених обов`язків керівник боржника несе зобов`язання з відшкодування збитків, завданих таким ухиленням.

Таким чином, у разі наявності обґрунтованих на те підстав, зокрема, доведеності належними доказами невжиття керівництвом боржника заходів щодо забезпечення захисту майна боржника, створення перешкод діям розпорядника майна чи вчинення інших порушень законодавства, арбітражний керуючий не була позбавлена права та можливості звернутись до господарського суду першої інстанції з відповідними заявами про припинення повноважень керівника боржника або органів управління боржника та покладення на неї відповідних повноважень, або про вжиття заходів забезпечення вимог кредиторів в порядку ч. 1 ст. 40 КУзПБ для збереження майна боржника, у тому числі шляхом накладення арешту на конкретне рухоме майно боржника.

Відповідачем-2 також належними чином не доведено суду необхідності укладення такого правочину, як і не надано жодних доказів на підтвердження того, що майно, яке було передано на зберігання, може зникнути, зменшитись за кількістю або погіршитись за якістю на момент ймовірного погашення вимог кредиторів та не обґрунтовано потенційних труднощів у подальшому погашенні вимог кредиторів за рахунок відповідного майна.

Відповідно до ч. 2 ст. 203 ЦК України, особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності.

Водночас, недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог ч. 2 ст. 203 ЦК України, є підставою недійсності правочину у відповідності до ч.1 ст. 215 ЦК України.

Таким чином, оскільки судом встановлено, що арбітражний керуючий Карабань М.С. під час укладення спірного правочину не мала необхідного обсягу цивільної дієздатності, то вказані обставини є самостійною підставою для визнання такого правочину недійсними.

Щодо інших доводів позивача, то судом апеляційної інстанції встановлено, що предметом Договору відповідального зберігання №23/08-21 від 23.08.2021 виступає літак, тип (модель) Ан-140-100, заводський номер НОМЕР_3, державний і реєстраційний знак НОМЕР_1 , який перебуває в іпотеці у ТОВ «ФК «Геліос», що підтверджується наявною у справі Інформаційною довідкою №326725755 від 23.03.2023, запис про іпотеку 9751341 від 10.08.2010.

Разом з тим, як було зазначено вище, спірний правочин відповідального зберігання укладено арбітражним керуючим 23.08.2021 без будь якого погодження з забезпеченим кредитором - ТОВ «ФК «Геліос».

При цьому, апеляційним судом відхиляються твердження суду першої інстанції про те, що оспорюваний правочин було укладено ще до того, як ТОВ «ФК «Геліос» було визнано кредитором у справі №910/8776/23 про банкрутство ТОВ «Бізнес Авіація» ухвалою від 01.12.2021, оскільки в даному випадку іпотека виникла на підставі договору від 10.08.2010 (ч. 1 ст. 3 Закону України «Про іпотеку») і такі обставини було відомо розпоряднику майна боржника під час укладення спірного правочину.

Також, згідно п. 3.2. Договору ціна послуг із зберігання літака становить 5000 (п`ять тисяч) грн. в т.ч. ПДВ за кожну добу або частину доби.

Водночас, на переконання судової колегії, вартість наданих послуг є досить великою та значно перевищує ринкові ціни на подібні послуги, тобто арбітражним керуючим в даному випадку підписано договір відповідального зберігання за ціною, що перевищує ринкові ціни на подібні послуги.

Таких висновків судова колегія дійшла, виходячи з наступного.

ПрАТ «Авіакомпанія Константа» звернулася До Господарського суду міста Києва із заявою про відкриття провадження у справі про банкрутство ТОВ «Бізнес Авіація» у зв`язку із наявною та непогашеною заборгованістю, що підтверджується рішенням Господарського суду м. Києва від 11.11.2019 у справі №910/10213/19, яким присуджено до стягнення з ТОВ «Бізнес Авіація» на користь ПрАТ «Авіакомпанія Константа» 585 156,00 грн. заборгованості та 8777,34 грн. витрат по сплаті судового збору.

Дана заборгованість утворилася на підставі Договору від 27.11.2013 №10/13 і угоди від 26.12.2015 до Договору, відповідно до якого ПрАТ «Авіакомпанія Константа» надавала ТОВ «Бізнес Авіація» послуги зберігання повітряного судна Ан-140-100 та згідно з пунктом 4.2 Договору вартість послуг щодо зберігання повітряного судна складала 408 грн. (в т.ч. ПДВ 68 грн.) за кожну добу та частину доби; відповідно до пункту 2 Угоди вартість послуг щодо зберігання повітряного судна починаючи з 01.02.2016 складала 360 грн. за кожну добу та частину доби; (вищезазначені обставини встановлені в рішенні Господарського суду м. Києва від 11.11.2019 у справі №910/10213/19).

Таким чином в даному випадку вартість зберігання значно завищено, що за відсутності у боржника будь-якого іншого майна може свідчити про недобросовісні дії арбітражного керуючого Карабань К.Б., вчинені на шкоду як боржника так і заставного кредитора ТОВ «ФК «Геліос», оскільки відсутнє.

Крім того, на час укладення арбітражним керуючим Карабань К.Б. оскаржуваного договору ТОВ «Бізнес Авіація» знаходилося в стані надкритичної неплатоспроможності, а досить велика ціна за зберігання майна, що визначена у вказаному договорі свідчить про те, що внаслідок укладення спірного договору збільшилась поточна заборгованість і в співвідношенні із загальною сумою грошових зобов`язань боржника збільшилась частка, в якій виконання його грошових зобов`язань перед кредиторами стало неможливим.

Вищенаведене свідчить про те, що спірний договір поруки не був спрямований на реальне настання обумовлених ним правових наслідків, та вчинений для створення штучної заборгованості боржника перед ПрАТ «Авіакомпанія Константа» (ініціюючим кредитором).

Поряд з наведеним, згідно п. 2.2.2. Договору Поклажодавець зобов`язаний забрати у Зберігача майно до закінчення строку цього Договору.

Судом встановлено, що спірний Договір діє до 31.12.2021 (п.7.1), однак матеріали справи не містять жодних доказів ані повернення літака боржнику від Зберігача, ані вчинення таких дій потягом тривалого часу, що свідчить про відсутність у відповідача-2 наміру повертати майно боржника.

Окрім викладеного, згідно п. 2.3. Договору Поклажодавець має право у будь-який час вимагати у Зберігача повернення майна, яке знаходиться на зберіганні (всього або його частини) за умови відсутності заборгованості Поклажодавця за виконані послуги зі зберігання.

Відповідно до п. 2.4. Договору Зберігач має право не допускати Поклажодавця на перон Зберігача за адресою: м. Запоріжжя, вул. Блакитна 4 у разі порушення термінів оплати наданих послуг відповідального зберігання.

Крім того, Зберігач не несе відповідальності за збереження Літака в разі невиконання Поклажодавцем своїх фінансових зобов`язань за цим Договором протягом трьох місяців (п. 4.3. Договору).

Наведені вище умови договору, на переконання судової колегії, є неприйнятними та такими, що прямо суперечать інтересам боржника та кредиторів, оскільки погодження арбітражним керуючим Карабань К.Б. зазначених умов, по-перше, викликає обґрунтовані сумніви у можливості належного виконання нею у майбутньому визначених КУзПБ обов`язків у разі не допуску до майна боржника при наявності боргу за цим договором, по-друге, є фактично відмовою від майна боржника на користь ініціюючого кредитора.

Наведені вище обставини та докази в їх сукупності свідчать, що укладений між сторонами договір відповідального зберігання №23/08-21 від 23.08.2021 є також фраудаторним та за своїм змістом суперечить вимогам закону - ч.ч. 1,5 ст. 203 ЦК України, оскільки не спрямований на реальне настання обумовлених ним правових наслідків.

Таким чином, враховуючи, що спірний договір укладено арбітражним керуючим Карабань К.Б. на вкрай невигідних для боржника умовах та на шкоду кредитору, за відсутності у неї необхідного обсягу цивільної дієздатності та без погодження з забезпеченим кредитором і комітетом кредиторів, беручи до уваги, що такий договір не відповідає критеріям розумності і не має на меті добросовісне виконання зобов`язань, а фактично направлений на збільшення витрат на зберігання заставного майна, а також збільшення кредиторської заборгованості перед ініціюючим кредитором, колегія суддів дійшла висновку про наявність підстав для задоволення позовних вимог арбітражного керуючого Гапіної Н.В. та визнання недійсним спірного договору відповідального зберігання №23/08-21 від 23.08.2021.

Відповідно до положень ч. 1 ст. 216 ЦК України недійсний правочин не створює юридичних наслідків, крім тих, що пов`язані з його недійсністю.

У разі недійсності правочину кожна із сторін зобов`язана повернути другій стороні у натурі все, що вона одержала на виконання цього правочину, а в разі неможливості такого повернення, зокрема тоді, коли одержане полягає у користуванні майном, виконаній роботі, наданій послузі, - відшкодувати вартість того, що одержано, за цінами, які існують на момент відшкодування.

Таким чином, оскільки договір відповідального зберігання №23/08-21 від 23.08.2021 визнано судом недійсним, позовна вимога розпорядника майна ТОВ «Бізнес Авіація» арбітражного керуючого Гапіної Н.В. про зобов`язання ПрАТ «Авіакомпанія Константа» повернути належний ТОВ «Бізнес Авіація» літак тип (модель) АН-140-100, заводський номер НОМЕР_3, державний реєстраційний знак НОМЕР_1 , дата виготовлення 24.04.2004, також підлягає задоволенню.

Місцевий господарський суд, приймаючи оскаржуване судове рішення, наведених вище фактичних обставин справи у їх сукупності, які встановлені судом апеляційної інстанції, не врахував, чим допустив неповне дослідження обставин справи та порушення норм матеріального та процесуального права, що в свою чергу призвело до ухвалення помилкового рішення про відмову у задоволенні заявлених позовних вимог.

В силу положень процесуального законодавства та численної практики Верховного Суду судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.

Крім того, відповідно до ст. 17 Закону України «Про виконання рішень і застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод та практику Європейського суду з прав людини, як джерело права. За змістом рішення Європейського суду з прав людини у справі «Хаджинастасиу проти Греції», національні суди повинні зазначати з достатньою ясністю підстави, на яких ґрунтується їхнє рішення, що, серед іншого дає стороні можливість ефективно скористатися наявним у неї правом на апеляцію; у рішенні Європейського суду з прав людини у справі "Кузнєцов та інші проти російської федерації" зазначено, що ще одним завданням вмотивованого рішення є продемонструвати сторонам, що вони були почуті, вмотивоване рішення дає можливість стороні апелювати проти нього, нарівні з можливістю перегляду рішення судом апеляційної інстанції. Така позиція є усталеною практикою Європейського суду з прав людини (справи «Серявін та інші проти України», «Проніна проти України»).

Європейський суд з прав людини в рішенні у справі «Трофимчук проти України» зазначив, що, хоча п. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, це не може розумітись як вимога детально відповідати на кожен довід.

Враховуючи вищевикладене, судом апеляційної інстанції в повній мірі досліджено та надано оцінку наявним у справі доказам, обставинам справи і доводам скаржника та встановлено неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права під час прийняття оскаржуваного рішення.

Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 275 ГПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити нове рішення у відповідній частині або змінити рішення.

В силу положень ст. 277 ГПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є нез`ясування обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, встановленим обставинам справи; порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

За викладених обставин, колегія суддів вважає, що доводи скаржника знайшли своє підтвердження під час перегляду справи в апеляційному порядку, а відтак дійшла висновку про задоволення апеляційної скарги ТОВ «Фінансова Компанія «Геліос», скасування рішення Господарського суду міста Києва від 23.08.2023 у справі №910/8776/23 (910/5996/23) та прийняття нового про задоволення позовних вимог розпорядника майна ТОВ «Бізнес Авіація» арбітражного керуючого Гапіної Н.В.

Відповідно до ч. 14 ст. 129 ГПК України, якщо суд апеляційної, касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

Пунктом 2 частини 1 статті 129 ГПК України встановлено, що судовий збір покладається у спорах, що виникають при виконанні договорів та з інших підстав, - на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

З огляду на задоволення апеляційної скарги, скасування оскаржуваного рішення суду першої інстанції та прийняття нового про задоволення заявлених позовних вимог, витрати позивача зі сплати судового збору за подання позовної заяви у розмірі 5 368,00 грн., а також витрати третьої особи зі сплати судового збору за подання апеляційної скарги у розмірі 8 052,00 грн. згідно ст. 129 ГПК України покладаються на відповідачів у вірних частинах.

Керуючись ст.ст. 129, 240, 267-271, 273, 275, 277, 280, 281-284 Господарського процесуального кодексу України, Кодексу України з процедур банкрутства, Північний апеляційний господарський суд,-

ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова Компанія «Геліос» задовольнити.

2. Рішення Господарського суду міста Києва від 23.08.2023 у справі № 910/8776/23 (910/5996/23) скасувати та прийняти нове судове рішення, яким:

« 1. Позовні вимоги розпорядника майна Товариства з обмеженою відповідальністю «Бізнес Авіація» арбітражного керуючого Гапіної Наталії Вікторівни задовольнити.

2. Визнати недійсним договір відповідального зберігання № 23/08-21 від 23.08.2021, який укладено між Приватним акціонерним товариством «Авіакомпанія Константа» та розпорядником майна Товариства з обмеженою відповідальністю «Бізнес Авіація» арбітражним керуючим Карабань Катериною Борисівною.

3. Зобов`язати Приватне акціонерне товариство «Авіакомпанія Константа» (69013, м. Запоріжжя, вул. Блакитна, буд. 4; ідентифікаційний ) повернути Товариству з обмеженою відповідальністю «Бізнес Авіація» (01021, м. Київ, Кловський узвіз, буд. 1; ідентифікаційний ) літак тип (модель) АН-140-100, заводський номер НОМЕР_3, державний реєстраційний знак НОМЕР_1 , дата виготовлення 24.04.2004, який належить Товариству з обмеженою відповідальністю «Бізнес Авіація».

4. Стягнути з Приватного акціонерного товариства «Авіакомпанія Константа» (69013, м. Запоріжжя, вул. Блакитна, буд. 4; ідентифікаційний ) та арбітражного керуючого Карабань Катерини Борисівни (51931, Дніпропетровська обл, м. Кам`янське, вул. Ковалевича, буд. 3, офіс 2; свідоцтво № 1983 від 13.01.2021) на користь розпорядника майна Товариства з обмеженою відповідальністю «Бізнес Авіація» арбітражного керуючого Гапіної Наталії Вікторівни (адреса реєстрації: 73000, м. Херсон, вул. Гоголя, 11, оф. 3; адреса для листування: АДРЕСА_1 ; ідентифікаційний код НОМЕР_2 ) судовий збір за подання позовної заяви у розмірі 5 368 (п`ять тисяч триста шістдесят вісім) грн 00 коп, по 2 684 (дві тисячі шістсот вісімдесят чотири) грн 00 коп з кожного».

3. Стягнути з Приватного акціонерного товариства «Авіакомпанія Константа» (69013, м. Запоріжжя, вул. Блакитна, буд. 4; ідентифікаційний ) та арбітражного керуючого Карабань Катерини Борисівни (51931, Дніпропетровська обл, м. Кам`янське, вул. Ковалевича, буд. 3, офіс 2; свідоцтво № 1983 від 13.01.2021) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова Компанія «Геліос» (04052, м. Київ, вул. Нижній Вал, буд. 7-9; ідентифікаційний ) судовий збір за подання апеляційної скарги у розмірі 8 052 (вісім тисяч п`ятдесят дві) грн 00 коп, по 4 026 (чотири тисячі двадцять шість) грн 00 коп з кожного.

4. Справу № 910/8776/23 (910/5996/23) повернути до Господарського суду міста Києва.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду у порядку, строки та випадках, передбачених ст.ст. 286-291 Господарського процесуального кодексу України та ст. 9 Кодексу України з процедур банкрутства.

Повний текст постанови складено та підписано 27.12.2023.

Головуючий суддя Б.В. Отрюх

Судді Б.М. Поляков

С.В. Сотніков