ПІВНІЧНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"27" грудня 2023 р. Справа№ 925/1084/23

Північний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Скрипки І.М.

суддів: Іоннікової І.А.

Михальської Ю.Б.

розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Торговий дім "Полтаварибгосп" на ухвалу Господарського суду Черкаської області від 11.08.2023

у справі № 925/1084/23 (суддя Кучеренко О.І.)

за позовом Управління Державного агентства меліорації та рибного господарства у Черкаській області

до Товариства з обмеженою відповідальністю "Торговий дім "Полтаварибгосп"

про стягнення 247 831,44 грн,-

ВСТАНОВИВ:

Управління Державного агентства меліорації та рибного господарства у Черкаській області звернулося у Господарський суд Черкаської області із позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю «Торговий дім «Полтаварибгосп», у якому просить суд стягнути з відповідача на користь Леськівської сільської територіальної громади Черкаського району Черкаської області шкоду, завдану підприємством навколишньому природному середовищу у розмірі 247 831,44 грн та відшкодувати судові витрати у вигляді сплаченого судового збору у сумі 3717,44 грн.

Короткий зміст ухвали місцевого господарського суду та мотиви її прийняття

Ухвалою Господарського суду Черкаської області від 11.08.2023 у справі №925/1084/23 передано матеріали позовної заяви Управління Державного агентства меліорації та рибного господарства у Черкаській області до Товариства з обмеженою відповідальністю "Торговий дім "Полтаварибгосп" про стягнення 247831,44 грн з доданими до неї документами за встановленою підсудністю до Господарського суду Полтавської області.

Мотивуючи ухвалу, суд виходив з того, що оскільки місцезнаходженням відповідача - Товариства з обмеженою відповідальністю «Торговий дім «Полтаварибгосп» є вулиця Горького, 27, селище міського типу Градизьк, Глобинський район, Полтавська область, 39070, даний спір підсудний Господарському суду Полтавської області.

Короткий зміст вимог апеляційної скарги та узагальнення її доводів

Не погоджуючись з прийнятою ухвалою, відповідач 28.09.2023 звернувся до суду з апеляційною скаргою, в якій просить оскаржувану ухвалу скасувати та справу повернути до суду першої інстанції для вирішення питання про відкриття провадження у справі.

Відповідач вважає, що ухвала Господарського суду Черкаської області від 11.08.2023 винесена з порушенням норм процесуального права, порушенням територіальної підсудності.

Доводи відповідача, викладені в апеляційній скарзі, зводяться до наступного:

- господарський суд Черкаської області помилково прийняв ухвалу про передачу справи до Господарського суду Полтавської області, незважаючи на те, що позивач скористався своїм правом відповідно до ст.29 ГПК України та вибрав територіальну підсудність за вибором позивача, оскільки місцем заподіяння шкоди є Леськівська сільська територіальна громада, що знаходиться в межах Черкаської області, отже, справу повинен розглядати господарський суд Черкаської області;

- згідно матеріалів справи, зокрема, протоколу про адміністративне правопорушення №031417 від 17.08.2023 та постанови про накладення адміністративного стягнення №031417, а також рішення Черкаського районного суду від 22.09.2021 збитки, які просить стягнути позивач, були завдані фізичною особою ОСОБА_1 , тому відповідачем у даній справі має бути вказана фізична особа, а також справа повинна розглядатись в порядку цивільної юрисдикції;

- позивачем - Управлінням Державного агентства меліорації та рибного господарства у Черкаській області в позові не наведено норм діючого законодавства, які дають їм право на звернення до суду про відшкодування шкоди замість Леськівської сільської територіальної громади Черкаського району Черкаської області, Управління Державного агентства меліорації та рибного господарства у Черкаській області не є належним позивачем по справі, тому суд помилково відкрив провадження у справі, в той час як існувала підстава для повернення позову позивачу.

Узагальнені доводи та заперечення інших учасників справи

Позивач письмового відзиву на апеляційну скаргу суду не надав, що у відповідності до частини 3 статті 263 Господарського процесуального кодексу України не перешкоджає перегляду рішення суду першої інстанції в апеляційному порядку.

Дії суду апеляційної інстанції щодо розгляду апеляційної скарги по суті

Відповідно до витягу з протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями Північного апеляційного господарського суду від 03.10.2023 апеляційну скаргу передано на розгляд судді Скрипці І.М., сформовано колегію суддів у складі: головуючий суддя Скрипка І.М., судді Михальська Ю.Б., Тищенко А.І.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 03.10.2023 витребувано у Господарського суду Черкаської області матеріали справи №925/1084/23.

Супровідним листом Господарського суду Черкаської області від 23.10.2023 повідомлено, що матеріали справи №925/1084/23 направлені та отримані працівником Господарського суду Полтавської області 11.09.2023, про що свідчить поштове повідомлення №079 про вручення справи, яке міститься у справі-заміннику.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 25.10.2023 витребувано у Господарського суду Полтавської області матеріали справи №925/1084/23.

06.11.2023 матеріали справи №925/1084/23 надійшли до Північного апеляційного господарського суду та були передані головуючому судді.

Розпорядженням Керівника апарату від 08.11.2023 №09.1-08/4500/23 справу №925/1084/23 передано на повторний автоматизований розподіл судових справ у зв`язку перебування судді Тищенко А.І., яка не є головуючим суддею (суддею-доповідачем), на лікарняному.

Згідно витягу з протоколу повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 08.11.2023 справу №925/1084/23 передано на розгляд колегії суддів Північного апеляційного господарського суду у складі: головуючого судді Скрипка І.М., суддів Іоннікова І.А.,Тищенко А.І.

Колегією суддів встановлено, що апеляційна скарга подана безпосередньо до Північного апеляційного господарського суду.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 08.11.2023 поновлено Товариству з обмеженою відповідальністю "Торговий дім "Полтаварибгосп" пропущений процесуальний строк на апеляційне оскарження ухвали Господарського суду Черкаської області від 11.08.2023 у справі № 925/1084/23; відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою Товариства з обмеженою відповідальністю "Торговий дім "Полтаварибгосп" на ухвалу Господарського суду Черкаської області від 11.08.2023 у справі № 925/1084/23; розгляд апеляційної скарги Товариства з обмеженою відповідальністю "Торговий дім "Полтаварибгосп" на ухвалу Господарського суду Черкаської області від 11.08.2023 у справі № 925/1084/23 вирішено здійснювати у порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи.

Обставини справи, встановлені судом першої інстанції та перевірені судом апеляційної інстанції

Управління Державного агентства меліорації та рибного господарства у Черкаській області звернулося у Господарський суд Черкаської області із позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю «Торговий дім «Полтаварибгосп», у якому просить суд стягнути з відповідача на користь Леськівської сільської територіальної громади Черкаського району Черкаської області шкоду, завдану підприємством навколишньому природному середовищу у розмірі 247 831,44 грн та відшкодувати судові витрати у вигляді сплаченого судового збору у сумі 3717,44 грн.

Ухвалою Господарського суду Черкаської області від 11.08.2023 у справі №925/1084/23 передано матеріали позовної заяви Управління Державного агентства меліорації та рибного господарства у Черкаській області до Товариства з обмеженою відповідальністю "Торговий дім "Полтаварибгосп" про стягнення 247831,44 грн з доданими до неї документами за встановленою підсудністю до Господарського суду Полтавської області.

Судом встановлено, що оскільки місцезнаходженням відповідача - Товариства з обмеженою відповідальністю «Торговий дім «Полтаварибгосп» є вулиця Горького, 27, селище міського типу Градизьк, Глобинський район, Полтавська область, 39070, даний спір підсудний Господарському суду Полтавської області.

Мотиви та джерела права, з яких виходить суд апеляційної інстанції при прийнятті постанови

Мотиви прийняття або відхилення кожного аргументу, викладеного відповідачем в апеляційній скарзі

Відповідно до ч.1 ст.271 ГПК України апеляційні скарги на ухвали суду першої інстанції розглядаються в порядку, передбаченому для розгляду апеляційних скарг на рішення суду першої інстанції з урахуванням особливостей, визначених цією статтею.

Згідно з частиною першою статті 270 ГПК України в суді апеляційної інстанції справи переглядаються за правилами розгляду справ у порядку спрощеного позовного провадження з урахуванням особливостей, передбачених у цій Главі.

У відповідності до вимог ч.ч. 1, 2, 5 ст. 269 ГПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї. В суді апеляційної інстанції не приймаються і не розглядаються позовні вимоги та підстави позову, що не були предметом розгляду в суді першої інстанції.

У відповідності до ст. 129 Конституції України та ч. 1 ст. 74 ГПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

При цьому колегія суддів зазначає, що хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, це не може розумітись як вимога детально відповідати на кожен довод сторін (рішення Суду у справі «Трофимчук проти України» no.4241/03 від 28.10.2010).

Колегія суддів, беручи до уваги межі перегляду справи в апеляційній інстанції, дослідивши матеріали справи, перевіривши правильність застосування господарським судом при прийнятті оскарженої ухвали норм матеріального та процесуального права, дійшла наступних висновків.

Відповідно до частини 1 статті 8 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» ніхто не може бути позбавлений права на розгляд його справи в суді, до юрисдикції якого вона віднесена процесуальним законом.

Згідно з частиною 1 статті 11 Господарського процесуального кодексу України визнається і діє принцип верховенства права.

Згідно з частиною 4 статті 11 Господарського процесуального кодексу України суд застосовує при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року і протоколи до неї, згоду на обов`язковість яких надано Верховною Радою України, та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.

Пунктом 1 статті 6 Конвенції про захист прав і основоположних свобод гарантовано, що кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення.

Європейський суд з прав людини у справі «Устименко проти України» (заява №32053/13) констатував, що право на справедливий судовий розгляд, гарантоване пунктом 1 статті 6 Конвенції про захист прав і основоположних свобод, повинно тлумачитися у світлі Преамбули Конвенції, відповідна частина якої проголошує верховенство права спільною спадщиною Високих Договірних Сторін.

Європейський суд з прав людини в рішенні у справі «Сокуренко і Стригун проти України» від 20.07.2006 (заяви № 29458/04, № 29465/04) зазначив, що фраза «встановленого законом» поширюється не лише на правову основу самого існування «суду», але й дотримання таким судом певних норм, які регулюють його діяльність. В рішенні у справі «Zand v. Austria» висловлено думку, що термін «судом, встановленим законом» у частині 1 статті 6 Конвенції передбачає «усю організаційну структуру судів, включно з [...] питаннями, що належать до юрисдикції певних категорій судів [...]».

Отже, складова верховенства права, закріплена у пункті 1 статті 6 Конвенції, передбачає, зокрема, розгляд справи належним судом, в даному випадку - судом, до територіальної юрисдикції якого відноситься поданий господарський позов.

Приписами частини 1 статті 27 Господарського процесуального кодексу України встановлено, що позов пред`являється до господарського суду за місцезнаходженням чи місцем проживання відповідача, якщо інше не встановлено цим Кодексом. Згідно з частиною 2 цієї статті для цілей визначення підсудності відповідно до цього Кодексу місцезнаходження юридичної особи та фізичної особи-підприємця визначається згідно з Єдиним державним реєстром юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань.

Місцезнаходженням Товариства з обмеженою відповідальністю «Торговий дім «Полтаварибгосп» у позовній заяві позивачем вказано вулиця Горького, 27, селище міського типу Градизьк, Глобинський район, Полтавська область, 39070, що також підтверджується і витягом з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань, який був замовлений судом першої інстанції.

За висновками суду першої інстанції, з чим погоджується апеляційний суд, з огляду на положення Закону та предмет позовних вимог позивача, справа повинна розглядатися судом, юрисдикція якого поширюється на територію місцезнаходження відповідача. Отже, оскільки місцезнаходженням відповідача - Товариства з обмеженою відповідальністю «Торговий дім «Полтаварибгосп» є вулиця Горького, 27, селище міського типу Градизьк, Глобинський район, Полтавська область, 39070, суд дійшов висновку, що даний спір підсудний Господарському суду Полтавської області.

При цьому, суд зазначає, що стаття 29 Господарського процесуального кодексу України визначає правила підсудності справ за вибором позивача, тобто альтернативної підсудності, за якої позов за вибором позивача може бути пред`явлений в одному з двох і більше судів, також не може бути застосована до цього спору.

Так, головною ознакою цього виду підсудності є воля позивача у справі під час визначення конкретного господарського суду для вирішення спору по суті в межах правил, встановлених процесуальним законом.

Альтернативна територіальна підсудність зумовлена необхідністю або доцільністю надання позивачеві права вибору суду, який розглядатиме справу.

При цьому, суд не має права обмежувати вибір позивача для розгляду справи у конкретному суді, адже право позивача на альтернативну підсудність є абсолютним і не може бути обмежене, оскільки процесуальний закон не передбачає виключень з нього.

Так, частиною 8 статті 29 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що позови про відшкодування шкоди, заподіяної майну, можуть пред`являтися також за місцем заподіяння шкоди.

Як вірно визначено місцевим господарським судом, застосування зазначеного правила буде можливим тоді коли місце завдання шкоди безпосередньо пов`язане із місцезнаходженням майна та застосування судом зазначеного правила, прийняття Господарським судом Черкаської області цієї справи до свого провадження, не вимагатиме окремого дослідження питання територіального розміщення того майна, якому завдано шкоду.

З аналізу частини 8 статті 29 Господарського процесуального кодексу України слідує, що правом пред`явлення позову про відшкодування шкоди за місцем заподіяння шкоди, позивач наділений виключно у випадку нанесення такої шкоди саме майну, а не за місцем вчинення правопорушення.

До того ж, як слідує з позовної заяви, позивач посилається на те, що відповідач зобов`язаний здійснити відшкодування шкоди, заподіяну внаслідок порушення законодавства у галузі охорони навколишнього природного середовища, а не майну визначеному за індивідуальними ознаками.

За вірним переконанням суду першої інстанції не можна ототожнювати поняття відшкодування шкоди завданої за місцем вчинення правопорушення, із поняттям відшкодування шкоди завданої майну за місцем заподіяння шкоди. З огляду на викладене, оскільки місце фіксації вчинення адміністративного правопорушення не засвідчує факт завдання шкоди саме майну, яке знаходиться у цьому місті, з метою усунення сумнівів у правильності визначення підсудності цієї справи, місцевий господарський суд дійшов вірного висновку, що в даному випадку має бути застосовано загальне правило визначення підсудності, а саме за місцезнаходженням відповідача.

Судом першої інстанції правомірно не взято до уваги посилання відповідача на положення Бюджетного кодексу України, згідно з якими органи рибоохорони подають цивільні позови про відшкодування шкоди, завданої державі внаслідок порушення законодавства в галузі охорони, використання і відтворення водних біоресурсів та зазначають реквізити рахунків органів місцевого самоврядування, на території яких була заподіяна шкода, а також на те, що отримувачем коштів за нанесену Товариством з обмеженою відповідальністю «Торговий дім «Полтаварибгосп» шкоду є Леськівська сільська територіальна громада Черкаського району Черкаської області, оскільки відшкодування шкоди шляхом стягнення коштів на відповідний рахунок органу місцевого самоврядування не впливають та не змінюють підсудності цього спору.

З огляду на викладене, судом першої інстанції правомірно передано матеріали позовної заяви Управління Державного агентства меліорації та рибного господарства у Черкаській області до Товариства з обмеженою відповідальністю «Торговий дім «Полтаварибгосп» про стягнення 247 831,44 грн з доданими до неї документами за встановленою підсудністю до Господарського суду Полтавської області.

Наведені в апеляційній скарзі доводи фактично зводяться до переоцінки доказів та незгоди апелянта з висновками суду першої інстанції про наявність підстав передачі справи за підсудністю до Господарського суду Полтавської області, а тому не дають підстав для висновку про неправильне застосування місцевим судом матеріального та процесуального права. В апеляційній скарзі не наведено достатніх та переконливих доводів, на підставі яких колегія суддів могла б прийти до висновку про помилковість висновків суду першої інстанції.

Висновки суду апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги

Доводи апелянта, викладені в апеляційній скарзі, не знайшли свого підтвердження під час розгляду справи судом апеляційної інстанції.

Як зазначено у п. 41 висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень, обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення. Згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах. З тим, щоб дотриматися принципу справедливого суду, обґрунтування рішення повинно засвідчити, що суддя справді дослідив усі основні питання, винесені на його розгляд.

Хоча п. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, це не може розумітись як вимога детально відповідати на кожен довод (рішення Суду у справі «Трофимчук проти України», no. 4241/03 від 28.10.2010).

Європейський суд з прав людини вказав, що п. 1 ст. 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі ст. 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи («Проніна проти України», № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18.07.2006).

Враховуючи вищевикладене, колегія суддів не вбачає правових підстав для задоволення апеляційної скарги Товариства з обмеженою відповідальністю "Торговий дім "Полтаварибгосп" на ухвалу Господарського суду Черкаської області від 11.08.2023 у справі № 925/1084/23.

Судові витрати за розгляд апеляційної скарги у зв`язку з відмовою в її задоволенні на підставі ст.129 ГПК України покладаються на апелянта.

Керуючись ст.ст. 129, 269, 270, 275, ст.ст. 281 - 284 Господарського процесуального кодексу України, Північний апеляційний господарський суд, -

ПОСТАНОВИВ:

1.Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Торговий дім "Полтаварибгосп" на ухвалу Господарського суду Черкаської області від 11.08.2023 у справі № 925/1084/23 залишити без задоволення.

2. Ухвалу Господарського суду Черкаської області від 11.08.2023 у справі №925/1084/23 залишити без змін.

3. Справу №925/1084/23 повернути до Господарського суду Полтавської області.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду у порядку та строки, передбачені Господарським процесуальним кодексом України.

Головуючий суддя І.М. Скрипка

Судді І.А. Іоннікова

Ю.Б. Михальська