ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД КИЇВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"12" грудня 2023 р. м. Київ Справа № 911/1011/23

Господарський суд Київської області у складі головуючого судді Д.Г.Зайця за участі секретаря судового засідання Д.С.Бабяка, розглянувши у відкритому судовому засіданні справу

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «СІЛЬГОСПТЕХНІКА НОВА», Україна, Київська обл., смт. Володарка

до SF AGRO S.R.O., Словацька Республіка, м. Требішов

про стягнення заборгованості

представники:

від позивача Л.С.Марценюк

від відповідача не з`явився

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

До Господарського суду Київської області надійшла позовна заява б/н від 05.04.2023 року (вх. №1017 від 05.04.2023) (далі позивач) до SF AGRO S.R.O. (далі відповідач) про стягнення заборгованості за Контрактом №0524/V/I/2022 від 24.05.2022 року у сумі 382409,40 Євро, яка на дату подачі позову складає 15204980,15 грн.

Ухвалою суд від 10.04.2023 року позовну заяву прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі №911/1011/23 за правилами загального позовного провадження. Підготовче засідання призначено на 26.09.2023 року.

Оскільки, SF AGRO S.R.O. є іноземним суб`єктом господарювання та нерезидентом, який не має свого представництва на території України та місцезнаходженням якого є Словацька Республіка, про місце, дату та час судового засідання відповідача вирішено повідомити в порядку, встановленому Конвенцією про вручення за кордоном судових та позасудових документів у цивільних або комерційних справах 1965 року (далі Конвенція), з огляду на що суд вирішив звернутись з відповідним судовим дорученням про надання правової допомоги до компетентного органу Словацької Республіки, а тому, ухвалою суду від 10.04.2023 року зупинено провадження у справі до надходження відповіді від іноземного суду або іншого компетентного органу іноземної держави на судове доручення про надання правової допомоги, вручення виклику до суду чи інших документів.

До суду від компетентного органу Словацької Республіки надійшло підтвердження на виконання судового доручення Господарського суду Київської області від 10.04.2023 року про вручення судових документів.

Відповідач, належним чином повідомлений про час та місце розгляду справи, у судове засідання 26.09.2023 року не з`явився, про причини неявки суд не повідомив. Відзив на позов не надав.

Ухвалою суду від 26.09.2023 року закрито підготовче провадження у справі №911/1011/23 та призначено розгляд справи по суті на 12.12.2023 року.

Відповідач, повідомлений про час та місце розгляду справи, у судове засідання 12.12.2023 року не з`явився, про причини неявки суд не повідомив.

Представник позивача у судовому засіданні 12.12.2023 року позовні вимоги підтримав та просив позов задовольнити в повному обсязі.

Крім того, представником позивача у судовому засіданні 12.12.2023 року подано клопотання б/н від 25.09.2023 року про доручення до матеріалів справи доказів понесення витрат на професійну правову допомогу, згідно якої позивач просить суд стягнути з відповідача 228074,71 грн. витрат по сплаті судового збору, 20000,00 грн. витрат на правничу (правову) допомогу, 76025,00 грн. гонорару успіху адвоката у розмірі 0,5% від ціни позову та 18800,00 грн. витрат, пов`язаних з наданням послуг з перекладу.

Згідно ч. ч. 1, 2 ст. 15 Конвенції, якщо документ про виклик до суду або аналогічний документ підлягав передачі за кордон з метою вручення відповідно до положень цієї Конвенції, і якщо відповідач не з`явився, то судове рішення не може бути винесено, поки не буде встановлено, що a) документ був вручений у спосіб, передбачений внутрішнім правом запитуваної Держави для вручення документів, складених у цій країні, особам, які перебувають на її території, b) документ був дійсно доставлений особисто відповідачеві або за його місцем проживання в інший спосіб, передбачений цією Конвенцією, і що, в кожному з цих випадків, вручення або безпосередня доставка були здійснені в належний строк, достатній для здійснення відповідачем захисту.

Кожна Договірна Держава може заявити, що суддя, незалежно від положень частини першої цієї статті, може постановити рішення, навіть якщо не надійшло жодного підтвердження про вручення або безпосередню доставку, у разі, якщо виконані всі наступні умови: a) документ було передано одним із способів, передбачених цією Конвенцією, b) з дати направлення документа сплинув термін, який суддя визначив як достатній для даної справи і який становить щонайменше шість місяців, c) не було отримано будь-якого підтвердження, незважаючи на всі розумні зусилля для отримання його через компетентні органи запитуваної Держави.

Згідно ст. 2 Закону України «Про доступ до судових рішень», кожен має право на доступ до судових рішень у порядку, визначеному цим Законом. Усі судові рішення є відкритими та підлягають оприлюдненню в електронній формі. (Постанова Верховного Суду від 11.12.18 року у справі № 921/6/18.).

Так, відповідачу надіслано ухвалу Господарського суду Київської області від 10.04.2023 року разом із нотаріально засвідченим перекладом на мову Республіки Словаччина в порядку, передбаченому ст. 367 ГПК України через компетентний орган Словацької Республіки, що підтверджується дорученням Господарського суду Київської області від 10.04.2023 року, а також, ухвали суду у справі №911/1011/23 оприлюднено в електронній формі в Єдиному державному реєстрі судових рішень та на веб-порталі «Судова влада України».

Відповідно до ч. 9 ст. 165, ч. 1 ст. 202 Господарського процесуального кодексу України (далі ГПК України), у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин, суд вирішує справу за наявними матеріалами. Неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею.

Відповідно до п. 1 ч. 3 ст. 202 ГПК України, якщо учасник справи або його представник були належним чином повідомлені про судове засідання, суд розглядає справу за відсутності такого учасника справи у разі неявки в судове засідання учасника справи (його представника) без поважних причин або без повідомлення причин неявки.

За таких обставин, приймаючи до уваги, що судом вжиті всі можливі і достатні заходи, передбачені як Конвенцією про вручення за кордоном судових та позасудових документів у цивільних та комерційних справах так і Господарським процесуальним кодексом України, для належного повідомлення відповідача про дату, час та місце розгляду справи №911/1011/23, враховуючи, що матеріали справи містять достатньо документів для розгляду справи по суті, суд вважає, що неявка у судове засідання представника відповідача не є перешкодою для ухвалення рішення у даній справі.

Крім того, судом враховано, що у постановах Верховного Суду від 16.04.2018 у справі №904/6151/16, від 09.06.2020 у справі №910/3980/16 вказано, що у ст.125 ГПК встановлено право суду, а не обов`язок у разі необхідності, з урахуванням обставин конкретної справи та вимог закону, звертатися до іноземного суду або іншого компетентного органу іноземної держави з судовим дорученням.

У постанові Верховного Суду від 08.07.2019 у справі №910/570/16 зазначено, що жодні норми процесуального законодавства та міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, не містять вимоги щодо необхідності повідомлення іноземного суб`єкта господарювання про кожне наступне судове засідання зі справи шляхом направлення до компетентного органу іноземної держави судового доручення про вручення йому документів та у зв`язку з цим зупинення щоразу провадження у справі, оскільки це б приводило до порушення розумного строку розгляду справи (така ж позиція міститься у постановах Верховного Суду від 10.09.2018 у справі №910/6880/17, від 09.06.2020 у справі 910/3980/16).

Згідно ч. 2 ст. 178 ГПК України, у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин суд має право вирішити спір за наявними матеріалами справи.

Обов`язок швидкого здійснення правосуддя покладається, в першу чергу, на відповідні державні судові органи. Розумність тривалості судового провадження оцінюється в залежності від обставин справи та з огляду на складність справи, поведінки сторін, предмету спору. Нездатність суду ефективно протидіяти недобросовісно створюваним учасниками справи перепонам для руху справи є порушенням ч. 1 ст. 6 даної Конвенції (§ 66-69 рішення Європейського суду з прав людини від 08.11.2005 у справі "Смірнова проти України").

Відповідно до ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04.11.1950, яка ратифікована Україною 17.07.1997, кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру.

Враховуючи достатність в матеріалах справи доказів для повного, всебічного та об`єктивного розгляду спору по суті у судовому засіданні 12.12.2023 року, відповідно до ч. 1 ст. 240 Господарського процесуального кодексу України, судом оголошено вступну та резолютивну частини рішення.

Заслухавши пояснення представника позивача, розглянувши подані документи і матеріали, всебічно та повно з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд -

ВСТАНОВИВ:

Між ТОВ «Сільгосптехніка Нова» (за контрактом продавець) та SF AGRO S.R.O. (за контрактом покупець) 24.05.2022 року укладено Контракт 0524/V/I/2022 (далі Контракт), згідно умов п. 2 якого, продавець продає покупцеві (товар) 2000 тонн соняшнику, який не має жодних застав, претензій та обтяжень; кількість: 2000 тонн ±5% Соняшник.

Згідно п. 5 Контракту, передбачено умови оплати: перетин українсько-словацького кордону та доставка вантажів на станцію Добра (код станції 138602) та підтвердження кількості та якості насіння соняшнику у відповідності до п. 2/б.

Початок транспортування 28.05.2022, кінець транспортування 30.06.2022 (п.п. 6, 7 Контракту).

Пунктом 8 Контракту визначено, що ціну: 590 Євро./тон на станції Сквира (код станції 343206) за умови виконання розділу 5. Якщо якість товару не відповідає параметрам додатка 1, то ціна товару за домовленістю сторін зменшується пропорційно параметрам кості.

Згідно п. 9 Контракту, поставка: DAP-станція Добра (код станція 138602) - станція відправлення Сквира (код станції 343206) 2000 тон. Загальна вага на складі Продавця. Загальна вага зазначається в товаро-транспортній накладній, підписаній перевізником І встановлюється шляхом порожнього та повного зважування на складі Продавця. Виконання по якості: згідно з розділом 2/6.

Пунктом 11 Контракту передбачено умови оплати: покупець повинен повідомити Продавця про можливу дату виставлення вагона. Про прийняття дати виставлення вагона Продавець письмово повідомляє Покупця. Про відправку товару Продавець повідомляє Покупця. Продавець надсилає точну інформацію про ідентифікаційний номер поїзда, вагонів та масу вагонів; покупець буде платити продавцю за товар двома способами згідно з угодою з Продавцем. а) відкриває безвідкличний, переданий, подільний документарний акредитив або банківську гарантію на користь Покупця не пізніше ніж за три дні до початку завантаження; b) Виплата авансів здійснюється за умови встановлення банківської гарантії або еквівалентної гарантії, що відповідає 100% суми авансу. Гарантія надається не пізніше ніж за два дні до початку завантаження.

07.06.2022 року відповідач надав позивачу гарантійний лист, відповідно до якого взяв на себе зобов`язання оплатити протягом 10 банківських днів поставлений Товар.

Доповненням до Контракту від 25.07.2022 року Сторони внесли зміни до умов оплати, а саме: «Покупець буде платити продавцю за товар двома способами згідно з угодою з Продавцем: Відкриває безвідкличний акредитив або банківську гарантію на користь Покупця не пізніше ніж за три дні до початку навантаження; виплата авансів; оплата по факту поставки».

Доповненням до Контракту від 28.07.2022 року Сторони внесли зміни до розділів 7, 8 Контракту, зокрема: кінець транспортування - 30.08.2022 року, вартість насіння соняшника другої частини партії в кількості 1000 тон +- 10%, становить 552 Євро за тону.

Як зазначено позивачем, на виконання умов Контракту, ним поставлено, а відповідачем прийнято товару у кількості 1952850 кг на загальну суму 1115409,40 євро, що підтверджується митною декларацією №UА305190/2022/000131 від 04.07.2022 к-сть 289300 кг на суму 170687,00 євро, №UА305190/2022/000130 від 04.07.2022 к-сть 297700 кг на суму 175643,00 євро, №UА305190/2022/000129 від 04.07.2022 к-сть 297950 кг на суму 175791,00 євро, №UA305190/2022/000139 від 11.07.2022 к-сть 100200 кг на суму 59118,00 євро, №UА305190/2022/000176 від 05.08.2022 к-сть 282850 кг на суму 156133,20 євро, №UА305190/2022/000180 від 07.08.2022 к-сть 47500 кг на суму 25226,40 євро, №UА305190/2022/000182 від 10.08.2022 к-сть 298550 кг на суму 164799,60 євро, №UА305190/2022/000181 від 10.08.2022 к-сть 294350 кг на суму 162481,20 євро, №UA305190/2022/000186 від 11.08.2022р к-сть 46250 кг на суму 25530,00 євро. Претензій стосовно якості/кількості поставленого позивачем товару відповідачем заявлено не було. Однак, відповідачем порушено визначені пп. ІІ п. 11 Контракту строки оплати вартості товару.

Позивачем на адресу відповідача надіслано претензію у зв`язку із порушенням умов оплати за Контрактом на суму 460409,40 Євро. Позивачем 24.02.2023 року від відповідача отримано відповідь на претензію, в якій відповідачем визнано претензію та зазначено, що заборгованість буде погашена найближчим часом.

Станом на 03.04.2023 року відповідачем здійснено часткову оплату отриманого товару на суму 733000,00 Євро, у зв`язку із чим за ним утворилась заборгованість у сумі 382409,40 Євро., що стало підставою для звернення позивача до суду з даним позов. у зв`язку із чим позивач звернувся до суду з даним позовом про стягнення з відповідача 382409,40 Євро, що станом на дату подання позовної заяви еквівалентно 15204980,15 грн.

Згідно ч.ч. 1, 2 ст. 5 Закону України «Про міжнародне приватне право», у випадках, передбачених законом, учасники (учасник) правовідносин можуть самостійно здійснювати вибір права, що підлягає застосуванню до змісту правових відносин. Вибір права згідно з частиною першою цієї статті має бути явно вираженим або прямо випливати з дій сторін правочину, умов правочину чи обставин справи, які розглядаються в їх сукупності, якщо інше не передбачено законом.

Відповідно до ст. 43 Закону України «Про міжнародне приватне право», сторони договору згідно із статтями 5 та 10 цього Закону можуть обрати право, що застосовується до договору, крім випадків, коли вибір права прямо заборонено законами України.

Пунктом 2 Додаткової угоди № 1 до Контракту Сторони погодили, що право, що застосовується до цього Контракту матеріальне та процесуальне право України. Усі спори, розбіжності чи вимоги, які виникають із цього договору або у зв`язку з ним, у тому числі щодо його укладання, тлумачення, виконання, порушення, припинення чи недійсності, підлягають вирішенню у Господарському суді Київської області. Тобто, Сторони Контракту погодили підсудність спорів за місцем знаходження Продавця ТОВ «Сільгосптехніка Нова».

Частиною 1 ст. 47 Закону України «Про міжнародне приватне право» врегульовано, що право, що застосовується до договору згідно з положеннями цього розділу, охоплює, зокрема: тлумачення договору; права та обов`язки сторін; виконання договору; наслідки невиконання або неналежного виконання договору.

Отже, до спірних правовідносин, що виникли між сторонами у зв`язку з неналежним виконанням Договору, мають застосовуватись норми матеріального права України.

Відповідно до ст. 509 Цивільного кодексу України (далі ЦК України), зобов`язання виникають з підстав, встановлених ст. 11 цього Кодексу.

Статтею 11 ЦК України встановлено, що підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини.

Відповідно до ст. 526 ЦК України, зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства.

Згідно ст. 193 Господарського кодексу України (далі ГК України), суб`єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов`язання відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов`язання відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться.

Частиною 1 ст. 509 ЦК України передбачено, що зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

Статтею 175 ГК України визначено, що майново-господарськими визнаються цивільно-правові зобов`язання, що виникають між учасниками господарських відносин при здійсненні господарської діяльності, в силу яких зобов`язана сторона повинна вчинити певну господарську дію на користь другої сторони або утриматися від певної дії, а управнена сторона має право вимагати від зобов`язаної сторони виконання її обов`язку. Майнові зобов`язання, які виникають між учасниками господарських відносин, регулюються Цивільним кодексом України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом.

Згідно ст. ст. 627, 628, 629 ЦК України, договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Договір є обов`язковим для виконання сторонами.

Судом встановлено, що спірні правовідносини між сторонами, що виникли з договору купівлі-продажу.

Відповідно до ст. 655 ЦК України, за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов`язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов`язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму.

Відповідно до ст. 265 ГК України, за договором поставки одна сторона - постачальник зобов`язується передати (поставити) у зумовлені строки (строк) другій стороні - покупцеві товар (товари), а покупець зобов`язується прийняти вказаний товар (товари) і сплатити за нього певну грошову суму.

Статтею 638 ЦК України та ч. 2 ст. 180 ГК України визначено, що договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом, як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

Згідно ст. 692 ЦК України, покупець зобов`язаний оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлений інший строк оплати товару. Покупець зобов`язаний сплатити продавцеві повну ціну переданого товару.

Відповідно до ч. 1 ст. 693 ЦК України, якщо договором встановлений обов`язок покупця частково або повністю оплатити товар до його передання продавцем (попередня оплата), покупець повинен здійснити оплату в строк, встановлений договором купівлі-продажу, а якщо такий строк не встановлений договором, - у строк, визначений відповідно до статті 530 цього Кодексу.

Відповідно до ст.ст. 525, 526 ЦК України, одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Частинами 1, 2 ст. 530 ЦК України визначено, що якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Зобов`язання, строк (термін) виконання якого визначений вказівкою на подію, яка неминуче має настати, підлягає виконанню з настанням цієї події. Якщо строк (термін) виконання боржником обов`язку не встановлений або визначений моментом пред`явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання у будь-який час. Боржник повинен виконати такий обов`язок у семиденний строк від дня пред`явлення вимоги, якщо обов`язок негайного виконання не випливає із договору або актів цивільного законодавства.

Відповідно до ст. 610 ЦК України, порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Згідно ч. 1 ст. 612 ЦК України, боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Судом встановлено, що позивачем поставлено, а відповідачем прийнято товар, обумовлений умовами Контракту на суму 1115409,40 євро., що підтверджується доданими до матеріалів справи митними деклараціями. Однак, відповідачем в порушення умов Контракту, отриманий товар оплачено частково на суму 733000,00 євро, решта поставленого товару на суму 382409,40 євро залишилась неоплаченою відповідачем, у зв`язку із чим за ним утворилась заборгованість у сумі 382409,40 євро, що відповідачем не спростовано, доказів сплати боргу суду не надано. Розмір заборгованості відповідає фактичним обставинам справи, а тому, вимоги позивача про стягнення з відповідача заборгованості за поставлену продукцію за Контрактом у сумі 382409,40 євро є обґрунтованими та підлягають задоволенню.

Таким чином, позовні вимоги підлягають задоволенню в повному обсязі.

Також, позивач просить суд стягнути з відповідача витрати на професійну правничу допомогу у сумі 96025,00 грн.

На підтвердження факту надання правничої допомоги, позивачем надано суду копію Договору про надання правової допомоги №5/23 від 31.03.2023 року, Додатку №1 до Договору про надання правової допомоги №5/23 від 31.03.2023 року, Акту виконаних робіт (наданих послуг) №1 до Договору про надання правової допомоги №5/23 від 31.03.2023 року, платіжної інструкції №142 від 13.04.2023, свідоцтва про право на заняття адвокатською діяльністю Серія КС №8616/10, ордера серія АІ№11374801 від 04.04.2023 року.

Статтею 123 ГПК України визначено, що судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать, зокрема, витрати на професійну правничу допомогу.

Частиною 2 ст. 126 ГПК України встановлено, що за результатами розгляду справи витрати на професійну правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу професійну правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката, визначається згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Згідно ч. 3 ст. 126 ГПК України, для визначення розміру витрат на професійну правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Між Товариством з обмеженою відповідальністю «Сільгосптехніка Нова» (за договором клієнт) та адвокатом Марценюк Лесею Анатоліївною (за договором адвокат) 31.03.2023 року укладено Договір про надання правової допомоги №5/23, згідно умов п. 1.1 якого, клієнт доручає, а адвокат бере на себе зобов`язання надавати правову допомогу щодо стягнення заборгованості з SF AGRO S.R.O. (Словацька Республіка), в обсязі та на умовах, передбачених цим Договором перелік яких наведено у п. 2.1 даного Договору.

Відповідно до п.п. 4.1-4.3 Договору про надання правової допомоги №5/23 від 31.03.2023 року, за надання послуг клієнт сплачує адвокату винагороду у гривнях в готівковій формі або шляхом безготівкового перерахунку коштів на розрахунковий рахунок адвоката відповідно до вартості послуг, визначених у Додатку 1 до даного Договору. У разі, якщо буде досягнуто мети представництва клієнта в судах України (прийнято судове рішення на користь клієнта, клієнт додатково сплачує адвокату гонорар в розмірі 0,5% від ціни позову. Обсяг наданих послуг і загальний розмір винагороди за надані відповідно до цього Договору послуги сторони фіксують в актах виконаних робіт (наданих послуг) що повинні бути укладені в письмовій формі та підписані сторонами.

Згідно ст. 1 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність», договір про надання правової допомоги - домовленість, за якою одна сторона (адвокат, адвокатське бюро, адвокатське об`єднання) зобов`язується здійснити захист, представництво або надати інші види правової допомоги другій стороні (клієнту) на умовах і в порядку, що визначені договором, а клієнт зобов`язується оплатити надання правової допомоги та фактичні витрати, необхідні для виконання договору.

Гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час (ст. 30 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність»).

Згідно ст. 15 ГПК України, суд визначає в межах, встановлених цим Кодексом, порядок здійснення провадження у справі відповідно до принципу пропорційності, враховуючи: завдання господарського судочинства; забезпечення розумного балансу між приватними й публічними інтересами; особливості предмета спору; ціну позову; складність справи; значення розгляду справи для сторін, час, необхідний для вчинення тих чи інших дій, розмір судових витрат, пов`язаних із відповідними процесуальними діями, тощо.

Учасники справи мають право користуватися правничою допомогою. Представництво у суді, як вид правничої допомоги, здійснюється виключно адвокатом (професійна правнича допомога), крім випадків, встановлених законом (ст. 16 ГПК України).

Однією з основних засад (принципів) господарського судочинства є відшкодування судових витрат сторони, на користь якої ухвалене судове рішення (п. 12 ч. 3 ст. 2 ГПК України).

Згідно ч. 4 ст. 126 ГПК України, розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

Відповідно до ч. 5 ст. 126 ГПК України, у разі недотримання вимог частини 4 цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, які підлягають розподілу між сторонами. Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.

Згідно ч. 5 ст. 126 ГПК України, зменшення суми судових витрат на професійну правничу допомогу, що підлягають розподілу, можливе виключно на підставі клопотання іншої сторони у разі, на її думку, недотримання вимог стосовно співмірності витрат із складністю відповідної роботи, її обсягом та часом, витраченим ним на виконання робіт.

Верховним Судом у постанові від 03.10.2019 року у справі №922/445/19 зазначено, що загальне правило розподілу судових витрат визначене в ч. 4 ст. 129 ГПК України. Разом із тим, у частині 5 наведеної норми цього Кодексу визначено критерії, керуючись якими суд (за клопотанням сторони або з власної ініціативи) може відступити від вказаного загального правила при вирішенні питання про розподіл витрат на правову допомогу та не розподіляти такі витрати повністю або частково на сторону, не на користь якої ухвалено рішення, а натомість покласти їх на сторону, на користь якої ухвалено рішення.

Тобто, «суд має право зменшити розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, які підлягають розподілу між сторонами, за клопотанням іншої сторони» та «суд має право зменшити суму судових витрат, встановивши їх неспіврозмірність, незалежно від того, чи подавалося відповідачем відповідне клопотання» не є тотожними за своєю суттю, що фактично відповідає висновку викладеному у вищевказаній постанові.

При цьому, у постанові Верховного Суду від 05.10.2021 року у справі №907/746/17 акцентовано увагу на тому, що висновки судів про часткову відмову стороні, на користь якої ухвалено рішення, у відшкодуванні витрат на професійну правничу допомогу адвоката з підстав не пов`язаності, необґрунтованості та непропорційності до предмета спору не свідчить про порушення норм процесуального законодавства, навіть, якщо відсутнє клопотання учасника справи про зменшення розміру витрат на професійну правничу допомогу адвоката, які підлягають розподілу між сторонами. У такому разі, суди мають таке право відповідно до ч. 5 ст. 129 ГПК України та висновків об`єднаної палати Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду про те, як саме повинна застосовуватися відповідна норма права.

Зокрема, відповідно до ч. 5 ст. 129 ГПК України, під час вирішення питання про розподіл судових витрат суд враховує: 1) чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; 2) чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору, з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, у тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; 3) поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, безпідставне завищення позивачем позовних вимог тощо; 4) дії сторони щодо досудового вирішення спору та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялися.

При цьому, на предмет відповідності зазначеним критеріям суд має оцінювати поведінку/дії/бездіяльність обох сторін при вирішенні питання про розподіл судових витрат.

Випадки, за яких суд може відступити від загального правила розподілу судових витрат, встановленого ч. 4 ст. 129 ГПК України, визначено також ч.ч. 6, 7, 9 ст. 129 ГПК України. Під час вирішення питання про розподіл судових витрат господарський суд за наявності заперечення сторони проти розподілу витрат на адвоката або з власної ініціативи, керуючись критеріями, що визначені ч.ч. 5-7, 9 ст. 129 ГПК України, може не присуджувати стороні, на користь якої ухвалено судове рішення, всі її витрати на професійну правову допомогу.

Крім того, при визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності понесення адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також, критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін. Ті самі критерії застосовує Європейський суд з прав людини, присуджуючи судові витрати на підставі статті 41 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод. Зокрема згідно з практикою Європейського суду з прав людини заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим (рішення у справі "East/West Alliance Limited"проти України", рішення у справі "Баришевський проти України", рішення у справі "Гімайдуліна і інших проти України", рішення у справі "Двойних проти України", рішення у справі "Меріт проти України").

Отже, для включення всієї суми гонорару у відшкодування за рахунок відповідача відповідно до положень ст.ст. 126, 129 ГПК України, має бути встановлено, що за цих обставин справи такі витрати позивача були необхідними, а розмір цих витрат є розумним та виправданим. Тобто, суд зобов`язаний оцінити рівень адвокатських витрат, що мають бути присуджені з урахуванням того, чи була їх сума обґрунтованою.

Суд не зобов`язаний присуджувати стороні, на користь якої відбулося рішення, всі його витрати на адвоката, якщо, керуючись принципами справедливості та верховенством права, встановить, що розмір гонорару, визначений стороною та його адвокатом, є завищеним щодо іншої сторони спору, зважаючи на складність справи та витрачений адвокатом час.

У рішенні Європейського суду з прав людини у справі "Лавентс проти Латвії" зазначено, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір.

Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 12.05.2020 року у справі №904/4507/18.

Враховуючи викладене, беручи до уваги рівень складності юридичної кваліфікації правовідносин у справі, обсяг та обґрунтованість підготовлених та поданих до суду позивачем заяв та матеріалів, їх значення для вирішення спору, з урахуванням критеріїв реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності) та розумності їхнього розміру, суд дійшов висновку, що заявлений до стягнення розмір витрат на правову допомогу ТОВ «Сільгосптехніка Нова» в частині стягнення гонорару успіху не відповідає принципам розумності в даних правовідносинах, не є обґрунтованим та пропорційним до предмета спірних правовідносин.

Судом враховано, що метою стягнення витрат на правничу допомогу є не тільки компенсація стороні, на користь якої ухвалене рішення, понесених збитків, але й спонукання боржника утримуватися від вчинення дій, що в подальшому спричиняють необхідність поновлення порушених прав та інтересів позивача (аналогічна правова позиція викладена в постановах Верховного Суду від 24.01.2022 у справі №911/2737/17 та від 21.10.2021 у справі №420/4820/19).

Водночас, стягнення витрат на професійну правничу допомогу з боржника не може бути способом надмірного збагачення сторони, на користь якої такі витрати стягуються і не може становити для неї по суті додатковий спосіб отримання доходу.

Разом з цим, у вже згаданому рішенні Європейського суду з прав людини у справі «East/West Alliance Limited» проти України» суд зазначив, що угода, за якою клієнт адвоката погоджується сплатити в якості гонорару певний відсоток від суми, яку присудить позивачу суд - у разі якщо така сума буде присуджена та внаслідок якої виникають зобов`язання виключно між адвокатом та його клієнтом, не може бути обов`язковою для Суду, який повинен оцінити рівень судових та інших витрат, що мають бути присуджені з урахуванням того, чи були такі витрати понесені фактично, але й також - чи була їх сума обґрунтованою.

Верховний Суд у постанові від 12.05.2020 року у справі №904/4507/18 зазначив, що за наявності угод, які передбачають «гонорар успіху», ЄСПЛ керується саме наведеними вище критеріями при присудженні судових та інших витрат, зокрема, у рішенні від 22 лютого 2005 року у справі «Пакдемірлі проти Туреччини» (Pakdemirli v. Turkey, заява №35839/97) суд також, незважаючи на укладену між сторонами угоду, яка передбачала «гонорар успіху» у сумі 6672,90 євро, однак, на думку суду, визначала зобов`язання лише між заявником та його адвокатом, присудив 3000,00 євро, як компенсацію не лише судових, але й інших витрат (§ 70-72).

Таким чином, не є обов`язковими для суду зобов`язання, які склалися між адвокатом та клієнтом, зокрема, у випадку укладення ними договору, що передбачає сплату адвокату «гонорару успіху», у контексті вирішення питання про розподіл судових витрат. Вирішуючи останнє, суд повинен оцінювати витрати, що мають бути компенсовані за рахунок іншої сторони, ураховуючи як те, чи були вони фактично понесені, так і оцінювати їх необхідність.

В даному випадку, виходячи з того, що юридична кваліфікація правовідносин у даній справі не є складною, суд дійшов висновку, що такі вимоги як стягнення «гонорару успіху» у сумі 76025,00 грн. у зв`язку із прийняттям позитивного для позивача судового рішення у даній справі, не відповідають критерію розумності, так як не мають характеру необхідних. Під час розгляду питання щодо стягнення з відповідача «гонорару успіху», судом враховано, що у даній справі проведено 2 судових засідання, відзив на позов відповідачем не подано, що в свою чергу, виключило необхідність підготовки позивачем відповіді на відзив, позовні заява містить загальні обґрунтування та посилання на норми закону, які підлягають застосуванню у правовідносинах з купівлі-продажу.

Крім того, «гонорар успіху» у сумі 76025,00 грн. не є співмірним з виконаною адвокатом роботою (наданими послугами - подання позовної заяви та участь у двох судових засіданнях), у зв`язку з чим, за встановлених обставин, суд дійшов висновку про відсутність підстав для покладення на відповідача відшкодування «гонорару успіху» в повному обсязі, який сплачує позивач на користь адвоката в межах їх домовленості за умовами договору.

За таких обставин, встановивши невідповідність заявлених позивачем витрат на професійну правничу допомогу в частині стягнення «гонорару успіху» вимогам щодо співмірності, обґрунтованості та пропорційності до предмету спору, суд дійшов висновку про зменшення цих сум на 50%.

За таких обставин, вимоги позивача про покладення на відповідача понесених витрат на правову допомогу підлягають частковому задоволенню у розмірі 58012,50 грн. (20000,00 грн. витрат на правову допомогу, 38012,50 грн. «гонорар успіху» (що становить 50% від загальної суми гонорару у розмірі 76025,00 грн.).

Стосовно вимог позивача про стягнення з відповідача судових витрат, пов`язаних із здійсненням на вимогу суду нотаріально засвідченого перекладу документів на офіційну мову Республіки Словаччина у сумі 18800,00 грн., суд зазначає наступне.

Відповідно до п. 2 ч. 3 ст. 123 ГПК України, до витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати, пов`язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів, експертів та проведенням експертизи.

Відповідно до ст. 127 ГПК України, до судових витрат, пов`язаних з розглядом справи, також належать витрати, пов`язані, зокрема із залученням перекладачів.

Згідно ч.ч. 5, 6, 7 ст. 127 ГПК України, розмір витрат на оплату робіт залученого стороною експерта, спеціаліста, перекладача має бути співмірним із складністю відповідної роботи, її обсягом та часом, витраченим ним на виконання робіт. У разі недотримання вимог щодо співмірності витрат суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на оплату послуг експерта, спеціаліста, перекладача, які підлягають розподілу між сторонами. Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат, які підлягають розподілу між сторонами.

Судом встановлено, що позивачем здійснено нотаріально засвідчений переклад документів на офіційну мову Республіки Словаччина на підставі ухвали суду від 10.04.2023 року, а тому, зазначені витрати підлягають розподілу між сторонами.

Витрати, пов`язані зі здійсненням нотаріально засвідченого перекладу документів на мову Республіки Словаччина підтверджуються доданими до матеріалів справи копіями Договору про надання послуг перекладу №12/04/23 від 12.04.2023 та акту надання послуг №64 від 01.05.2023 року на суму 18800,00 грн.

Отже, заявлений розмір судових витрат на здійснення перекладу підтверджено належними доказами, а тому, такі витрати підлягають стягненню з відповідача на користь позивача.

Статтею 13 ГПК України встановлено, що судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених цим Кодексом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних з вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

Відповідно до ст. 74 ГПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи.

Згідно ч. 1 ст. 76 ГПК України, належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування.

Обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування (ч. 1 ст. 77 ГПК України).

Відповідно до ст. 86 ГПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Таким чином, позовні вимоги підлягають задоволенню в повному обсязі.

Судові витрати зі сплати судового збору, відповідно до ст. 129 Господарського процесуального кодексу України, покладаються на відповідача.

Керуючись ст. 124 Конституції України, ст. ст. 123, 129, 233, 236 240 Господарського процесуального кодексу України, суд

ВИРІШИВ:

1. Позовні вимоги Товариства з обмеженою відповідальністю «СІЛЬГОСПТЕХНІКА НОВА» до SF AGRO S.R.O. про стягнення заборгованості задовольнити повністю.

2. Стягнути з SF AGRO S.R.O (Pribinova 1, 07501, Trebisov, Slovakia, VAT number , ID number 54100020) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Сільгосптехніка Нова» (09301 Україна, Київська область Білоцерківський район, смт. Володарка, вул. Зарічна, 100 ) 382409 (триста вісімдесят дві тисячі чотириста дев`ять) Євро 40 центів та 228074 (двісті двадцять вісім тисяч сімдесят чотири) грн. 71 коп. витрат по сплаті судового збору, 58012 (п`ятдесят вісім тисяч дванадцять) грн. 50 коп. витрат на правничу (правову) допомогу та 18800 (вісімнадцять тисяч вісімсот) грн. 00 коп. витрат, пов`язаних зі здійсненням перекладу документів.

3. Видати наказ після набрання рішенням законної сили.

Рішення набирає законної сили в порядку, встановленому ст. 241 Господарського процесуального кодексу України та може бути оскаржено в апеляційному порядку протягом 20 днів з дня складення повного тексту рішення шляхом подання апеляційної скарги до Північного апеляційного господарського суду відповідно до ст.ст. 256, 257 Господарського процесуального кодексу України з врахуванням п. 17.5 Розділу ХІ Перехідних положень Господарського процесуального кодексу України.

Повний текст виготовлено 21.12.2023 р.

Суддя Д.Г. Заєць