ПІВНІЧНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"12" грудня 2023 р. Справа№ 910/8244/23

Північний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Шапрана В.В.

суддів: Буравльова С.І.

Андрієнка В.В.

За участю секретаря судового засідання Місюк О.П.

та представників сторін:

позивача - Василевич Д.С.;

відповідача - 1 - Подольський В.О., ОСОБА_2.;

відповідача - 2 - не з`явилися;

третьої особи-1 - не з`явилися;

третьої особи-2 - не з`явилися;

розглянувши матеріали апеляційної скарги Товариства з обмеженою відповідальністю "Нео Лайф Компані" на рішення Господарського суду міста Києва від 27.09.2023 (повний текст складене 09.10.2023)

у справі №910/8244/23 (суддя - Андреїшина І.О.)

за позовом Приватного акціонерного товариства "Укрмонтажспецкомплект"

до: 1. Товариства з обмеженою відповідальністю "Нео Лайф Компані";

2. Приватного підприємства "Спенсерс"

за участю третіх осіб, які не заявляють самосійних вимог щодо предмета спору, на стороні позивача:

1. ОСОБА_1 ;

2. ОСОБА_2

про визнання недійсним договору оренди та застосування наслідків його недійсності.

ВСТАНОВИВ:

Приватне акціонерне товариство "Укрмонтажспецкомплект" звернулося з позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Нео Лайф Компані" та Приватного підприємства "Спенсерс", у якому просило:

- визнати недійним договір оренди нерухомого майна, укладений 08.12.2022 між Приватним акціонерним товариством "Укрмонтажспецкомплект" та Товариством з обмеженою відповідальністю "Нео Лайф Компані", посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Валігурою Г.В. та зареєстрований в реєстрі за №534;

- визнати припиненою суборенду нерухомого майна, а саме частини цілісного майнового комплексу, розташованого за адресами: АДРЕСА_1 , розміщеного на земельних ділянках з кадастровими номерами :66:237:0007 та :79:376:0002, зокрема, нежитлової будівлі загальною площею 3978,8 кв. м, з яких в суборенду передано 1971,9 кв. м, розташованої за адресою: АДРЕСА_2 , та розміщеної на земельній ділянці кадастровий номер: :79:376:0002, і нежитлових будівель загальною площею 7356,9 кв. м, з яких в суборенду передано 3660,9 кв. м, розташованих за адресою: АДРЕСА_3 , та розміщених на земельній ділянці кадастровий номер :66:237:0007;

- скасувати державну реєстрацію права користування (суборенди) Приватним підприємством "Спенсерс", внесеного в Державний реєстр речових прав на нерухоме майно, про що здійснено запис про інше речове право за №48651010.

Мотивуючи позов Приватне акціонерне товариство "Укрмонтажспецкомплект" навело доводи щодо укладення спірного договору з порушенням п. 6 ст. 3, ч. 3 ст. 92 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України), ст. 70 Закону України «Про акціонерні товариства», принципів розумності і добросовісності, з перевищенням визначених повноважень, та вчиненого внаслідок зловживання правом представником товариства та його контрагентом (строк дії договору 10 років, занижена орендна плата (5833,33 грн/місяць за 11272 кв.м.), не застосування індексації до орендної плати, розмір орендної плати не підлягає перегляду протягом дії договору, покладення на позивача обов`язку сплати податків та зборів за об`єкт оренди, відсутність права односторонньої відмови від договору або розірвання, право відповідача-1 передавати об`єкт оренди в суборенду без згоди позивача), а отже, спірний правочин спрямовано на завдання товариству прямої шкоди та як наслідок, доведення підприємства до банкрутства. Вказані обставини позивач назвав підставою для визнання правочину недійсними відповідно до вимог ст. 215 ЦК України та застосування наслідків такої недійсності, а саме, припинення суборенди нерухомого майна та скасування запису щодо неї в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 13.06.2023 відкрито провадження у справі №910/8244/23, вирішено здійснювати її розгляд за правилами загального позовного провадження, призначено підготовче засідання та залучено до участі у справі в якості третіх осіб, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору на стороні позивача ОСОБА_1 та ОСОБА_2 .

Рішенням Господарського суду міста Києва від 27.09.2023 (повний текст складено 09.10.2023) у справі №910/8244/23 позов задоволено повністю.

Не погоджуючись із вказаним рішенням, Товариство з обмеженою відповідальністю "Нео Лайф Компані" звернулося до Північного апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, згідно якої просить скасувати оскаржуване рішення суду та ухвалити нове, яким відмовити в задоволенні позовних вимог в повному обсязі.

Апеляційна скарга відповідача-1 мотивована тим, що місцевим господарським судом під час ухвалення оскаржуваного рішення неповно з`ясовано обставини справи, не доведено обставини, що мають значення для справи, які суд визнав встановленими, неправильно застосовано норми матеріального права та порушено норми процесуального права.

Основними доводами апеляційної скарги є:

- суд першої інстанції дійшов помилкового висновку про наявність прояву недобросовісності та нерозумності при укладенні оспорюваного договору оренди №534 від 08.12.2022, оскільки вказаний договір спрямований виключно на отримання Приватним акціонерним товариством "Укрмонтажспецкомплект" прибутку від здійснення ним своєї господарської діяльності, а сума визначена сторонами в договорі перевищує майже в шість разів місячний прибуток компанії станом на 2021 рік. Більше того, 30.12.2022 між позивачем та відповідачем-1 укладено договір №1 на компенсацію комунально-експлуатаційних та інших витрат пов`язаних з утриманням та обслуговуванням об`єкта оренди;

- судом зроблено помилковий висновок про несхвалення Приватним акціонерним товариством "Укрмонтажспецкомплект" оскаржуваного договору, оскільки рішення позачергових дистанційних загальних зборів акціонерів Приватного акціонерного товариства "Укрмонтажспецкомплект" від 17.03.2023 (яким вирішено відмовити у схваленні оскаржуваного договору оренди) оскаржується в Господарському суді міста Києва;

- відповідач-1 належним чином виконував свої зобов`язання щодо сплати орендних платежів, що слідує з листа №7 від 08.12.2022 про зарахування переплати за договором оренди №2 від 01.12.2021 в сумі 20711,03 грн в рахунок оплати по договору оренди №534 від 08.12.2022, а також перерахування відповідачем-1 на депозитний рахунок приватного нотаріуса Клименко С.Ю. 30.05.2023 грошових коштів у розмірі 34999,98 грн для перерахування позивачу;

- місцевий господарський суд дійшов помилкових висновків щодо наявності умислу на настання негативних наслідків в діях суб`єктів, які приймали участь в укладенні спірного договору, а також наявності зловмисної домовленості представника однієї сторони з іншою стороною, що виключає можливість визнання недійсним договору №534 на підставі ст. 232 ЦК України. В підтвердження вказаних доводів скаржник покликається на постанову Верховного Суду від 19.01.2022 у справі №911/841/20;

- спірний правочин не є значним та не підпадав під процедури, визначені ст. 70 Закону України «Про акціонерні товариства» і не підлягав схваленню товариством, а отже не є таким, що укладений з перевищенням повноважень;

- з огляду на помилковість висновків суду першої інстанції про визнання недійсним договору №534, відсутні підстави визнавати суборенду припиненою та скасування державної реєстрації права користування Приватного підприємства «Спенсерс».

Також до апеляційної скарги додано клопотання про призначення у справі оціночно-будівельної експертизи нерухомого майна.

Відповідно до витягу з протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями Північного апеляційного господарського суду від 27.10.2023 апеляційну скаргу у справі №910/8244/23 передано на розгляд колегії суддів у складі: Шапран В.В. (головуючий суддя (суддя-доповідач)), Андрієнко В.В., Буравльов С.І.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 01.11.2023 відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою Товариства з обмеженою відповідальністю "Нео Лайф Компані" на рішення Господарського суду міста Києва від 27.09.2023 у справі №910/8244/23, справу призначено до розгляду на 28.11.2023 та встановлено іншим учасникам справи строк для подання відзивів на апеляційну скаргу.

15.11.2023 до суду від Приватного акціонерного товариства "Укрмонтажспецкомплект" надійшла заява про закриття апеляційного провадження у справі, в обґрунтування якої позивач відмічає, що апеляційна скарга підписана особою, яка не мала на це відповідних повноважень, оскільки ордер серії АІ №1484558 від 27.10.2023 не містить підпису адвоката Швець Наталії, яка надає правову допомогу у даній справі Товариству з обмеженою відповідальністю "Нео Лайф Компані".

27.11.2023 Приватне акціонерне товариство "Укрмонтажспецкомплект" подало до суду заперечення проти клопотання скаржника про призначення експертизи у справі та відзив на апеляційну скаргу (направлені засобами поштового зв`язку 23.11.2023).

Заперечуючи проти клопотання скаржника про призначення судової експертизи позивач зазначає, що дане клопотання заявлене з пропущенням процесуальних строків та без клопотання про визнання причин пропуску цього строку поважними і його поновлення. Також позивач зауважує, що питання, які відповідач-1 просить поставити на вирішення експерта не стосуються предмета заявлених позовних вимог та не впливають на предмет доказування у справі.

Мотивуючи відзив на апеляційну скаргу, позивач відмічає наступне:

- Приватне акціонерне товариство "Укрмонтажспецкомплект" є власником (більше 29 років) нерухомого майна - цілісного майнового комплексу, загальною площею 11335,7 кв.м., розташованого за адресою: м. Київ, провулок Хоткевича Гната, буд. 8, площею 7356,9 кв.м. та вул. Стельмаха Михайла, буд. 10а, площею 3978,8 кв.м. Основним видом діяльності підприємства є надання в оренду й експлуатацію власного нерухомого майна. Поряд з цим вчинення представником товариства (звільненим головою правління) ОСОБА_1. у змові із директором Товариства з обмеженою відповідальністю "Нео Лайф Компані" - ОСОБА_2 зловмисних дій щодо укладення спірного договору, згідно якого прибутки товариства від здавання в оренду майна переведено на відповідача-1, свідчить про те, що під час укладення договору оренди №534 сторони діяли недобросовісно і нерозумно, із зловживанням власними повноваженнями, усвідомлюючи, що оспорюваний договір не відповідає дійсним інтересам та волевиявленню Приватного акціонерного товариства "Укрмонтажспецкомплект" і спрямований на завдання йому шкоди та доведення до банкрутства;

- недобросовісність поведінки колишнього голови правління Приватного акціонерного товариства "Укрмонтажспецкомплект" ОСОБА_1. та директора Товариства з обмеженою відповідальністю "Нео Лайф Компані" ОСОБА_2. вбачається в тому, що дохід позивача від здачі майна в оренду за даними фінансової звітності за 2018-2020 роки становив 00 грн на місяць, що у 85 разів більше вартості оренди, згідно оспорюваного договору;

- за договором №1 від 01.12.2022 на компенсацію комунально-експлуатаційних та інших витрат пов`язаних з утриманням та обслуговуванням об`єкта оренди відповідач-1 зобов`язався компенсувати позивачу виключно витрати пов`язані з використанням теплової енергії у місцях загального користування згідно приладів обліку такої енергії. Інших витрат, як-то, виплата заробітної плати працівникам, погашення податків та інших платежів пов`язаних з веденням господарської діяльності Приватного акціонерного товариства "Укрмонтажспецкомплект", вказаний договір не передбачає;

- Приватне акціонерне товариство "Укрмонтажспецкомплект" відмовило у схваленні договору оренди №534 та припинило повноваження голови правління, який його уклав на найближчих позачергових загальних зборах акціонерів товариства, а 11.04.2023 позивач повідомив відповідача-2 про розірвання договору оренди в односторонньому порядку. Поряд з цим обставини чинності або припинення орендних відносин за оскаржуваним договором не входять до предмету дослідження при вирішенні даного спору.

Насамкінець позивач вказав на правомірність застосування судом першої інстанції положень ст. 232 ЦК України та ст. 70 Закону України «Про акціонерні товариства», з огляду на укладення головою правління ОСОБА_1. значного правочину без погодження із загальними зборами, наявності в сторін умислу, домовленості представників сторін під час укладення договору щодо переслідування власних інтересів, всупереч інтересам позивача та настання неприйнятних негативних наслідків внаслідок його укладення.

27.11.2023 на електронну адресу суду та 28.11.2023 через канцелярію Північного апеляційного господарського суду від представника Товариства з обмеженою відповідальністю "Нео Лайф Компані" надійшло клопотання про відкладення розгляду справи.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 28.11.2023 задоволено клопотання Товариства з обмеженою відповідальністю "Нео Лайф Компані" про відкладення розгляду справи, розгляд справи №910/8244/23 відкладено на 12.12.2023.

У призначене засідання суду 12.12.2023 з`явилися представники позивача та відповідача-1, а також керівник відповідача-1, натомість інші представники сторін в судове засідання не з`явилися, про причини неявки суд не повідомили.

Враховуючи, що явка сторін у судове засідання обов`язковою не визнавалась, участь в судовому засіданні є правом, а не обов`язком сторін, зважаючи на належне повідомлення сторін про дату, час та місце розгляду справи, а також на строки розгляду апеляційної скарги, суд вважає за можливе розглянути апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Нео Лайф Компані" за відсутності представників відповідача-2 та ОСОБА_1. за наявними матеріалами справи, яких достатньо для розгляду справи та ухвалення законного і обґрунтованого рішення відповідно до вимог ст. 236 ГПК України.

В судовому засіданні головуючий суддя поставив на обговорення долучене до апеляційної скарги клопотання відповідача-1 про призначення судової експертизи.

Представник скаржника підтримав подане клопотання, просив суд його задовольнити та призначити у справі оціночно-будівельну експертизу нерухомого майна з метою визначення вартості права користування (оренди) на 10 років.

Представниця позивача заперечувала проти заявленого клопотання, просила залишити його без розгляду.

Колегія суддів, розглянувши вказане клопотання відповідача-1, вирішила відмовити у його задоволенні з огляду на наступне.

Відповідно до ч. 1 ст. 99 Господарського процесуального кодексу України (далі - ГПК України) суд за клопотанням учасника справи або з власної ініціативи призначає експертизу у справі за сукупності таких умов:

1) для з`ясування обставин, що мають значення для справи, необхідні спеціальні знання у сфері іншій, ніж право, без яких встановити відповідні обставини неможливо;

2) жодною стороною не наданий висновок експерта з цих самих питань або висновки експертів, надані сторонами, викликають обґрунтовані сумніви щодо їх правильності, або за клопотанням учасника справи, мотивованим неможливістю надати експертний висновок у строки, встановлені для подання доказів, з причин, визнаних судом поважними, зокрема через неможливість отримання необхідних для проведення експертизи матеріалів.

Згідно п. 8 ч. 2 ст. 182 ГПК України у підготовчому засіданні суд, зокрема, вирішує питання про призначення експертизи, виклик у судове засідання експертів, свідків, залучення перекладача, спеціаліста.

Відповідно до ст. 194 ГПК України завданнями розгляду справи по суті є розгляд та вирішення спору на підставі зібраних у підготовчому провадженні матеріалів, а також розподіл судових витрат.

За змістом ст. 118 ГПК України право на вчинення процесуальних дій втрачається із закінченням встановленого законом або призначеного судом строку. Заяви, скарги і документи, подані після закінчення процесуальних строків, залишаються без розгляду, крім випадків, передбачених цим Кодексом.

Відповідно до ч. 2 ст. 207 ГПК України суд залишає без розгляду заяви та клопотання, які без поважних причин не були заявлені в підготовчому провадженні або в інший строк, визначений судом.

Водночас, згідно ст. 119 ГПК України суд за заявою учасника справи поновлює пропущений процесуальний строк, встановлений законом, якщо визнає причини його пропуску поважними, крім випадків, коли цим Кодексом встановлено неможливість такого поновлення.

З матеріалів справи слідує, що Товариство з обмеженою відповідальністю "Нео Лайф Компані" 05.09.2023 зверталося до суду першої інстанції з аналогічним клопотанням про призначення у справі судової експертизи, яке залишено без розгляду судом.

Колегією суддів встановлено, що провадження у даній справі відкрито ухвалою Господарського суду міста Києва від 13.06.2023. Поряд з цим, ухвалою Господарського суду міста Києва від 16.08.2023 закрито підготовче провадження та призначено розгляд справи по суті.

Відтак, в силу наведених вище вимог процесуального законодавства, клопотання про призначення судової експертизи мало бути заявлено відповідачем-1 до 16.08.2023. Однак, відповідне клопотання подане відповідачем-1 до місцевого господарського суду лише 05.09.2023 (вже після закриття підготовчого провадження у справі №910/8244/23 та призначення справи до судового розгляду) та без клопотання про визнання причин пропуску строку поважними.

З огляду на викладене, суд першої інстанції залишив без розгляду клопотання відповідача-1 про призначення судової експертизи, у зв`язку із пропуском строків на його подання.

За таких обставин відсутні підстави для призначення на стадії апеляційного провадження судової експертизи, клопотання про призначення якої було заявлено відповідачем-1 під час розгляду справи в суді першої інстанції із пропуском строку на його подання та за недоведеності поважності причин його неподання до суду першої інстанції у встановлений законом строк.

У свою чергу колегія суддів зазначає, що задоволення клопотання про призначення у справі судової експертизи на стадії апеляційного провадження за вище встановлених обставин справи фактично буде порушувати принцип рівності всіх учасників судового процесу перед законом і судом, оскільки відповідно до ст. 124, п. п. 2, 3, 4 ч. 2 ст. 129 Конституції України, ст. ст. 7, 13 ГПК України основними засадами судочинства є рівність всіх учасників судового процесу перед законом та судом, змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості. Поруч із цим, кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій (ч. 4 ст. 13 ГПК України), у даному випадку, несвоєчасного (у встановлені ГПК України строки) заявлення відповідного клопотання.

Під час судового засідання представник скаржника повідомив, що до канцелярії суду апеляційної інстанції іншим представником скаржника було подано додаткові пояснення до апеляційної скарги, з огляду на що просив оголосити перерву в судовому засіданні на декілька хвилин та долучити відповідні пояснення до матеріалів справи.

Судом задоволено клопотання представника відповідача-1 та оголошено перерву в судовому засіданні, з метою отримання відповідних пояснень та ознайомлення з їх змістом представника позивача.

Після перерви, головуючий суддя повідомив, що Товариством з обмеженою відповідальністю "Нео Лайф Компані" подано додаткові пояснення до апеляційної скарги до яких долучено нові докази, а саме: - копію листа Приватного акціонерного товариства "Укрмонтажспецкомплект" від 10.09.2019 №28; - копію листа Національного депозитарію України на вих. №б/н від 17.09.2019; - копію листа Товариства з обмеженою відповідальністю "Стандарт-реєстр" вих. №30/09/19-1 від 30.09.2019; - лист Товариства з обмеженою відповідальністю "Олвіо" вих. №13/10/19-1 від 15.10.2019.

Представниця позивача заперечувала проти долучення додаткових пояснень до матеріалів справи, вказуючи на те, що відповідні пояснення не впливають на предмет доказування у справі, а долучені до пояснень докази подані поза межами строків встановлених ст. 80 ГПК України.

Заслухавши пояснення представників сторін колегія суддів дійшла висновку долучити до матеріалів справи подані відповідачем-1 письмові пояснення, разом з тим відмовити в долученні нових доказів, з огляду на порушення порядку їх подання.

Так, ст. 80 ГПК України чітко врегульовано порядок та строки подання доказів учасниками справи. За частиною 3 вказаної статті відповідач повинен подати суду докази разом з поданням відзиву. Якщо доказ не може бути поданий у встановлений законом строк з об`єктивних причин, учасник справи повинен про це письмово повідомити суд та зазначити: доказ, який не може бути подано; причини, з яких доказ не може бути подано у зазначений строк; докази, які підтверджують, що особа здійснила всі залежні від неї дії, спрямовані на отримання вказаного доказу; у випадку визнання поважними причин неподання учасником справи доказів у встановлений законом строк суд може встановити додатковий строк для подання вказаних доказів (ч. ч. 4, 5 вказаної статті).

У розумінні наведених положень, докази, якими відповідач спростовує заявлені позовні вимоги, мають бути подані одночасно з відзивом на позовну заяву, а неможливість подання доказів у цей строк повинна бути письмово доведена відповідачем до суду та належним чином обґрунтована.

Разом з тим відповідачем-1 не доведено неможливості подання вказаних доказів одночасно з поданням відзиву на позовну заяву, а судом не встановлено винятковості випадку, що унеможливлює прийняття вказаних доказів в суді апеляційної інстанції.

Заява Приватного акціонерного товариства "Укрмонтажспецкомплект" про закриття апеляційного провадження у справі не розглядалася судом, оскільки представниця позивача просила суд залишити її без розгляду.

Представники сторін надали пояснення по суті спору. Керівник відповідача-1 та його представник підтримали вимоги апеляційної скарги, просили суд скасувати оскаржуване рішення та відмовити в задоволенні позову. Представниця позивача заперечувала проти доводів апеляційної скарги, просила залишити без змін оскаржуване рішення місцевого господарського суду.

Відповідно до ст. 269, ч. 1 ст. 270 ГПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. У суді апеляційної інстанції справи переглядаються за правилами розгляду справ у порядку спрощеного позовного провадження з урахуванням особливостей, передбачених при перегляді справ в порядку апеляційного провадження.

Розглянувши матеріали справи, дослідивши представлені докази в їх сукупності, перевіривши правильність застосування місцевим господарським судом норм матеріального та процесуального права, з огляду на викладені скаржником доводи та вимоги апеляційної скарги, Північний апеляційний господарський суд встановив наступне.

Як слідує з матеріалів справи та вірно встановлено місцевим господарським судом, відповідно до статуту Приватного акціонерного товариства «Укрмонтажспецкомплект» товариство засноване на основі установчого договору від 19.12.1994, рішення загальних зборів організації орендарів (протокол №15 від 17.11.1994), протоколу №9 про перетворення Орендного підприємства «Укрмонтажспецкомплект» у Закрите акціонерне товариство «Укрмонтажспецкомплект» та згідно з рішенням установчих зборів Акціонерного товариства «Укрмонтажспецкомплект», що оформлено протоколом №1 від 21.12.1994.

Товариство є правонаступником всіх прав та обов`язків Орендного підприємства «Укрмонтажспецкомплект», зареєстрованого Дніпровською держадміністрацією 17.03.1992 (реєстраційний номер НОМЕР_1 ).

Приватне акціонерне товариство «Укрмонтажспецкомплект» є власником нерухомого майна - цілісного майнового комплексу, розташованого за адресами: м. Київ, провулок Хоткевича Гната (провулок Червоногвардійський), будинок 8/ вул. Стельмаха Михайла, буд. 10а, розміщеного на земельних ділянках за кадастровими №:66:237:0007; :79:376:0002, на підставі договору купівлі-продажу державного майна, посвідченого Долговою З.М., приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу, 31.05.1994 року, зареєстрованого в реєстрі за №2у-851, право власності на яке зареєстровано в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно Куксовою М.С., приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу, 28.11.2022, реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна: 000; номер запису про право власності: 48549389 (далі за текстом - майновий комплекс).

Згідно розділів 6-10 статуту, управління Приватним акціонерним товариством «Укрмонтажспецкомплект» здійснюється загальними зборами акціонерів, наглядовою радою, правлінням та ревізійною комісією.

Правління здійснює управління поточною діяльністю товариства і є його виконавчим органом (п. 9.1 статуту) та до його компетенції належить вирішення всіх питань, пов`язаних з керівництвом поточною діяльністю товариства, крім питань, що належать до виключної компетенції загальних зборів та наглядової ради (п. 9.2 статуту).

Відповідно до п. п. 9.3.4-9.3.6 статуту голова правління та члени правління обираються наглядовою радою товариства. Голова правління організовує роботу правління та має право без довіреності діяти від імені товариства, в тому числі представляти інтереси товариства, вчиняти правочини від імені товариства.

З 01.02.2007 посаду голови правління товариства обіймав ОСОБА_1 . Повноваження голови правління ОСОБА_1 припинені рішенням позачергових дистанційних зборів акціонерів товариства, що оформлені протоколом від 17.03.2023 та відповідно до наказу голови правління Приватного акціонерного товариства «Укрмонтажспецкомплект» №17/03-2 про звільнення ОСОБА_1 від 17.03.2023.

З 17.03.2023 головою правління товариства є ОСОБА_3 .

Посаду фінансового директора товариства, відповідно до наказу №3-к від 19.01.2021, з 20.01.2021 по 01.12.2022 обіймала ОСОБА_2 , яка також є одним із акціонерів товариства.

У вересні 2022 року голова Наглядової Ради Цімен Я.Й. повідомив голові правління товариства та акціонерам про необхідність скликання та проведення загальних зборів з метою вирішення нагальних питань, а саме: щодо затвердження результатів діяльності товариства у 2018, 2019, 2020 та 2021 роках, щодо обрання нового складу Наглядової ради товариства, обрання голови Правління товариства та затвердження нової редакції статуту товариства.

Враховуючи те, що діючий на той час склад Наглядової ради товариства не мав кворуму для прийняття рішення щодо скликання та проведення загальних зборів акціонерів товариства, з причини смерті двох членів Наглядової ради, акціонери Приватного акціонерного товариства «Укрмонтажспецкомплект» ОСОБА_4 та ОСОБА_5 виступили ініціаторами проведення загальних зборів акціонерів.

Про скликання й проведення позачергових загальних зборів акціонерів Приватного акціонерного товариства «Укрмонтажспецкомплект», які мали відбутися 02.12.2022, та на яких, крім іншого, мало бути вирішено питання про припинення повноважень голови правління товариства, були повідомлені всі акціонери та голова правління.

За твердженнями позивача, з середини жовтня 2022 року голова правління ОСОБА_1 , будучи обізнаним про майбутнє звільнення та діючи недобросовісно та нерозумно, вступив у домовленість з фінансовим директором/акціонером товариства - ОСОБА_2 , та акціонером Товариства - ОСОБА_6 , які в свою чергу, чітко усвідомлювали, що підконтрольний їм голова правління буде звільнений, оскільки їх голосів не вистачить на зборах для втримання його на посаді, організували схему збагачення за рахунок завдання фінансових збитків товариству, переведення прибутків товариства на підконтрольну юридичну особу, зокрема, шляхом передачі в оренду належного товариству майнового комплексу за неринковими цінами афілійованій юридичній особі та подальшої здачі в суборенду такого майна за цінами, що у 10-кратному розмірі перевищують розмір платежів, які отримує за користування його майном товариство.

22.11.2022 колишній голова правління Приватного акціонерного товариства «Укрмонтажспецкомплект» ОСОБА_1 направив Публічному акціонерному товариству «Національний депозитарій України» заяву, в якій заперечив факт отримання ним 03.10.2022 вимоги акціонерів ОСОБА_4 та ОСОБА_5 про скликання та проведення загальних зборів акціонерів Приватного акціонерного товариства «Укрмонтажспецкомплект.

На підставі цього Публічне акціонерне товариство «Національний депозитарій України» припинило надання послуг за договором №153 від 29.10.2022 на надання послуг щодо дистанційного проведення загальних зборів акціонерів Приватного акціонерного товариства «Укрмонтажспецкомплект», які мали відбутися 02.12.2022.

Таким чином, позивач зазначає, що 02.12.2022 позачергові загальні збори акціонерів Приватного акціонерного товариства «Укрмонтажспецкомплект», на яких, серед іншого, мало бути вирішено питання про припинення повноважень голови правління товариства ОСОБА_1., були зірвані.

В той же час, 01.12.2022 головою правління товариства ОСОБА_1. від імені Приватного акціонерного товариства «Укрмонтажспецкомплект», як орендодавцем, було укладено з Товариством з обмеженою відповідальністю «Нео Лайф Компані», в особі представника ОСОБА_6., договір оренди нерухомого майна, посвідченого приватним нотаріусом КМНО Валігурою Г.В. та зареєстровано в реєстрі за №499.

08.12.2022 наведений вище договір оренди, згідно з додатковим договором, також посвідченим приватним нотаріусом КМНО Валігурою Г.В. та зареєстрованим в реєстрі за №532, було розірвано.

У той же день, в який здійснено його розірвання, тобто, 08.12.2022 головою правління товариства ОСОБА_1. від імені Приватного акціонерного товариства «Укрмонтажспецкомплект», як орендодавцем, було укладено із Товариством з обмеженою відповідальністю «Нео Лайф Компані» в особі представника ОСОБА_6. новий договір оренди нерухомого майна, який зареєстрований в реєстрі за №534, предметом якого є частина майнового комплексу, а саме: частина нежитлової будівлі площею 3934,7 кв.м., що розташована за адресою: м. Київ, вул. Стельмаха Михайла, 10-А; частина нежитлової будівлі площею 7337,3 кв.м., що розташована за адресою: м. Київ, провулок Гната Хоткевича,8.

Відповідно до п. 3.1. договору оренди, щомісячна плата за користування об`єктом оренди становить 5833,33 грн.

Термін дії договору за погодженням сторін складає 10 років, встановлений з 08.12.2022 до 08.12.2032 включно (п. 5.2 договору).

Положеннями п. 2.4.3 договору унормовано, що орендар має право передавати об`єкт оренди в суборенду без згоди орендодавця.

За повідомленням позивача, станом на час звернення до суду нежитлові приміщення у складі майнового комплексу здаються Товариством з обмеженою відповідальністю «Нео Лайф Компані» у суборенду третім особам за щомісячною оплатою щонайменше 170,00 - 250,00 грн за 1 кв.м. орендованої площі, тоді як згідно договору оренди №534 щомісячна плата за 1 кв.м. становить 0,52 коп (5833,33 грн за 11272 кв.м.).

Відтак, позивач відмітив, що колишній голова правління Приватного акціонерного товариства «Укрмонтажспецкомплект» ОСОБА_1. передавши майже весь майновий комплекс за договором оренди, тим самим позбавив товариство прибутків від господарської діяльності, а також права користування майном на 10 років. Наслідком чого стала неспроможність позивача сплатити податки та збори, заробітну плату працівникам, що фактично призвело до банкрутства товариства, про що колишній голова правління Приватного акціонерного товариства «Укрмонтажспецкомплект» повідомив всіх акціонерів листом №6 від 03.02.2023.

У лютому 2023 року Товариство з обмеженою відповідальністю «Нео Лайф Компані» (засновником та директором якого є ОСОБА_6.) подало до суду заяву про відкриття провадження у справі про банкрутство Приватного акціонерного товариства «Укрмонтажспецкомплект». Втім, ухвалою Господарського суду міста Києва від 14.02.2023 у справі №910/2056/23 відмовлено у відкритті провадження у справі про банкрутство Приватного акціонерного товариства «Укрмонтажспецкомплект», з огляду на відсутність доказів щодо безспірності вимог кредитора.

За наведеного позивач стверджує, що колишній голова правління товариства ОСОБА_1., знаючи про майбутнє звільнення, уклав договір оренди №534 всупереч інтересам товариства та на шкоду ним, що вбачається з наступного: занижена орендна плата (5833,33 грн/місяць за оренду площі у розмірі 11272 кв.м.); не застосування індексації до орендної плати; розмір орендної плати не переглядається протягом дії договору; відсутність обов`язку страхувати предмет оренди; відсутність порядку використання амортизаційних відрахувань; проведення будь-яких перепланувань або поліпшень без згоди Приватного акціонерного товариства «Укрмонтажспецкомплект», внаслідок чого взагалі є ризик втрати нерухомого майна, зокрема через можливість створення такими діями нового об`єкту нерухомого майна (п. 4.1. договору); обов`язок Приватного акціонерного товариства «Укрмонтажспецкомплект» компенсувати зроблені Товариством з обмеженою відповідальністю «Нео Лайф Компані» поліпшення, виходячи з того, що ці поліпшення робляться в інтересах Товариства з обмеженою відповідальністю «Нео Лайф Компані» (п. 4.2. договору); відсутність порядку відновлення об`єкту оренди; право орендаря передавати об`єкт оренди в суборенду без згоди орендодавця (п. 2.4.3. договору); відсутність права односторонньої відмови від договору або розірвання (п. 5.2. договору) - строк дії договору 10 років (п. 9.1. договору); покладення на орендодавця обов`язку сплати податків та зборів.

Вказані обставини слугували підставою для звернення позивача до суду з даним позовом.

Відповідач-1, в свою чергу, заперечував проти позовних вимог вказуючи на наступні обставини: договір оренди не є значним правочином, а тому до нього не застосовуються приписи ч. ч. 2, 4 ст. 70 Закону України «Про акціонерні товариства»; відповідач-1 належним чином виконував зобов`язання за договором на що вказує підписаний між сторонами акт звірки взаємних розрахунків за період з 08.12.2022 по 23.03.2023, лист про перезарахування, а також внесення орендної плати на депозит нотаріуса (у зв`язку з відмовою позивача приймати грошові кошти перераховані в якості оплати орендної плати); позивачем не доведено обставин, які могли б свідчити про те, що ОСОБА_1 діяв недобросовісно або нерозумно в частині управління товариством.

За результатами розгляду спору суд першої інстанції встановивши, що договір оренди укладено без дотримання ч. ч. 1, 2, 3, 5 ст. 203 ЦК України, перевіривши доводи сторін та застосувавши принцип «jura novit curia» («суд знає закони»), здійснивши правову кваліфікацію правовідносин, дійшов висновку, що оскаржуваний договір є недійсним, зокрема, на підставі ст. 232 ЦК України, оскільки його укладено головою правління позивача ОСОБА_1. з Товариством з обмеженою відповідальністю «Нео Лайф Компані», в якому засновниками є акціонери Приватного акціонерного товариство «Укрмонтажспецкомплект», котрим спільно станом на момент вчинення оскаржуваного договору належало 107539 акцій, що, відповідно, становить 29,9152% частки статутного капіталу позивача. При цьому судом встановлено, що внаслідок укладання оскаржуваного договори оренди для позивача наступили неприйнятні негативні наслідки, у вигляді позбавлення єдиного джерела отримання прибутку, звільнення усіх працівників, за виключенням голови правління, неможливості розрахунку за зобов`язаннями, в тому числі перед державою, як наслідок настання його неплатоспроможності. Вказані обставини, на переконання суду, свідчать про наявність умислу, домовленості представників сторін під час укладення спірних договорів щодо переслідування власних інтересів всупереч інтересам позивача. Крім того суд дійшов висновку про доведеність решти позовних вимог.

З наведеними висновками місцевого господарського суду в їх сукупності погоджується і колегія суддів апеляційної інстанції та вважає за необхідне зазначити наступне.

За положеннями ч. ч. 1, 2 ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Таким способом захисту цивільних прав та інтересів може бути, зокрема, визнання правочину недійсним.

Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 203 ЦК України зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності.

Підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою-третьою, п`ятою та шостою статті 203 цього Кодексу. Якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна зі сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин) (ст. 215 ЦК України).

Згідно з ч. 1 ст. 216 ЦК України недійсний правочин не створює юридичних наслідків, крім тих, що пов`язані з його недійсністю. У разі недійсності правочину кожна із сторін зобов`язана повернути другій стороні у натурі все, що вона одержала на виконання цього правочину, а в разі неможливості такого повернення, зокрема тоді, коли одержане полягає у користуванні майном, виконаній роботі, наданій послузі, - відшкодувати вартість того, що одержано, за цінами, які існують на момент відшкодування.

Вирішуючи спори про визнання правочинів (господарських договорів) недійсними, господарський суд повинен встановити наявність фактичних обставин, з якими закон пов`язує визнання таких правочинів (господарських договорів) недійсними на момент їх вчинення (укладення) і настання відповідних наслідків, та в разі задоволення позовних вимог зазначати в судовому рішенні, в чому конкретно полягає неправомірність дій сторони та яким нормам законодавства не відповідає оспорюваний правочин.

Суд апеляційної інстанції зауважує, що юридична особа є учасником цивільних відносин і наділяється цивільною правоздатністю і дієздатністю (ст. ст. 2, 80, 91, 92 ЦК України). При цьому особливістю цивільної дієздатності юридичної особи є те, що така особа набуває цивільних прав та обов`язків і здійснює їх через свої органи, які діють відповідно до установчих документів та закону (ч. 1 ст. 92 ЦК України).

Правочини юридична особа також вчиняє через свої органи, що з огляду на приписи ст. 237 ЦК України утворює правовідношення представництва, в якому орган або особа, яка відповідно до установчих документів юридичної особи чи закону виступає від її імені, зобов`язана або має право вчинити правочин від імені цієї юридичної особи, в тому числі вступаючи в правовідносини з третіми особами.

Крім того, управління товариством також здійснюють його органи - загальні збори його учасників і виконавчий орган, якщо інше не встановлено законом (ст. 97 ЦК України). За системним аналізом норм ЦК України (ст. ст. 99, 145, 147), ГК України (ст. 89), Закону України «Про акціонерні товариства» (ст. ст. 58, 60, 62, 63) виконавчий орган товариства вирішує всі питання, пов`язані з управлінням поточною діяльністю товариства, крім питань, що є компетенцією загальних зборів учасників товариства або іншого його органу. Здійснюючи управлінську діяльність, виконавчий орган реалізує колективну волю учасників товариства, які є носіями корпоративних прав.

З огляду на вищезазначене, дефекти в компетенції, обсязі повноважень виконавчого органу товариства, коли цей орган вступає в правовідносини із третіми особами, можуть залежати від дефектів реалізації учасниками товариства корпоративних прав. У такому випадку дефекти волі товариства, обмеження повноважень його виконавчого органу можуть перебувати поза межами розумного контролю з боку третьої особи, не викликаючи в третьої особи обґрунтованих сумнівів у правомірності дій виконавчого органу товариства.

З огляду на таке, на захист прав третіх осіб, які вступають у правовідносини з юридичними особами, в тому числі й укладають із юридичними особами договори різних видів, ч. 3 ст. 92 ЦК України передбачено, що орган або особа, яка відповідно до установчих документів юридичної особи чи закону виступає від її імені, зобов`язана діяти в інтересах юридичної особи, добросовісно і розумно та не перевищувати своїх повноважень. У відносинах із третіми особами обмеження повноважень щодо представництва юридичної особи не має юридичної сили, крім випадків, коли юридична особа доведе, що третя особа знала чи за всіма обставинами не могла не знати про такі обмеження.

При цьому ч. 4 ст. 92 ЦК України передбачено, що якщо члени органу юридичної особи та інші особи, які відповідно до закону чи установчих документів виступають від імені юридичної особи, порушують свої обов`язки щодо представництва, вони несуть солідарну відповідальність за збитки, завдані ними юридичній особі.

Таким чином, закон вимагає, щоб виконавчий орган товариства діяв добросовісно і розумно, керуючись інтересами товариства, а не власними. За порушення цієї вимоги на виконавчий орган може бути покладений обов`язок відшкодувати завдані товариству збитки.

Однак закон ураховує, що питання визначення обсягу повноважень виконавчого органу товариства та добросовісність його дій є внутрішніми взаємовідносинами юридичної особи та її органу, тому сам лише факт учинення виконавчим органом товариства протиправних, недобросовісних дій, перевищення ним своїх повноважень не може слугувати єдиною підставою для визнання недійсними договорів, укладених цим органом від імені юридичної особи з третіми особами.

Частина 3 статті 92 ЦК України встановлює виняток із загального правила щодо визначення правових наслідків вчинення правочину представником із перевищенням повноважень (ст. ст. 203, 241 ЦК України). Для третьої особи, яка уклала з юридичною особою договір, обмеження повноважень щодо представництва юридичної особи, в тому числі й повноважень виконавчого органу товариства, загалом не мають юридичної сили, хоча б відповідні обмеження й існували на момент укладення договору.

Разом із тим, обмеження повноважень щодо представництва юридичної особи набуває юридичної сили для третьої особи в тому випадку, якщо саме вона, ця третя особа, вступаючи у відносини з юридичною особою та укладаючи договір, діяла недобросовісно або нерозумно, зокрема, достеменно знала про відсутність у виконавчого органу товариства необхідного обсягу повноважень або повинна була, проявивши принаймні розумну обачність, знати про це. Тягар доказування недобросовісності та нерозумності в поведінці третьої особи несе юридична особа.

Особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності, волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі, а правочин - бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним. Недодержання стороною (сторонами) правочину в момент його вчинення цих вимог чинності правочину є підставою недійсності відповідного правочину (ст. 203, ч. 1 ст. 215 ЦК України).

Закон не установлює виключного переліку обставин, які свідчать про недобросовісність чи нерозумність дій третьої особи у відносинах із юридичною особою. Тому з огляду на загальні засади здійснення цивільних прав (ст. 12 ЦК України) висновок про добросовісність поведінки третьої особи залежить від того, чи відповідало укладення договору її внутрішній волі, чи бажала третя особа реального настання правових наслідків, що обумовлені договором, і чи настали такі наслідки насправді. Таким чином, підлягає оцінці не лише поведінка третьої особи до та в момент укладення оспорюваного договору, але й після його укладення, зокрема чи виконала третя особа свої обов`язки за договором, у який спосіб, як у подальшому третя особа розпорядилася одержаним за оспорюваним договором, чи не було залучення третьої особи до участі в укладенні договору формальною дією, спрямованою на подальше відчуження предмета договору з метою протиправного позбавлення юридичної особи права власності на майно.

У справі, яка переглядається, Приватне акціонерне товариство «Укрмонтажспецкомплект» просить про визнання недійсним договору оренди нерухомого майна з тих підстав, що колишній голова правління товариства ОСОБА_1., який укладаючи договір від імені товариства перевищив свої повноваження, діяв недобросовісно та на шкоду товариства.

При цьому, позивач так само посилається на недобросовісність орендаря, відповідача-1 - Товариства з обмеженою відповідальністю «Нео Лайф Компані», вказуючи, що засновники відповідача-1 є акціонерами позивача, а станом на час вчинення спірного правочину керівником відповідача-1 була ОСОБА_2 (акціонер позивача). Тобто, відповідачу-1 було достеменно відомо про відсутність у ОСОБА_1 повноважень щодо укладення спірного договору.

Оцінюючи аргументи позивача щодо укладення спірного договору головою правління товариства з перевищенням своїх повноважень, суд апеляційної інстанції встановив наступне.

Відповідно до ч. 1 ст. 159 ЦК України вищим органом акціонерного товариства є загальні збори акціонерів. У загальних зборах мають право брати участь усі його акціонери незалежно від кількості і виду акцій, що їм належать.

Відповідно до ч. 1 ст. 33 Закону України "Про акціонерні товариства" (в редакції чинній станом на час виникнення спірних правовідносин) загальні збори можуть вирішувати будь-які питання діяльності акціонерного товариства.

До компетенції наглядової ради належить вирішення питань, передбачених цим Законом, статутом, а також переданих на вирішення наглядової ради загальними зборами. До виключної компетенції наглядової ради належить, зокрема, прийняття рішення про вчинення значних правочинів у випадках, передбачених частиною першою статті 70 цього Закону (п. 18 ч. 2 ст. 52 Закону України "Про акціонерні товариства").

Частинами 1, 2 статті 58 Закону України "Про акціонерні товариства" унормовано, що виконавчий орган акціонерного товариства здійснює управління поточною діяльністю товариства. До компетенції виконавчого органу належить вирішення всіх питань, пов`язаних з керівництвом поточною діяльністю товариства, крім питань, що належать до виключної компетенції загальних зборів та наглядової ради. Виконавчий орган акціонерного товариства підзвітний загальним зборам і наглядовій раді, організовує виконання їх рішень. Виконавчий орган діє від імені акціонерного товариства у межах, встановлених статутом акціонерного товариства і законом.

У відповідності до п. 4 ч. 1 ст. 1 Закону України "Про акціонерні товариства" значний правочин - правочин (крім правочину з розміщення товариством власних акцій), учинений акціонерним товариством, якщо ринкова вартість майна (робіт, послуг), що є його предметом, становить 10 і більше відсотків вартості активів товариства, за даними останньої річної фінансової звітності.

Положеннями ст. 70 Закону України "Про акціонерні товариства" визначено, що рішення про надання згоди на вчинення значного правочину, якщо ринкова вартість майна або послуг, що є його предметом, становить від 10 до 25 відсотків вартості активів за даними останньої річної фінансової звітності акціонерного товариства, приймається наглядовою радою (ч. 1). Якщо ринкова вартість майна або послуг, що є предметом значного правочину, перевищує 25 відсотків вартості активів за даними останньої річної фінансової звітності акціонерного товариства, рішення про надання згоди на вчинення такого правочину приймається загальними зборами за поданням наглядової ради (ч. 2).

Згідно з п. 7.2. статуту Приватного акціонерного товариства «Укрмонтажспецкомплект» загальні збори (акціонерів) мають право приймати рішення з усіх питань діяльності товариства, у тому числі і з тих, що передані загальними зборами до компетенції правління товариства.

Відповідно до пп. 8.4.16 статуту Приватного акціонерного товариства «Укрмонтажспецкомплект» до виключної компетенції наглядової ради товариства, серед іншого, належить питання прийняття рішення про вчинення значних правочинів, у випадках якщо ринкова вартість майна або послуг, що є його предметом становить від 10 до 25 відсотків вартості активів за даними останньої річної фінансової звітності товариства.

Згідно п. 1.1. оскаржуваного договору оренди, орендодавець зобов`язався передати, а орендар прийняти у строкове платне користування (оренду) нерухоме майно, а саме частину цілісного майнового комплексу, що складається з нежитлової будівлі загальною площею 3934,7 кв.м., розташованої за адресою: АДРЕСА_2 , на земельній ділянці кадастровий номер 800000000:79:376:0002, та нежитлових будівель загальною площею 7337,3 кв.м., розташованих за адресою: АДРЕСА_3 , на земельній ділянці кадастровий номер 800000000:66:237:0007.

З долучених позивачем до матеріалів справи звітів про оцінку майна, складених суб`єктом оціночної діяльності Приватним підприємством «Консалтингова група Агро-Експерт» на замовлення позивача, ринкова вартість станом на 08.12.2022 частини нежитлових будівель, площею 7337,3 кв.м., що розташовані за адресою: АДРЕСА_3 на земельній ділянці кадастровий номер 800000000:66:237:0007, без урахування ПДВ, становить 47572200 грн, а частини нежитлової будівлі, загальною площею: 3934,7 кв.м., розташованої за адресою: АДРЕСА_2 на земельній ділянці кадастровий номер 800000000:79:376:0002, без урахування ПДВ, становить 107195000,00 грн.

Наведені вище звіти про оцінку майна, а також визначена ними вартість нерухомого майна позивача, відповідно до рецензій, складених 16.06.2023 рецензентами - членами експертної ради Всеукраїнської асоціації фахівців оцінки - оцінювачами ОСОБА_7 та ОСОБА_8 , визнано такими, що у цілому відповідають вимогам нормативно-правових актів з оцінки майна, але мають незначні недоліки, що не вплинули на достовірність оцінки.

Отже, загальна ринкова вартість цілісного майнового комплексу, за виключенням 63,7 кв.м., станом на 08.12.2022 без урахування ПДВ складала 154767200,00 грн.

Поряд з цим, відповідно до фінансових звітів Приватного акціонерного товариства «Укрмонтажспецкомплект» вартість активів позивача станом на 31.12.2021 складає 7086400,00 грн. Чистий дохід позивача за вказаний період становив 6206400 грн, а за попередні звітні роки, зокрема, у 2020 році він складав 4892800,00 грн, у 2019 році - 5488800,00 грн, у 2018 році - 4640600,00 грн.

Відтак, 25% від вартості активів позивача станом на 31.12.2021 складає 1771600,00 грн, тоді як загальна ринкова вартість цілісного майнового комплексу, за виключенням 63,7 кв.м., станом на 08.12.2022 становить 154767200,00 грн.

За наведеного, беручи до уваги, що ринкова вартість нерухомого майна, що є предметом оскаржуваного договору оренди, перевищує 25% вартості активів за даними останньої річної фінансової звітності Приватного акціонерного товариства «Укрмонтажспецкомплект», у відповідності до приписів ч. 2 ст. 70 Закону України «Про акціонерні товариства», його укладанню мало передувати рішення загальних зборів акціонерів Приватного акціонерного товариства «Укрмонтажспецкомплект» про надання згоди на вчинення значного правочину. Однак, як вірно встановлено судом першої інстанції, відповідне рішення загальними зборами акціонерів позивача не ухвалювалось.

При цьому є хибними твердження скаржника про те, що спірний правочин не є значним та не підпадав під процедури, визначені ст. 70 Закону України «Про акціонерні товариства» і не підлягав схваленню товариством, оскільки вартість оцінки права користування (оренди) на 10 років становить 2477700,00 грн, позаяк предметом оспорюваного договору виступає нерухоме майно, а відтак предметом доказування є ринкова вартість нерухомого майна, а не майнового права, як помилково стверджує скаржник.

Разом з тим зі встановлених обставин справи слідує, що Товариство з обмеженою відповідальністю «Нео Лайф Компані» було обізнано про наявність обмежень щодо укладення значного правочину.

Так, згідно відомостей, відображених у базі даних SMIDA станом на 4 квартал 2022 року (в період укладення оскаржуваного договору оренди), акціонерами позивача, яким належить більше 5% статутного капіталу, були: ОСОБА_6 (якому належало 71896 акцій, що становить 20,00% статутного капіталу); ОСОБА_2 (якій належало 35643 акцій, що становить 9,9152% статутного капіталу); ОСОБА_9 - НОМЕР_2 акцій, що становить 20,00% статутного капіталу); ОСОБА_5 (якому належало 179752 акцій, що становить 50,0033% статутного капіталу).

За інформацією відображеною в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань, станом на 08.12.2022 засновниками відповідача-1 є ОСОБА_2 , розмір частки якої становить 990,00 грн, тобто, 99% частки статутного капіталу, яка також являється директором цього товариства, та ОСОБА_6 , розмір частки якого 10,00 грн, що відповідно складає 1% статутного капіталу.

Зі змісту довіреності, на підставі якої ОСОБА_6 укладено оскаржуваний договір оренди, вбачається, що остання на його ім`я видана директором Товариства з обмеженою відповідальністю «Нео Лайф Компані» ОСОБА_2 , діючою на підставі протоколу №1 зальних зборів засновників цього товариства від 02.09.2014 та наказу №1 від 03.09.2014.

Враховуючи викладене, вбачається, що оскаржуваний договір оренди є значним правочином, який укладено без погодження із загальними зборами акціонерів Приватного акціонерного товариства «Укрмонтажспецкомплект», і на моменту укладення цього договору орендар був обізнаний про наявність обмежень щодо укладення значного правочину, про що зазначалося вище.

Статтею 72 Закону України «Про акціонерні товариства» передбачені наслідки вчинення значного правочину з порушенням порядку прийняття рішення про його вчинення, згідно якої значний правочин, вчинений з порушенням порядку прийняття рішення про надання згоди на його вчинення, створює, змінює, припиняє цивільні права та обов`язки акціонерного товариства лише у разі подальшого схвалення правочину товариством у порядку, встановленому для прийняття рішення про надання згоди на його вчинення. Подальше схвалення правочину товариством у порядку, встановленому для прийняття рішення про надання згоди на його вчинення, створює, змінює, припиняє цивільні права та обов`язки акціонерного товариства з моменту вчинення цього правочину.

Правочин, вчинений представником з перевищенням повноважень, створює, змінює, припиняє цивільні права та обов`язки особи, яку він представляє, лише у разі наступного схвалення правочину цією особою. Правочин вважається схваленим зокрема у разі, якщо особа, яку він представляє, вчинила дії, що свідчать про прийняття його до виконання (ч. 1 ст. 241 ЦК України).

Поряд з цим, якщо ж схвалення не відбудеться, то зазначений правочин правових наслідків для того, кого представляють, не тягне і має бути визнаний недійсним відповідно до ч. 1 ст. 241, ст. ст. 239, 215 ЦК України.

Як було зазначено, договір оренди №534 від 08.12.2022 укладено та підписано від імені Приватного акціонерного товариства «Укрмонтажспецкомплект» головою правління ОСОБА_10

Проте, 17.03.2023 позачерговими дистанційними загальними зборами акціонерів Приватного акціонерного товариства «Укрмонтажспецкомплект», серед іншого, прийнято рішення про: - затвердження річних звітів позивача за 2018 рік з наступними показниками: активи станом на 31.12.2018 - 5788,8 тис грн, чистий прибуток - 104,6 тис грн; за 2019 рік - активи станом на 31.12.2019 - 5915,2 тис грн, чистий прибуток - 76,8 тис грн; за 2020 рік - активи станом на 31.12.2020 - 6522,4 тис грн, чистий прибуток - 97 тис грн; за 2021 рік активи - 7086,4 тис грн, чистий прибуток - 11,1 тис грн; - про направлення прибутку отриманого позивачем за період з 2018 по 2021 року на його розвиток; - про припинення повноважень голови правління ОСОБА_1 та обрання головою правління ОСОБА_3 ; - про переобрання наглядової ради, а також про відмову у схваленні оскаржуваного договору оренди, які оформлені протоколом без номеру, підписи голови та секретаря, на якому 17.03.2023 посвідчені Ісаєнко О.В, приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу.

Також 17.03.2023 новообраним головою правління позивача на виконання рішення позачергових загальних зборів, оформлених протоколом від 17.03.2023, прийнято наказ №17/03-2 про звільнення ОСОБА_1 з посади голови правління.

07.04.2023 позивачем складено повідомлення про відмову орендодавця від оскаржуваного договору оренди, керуючись положеннями ст. 782 ЦК України через не внесення відповідачем-1 орендної плати більше як протягом трьох місяців підряд, яке отримано директором останнього ОСОБА_2 11.04.2023.

Суд апеляційної інстанції зауважує, що, для визнання недійсним договору з тієї підстави, що його було укладено представником юридичної особи з перевищенням повноважень, необхідно встановити, по-перше, наявність підтверджених належними і допустимими доказами обставин, які свідчать про те, що контрагент такої юридичної особи діяв недобросовісно або нерозумно, по-друге, дії сторін такого договору мають свідчити про відсутність реального наміру його укладення і виконання.

Матеріали справи не містять даних, що Приватне акціонерне товариство «Укрмонтажспецкомплект» вчинило дії, що свідчать про схвалення спірного договору. Натомість, надані позивачем докази вказують на не схвалення оскаржуваного договору оренди, оскільки рішенням позачергових загальних зборів відмовлено у схваленні договору оренди №534 та припинено повноваження голови правління ОСОБА_1 , позивач не отримував орендні платежі від відповідача-1, що підтверджується, крім іншого, й повідомленням приватного нотаріуса про отримання грошових коштів від відповідача-1 в якості плати за оскаржуваним правочином.

За таких обставин ґрунтується на матеріалах справи та вимогах закону висновок суду першої інстанції про те, що Приватне акціонерне товариство «Укрмонтажспецкомплект» не схвалило правочин із укладення договору оренди, отже, цей правочин не є підставою для виникнення, зміни чи припинення цивільних прав та обов`язків позивача, що може бути підставою для визнання такого правочину недійсним відповідно до ст. 203 ЦК України.

Доводи скаржника щодо помилковості висновків суду про несхвалення Приватним акціонерним товариством "Укрмонтажспецкомплект" оскаржуваного договору, з огляду на оскарження рішення позачергових дистанційних загальних зборів акціонерів Приватного акціонерного товариства "Укрмонтажспецкомплект" від 17.03.2023 до суду, не приймаються колегією суддів до уваги, оскільки рішення загальних зборів є правомочним до того часу, поки у судовому порядку не буде встановлено інше, тобто йдеться про презумпцію легітимності рішень органів управління. Тоді як станом на час звернення позивача до суду з даним позовом та розгляду справи судом, рішення позачергових дистанційних загальних зборів акціонерів Приватного акціонерного товариства «Укрмонтажспецкомплект» від 17.03.2023 є правомочними.

З наведених вище мотивів колегією суддів не надається оцінка обставинам чинності або припинення орендних правовідносин за оскаржуваним договором (виконання/ неналежне виконання відповідачем-1 зобов`язань щодо сплати орендних платежів), позаяк вказані обставини не входять до предмету дослідження в даній справі.

Окрім того, Північний апеляційний господарський суд дослідивши всі матеріали справи в їх сукупності, погоджується з твердженнями місцевого господарського суду про наявність в діях колишнього голови правління товариства ОСОБА_1 та Товариства з обмеженою відповідальністю «Нео Лайф Компані» ознак недобросовісної поведінки та нерозумності при укладенні оспорюваного договору оренди №534 від 08.12.2022, на що вказують наступні обставини.

Так, зі змісту договору оренди слідує, що орендодавець зобов`язався передати, а орендар прийняти у строкове платне користування (оренду) нерухоме майно, а саме частину цілісного майнового комплексу, що складається з нежитлової будівлі загальною площею 3934,7 кв.м., розташованої за адресою: місто Київ, вулиця Стельмаха Михайла, будинок 10-А , на земельній ділянці кадастровий номер 800000000:79:376:0002, та нежитлових будівель загальною площею 7337,3 кв.м., розташованих за адресою: місто Київ, провулок Хоткевича Гната, будинок 8, на земельній ділянці кадастровий номер 800000000:66:237:0007.

Положеннями п. п. 2.4.3. та 2.4.6. договору унормовано, що орендар, крім іншого, має право передавати об`єкт оренди в суборенду без згоди орендодавця. Від власного імені укладати безпосередньо з відповідними комунальними установами та підприємствами договори на будь-які необхідні в конкретному випадку комунальні послуги та/або експлуатаційні витрати та сплачувати безпосередньо постачальникам вартість спожитих послуг з електропостачання, водопостачання, теплопостачання, відведення каналізаційних стоків та інші експлуатаційні витрати за окремо укладеними договорами на підставі відповідних рахунків комунальних установ та підприємств.

Відповідно до п. п. 3.1., 3.2. та 3.3. договору, щомісячна плата за користування об`єктом оренди - становить 5833,33 грн, в тому числі ПДВ та вноситься орендарем в грошовій формі. Нарахування орендної плати починається з моменту фактичного користування об`єктом оренди. Розмір орендної плати може бути переглянуто винятково за взаємною згодою сторін шляхом укладення додаткової угоди до цього договору за формою, що підлягає нотаріальному посвідченню. Орендна плата вноситься орендарем в національній валюті України - гривні, в безготівковій формі, шляхом перерахування відповідної суми грошових коштів на поточний рахунок орендодавця в банківській установі. Орендар самостійно сплачує вартість спожитих комунальних послуг (теплоенергія, теплопостачання, водозабезпечення та каналізація об`єкта оренди) на підставі рахунків від відповідних організацій.

Згідно з п. п. 4.1. та 4.2. орендар має право проводити будь-яке перепланування або поліпшення об`єкта оренди без письмової згоди Приватного акціонерного товариства «Укрмонтажспецкомплект» та з дотриманням санітарних норм, інженерно-технічних і протипожежних вимог та інших положень нормативних актів України. В разі припинення або розірвання цього договору, поліпшення об`єкта оренди, здійснені орендарем за рахунок власних коштів, які можна відокремити від об`єкта оренди, не завдаючи йому шкоди, визнаються власністю орендаря. Орендодавець відшкодовує вартість здійснених орендарем невідокремлюваних поліпшень об`єкта оренди, в т.ч. витрати на проведення поточного ремонту.

Сторони передбачили, що термін дії даного договору за їх погодженням складає 10 років встановлений з 08.12.2022 до 08.12.2032 включно. Моментом фактичного використання об`єкта оренди за цим договором є підписання сторонами акта прийому-передачі об`єкта оренди (п. 5.1. договору).

08.12.2022 між сторонами підписано акт приймання-передачі об`єкта оренди.

Також 08.12.2022 відомості про право користування відповідачем-1 об`єктом оренди на підставі оскаржуваного договору оренди внесено до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно.

За твердженнями скаржника, оспорюваний договір спрямований виключно на отримання Приватним акціонерним товариством "Укрмонтажспецкомплект" прибутку від здійснення ним своєї господарської діяльності. Зокрема, відповідач-1 зазначає, що згідно фінансової звітності Приватного акціонерного товариства "Укрмонтажспецкомплект" чистий прибуток товариства був незначний, від 925 грн у 2021 році до 8716,66 грн у 2018 році на місяць, відтак позивач уклав спірний договір за ціною, що майже в шість разів перевищує місячний прибуток компанії станом на 2021 рік.

Проте вказані доводи відповідача-1 є помилковими, зроблені без урахування того, що у позивача є не лише чистий прибуток, а й чистий дохід від основного виду діяльності - здачі в оренду нерухомого майна.

Чистий прибуток - це частина балансового прибутку підприємства, що залишається в його розпорядженні після сплати податків, зборів, відрахувань і інших обов`язкових платежів до бюджету. Чистий прибуток може бути розподілений між власниками звичайних акцій як дивіденди або залишитися у розпорядженні фірмою як додаток до нерозподіленого прибутку. Якщо чистий прибуток залишається у розпорядженні фірмою, він використовується для збільшення оборотних коштів підприємства, формування фондів і резервів, і реінвестицій у виробництво.

Чистий дохід - це дохід від реалізації товарів (робіт, послуг), розрахований без урахування акцизного податку, мита, податку на додану вартість, інших непрямих податків та зборів.

Згідно фінансової звітності Приватного акціонерного товариства "Укрмонтажспецкомплект", чистий дохід товариства від здачі в оренду власного нерухомого майна з 2018-2021 роки становив: у 2021 році - 6206400,00 грн; у 2020 році - 4892800,00 грн; у 2019 році - 5488800,00 грн; у 2018 році - 4640600,00 грн (а.с. 60-67, т. 1).

Отже, дохід Приватного акціонерного товариства «Укрмонтажспецкомплект» від здачі майна в оренду за даними фінансової звітності за 2018-2020 роки, тобто до укладання договору оренди, становив 450000,00 - 500000,00 грн/місяць, тоді як за спірним договором у 2022 році дохід товариства становив 5833,33 грн на місяць та відповідно, 69999,96 грн на рік.

Варто наголосити, що саме з чистого доходу від здійснення господарської діяльності Приватне акціонерне товариство «Укрмонтажспецкомплект» мало змогу покрити свої видатки зокрема, щодо податку на нерухомість, земельного податку, орендної плати за землю, заробітної плати працівникам, постачання комунальних послуг тощо. А тому, зважаючи на розмір доходу позивача від здачі нерухомого майна в оренду за спірним договором (69999,96 грн на рік) у порівнянні з видатками позивача (податок на нерухомість - 748236,45 грн, земельний податок - 25571,55 грн, орендна плата за землю - 219935,29 грн та інше) слід дійти висновку, що спірний договір є збитковим та нерентабельним для товариства.

Також колегія суддів звертає увагу, що про збитковість вказаного договору свідчать і долучені позивачем до матеріалів справи договори оренди укладені Приватним акціонерним товариством «Укрмонтажспецкомплект» напередодні договору оренди №534 та які в подальшому, у зв`язку з укладенням оспорюваного договору, Товариство з обмеженою відповідальністю «Нео Лайф Компані» переоформило на себе.

Зокрема, 09.12.2020 між позивачем, в особі голови правління ОСОБА_1., та Товариством з обмеженою відповідальністю "Тре Бік'єрі" укладено договір №8 оренди нежитлового приміщення, за яким згідно п. п. 1.1., 1.2. та 3.2. орендодавець передає, а орендар приймає в строкове платне користування об`єкт нерухомого майна, що розташований за адресою: м. Київ, провулок Гната Хоткевича, буд. 8. Загальна характеристика об`єкта: нежитлове приміщення №110, опалювальний склад, площею: 26,0 кв.м. Розмір орендної плати за користування об`єктом оренди за один календарний місяць складає 3603,60 грн, крім того ПДВ 20% - 720,72 грн. Всього разом з ПДВ - 4324,32 грн, з яких вартість 1 кв.м. становить 166,32 грн з ПДВ.

Додатковими угодами від 22.12.2021 та від 22.12.2022 сторонами продовжено строк дії договору до 30.11.2023, а також змінено розмір орендної плати за один календарний місяць до 5460,00 грн, крім того ПДВ 20% -1092,00 грн. Всього разом з ПДВ - 6552,00 грн, з яких вартість 1 кв.м. становить 252,00 грн з ПДВ

24.06.2021 між позивачем, в особі голови правління ОСОБА_1., та Товариством з обмеженою відповідальністю «НВП «Альфарус» укладено договір №28 оренди нежитлового приміщення, за яким згідно п. п. 1.1., 1.2., 3.2. та 7.1. орендодавець передає, а орендар приймає в строкове платне користування об`єкт нерухомого майна, що розташований за адресою: м. Київ, вул. Стельмаха, буд. 10-А. Загальна характеристика об`єкта: адміністративна будівля, нежитлові приміщення №111, площею: 54,1 кв.м., №115, площею: 17,8 кв.м., №214-215, площею: 34,2 кв.м. Розмір орендної плати за користування об`єктом оренди за один календарний місяць складає разом з ПДВ - 24827,40 грн, з яких вартість оренди за 1 кв.м. - 234 грн з ПДВ. Сторони узгодили, що строк дії договору до 31.08.2023.

01.09.2021 сторонами до наведеного вище договору №28 оренди укладено додаткову угоду №2, якою узгоджено орендну плату за період з вересня по листопад 2021 року в розмірі 10815,72 гривень з ПДВ, вартість за 1 кв.м., відповідно, становить 102 грн з ПДВ.

25.10.2021 між позивачем, в особі голови правління ОСОБА_1., та Товариством з обмеженою відповідальністю «Заубер» укладено договір №36 оренди нежитлового приміщення, за яким згідно п. п. 1.1., 1.2., 3.2. та 7.1. орендодавець передає, а орендар приймає в строкове платне користування об`єкт нерухомого майна, що розташований за адресою: м. Київ, провулок Гната Хоткевича, буд. 8. Загальна характеристика об`єкта: будівля №5, нежитлове приміщення №501, площею: 32,0 кв.м. Розмір орендної плати за користування об`єктом оренди за один календарний місяць складає 3333,12 грн, крім того ПДВ 20% - 666,62 грн. Всього разом з ПДВ - 3999,74 грн. Строк на який укладено договір з 01.11.2021 по 31.12.2022.

01.03.2022 сторонами до наведеного вище договору оренди №36 укладено додаткову угоду №1, якою визначено, що розмір орендної плати за один календарний місяць складає 3333,12 грн, крім того ПДВ 20% - 666,62 грн. Розмір орендної плати за користування об`єктом оренди, починаючи з березня по серпень 2022 року становить 1111,04 грн, крім того ПДВ 20% - 222,21 грн. Всього разом з ПДВ - 1333,25 грн.

01.07.2022 між позивачем, в особі голови правління ОСОБА_1., та фізичною особою - підприємцем Муратовим Олегом Джафяровичем укладено договір оренди нежитлового приміщення, за яким згідно п. п. 1.1., 1.2., 3.2. та 7.1. орендодавець передає, а орендар приймає в строкове платне користування об`єкт нерухомого майна, що розташований за адресою: м. Київ, провулок Гната Хоткевича, буд. 8. Загальна характеристика об`єкта: будівля №2, нежитлове приміщення №209, площею: 8,2 кв.м., неопалювальний склад №46, площею: 54,11 кв.м. Розмір орендної плати за користування об`єктом оренди за один календарний місяць складає разом з ПДВ - 13498,44 грн,з яких вартість оренди за 1 кв.м. офісного приміщення - 250 грн без ПДВ, а неопалювального складу - 170,00 грн без ПДВ. Строк дії договору сторони визначили до 31.12.2024.

01.09.2022 між позивачем, в особі голови правління ОСОБА_1., та Товариством з обмеженою відповідальністю "Прайм-Пак" укладено договір №37 оренди нежитлового приміщення, за яким згідно п. п. 1.1., 1.2., 3.2. та 7.1. орендодавець передає, а орендар приймає в строкове платне користування об`єкт нерухомого майна, що розташований за адресою: м. Київ, провулок Гната Хоткевича, буд. 8. Загальна характеристика об`єкта: адміністративна будівля, нежитлове приміщення №215, площею: 6,2 кв.м. Розмір орендної плати за користування об`єктом оренди за один календарний місяць складає разом з ПДВ - 791,99 грн, з яких вартість оренди за 1 кв.м. - 127,74 грн з ПДВ. Сторони узгодили. що строк дії договору до 31.08.2023.

Відтак, до укладення спірного договору вартість здачі позивачем нерухомого майна в оренду за 1 кв.м. коливалася від 41,66 грн до 252,00 грн, тоді як згідно спірного договору вартість 1 кв.м. становить 0,50 коп.

Окрім того, варто відмітити, що умови вказаних договорів відрізняються від умов спірного договору, оскільки у вказаних договорах передбачено: можливість перегляду орендодавцем розміру орендної плати не частіше одного разу протягом календарного року; форма виплати за оренду - передоплата; припинення доступу орендаря до об`єкта оренди у разі затримки орендної плати більше ніж на 10 банківських днів; сплата гарантійного платежу у розмірі місячної орендної плати; зобов`язання орендаря компенсувати вартість спожитих комунальних послуг (теплоенергія, теплопостачання, водозабезпечення та каналізація об`єкту оренди) та експлуатаційні витрати за відповідний календарний місяць; заборона на проведення будь-яких робіт, пов`язаних з реконструкцією, ремонтом, поліпшенням об`єкту оренди чи інших робіт, без письмового погодження з орендодавцем; відсутність обов`язку орендодавця компенсувати зроблені орендарем невідокремлені поліпшення в об`єкті оренди; обов`язок орендаря сплачувати пеню та штраф у разі несвоєчасного внесення орендної плати; відмова від договору і повернення об`єкта оренди, якщо орендар прострочив сплату орендної плати більше як на один місяць.

Разом з тим, відповідно до матеріалів справи, нежитлові приміщення у складі майнового комплексу здаються у суборенду Товариством з обмеженою відповідальністю «Нео Лайф Компані» третім особам щонайменше за 170,00-250,00 грн за 1 кв.м. орендованої площі.

Так, згідно договору суборенди від 31.01.2023, укладеного між Товариством з обмеженою відповідальністю «Нео Лайф Компані» та Товариством з обмеженою відповідальністю «Будінжсервіс Груп», за користування неопалювальним складом площею 72 кв.м. встановлена плата у розмірі 14688,00 грн.

За договором суборенди від 17.11.2022 укладеного між Товариством з обмеженою відповідальністю «Нео Лайф Компані» та Товариством з обмеженою відповідальністю «Транспортним підприємством Укравтосервіс» (та додаткової угоди №2), за користування офісним приміщенням, площею 130 кв.м. встановлена плата у розмірі 29998,80 грн.

За договором суборенди від 01.12.2022 укладеного між Товариством з обмеженою відповідальністю «Нео Лайф Компані» та Товариством з обмеженою відповідальністю «Фактум-ЮГ» (та додаткових угод №2 від 01.12.2022, №3 від 08.12.2022, №3 від 30.12.2022, №4 від 30.12.2022), за користування офісним приміщенням, площею 32 кв.м. встановлена плата у розмірі 7200 грн, за користування опалювальним складом, площею 124,9 кв.м. встановлена плата в розмірі 23606,10 грн.

За договором суборенди від 01.12.2022 укладеного між Товариством з обмеженою відповідальністю «Нео Лайф Компані» та Приватним підприємством «Свен» (та додаткових угод №1 від 01.12.2022, №2 від 08.12.2022, №3 від 30.12.2022), за користування офісним приміщенням, площею 7,4 кв.м. встановлена плата у розмірі 1850,00 грн, за користування неопалювальним складом, площею 72 кв.м. встановлена плата у розмірі 12240 грн.

Таким чином, очевидна різниця між ціною оренди майнового комплексу, визначеною у договорі оренди №534 та ціною суборенди майнового комплексу, встановленою Товариством з обмеженою відповідальністю «Нео Лайф Компані» у договорах суборенди.

Наведеним спростовуються доводи скаржника стосовно добросовісності керівника відповідача-1 ОСОБА_2. та колишнього голови правління позивача ОСОБА_1. при визначенні умов та укладенні спірного договору, а також те, що договір оренди №534 спрямований виключно на отримання Приватним акціонерним товариством "Укрмонтажспецкомплект" прибутку від здійснення ним своєї господарської діяльності, оскільки за спірним договором в оренду відповідачу-1 на 10 років передано майже весь майновий комплекс за ціною нижчою за собівартість та нижчою за звичайну (ринкову) ціну на такі послуги (що підтверджується також і наказом колишнього голови правління №18 від 15.12.2022 «Про затвердження розміру орендної плати»), що позбавило позивача прибутків від господарської діяльності.

До того ж, не вказує на добросовісність Товариства з обмеженою відповідальністю «Нео Лайф Компані» укладений між позивачем та відповідачем-1 01.12.2022 договір №1 на компенсацію комунально-експлуатаційних витрат та витрат, пов`язаних з обслуговуванням орендованих приміщень, так як згідно вказаного договору відповідач-1 зобов`язався компенсувати позивачу виключно витрати пов`язані з використанням теплової енергії, електричної енергії у місцях загального користування, що розташовані за адресою: м. Київ, вул. Стельмаха, буд. 10-А та провулок Г. Хоткевича, буд. 8, згідно приладів обліку такої енергії. Тобто, за вказаним договором №1 відповідач-1 сплачував позивачу вартість спожитої ним теплової та електричної енергії згідно приладів обліку, тоді як покриття інших витрат позивача вказаний договір не передбачає.

З урахуванням викладеного слід дійти висновку, що наслідком укладення спірного договору на вкрай невигідних для позивача умовах стала неспроможність Приватного акціонерного товариства "Укрмонтажспецкомплект" сплати обов`язкових податків та зборів, заробітної плати працівникам, що призвело фактично до банкрутства позивача (07.02.2023 Товариство з обмеженою відповідальністю «Скай Лайф Компані» (директором і засновником якого є акціонер позивача - ОСОБА_6.) подало до суду заяву про відкриття провадження у справі про банкрутство позивача).

Зазначена послідовність подій свідчить про умисел з боку колишнього голови правління Приватного акціонерного товариства "Укрмонтажспецкомплект" ОСОБА_1. та Товариства з обмеженою відповідальністю «Нео Лайф Компані», в особі його представника ОСОБА_6., які під час укладення договору оренди №534 діяли недобросовісно і нерозумно, із зловживанням власними повноваженнями, при цьому усвідомлюючи, що оспорюваний договір за наслідками не відповідає дійсним інтересам та волевиявленню Приватного акціонерного товариства "Укрмонтажспецкомплект", як юридичної особи та спрямований на завдання йому шкоди.

Як вбачається з матеріалів справи, звернувшись до суду з даним позовом, Приватне акціонерне товариство "Укрмонтажспецкомплект" просило суд, крім іншого, визнати недійсним договір оренди №534 від 08.12.2022 на підставі ст. ст. 13, 92, 203, 215, 216 ЦК України.

Поряд з цим, місцевий господарський суд виходячи з обґрунтування позовних вимог та встановлених обставин справи, дійшов висновку про необхідність застосування до спірних правовідносин положень ст. 232 ЦК України. З наведеною кваліфікацією спірних правовідносин погоджується і суд апеляційної інстанції, враховуючи таке.

Положеннями ч. 1 ст. 14 ГПК України унормовано, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Так, позовом у процесуальному сенсі є звернення до суду з вимогою про захист своїх прав та інтересів, який складається із двох елементів: предмета і підстави позову.

Предмет позову - це певна матеріально-правова вимога позивача до відповідача, стосовно якої позивач просить прийняти судове рішення, яке опосередковується відповідним способом захисту прав або інтересів. Підстави позову - це обставини, якими позивач обґрунтовує свої вимоги щодо захисту права та охоронюваного законом інтересу. Водночас правові підстави позову - це зазначена в позовній заяві нормативно-правова кваліфікація обставин, якими позивач обґрунтовує свої вимоги.

У процесуальному законодавстві діє принцип "jura novit curia" ("суд знає закони"), який полягає в тому, що: 1) суд знає право; 2) суд самостійно здійснює пошук правових норм щодо спору безвідносно до посилання сторін; 3) суд самостійно застосовує право до фактичних обставин спору (da mihi factum, dabo tibi jus). Активна роль суду в цивільному процесі проявляється, зокрема, у самостійній кваліфікації судом правової природи відносин між позивачем та відповідачем, виборі і застосуванні до спірних правовідносин відповідних норм права, повного і всебічного з`ясування обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Таким чином, при вирішенні спору суд в межах своїх процесуальних функціональних повноважень та в межах позовних вимог встановлює зміст (правову природу, права та обов`язки ін.) правовідносин сторін, які випливають із встановлених обставин, та визначає правову норму, яка підлягає застосуванню до цих правовідносин. Законодавець указує саме на "норму права", що є значно конкретизованим, аніж закон. Більше того, з огляду на положення ГПК України така функціональність суду носить імперативний характер. Підсумок такої процесуальної діяльності суду знаходять своє відображення в судовому рішенні, зокрема у його мотивувальній й резолютивній частинах.

Отже, обов`язок надати правову кваліфікацію відносинам сторін виходячи з фактів, установлених під час розгляду справи, та визначити, яка правова норма підлягає застосуванню для вирішення спору, покладено саме на суд, що є складовою класичного принципу jura novit curia.

Відповідно до ч. 1 ст. 232 ЦК України правочин, який вчинено внаслідок зловмисної домовленості представника однієї сторони з другою стороною, визнається судом недійсним. Довіритель має право вимагати від свого представника та другої сторони солідарного відшкодування збитків та моральної шкоди, що завдані йому у зв`язку із вчиненням правочину внаслідок зловмисної домовленості між ними.

Для визнання правочину недійсним на підставі ст. 232 ЦК України необхідним є встановлення умислу в діях представника: представник усвідомлює, що вчиняє правочин всупереч інтересам довірителя та бажає (або свідомо допускає) їх настання, а також наявності домовленості представника однієї сторони з іншою стороною і виникнення через це несприятливих наслідків для довірителя. Відповідна правова позиція наведена в постанові Верховного Суду від 22.10.2019 у справі №911/2129/17.

Товариство з обмеженою відповідальністю «Нео Лайф Компані» стверджує про відсутність усіх складових для застосування в даному випадку ст. 232 ЦК України, а саме наявності у сторін умислу на настання негативних наслідків, а також наявності зловмисної домовленості представників сторін.

На противагу вказаних тверджень скаржника колегія суддів відмічає, що зі встановлених обставин справи та сукупності доказів вбачається, як зловмисна домовленість осіб, які підписали оспорюваний договір, так і їх умисел на настання негативних наслідків.

Як було зазначено, спірний договір оренди укладено головою правління ОСОБА_1. з юридичною особою - Товариством з обмеженою відповідальністю «Нео Лайф Компані», в якому засновниками є акціонери Приватного акціонерного товариства «Укрмонтажспецкомплект», а також акціонер позивача ОСОБА_2. являлася керівником відповідача-1. Отже, вказаним акціонерам та голові правління ОСОБА_1. було достеменно відомо, що основним видом діяльності позивача є здача власного майна в оренду, а відтак такий вид діяльності являється єдиним джерелом прибутку позивача. В свою чергу встановлений оскаржуваним договором розмір орендної плати за користування Товариством з обмеженою відповідальності «Нео Лайф Компані» нерухомим майном у сумі 5833,33 грн за один календарний місяць, у співвідношенні до розміру орендної плати встановленої у договорах оренди, які укладалися представником позивача до оскаржуваного та у договорах суборенди укладених відповідачем-1, а також з огляду на дохід позивача від здачі нерухомого майна в оренду за період з 2018-2021 років, не забезпечує можливості отримання прибутку та не достатній для сплати позивачем обов`язкових податків, виплати заробітної плати тощо.

Тобто, як з описаних умов оскаржуваного договору оренди, так і подій, які передували його укладенню та мали місце після цього, зокрема, звільнення голови правління ОСОБА_1 із займаної посади, належності акціонерам ОСОБА_2 та ОСОБА_6 акцій, сукупний розмір яких складає менше 50% статутного капіталу товариства, ініціювання порушення проти позивача провадження у справі про банкрутство за заявою Товариства з обмеженою відповідальністю «Скай Лайф Компані», звільнення всіх працівників позивача, слідує, що оскаржуваний договір укладено представниками як позивача, так і відповідача-1 в інтересах іншого товариства - Товариства з обмеженою відповідальністю «Нео Лайф Компані» та на його користь, в свою чергу такий правочин не відповідає волевиявленню самого позивача.

Про те, що договір оренди №534 укладено в інтересах Товариства з обмеженою відповідальністю «Нео Лайф Компані», а не позивача, вказують й докази долучені самим відповідачем-1, а саме звіт про оцінку права користування (оренди) згідно якого розмір отриманого відповідачем-1 доходу від здачі в суборенду нерухомого майна позивача становив 511774,23 грн в грудні 2022 року, 661731,99 грн в січні 2023 року, 812194,25 грн в лютому 2023 року та 882313,38 грн в березні 2023 року.

Північний апеляційний господарський суд відмічає, що під зловмисною домовленістю необхідно розуміти умисну змову однієї сторони із представником іншої, проти інтересів особи, яку представляють. Зловмисна домовленість представника з контрагентом особи, яку представляють, створює правову ситуацію, коли дійсна воля довірителя, яку повинен утілювати представник, замінюється його власною волею, що суперечить волі довірителя.

Саме підміна волі довірителя волею представника і слугує підставою для визнання такого правочину недійсним.

Критерій «зловмисності» не залежить від того, чи був направлений умисел повіреного на власне збагачення чи заподіяння шкоди довірителю, важливим є фактор того, що умови договору, укладеного повіреним, суперечать волі довірителя взагалі, тобто підставою для визнання правочину недійсним є розходження волі довірителя та волевиявленням повіреного при укладенні договору, а наслідки, що настали, є такими, що є неприйнятними для довірителя.

Зазначене вище відповідає правовим позиціям, викладеним Верховним Судом у постановах від 19.11.2021 у справі №383/302/20, від 07.08.2019 у справі №753/7290/17, від 05.08.2020 у справі №638/2324/14-ц та від 04.11.2020 у справі №370/2309/18.

Оскільки в даному випадку відбулась підміна волі Приватного акціонерного товариства «Укрмонтажспецкомплект» на волю відповідачів та третіх осіб, а умови оскаржуваного договору протирічать інтересам товариства, наведене саме по собі вказує на доведення позивачем факту зловмисної домовленості Товариства з обмеженою відповідальністю «Нео Лайф Компані» з колишнім головою правління позивача ОСОБА_1.

При цьому, як вірно встановлено судом першої інстанції та підтверджено матеріалами справи, внаслідок в тому числі укладання оскаржуваного договору оренди, для позивача наступили неприйнятні негативні наслідки, у вигляді позбавлення єдиного джерела отримання прибутку, звільнення усіх працівників, за виключенням голови правління, неможливості розрахунку за зобов`язаннями, в тому числі перед державою.

Підсумовуючи наведене, з огляду на обов`язок суду надати правову кваліфікацію відносинам сторін виходячи з фактів, установлених під час розгляду справи, враховуючи наявність умислу, домовленості представників сторін під час укладення договору оренди №534 щодо переслідування власних інтересів, всупереч інтересам позивача, настання несприятливих негативних наслідків, колегія суддів вважає, що Господарський суд міста Києва правомірно застосувавши принцип jura novit curia вірно встановив, що оскаржуваний договір є недійсним згідно ст. 232 ЦК України.

Не заслуговують на увагу й покликання скаржника на правову позицію Верховного Суду, викладену в постанові від 19.01.2022 у справі №911/841/20, оскільки у вказаній постанові судом касаційної інстанції, з огляду на подані стороною докази в підтвердження належного виконання укладеного договору підряду, зазначено, що судами попередніх інстанції не встановлювалися обставини виконання спірного договору, тоді як в даному випадку судом першої інстанції досліджено всі обставини справи та вірно встановлено існування зловмисної домовленості колишнього голови правління позивача та відповідача-1, яка полягала в позбавленні Приватного акціонерного товариства «Укрмонтажспецкомплект» єдиного джерела прибутку та доведення до неплатоспроможності.

Щодо вимоги позивача про визнання припиненою суборенди нерухомого майна, що виникла на підставі вищезазначеного договору оренди нерухомого майна та скасування державної реєстрації права користування (суборенди) Приватним підприємством "Спенсерс", суд зауважує наступне.

Відповідно до договору суборенди №535 від 08.12.2022, який був укладений між Товариством з обмеженою відповідальністю «Нео Лайф Компані» та Приватним підприємством «Спенсерс», відповідач-1 передав в суборенду відповідача-2 частину цілісного майнового комплексу Приватного акціонерного товариства «Укрмонтажспецкомплект», зокрема, нежитлової будівлі, загальною площею: 1971,9 кв.м., розташованої за адресою: м. Київ, вул. Стельмаха Михайла, буд. 10-А, та розміщеної на земельній ділянці кадастровий номер: :79:376:0002, і нежитлових будівель, загальною площею: 3660,9 кв.м., розташованих за адресою: м. Київ, пров. Хоткевича Гната, буд. 8, та розміщених на земельній ділянці кадастровий номер :66:237:0007.

Згідно положень ст. 761 ЦК України, право передання майна у найм має власник речі або особа, якій належать майнові права. Наймодавцем може бути також особа, уповноважена на укладення договору найму.

Статтею 774 ЦК України визначено, що передання наймачем речі у володіння та користування іншій особі (піднайм) можливе лише за згодою наймодавця, якщо інше не встановлено договором або законом. Строк договору піднайму не може перевищувати строку договору найму. До договору піднайму застосовуються положення про договір найму.

Отже, з аналізу положень статей 761, 774 ЦК України вбачається, що договір суборенди (піднайму) є похідним від договору оренди (найму) і може зберігати свою чинність виключно протягом строку дії договору оренди (найму). У разі втрати чинності договором оренди припиняються права наймача на орендоване майно, зокрема право передання його в суборенду.

Відтак договір суборенди припиняється одночасно з припиненням договору оренди, незалежно від підстав його припинення. Дія договору суборенди поза межами договору оренди суперечить природі договору суборенди.

З огляду на те, що договір оренди №534 від 08.12.2022 визнано судом недійсним, що виключає можливість дії договору суборенди, вимоги позивача про припинення договору суборенди нерухомого майна правомірно задоволено Господарським судом міста Києва.

Велика Палата Верховного Суду у постанові від 11.09.2018 у справі №909/968/16 виснувала, що рішення суду про визнання недійсним договору не є підставою для внесення запису про скасування прав на нерухоме майно без скасування відповідного рішення про державну реєстрацію прав. У разі визнання недійсним договору, що став підставою для прийняття рішення про державну реєстрацію прав, слід одночасно заявляти вимогу про скасування рішення про державну реєстрацію прав. Такі вимоги є відповідним і законним способом судового захисту в даному випадку, оскільки за чинним ЦК право власності виникає з моменту його реєстрації.

Згідно абз. 3 ч. 3 ст. 26 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» у разі скасування рішення державного реєстратора про державну реєстрацію прав на підставі судового рішення чи визнання його прийнятим з порушенням цього Закону та анулювання у випадку, передбаченому пунктом 1 частини сьомої статті 37 цього Закону, на підставі рішення Міністерства юстиції України, а також у разі визнання на підставі судового рішення недійсними чи скасування на підставі судового рішення документів, на підставі яких проведено державну реєстрацію прав, скасування на підставі судового рішення державної реєстрації прав, що мало наслідком державну реєстрацію зміни, припинення речових прав, обтяжень речових прав, відповідні права чи обтяження повертаються у стан, що існував до відповідної державної реєстрації, шляхом державної реєстрації змін чи набуття таких речових прав, обтяжень речових прав, що здійснюється державним реєстратором або, у випадку скасування рішення Міністерства юстиції України, прийнятого відповідно до пункту 1 частини сьомої статті 37 цього Закону, посадовою особою Міністерства юстиції України. При цьому дата і час державної реєстрації набуття речових прав, обтяжень речових прав, що були припинені у зв`язку з проведенням відповідної державної реєстрації та наявні в Державному реєстрі прав, у тому числі в його невід`ємній архівній складовій частині, залишаються незмінними.

Враховуючи визнання недійсним договору оренди №534 та припинення договору суборенди нерухомого майна, позовні вимоги Приватного акціонерного товариства «Укрмонтажспецкомплект» про скасування державної реєстрації прав користування відповідачем-2 спірним нерухомим майном є законними та правомірно задоволені місцевим господарським судом.

Інші докази та обставини, на які посилається заявник в апеляційній скарзі, були предметом дослідження судом першої інстанції та додаткового правового аналізу не потребують, оскільки при їх дослідженні та встановлені судом дотримані норми матеріального і процесуального права.

Статтею 13 ГПК України встановлено, що судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених цим кодексом.

За приписами статей 74, 76, 77 ГПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Статтею 276 ГПК України встановлено, що суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Враховуючи викладене, колегія суддів Північного апеляційного господарського суду дійшла висновку про те, що суд першої інстанції повно й всебічно дослідив та надав оцінку обставинам справи, правильно визначив юридичну природу спірних правовідносин і норму права, що їх регулює. Рішення Господарського суду міста Києва від 27.09.2023 у справі №910/8244/23 відповідає фактичним обставинам справи та не суперечить чинному законодавству України, а тому передбачених законом підстав для його зміни чи скасування, в розумінні приписів ст. 277 ГПК України, не вбачається. Доводи викладені в апеляційній скарзі висновків місцевого господарського суду не спростовують, а тому відсутні підстави для задоволення апеляційної скарги Товариства з обмеженою відповідальністю "Нео Лайф Компані".

У зв`язку з відмовою у задоволенні апеляційної скарги, відповідно до ст. 129 ГПК України, витрати зі сплати судового збору за її подання покладаються на скаржника.

Керуючись ст. ст. 267 - 285 Господарського процесуального кодексу України, Північний апеляційний господарський суд -

ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Нео Лайф Компані" залишити без задоволення.

2. Рішення Господарського суду міста Києва від 27.09.2023 у справі №910/8244/23 залишити без змін.

3. Витрати по сплаті судового збору за подання апеляційної скарги покласти на Товариство з обмеженою відповідальністю "Нео Лайф Компані".

4. Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду у строк двадцять днів з дня складення її повного тексту.

Повний текст постанови складено 18.12.2023.

Головуючий суддя В.В. Шапран

Судді С.І. Буравльов

В.В. Андрієнко