УХВАЛА

про закриття провадження у справі

м. Київ

23.11.2023Справа № 910/8787/23

Господарський суд міста Києва у складі судді Селівона А.М., при секретарі судового засідання Гаврищук К.М., розглянувши в порядку загального позовного провадження матеріали господарської справи

за позовом Гр. ОСОБА_1 (місце реєстрації: АДРЕСА_1 ) АДРЕСА_2

до Товариства з обмеженою відповідальністю "ОЛЛВ`Ю ТЕКНОЛОДЖІ СЕРВІСЕЗ" пр.Оболонський, будинок 26, офіс 399, м. Київ, 04205

про визнання трудових відносин припиненими та стягнення 3 036 359,24 грн.

Представники сторін:

від позивача: Путієнко Є.В.

від відповідача: Шагірманов Д.О.

вільний слухач: ОСОБА_2

ВСТАНОВИВ:

Гр. ОСОБА_1 звернулася до Господарського суду міста Києва з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю "ОЛЛВ`Ю ТЕКНОЛОДЖІ СЕРВІСЕЗ" про визнання трудових відносин між позивачем та відповідачем припиненими з 02.05.2023 року у зв`язку зі звільненням на підставі п. 5 ч. 1 ст. 41 Кодексу законів про працю України позивача з посади директора товариства та стягнення на користь позивача 655 609,85 грн.

В обґрунтування позовних вимог позивач посилається на ненадання відповідачем копії наказу про звільнення гр. ОСОБА_1 з посади директора Товариства з обмеженою відповідальністю "ОЛЛВ`Ю ТЕКНОЛОДЖІ СЕРВІСЕЗ", а також нездійснення відповідачем виплати вихідної допомоги в сумі 562 135,92 грн., компенсації за невикористану відпустку в сумі 1311,32 грн., компенсації середнього заробітку за затримку розрахунку в сумі 91 510,44 грн. та заробітної плати в сумі 652,17 грн.

Також позивачем до позовної заяви додано клопотання про витребування доказів згідно ст. 81 ГПК України.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 12.06.2023 року за результатами розгляду позовної заяви, останню прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі № 910/8787/23, приймаючи до уваги характер спірних правовідносин та предмет доказування, господарським судом на підставі ч.3 ст. 12 ГПК України постановлено розгляд справи здійснювати в порядку загального позовного провадження, підготовче засідання у справі призначено на 19.07.2023 року.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 19.07.2023 року у зв`язку з задоволенням заяви уповноваженого представника позивача про продовження процесуального строку та для надання можливості відповідачу надати письмові пояснення щодо заяви позивача про збільшення позовних вимог, а також клопотання про направлення адвокатських запитів щодо надання інформації та документів або самостійно надати вказані документи, відкладено підготовче засідання на 16.08.2023 року.

У підготовчому судовому засіданні 16.08.2023 року з метою надання позивачем письмового обґрунтування необхідності витребування письмових документів у відповідача, а останньому надати свої заперечення, доводи, пояснення щодо клопотання про витребування доказів та для ознайомлення з заявою про збільшення позовних вимог, судом протокольною ухвалою оголошено перерву на 21.09.2023 року.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 21.09.2023 року заяви позивача про збільшення позовних вимог від 18.07.2023 року, від 10.08.2023 року та від 13.09.2023 року прийняті судом до розгляду, у зв`язку з чим має місце нова ціна позову, яка зазначена в заяві позивача про збільшення позовних вимог від 13.09.2023 року, а саме 1 732 022, 34 грн. нездійсненої відповідачем виплати вихідної допомоги, 1311,32 грн. компенсації за невикористану відпустку, 1 302 373, 41 грн. компенсації середнього заробітку за затримку розрахунку та 652,17 грн. заробітної плати, всього 3 036 359,24 грн., з урахуванням якої здійснюється подальший розгляд справи, закрито підготовче провадження у справі № 910/8787/23 та призначено розгляд справи по суті на 26.10.2023 року відповідно.

Судом встановлено, що через канцелярію суду 23.10.2023 року від представника позивача надійшли пояснення б/н від 19.10.2023 року, а також надійшла заява б/н від 19.10.2023 року про подання позивачем протягом 5 днів після винесення рішення доказів понесених судових витрат на правову допомогу; від представника відповідача 23.10.2023 року надійшли додаткові пояснення б/н від 18.10.2023 року із запереченнями проти позову з урахуванням поданих позивачем заяв про збільшення позовних вимог відповідно до ч. 5 ст. 161 ГПК України. Вказані документи судом долучені до матеріалів справи.

Окрім того, в судовому засіданні з розгляду справи по суті 26.10.2023 року уповноваженим представником позивача подано клопотання про долучення до матеріалів справи документів, а саме нотаріально засвідчених копій реєстрів центрального реєстру бенефіціарних власників та копії національного судового реєстру.

Так, розглянувши в судовому засіданні 26.10.2023 року клопотання уповноваженого представника позивача про долучення до матеріалів справи документів, суд, з урахуванням предмету та підстав позову, за відсутності підстав для залучення поданих позивачем документів, а саме нотаріально засвідчених копій реєстрів центрального реєстру бенефіціарних власників та копії національного судового реєстру, протокольною ухвалою відмовив в долученні даних документів до матеріалів справи, у зв`язку з чим останні в судовому засіданні повернуто представнику позивача.

У судовому засіданні з розгляду справи по суті 26.10.2023 року на стадії вступного слова судом протокольною ухвалою оголошено перерву на 22.11.2023 року.

У судовому засіданні з розгляду справи по суті 22.11.2023 року на стадії заключного слова, перед виходом до нарадчої кімнати судом протокольною ухвалою оголошено перерву на 23.11.2023 року.

У судове засідання з розгляду справи по суті 23.11.2023 року з`явилися уповноважені представники позивача, відповідача та вільний слухач.

Будь - яких інших заяв та клопотань, окрім наявних в матеріалах справи, на час проведення судового засідання 23.11.2023 року від сторін до суду не надходило.

Дослідивши матеріали справи, заслухавши пояснення уповноважених представників сторін суд зазначає, що згідно положень ст. 125 Конституції України судоустрій в Україні будується за принципами територіальності та спеціалізації і визначається законом. Аналогічні положення закріплені в частині 1 статті 17 Закону України "Про судоустрій і статус суддів".

Підвідомчість - це визначена законом сукупність повноважень господарських судів щодо розгляду справ, віднесених до їх компетенції.

Підсудність визначається колом справ у спорах, вирішення яких віднесено до підвідомчості певного господарського суду.

Судова юрисдикція - це інститут права, який покликаний розмежувати компетенцію як різних ланок судової системи, так і різних видів судочинства - цивільного, кримінального, господарського та адміністративного.

Суд зазначає, що критеріями розмежування судової юрисдикції, тобто передбаченими законом умовами, за яких певна справа підлягає розгляду за правилами того чи іншого виду судочинства, є суб`єктний склад правовідносин, предмет спору та характер спірних матеріальних правовідносин у їх сукупності. Крім того, таким критерієм може бути пряма вказівка в законі на вид судочинства, у якому розглядається визначена категорія справ.

Згідно із частиною 1 статті 4 ГПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Відповідно до ч. 2 ст. 4 Господарського процесуального кодексу юридичні особи та фізичні особи - підприємці, фізичні особи, які не є підприємцями, державні органи, органи місцевого самоврядування мають право на звернення до господарського суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав та законних інтересів у справах, віднесених законом до юрисдикції господарського суду, а також для вжиття передбачених законом заходів, спрямованих на запобігання правопорушенням.

Частиною 3 статті 22 Закону України "Про судоустрій і статус суддів" місцеві господарські суди розглядають справи, що виникають із господарських правовідносин, а також інші справи, віднесені законом до їх юрисдикції.

Подання позовної заяви за правилами Господарського процесуального кодексу України означає, що позовна заява повинна бути подана за правилами предметної та суб`єктної юрисдикції справ відповідно до статті 20 Господарського процесуального кодексу України.

Згідно до п. 3 ч. 1 ст. 20 Господарського процесуального кодексу України справи у спорах, що виникають з корпоративних відносин, в тому числі у спорах між учасниками (засновниками, акціонерами, членами) юридичної особи або між юридичною особою та її учасником (засновником, акціонером, членом), у тому числі учасником, який вибув, пов`язані зі створенням, діяльністю, управлінням або припиненням діяльності такої юридичної особи, крім трудових спорів.

Так, порядок створення та діяльності господарських товариств, одним із різновидів яких є товариство з обмеженою відповідальністю, урегульовано у низці нормативних актів, серед яких Цивільний кодекс України (далі - ЦК України), Господарський кодекс України (далі - ГК України), Закон України від 6 лютого 2018 року № 2275-VIII "Про товариства з обмеженою та додатковою відповідальністю» (далі - Закон № 2275).

Відповідно до частини третьої статті 80 ГК України товариством з обмеженою відповідальністю є господарське товариство, що має статутний капітал, поділений на частки, розмір яких визначається установчими документами, і несе відповідальність за своїми зобов`язаннями тільки своїм майном. Учасники товариства, які повністю сплатили свої вклади, несуть ризик збитків, пов`язаних з діяльністю товариства, у межах своїх вкладів.

Згідно ст. 28 Закону № 2275 органами товариства є загальні збори учасників, наглядова рада (у разі утворення) та виконавчий орган.

Управління товариством здійснюють його органи, якими є загальні збори учасників і виконавчий орган, якщо інше не встановлено законом (частини перша, друга статті 97 ЦК України).

Як визначено ч.ч. 1-4 ст. 39 Закону № 2275 виконавчий орган товариства здійснює управління поточною діяльністю товариства. До компетенції виконавчого органу товариства належить вирішення всіх питань, пов`язаних з управлінням поточною діяльністю товариства, крім питань, що належать до виключної компетенції загальних зборів учасників та наглядової ради товариства (у разі утворення). Виконавчий орган товариства підзвітний загальним зборам учасників і наглядовій раді товариства (у разі утворення) та організовує виконання їхніх рішень. Виконавчий орган товариства є одноосібним. Назвою одноосібного виконавчого органу є "директор", якщо статутом не передбачена інша назва.

З одноосібним виконавчим органом та кожним членом колегіального виконавчого органу укладається цивільно-правовий або трудовий договір (контракт) (ч. 12 ст. 39 Закону № 2275).

Загальні збори учасників є вищим органом товариства (ч. 1 статті 29 Закону № 2275).

У частині першій статті 98 ЦК України передбачено, що загальні збори учасників товариства мають право приймати рішення з усіх питань діяльності товариства, у тому числі тих, що належать до компетенції інших органів товариства. Аналогічна компетенція загальних зборів учасників товариства визначена статтею 30 Закону № 2275.

Як встановлено судом за матеріалами справи, зокрема, за даними Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб та громадських формувань, та сторонами не заперечувалось, єдиним учасником Товариства з обмеженою відповідальністю "ОЛЛВ`Ю ТЕКНОЛОДЖІ СЕРВІСЕЗ" () є Компанія "Оллв`ю Системз Елелсі", резидент Сполучених Штатів Америки.

Відповідно до ст. 37 Закону № 2275 у товаристві, що має одного учасника, рішення з питань, що належать до компетенції загальних зборів учасників, приймаються таким учасником товариства одноособово та оформлюються письмовим рішенням такого учасника. До товариства з одним учасником не застосовуються положення статей 32-36 цього Закону, а інші положення цього Закону застосовуються з урахуванням положень частини першої цієї статті.

Так, до визначеної Законом № 2275 компетенції загальних зборів учасників товариства з обмеженою відповідальністю, крім іншого, належить обрання одноосібного виконавчого органу товариства або членів колегіального виконавчого органу (всіх чи окремо одного або декількох з них), встановлення розміру винагороди членам виконавчого органу товариства; визначення форм контролю та нагляду за діяльністю виконавчого органу товариства; створення інших органів товариства, визначення порядку їх діяльності; до виключної компетенції загальних зборів учасників статутом товариства також може бути віднесено вирішення інших питань.

Відповідно до частини першої статті 99 ЦК України загальні збори товариства своїм рішенням створюють виконавчий орган та встановлюють його компетенцію і склад. У частині третій статті 99 ЦК України передбачено, що повноваження члена виконавчого органу можуть бути в будь-який час припинені або він може бути тимчасово відсторонений від виконання своїх повноважень.

Зокрема, як зазначено в Статуті ТОВ "ОЛЛВ`Ю ТЕКНОЛОДЖІ СЕРВІСЕЗ", затвердженому рішенням єдиного учасника товариства № 4 від 29.04.2020 року, копія якого наявна в матеріалах справи, до виключної компетенції загальних зборів учасників належить обрання та відкликання директора товариства, встановлення розміру винагороди директора товариства (п.п.9.2.6 п. 9.2 Статуту).

Із частини першої статті 3 КЗпП України вбачається, що до трудових відносин належать відносини працівників усіх підприємств, установ, організацій незалежно від форм власності, виду діяльності і галузевої належності, а також осіб, які працюють за трудовим договором з фізичними особами.

За приписом частини четвертої статті 13 Конституції України держава забезпечує захист прав усіх суб`єктів права власності та господарювання. Корпоративні права учасників товариства є об`єктом такого захисту, зокрема, у спосіб, передбачений частиною третьою статті 99 ЦК України, згідно з якою повноваження члена виконавчого органу можуть бути в будь який час припинені або він може бути тимчасово відсторонений від виконання своїх повноважень.

За висновками суду, припинення повноважень члена виконавчого органу товариства за своєю правовою природою, предметом регулювання правовідносин і правовими наслідками відрізняється від звільнення працівника з роботи (тобто розірвання з ним трудового договору) на підставі положень КЗпП України. Саме тому можливість уповноваженого органу товариства припинити повноваження члена виконавчого органу міститься не в приписах КЗпП України, а у статті 99 ЦК України, тобто не є предметом регулювання трудового права. Реалізація учасниками товариства корпоративних прав на участь у його управлінні шляхом прийняття компетентним органом рішень про обрання (призначення), усунення, відсторонення, звільнення, відкликання членів виконавчого органу стосується також наділення їх повноваженнями на управління товариством або позбавлення таких повноважень на управління товариством. Хоч такі рішення уповноваженого на це органу можуть мати наслідки і в межах трудових правовідносин, але визначальними за таких обставин є корпоративні правовідносини.

Відповідно до положень частин 1, 3 статті 167 Господарського кодексу України корпоративні права - це права особи, частка якої визначається у статутному фонді (майні) господарської організації, що включають правомочності на участь цієї особи в управлінні господарською організацією, отримання певної частки прибутку (дивідендів) даної організації та активів у разі ліквідації останньої відповідно до закону, а також інші правомочності, передбачені законом та статутними документами; під корпоративними відносинами маються на увазі відносини, що виникають, змінюються та припиняються щодо корпоративних прав.

З огляду на зазначений законодавчий припис перелік спорів, що виникають із корпоративних відносин і належать до юрисдикції господарських судів, не є вичерпним, й охоплює зокрема спори, пов`язані з управлінням юридичною особою. Стороною цих спорів не обов`язково є учасник такої особи. Спір щодо припинення трудових відносин одноосібного виконавчого органу (директора) товариства з обмеженою відповідальністю є спором, який виник із корпоративних відносин, оскільки пов`язаний із реалізацію загальними зборами цього товариства їхньої компетенції щодо формування виконавчого органу та припинення його повноважень. Тому такий спір стосується управління юридичною особою і належить до юрисдикції господарського суду.

Вказана правова позиція наведена Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 14.06.2023 року у справі №448/362/22 року.

За загальним правилом, передбаченим у пункті 1 частини 1 статті 19 ЦПК України, суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи, що виникають з цивільних, земельних, трудових, сімейних, житлових та інших правовідносин, крім справ, розгляд яких здійснюється в порядку іншого судочинства. Тобто, в порядку цивільного судочинства розглядаються справи, що виникають із приватноправових відносин.

Так, індивідуальні трудові спори - це неврегульовані розбіжності між працівником і роботодавцем щодо укладення, зміни, виконання і розірвання трудового договору, дотримання норм законодавства про працю, які стали предметом розгляду компетентного юрисдикційного органу.

У зв`язку із цим припинення повноважень члена виконавчого органу товариства відповідно до частини третьої статті 99 ЦК України є дією уповноваженого органу товариства, спрямованою на унеможливлення здійснення членом його виконавчого органу управлінської діяльності. Необхідність такої норми зумовлена специфічним статусом члена виконавчого органу, який отримав від уповноваженого органу товариства право на управління. За природою корпоративних відносин учасникам товариства має бути надано можливість у будь-який час оперативно відреагувати на дії особи, яка здійснює представницькі функції зі шкодою (чи можливою шкодою) для інтересів товариства, шляхом позбавлення її відповідних повноважень.

Отже, зміст положень частини третьої статті 99 ЦК України надає право компетентному (уповноваженому) органу товариства припинити на свій розсуд повноваження члена виконавчого органу у будь-який час з будь-яких підстав.

Така форма захисту є специфічною дією носіїв корпоративних прав у відносинах з особою, якій вони довірили здійснювати управління товариством, і не може розглядатися в площині трудового права.

Суд зазначає, що для фактичної реалізації права на судовий захист первинним є визначення юрисдикції спору. При цьому, джерелом для визначення юрисдикції спору про звільнення члена виконавчого органу товариства з займаної посади є характер спірних матеріальних правовідносин, тобто підстави поданого позову.

Так, до трудових відносин належать відносини працівників усіх підприємств, установ, організацій незалежно від форм власності, виду діяльності і галузевої належності, а також осіб, які працюють за трудовим договором з фізичними особами (частина перша статті 3 КЗпП України).

Трудовим договором є угода між працівником і роботодавцем (роботодавцем-фізичною особою), за якою працівник зобов`язується виконувати роботу, визначену цією угодою, а роботодавець (роботодавець-фізична особа) зобов`язується виплачувати працівникові заробітну плату і забезпечувати умови праці, необхідні для виконання роботи, передбачені законодавством про працю, колективним договором і угодою сторін (речення перше частини першої статті 21 КЗпП України).

Однією з підстав припинення трудового договору є його розірвання з ініціативи власника (пункт 5 частини 1 статті 41 КЗпП України), зокрема, припинення повноважень посадових осіб, коли роботодавець в особі загальних зборів учасників товариства ініціює припинення повноважень одноосібного виконавчого органу.

При цьому, особливістю проведення загальних зборів учасників товариства, яке має одного учасника, що відповідає обставинам даного спору, є те, що у товаристві рішення з питань, які належать до компетенції загальних зборів учасників товариства приймаються таким учасником товариства одноособово та оформлюються письмовим рішенням такого учасника згідно ч. 1 ст. 37 Закону № 2275.

Отже, за наявності спору про звільнення члена виконавчого органу товариства з займаної посади за приписами п. 5 ч. 1 ст. 41 КЗпП України та ч. 3 ст. 99 ЦК України, підстави позову повинні зводитись до недотримання вимог законодавства та установчих документів щодо прийняття засновниками (учасниками) товариства відповідного рішення, тобто стосуються корпоративних правовідносин, спори в яких відповідно до статті 20 ГПК України є предметом розгляду судів господарської юрисдикції.

В свою чергу суд звертає увагу, що припинення трудових відносин породжує права та обов`язки як для працівника, так і для роботодавця, зокрема, в частині проведення з працівником усіх необхідних розрахунків. Унаслідок припинення трудових відносин між сторонами може мати місце спір щодо дати такого припинення, підстав припинення трудового договору, які визначені трудовим законодавством, та проведення розрахунків тощо.

Велика Палата Верховного Суду в постанові від 14.06.2023 року у справі № 448/362/22 зауважила, що корпоративні права на участь в управлінні товариством його учасники реалізовують, зокрема, шляхом прийняття компетентним органом товариства рішення щодо припинення повноважень одноосібного виконавчого органу (директора). Таке рішення може мати наслідки для трудових відносин, але визначальними у таких ситуаціях є відносини корпоративні. При цьому доцільно зберігати єдину юрисдикційну належність спорів про припинення повноважень одноосібного виконавчого органу товариства чи члена колегіального такого органу для формування стабільної та послідовної судової практики щодо віднесення таких спорів до господарської юрисдикції.

Суд зазначає, що предметом позову є матеріально - правова вимога про захист порушеного чи оспорюваного права або охоронюваного законом інтересу до відповідача, що кореспондується зі способами захисту цього права чи інтересу, передбаченими ст. 16 Цивільного кодексу України та ст. 20 Господарського кодексу України. Підставу позову становлять обставини, якими позивач обґрунтовує свої вимоги щодо захисту права та охоронюваного законом інтересу.

За приписами ч.1, 2 ст. 13, ч. 2 ст. 14 Господарського процесуального кодексу України судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності сторін і учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених цим Кодексом. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд.

Як вбачається зі змісту позовної заяви, звертаючись до суду з даним позовом гр. ОСОБА_1 , яка перебувала на посаді директора Товариства з обмеженою відповідальністю "ОЛЛВ`Ю ТЕКНОЛОДЖІ СЕРВІСЕЗ", посилаючись на протиправне ненадання відповідачем копії наказу про звільнення гр. ОСОБА_1 з посади директора ТОВ "ОЛЛВ`Ю ТЕКНОЛОДЖІ СЕРВІСЕЗ", за умови отримання повідомлення про припинення її повноважень директора з 02.05.2023 року згідно рішення єдиного учасника товариства № 01/2023 від 01.05.2023 року, а також нездійснення відповідачем виплати вихідної допомоги, компенсації за невикористану відпустку, компенсації середнього заробітку за затримку розрахунку та заробітної плати в загальній сумі 3 036 359,24 грн. просить визнати припиненими трудові відносини між гр. ОСОБА_1 та ТОВ "ОЛЛВ`Ю ТЕКНОЛОДЖІ СЕРВІСЕЗ" з 02.05.2023 року та стягнути з відповідача - Товариства з обмеженою відповідальністю "ОЛЛВ`Ю ТЕКНОЛОДЖІ СЕРВІСЕЗ" вказані суми. При цьому позивач зазначає про те, що відповідач не визнає обов`язку виплати всіх сум, а також наголошує на факті ненадання товариством копії наказу, чим порушує ст.ст. 44, 47, 115, 116 КЗпП, Закону України "Про оплату праці", Закону України "Про відпустки" та Порядок обчислення середньої заробітної плати, затверджений постановою Кабінету Міністрів України № 100 від 08.02.1995 року, що, на переконання позивача, в сукупності свідчить про невиконання відповідачем свого обов`язку щодо розірвання трудового договору та прийняття рішення про звільнення позивача шляхом прийняття наказу про звільнення, тобто необхідність визнання трудових відносин припиненими з 02.05.2023 року.

Поряд із цим, за матеріалами справи судом встановлено, що згідно рішення № 01/2023 Єдиного учасника Товариства з обмеженою відповідальністю "ОЛЛВ`Ю ТЕКНОЛОДЖІ СЕРВІСЕЗ" від 01.05.2023 року, копія якого надана відповідачем, вирішено припинити повноваження директора Товариства - гр. ОСОБА_1 з 01.05.2023 року та встановити, що 01.05.2023 року є останнім робочим днем та останнім днем повноважень гр. ОСОБА_1 як директора Товариства.

В свою чергу, про припинення повноважень директора гр. ОСОБА_1 було спершу повідомлено електронною поштою із направленням скан-копії рішення Єдиного Учасника Товариства з обмеженою відповідальністю "ОЛЛВ`Ю ТЕКНОЛОДЖІ СЕРВІСЕЗ" № 01/2023 про припинення повноважень останньої з 01.05.2023 року.

Окрім цього, 01.05.2023 року відповідний лист Товариства з обмеженою відповідальністю "ОЛЛВ`Ю ТЕКНОЛОДЖІ СЕРВІСЕЗ" про припинення трудових відносин разом з копією рішення Єдиного Учасника було направлено гр. ОСОБА_1 засобами поштового зв`язку, а в подальшому також було направлено повідомлення про нараховані суми.

Обставини отримання повідомлення про припинення повноважень директора та повідомлення про розмір нарахувань, а також проведених товариством виплат у зв`язку зі звільненням позивача, останнім не заперечувався.

Наразі, матеріали справи містять докази прийняття єдиним учасником ТОВ "ОЛЛВ`Ю ТЕКНОЛОДЖІ СЕРВІСЕЗ" рішення від 01.05.2023 року № 01/2023 про припинення повноважень позивача як директора та встановлення її останнім робочим днем і останнім днем повноважень як директора товариства 01.05.2023 року.

Доказів оскарження вказаного рішення учасника товариства сторонами суду не надано.

Згідно п.2.27 Інструкції про порядок ведення трудових книжок працівників, затвердженої Наказом Міністерства праці України, Міністерства юстиції України, Міністерства соціального захисту населення України від 29.07.1993 року № 58, днем звільнення вважається останній день роботи.

Тобто, наданими відповідачем належними та допустимими доказами підтверджуються обставини припинення трудових відносин між сторонами станом на 02.05.2023 року на підставі рішення єдиного учасника товариства.

Як зазначено позивачем з посиланням на ст. 47 КЗпП України, згідно якої роботодавець зобов`язаний у день звільнення видати працівникові копію наказу (розпорядження) про звільнення, письмове повідомлення про нараховані та виплачені йому суми при звільненні (стаття 116) та провести з ним розрахунок у строки, визначені статтею 116 цього Кодексу, а також на вимогу працівника внести належні записи про звільнення до трудової книжки, що зберігається у працівника, ненадання копії наказу про звільнення свідчить про його відсутність та наявність підстав для звернення з позовними вимогами про припинення трудових відносин з 02.05.2023 року.

Окрім цього, у разі затримки видачі копії наказу (розпорядження) про звільнення з вини роботодавця працівникові виплачується середній заробіток за весь час вимушеного прогулу (ч. 5 ст. 235 КЗпП України).

В контексті вищенаведеного суд зазначає, що за наявності рішення єдиного учасника товариства про припинення повноважень позивача та повідомлення про нараховані суми, належні працівникові при звільненні, посилання лише на відсутність обставин надання позивачеві копії наказу про звільнення не може обґрунтовувати наявність корпоративного спору між сторонами у відповідній частині, позаяк пов`язане безпосередньо з реалізацією організаційно - трудових відносин сторін, які, в тому числі, регламентуються приписами трудового законодавства України.

При цьому, згідно змісту позовної заяви, зокрема, її прохальної частини, та враховуючи зміст заяв позивача про збільшення розміру позовних вимог вбачається, що позивачем - гр. ОСОБА_1 в даному спорі не ставиться під сумнів та/або оскарження рішення або/бездіяльність відповідача в особі єдиного учасника товариства щодо винесення рішення про припинення повноважень директора, що, в свою чергу, виключає корпоративний спір та можливість віднесення його до юрисдикції господарського суду.

Так, вирішення спорів, що виникають із трудових відносин, віднесено до юрисдикції загальних судів відповідно до ч. 1 ст. 19 ЦПК України.

Аналогічно, відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 20 ГПК України трудові спори не підлягають розгляду в порядку господарського судочинства.

В свою чергу Велика Палата Верховного Суду у постанові від 19.02.2020 року в справі № 145/166/18 зазначає, що вимоги позивача про стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу, заборгованості із заробітної плати, середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні, які можуть бути предметом трудового спору, є похідними від вимог щодо правомірності припинення його повноважень, та відповідно, не можуть бути у цій справі розглянуті до вирішення первісної вимоги.

У зв`язку з вищенаведеним, враховуючи зміст позовних вимог, підстави позову та правову природу спірних правовідносин сторін, оскільки, як встановлено судом, в частині похідних вимог спір між сторонами стосується виключно розміру сум, належних до виплати позивачу при звільненні, що регулюється приписами Кодексу законів про працю України та не стосується корпоративних прав учасника товариства, та в межах даного спору позивач не оскаржує рішення Єдиного Учасника Товариства щодо звільнення гр. ОСОБА_1 , тобто відсутні ознаки корпоративного спору щодо правомірності припинення повноважень позивача як директора і виконавчого органу ТОВ "ОЛЛВ`Ю ТЕКНОЛОДЖІ СЕРВІСЕЗ", наявність якого є первинною для віднесення спору про стягнення сум, належних до виплати позивачу при звільненні, до господарської юрисдикції, суд наголошує, що дану справу не слід розглядати в порядку господарського судочинства.

Зі змісту правового висновку, викладеного у постанові Великої палати Верховного Суду від 15.09.2020 року у справі № 205/4196/18 вбачається, що до юрисдикції господарського суду за пунктом 3 частини першої статті 20 ГПК України належать спори, в яких позивач, відсторонений від посади керівника юридичної особи (її виконавчого органу), або позивач, повноваження якого як керівника юридичної особи (її виконавчого органу) припинені за частиною третьою статті 99 ЦК України, пунктом 5 частини першої статті 41 КЗпП України, оспорює законність дій органу управління юридичної особи (загальних зборів, наглядової ради) з такого відсторонення або звільнення (припинення повноважень).

Натомість, позивач звернувся до суду з метою встановлення дати припинення трудових відносин та за захистом своїх трудових прав на отримання сум при звільненні, що обґрунтовується положеннями трудового законодавства і не стосується реалізації позивачем як колишнім керівником товариства власних корпоративних прав у відносинах з Товариством з обмеженою відповідальністю "ОЛЛВ`Ю ТЕКНОЛОДЖІ СЕРВІСЕЗ".

Відповідно до п.1 ч. 1 ст. 231 ГПК України господарський суд закриває провадження у справі якщо спір не підлягає вирішенню в порядку господарського судочинства.

Згідно ч. 2 ст. 231 ГПК України якщо провадження у справі закривається з підстави, встановленої пунктом 1 частини першої цієї статті, суд повинен роз`яснити позивачеві, до юрисдикції якого суду віднесено розгляд справи. Суд апеляційної або касаційної інстанції повинен також роз`яснити позивачеві про наявність у нього права протягом десяти днів з дня отримання ним відповідної постанови звернутися до суду із заявою про направлення справи за встановленою юрисдикцією, крім випадків об`єднання в одне провадження кількох вимог, які підлягають розгляду в порядку різного судочинства. Заява подається до суду, який прийняв постанову про закриття провадження у справі.

Виходячи з вищенаведеного, встановивши, що дана справа непідвідомча господарському суду, що виключає можливість її подальшого судового розгляду судом господарської юрисдикції, але не виключає захист порушеного чи оспорюваного права позивача в суді іншої юрисдикції, суд дійшов висновку про закриття провадження у справі на підставі п. 1 ч. 1 ст. 231 ГПК України.

Крім того, на виконання вимог ч. 2 ст. 231 ГПК України суд роз`яснює позивачу, що розгляд вказаної справи віднесено до юрисдикції місцевих загальних судів у порядку цивільного судочинства за встановленою ЦПК України підсудністю.

Додатково судом враховано приписи ст.ст. 278, 313 ГПК України, згідно яких порушення правил юрисдикції господарських судів, визначених статтями 20-23 цього кодексу, є обов`язковою підставою для скасування рішення незалежно від доводів апеляційної/касаційної скарги.

Керуючись п. 1 ч. 1, ч. 2 ст. 231, ст. ст. 233-235 Господарського процесуального кодексу України, Господарський суд міста Києва, -

УХВАЛИВ:

1. Закрити провадження у справі № 910/8787/23 за позовом гр. ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю "ОЛЛВ`Ю ТЕКНОЛОДЖІ СЕРВІСЕЗ" про визнання трудових відносин припиненими та стягнення 3 036 359,24 грн.

Ухвала набирає законної сили негайно після її оголошення та може бути оскаржена в апеляційному порядку шляхом подачі апеляційної скарги в порядку і строки, передбачені ст.ст. 256, 257 Господарського процесуального кодексу України.

Суддя А.М.Селівон