ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД КИЇВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"25" липня 2023 р. Справа № 911/2676/22

Господарський суд Київської області у складі судді Яреми В.А., за участю секретаря судового засідання Андрух Д.В., розглянувши у відкритому судовому засіданні матеріали справи

за позовом Державного підприємства Міжнародний аеропорт Бориспіль

до Приватного акціонерного товариства Авіакомпанія Міжнародні авіалінії України

про стягнення 46 002,03 гривень

за участю представників

від позивача: Рабченюк Л.П. (довіреність №01-22/7-31 від 02.01.2023)

від відповідача: Шаповал І.О. (довіреність №01.11-05/43-2022/1 від 28.12.2022)

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

Через канцелярію Господарського суду Київської області надійшла позовна заява Державного підприємства Міжнародний аеропорт Бориспіль (далі ДП Міжнародний аеропорт Бориспіль/позивач) до Приватного акціонерного товариства Авіакомпаніця Міжнародні авіалінії України (далі ПрАТ МАУ/відповідач) про стягнення про стягнення 46 002,03 гривень, з яких: 29 796,53 грн основного боргу, 9 048,05 грн пені, 724,66 грн 3% річних, 6 072,79 грн інфляційних втрат.

Ухвалою Господарського суду Київської області від 27.12.2022 у справі №911/2676/22 позовну заяву Державного підприємства Міжнародний аеропорт Бориспіль залишено без руху, виявлені недоліки постановлено усунути протягом десяти днів з дня вручення зазначеної ухвали.

04.01.2023 через канцелярію Господарського суду Київської області від ДП Міжнародний аеропорт Бориспіль надійшли пояснення з метою усунення недоліків.

Ухвалою Господарського суду Київської області від 26.01.2023 у справі №911/2676/22 прийнято до розгляду позовну заяву ДП Міжнародний аеропорт Бориспіль та призначено розгляд справи в порядку спрощеного провадження в судовому засіданні з повідомленням (викликом) сторін на 27.02.2023, а також

- зобов`язано позивача до 27.02.2023 надати докази на підтвердження викладених у позові обставин несплати відповідачем на рахунок позивача 29 796,53 грн орендної плати за період з грудня 2021 року по лютий 2022 року згідно договору оренди нерухомого індивідуально визначеного майна, що належить до державної власності №1728 від 30.09.2015, як-то бухгалтерська довідка;

- надано відповідачу строк для подання відзиву на позові - протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення ухвали про відкриття провадження у справі, та зобов`язано відповідача, у порядку ч. 2 ст. 74 ГПК України, надати докази сплати позивачу 29 796,53 грн.

06.02.2023 через канцелярію Господарського суду Київської області від позивача надійшло клопотання про долучення до матеріалів справи бухгалтерської довідки №14-22-1 від 02.02.2023 щодо наявної у відповідача заборгованості з орендної плати.

22.02.2023, у встановлений судом строк, через канцелярію Господарського суду Київської області від відповідача надійшов відзив на позовну заяву, відповідно до якого ПрАТ МАУ просило врахувати норми постанови Кабінету Міністрів України Про деякі питання сплати орендної плати за державне майно під час карантину від 15.07.2020 №611, а також зменшити розмір штрафних санкцій на 90%.

Ухвалою Господарського суду Київської області від 27.02.2023 у справі № 911/2676/22 відкладено судове засідання на 20.03.2023 о 10:30.

07.03.2023 через канцелярію Господарського суду Київської області від позивача надійшла відповідь на відзив, згідно якої ДП Міжнародний аеропорт Бориспіль не погодилось з доводами відповідача.

Водночас, посилаючись на об`єктивні причини неможливості подання відповіді на відзив у встановлений судом строк, що пов`язані з постійним оголошенням повітряних тривог, позивач просить суд поновити відповідний строк та врахувати під час розгляду справи викладені у відзиві доводи.

З огляду на те, що вчинення стороною процесуальних дій нерозривно пов`язано зі перебігом та закіненням встановлених судом строків, враховуючи обставини введення воєнного стану на териорії України та необхідність збереження життя і здоров`я людини під час небезпеки завдання ракетних ударів суд дійшов висновку про поважність причин пропуску строку та прийняття до розгляду поданої позивачем відповіді на відзив разом з доданими до неї документами.

20.03.2023 з 09:09 до 10:41 у місті Київ оголошено сигнал повітряної тривоги, як наслідок призначене на вказану дату засідання з розгляду справи №911/2676/22 знято з розгляду, оскільки згідно розпорядження Голови Господарського суду Київської області №6-А від 19.07.2022 Про порядок дій при оголошення повітряної тривоги з урахування Указу Президента України Про введення воєнного стану в України від 24.02.2022 №64/2022 (зі змінами), відповідно до ст. 30 Кодексу цивільного захисту України, керуючись ст. 24 Закону України Про судоустрій і статус суддів з метою збереження життя, здоров`я та забезпечення безпеки відвідувачів, суддів та працівників апарату суду передбачено, зокрема, що у разі оголошення сигналу повітряна тривога судді та працівники апарату суду негайно мають залишити приміщення суду та прослідувати до найближчого укриття.

З огляду вказаного ухвалою Господарського суду Київської області від 20.03.2023 у справі №911/2676/22 судове засідання призначено на 03.04.2023.

03.04.2023 через канцелярію Господарського суду Київської області від відповідача надійшли заперечення на відповідь на відзив, які разом з доданими до них документами судом прийнято до розгляду.

Ухвалою Господарського суду Київської області від 03.04.2023, занесеною до протоколу судового засідання від 03.04.2023, у справі №911/2676/22 відкладено судове засідання на 25.04.2023.

19.04.2023 через канцелярію Господарського суду Київської області від позивача надійшли пояснення щодо заперечень відповідача.

Ухвалою Господарського суду Київської області від 25.04.2023, занесеною до протоколу судового засідання від 25.04.2023, у справі №911/2676/22 відкладено судове засідання на 23.05.2023.

23.05.2023 через канцелярію Господарського суду Київської області від відповідача надійшли доповнення до заперечень на відповідь на відзив разом з доданими до таких заперечень документами.

У судовому засіданні 23.05.2023, за результатами розгляду оголошеного клопотання про поважність причин пропуску строку для подання доказів, судом визнано такі причини поважними та прийнято до розгляду пояснення відповідача з доданими до них доказами.

Ухвалами Господарського суду Київської області від 23.05.2023 та 13.06.2023, занесеними до протоколу судового засідання від 23.05.2023 та 13.06.2023 відповідно, у справі №911/2676/22 відкладено судове засідання на 13.06.2023 та 03.07.2023.

03.07.2023 через канцелярію Господарського суду Київської області від відповідача надійшли пояснення. Вказані пояснення прийнято судом до розгляду.

Ухвалою Господарського суду Київської області від 03.07.2023, занесеною до протоколу судового засідання від 03.07.2023, у справі №911/2676/22 відкладено судове засідання на 25.07.2023.

У судовому засіданні 25.07.2023 після закінчення з`ясування обставин та перевірки їх доказами суд вийшов до нарадчої кімнати, після виходу з якої

ВСТАНОВИВ:

30.09.2015 між Регіональним відділенням Фонду державного майна України по Київській області як орендодавцем та ПрАТ МАУ як орендарем укладено договір нерухомого майна, що належить до державної власності №1728 (далі договір оренди), згідно предмету якого орендодавець передає, а орендар приймає в строкове платне користування, з метою забзепечення діяльності пасажирських перевезень, державне нерухоме майно нежитлове приміщення №252 (інв. №47578) площею 18,0 кв.м., реєстровий номер за ЄРОДВ 20572069.1435.НЛТНПД1884, яке розташоване на другому поверсі пасажирського терміналу «D» за адресою Київська обл., м. Бориспіль, Міжнародний аеропорт «Бориспіль», 08307, та перебуває на балансі ДП «Міжнародний аеропорт «Бориспіль» (далі балансоутримувач).

Згідно підписаного 30.09.2015 сторонами договору оренди акта приймання-передачі державного майна, за погодження балансоутримувача, орендодавець передав, а орендар прийняв в строкове платне користування визначене договором оренди майно.

Надалі, згідно укладених додаткових угод від 28.09.2016, 29.09.2017, 26.10.2018, 19.11.2019 до вказаного договору оренди внесено зміни щодо: продовження терміну дії договору, розміру орендної плати, назви орендодавця у зв`язку з його реорганізацією на Регіональне відділення Фонду державного майна України по Київській, Черкаській та Чернігівській областях.

Так, згідно пунктів 3.1., 3.3., 3.4. незмінюваних умов договору оренди нерухомого індивідуально визначеного майна, що належить до державної власності від 30.09.2015 №1728, укладеного 24.05.2021 між Регіональним відділенням Фонду державного майна України по Київській, Черкаській та Чернігівській областях як орендодавцем, ПрАТ МАУ як орендарем та ДП «Міжнародний аеропорт «Бориспіль» як балансоутримувавчем (далі - договір оренди в редакції від 24.05.2021) орендна плата становить суму, визначену у пункті 9 умов. Нарахування податку на додану вартість на суму орендної плати здійснюється у порядку, визначеному законодавством.

Орендар сплачує орендну плату до державного бюджету та балансоутримувачу у співвідношенні, визначеному у пункті 16 умов (або в іншому співвідношенні, визначеному законодавством), щомісяця до 15 числа, що настає за поточним місяцем оренди.

Орендар сплачує балансоутримувачу належну йому частину орендної плати разом із податком на додану вартість, нарахованим на загальну суму орендної плати.

Пунктами 7.1., 9.1., 12.1. та 16 змінюваних умов договору оренди в редакції від 24.05.2021 сторони погодили, що майно може бути використане за цільовим призначенням на розсуд орендаря, за винятком таких цільових призначень:

- заклади охорони здоров`я, клініки, лікарні, приватна медична практика, аптеки, ветеринарні клініки, лабораторії ветеринарної медицини, ветеринарні аптеки, медичні лабораторії;

- заклади харчування, кафе, бари, ресторани, які здійснюють продаж товарів підакцизної групи, торгівельні об`єкти, які здійснюють продаж товарів підакцизної групи;

- заклади харчування, їдальні, буфети, кафе, які не здійснюють продаж товарів підакцизної групи, торгівельні об`єкти, які не здійснюють продаж товарів підакцизної групи;

- пункти обміну валюти, банкомати, платіжні термінали, торговельні автомати, розміщення технічних засобів і антен операторів телекомунікацій, суб`єктів підприємницької діяльності, які надають плуги зв`язку, послуги доступу до інтернету, телекомунікації, передання сигналу мовлення, розміщення зовнішньої реклами на будівлях і спорудах, продаж книг, газет і журналів;

- інше пункт пакування багажу, надання інформаційно-консультаційних та ріелторських послуг, розміщення туристичних агентств, розміщення зони відпочинку пасажирів.

Місячна орендна плата, визначена за результатами проведення аукціону 19 840,73 грн без податку на додану вартість.

Цей договір діє до 29.09.2025 включно.

Співвідношення розподілу орендної плати станом на дату укладення договору балансоутримувачу 30% суми орендної плати; державному бюджету 70% суми орендної плати.

Копії вказаних вище договору оренди, акта приймання-передачі та додаткових договорів до договору оренди наявні в матеріалах справи.

Звертаючись до суду із позовом у даній справі, ДП Міжнародний аеропорт Бориспіль зазначено, що для сплати орендної плати за договором оренди за грудень 2021 року лютий 2022 року позивачем виставлено, а відповідачем отримано як рахунки-фактури на сплату оренди, так і акти приймання-здачі виконаних послуг, в підтвердження чого позивачем додано до матеріалів справи копії: рахунків-фактури та відповідно оформлені акти приймання-здачі виконаних послуг згідно договору.

За доводами позивача, отримання відповідачем вказаних вище рахунків за грудень 2021 року та січень 2022 року підтверджується доданими до позову копіями реєстрів виданих/отриманих оригіналів документів, тоді як акт приймання-здачі виконаних послуг за лютий 2022 року відповідачу надіслано в електронному вигляді, підписаний за допомогою ЕЦП, через ПЗ Ме.Doc, в підтвердження чого позивачем надано копію універсального документа від 20.03.2022 з відповідного програмного забезпечення.

Так, зі змісту наведеного у позовній заяві розрахунку суми основного боргу та наявних в матеріалах справи рахунків-фактури слідує, що виставлений відповідачу до сплати на користь балансоутримувача у кожному місяці орендний платіж складається з суми, що розрахована як 30% відповідного орендного платежу, визначеного у розмірі 100% згідно умов договору, та суми податку на додану вартість, нарахованого на повну суму (100%) орендного платежу, а саме:

- згідно рахунку-фактури №76/3032 від 31.12.2020 за грудень 2021 року виставлено до сплати загалом 19 840,73 грн та 3 968,15 грн ПДВ, з яких позивачем обраховано до сплати відповідачу 30% від 19 840,73 грн, що разом з усією сумою ПДВ, загалом склало 9 920,37 грн;

- згідно рахунку-фактури №76/117 від 31.01.2021 за січень 2022 року виставлено до сплати загалом 21 824,80 грн та 4 364,96 грн ПДВ, з яких позивачем обраховано до сплати відповідачу 30% від 21 824,80 грн, що разом з усією сумою ПДВ, загалом склало 10 912,40 грн;

- згідно рахунку-фактури №76/360 від 28.02.2021 за лютий 2022 року виставлено до сплати загалом 17 927,52 грн та 3 585,50 грн ПДВ, з яких позивачем обраховано до сплати відповідачу 30% від 17 927,52 грн, що разом з усією сумою ПДВ, загалом склало 8 963,76 грн.

Як зауважив позивач, в порушення умов договору оренди відповідач не виконав свої зобов`язання та не сплатив позивачу, як балансоутримувачу, 30% орендної плати з грудня 2021 року по лютий 2022 року загалом на суму 29 796,53 грн, в підтвердження чого суду надано бухгалтерську довідку №14-22-1 від 02.02.2023.

Отже, посилаючись на те, що відповідач свої грошові зобов`язання за договором оренди належним чином не виконав, позивач просить суд стягнути з відповідача, зокрема, 29 796,53 грн основного боргу.

Не погодившись із вказаними вище обставинами та заявленими вимогами, ПрАТ МАУ зазначило, що відповідне товариством є транспортним підприємством з перевезення пасажирів та використовує передане за договором майно із відповідною метою надання послуг з перевезення пасажирів, а тому на відповідача поширюється дія постанови Кабінету Міністрів України Про деякі питання сплати орендної плати за державне майно під час карантину №611 від 15.07.2020 (далі Постанова №611), згідно якої орендна плата має нараховуватись у розмірі 50% від нарахованої за договором орендної плати, враховуючи введення з 12.03.2020 по всій території України карантинних обмежень внаслідок поширення гострої респіраторної хвороби COVID-19.

В розрізі наведеного вище відповідач зазначив, що питання про нарахування орендної плати за тим же договором оренди вже було предметом розгляду у справах №910/20616/20 та №911/1397/21, рішеннями судів у яких встановлено наявність підстав для застосування 50% знижки під час нарахування ПрАТ МАУ орендної плати.

Також, за доводами відповідача, позицію стосовно необхідності застосування 50% знижки для нарахування ПрАТ МАУ орендної плати викладено у постанові Верховного Суду від 26.08.2021 у справі №910/13397/20.

З огляду на вказане, за підрахунком відповідача, заборгованість з орендної плати за відповідно заявлений період складає 14 898,27 грн.

Отже, згідно відзиву на позовну заяву ПрАТ МАУ просить врахувати норми постанови Кабінету Міністрів України Про деякі питання сплати орендної плати за державне майно під час карантину від 15.07.2020 №611.

У відповідь на відзив позивач зазначив, що положення постанови Кабінету Міністрів України Про деякі питання сплати орендної плати за державне майно під час карантину від 15.07.2020 №611 не можуть бути застосовані до спірних у даній справі правовідносин, оскільки укладений між сторонами договір оренди діє в редакції додаткової від 24.05.2021, підписаної за результатами проведеного аукціону, та умовами якої передбачено використання майна за цільовим призначенням на розсуд орендаря.

В розрізі вказаного позивач зауважив, що листом №10-1654-87 від 12.03.2021 Фонд державного майна України повідомив про неможливість застосування передбачених Постановою №611 знижок для орендаря, якому передано у користування на підставі проведеного аукціону майно за цільовим призначенням на розсуд орендаря.

Вказана позиція, за доводами позивача, також викладена у листі Фонду державного майна України №10-16-22898 від 30.09.2021, яким також надано роз`яснення, що стартова орендна плата була розрахована не за Методикою №786, яка втратила чинність, а тому не можуть бути застосовані передбачені Постановою №611 знижки.

Копії вказаних листів додано до відповіді на відзив.

Заперечуючи проти відповідних доводів позивача, ПрАТ МАУ зауважило Постанова №611 є нормативно-правовим актом, що діяв на час виникнення спірних правовіднисин, та на виконання якого Фондом державного майна України було видано наказ №672 від 26.10.2020 щодо нарахування, зокрема, за договором оренди №1728 орендної плати у розмірі 50%. Копія вказаного наказу наявна в матеріалах справи.

З огляду на вказане відповідач зазначив, що листи Фонду державного майна України №10-1654-87 від 12.03.2021, №10-16-22898 від 30.09.2021 не є нормативно-правовими актами, а тому не встановлюють жодних правових норм та носять інформативний характер, оскільки надані конкретним заявникам на поставлені ними питання.

Отже, на переконання відповідача, вказані вище листи не можуть бути належними доказами у даній справі.

Своєю чергою позивач, згідно поданих пояснень на заперечення відповідача, повторно зауважив на тому, що укладений між сторонами договір був продовжений за результатами аукціону, тоді як Законом України «Про оренду державного та комунального майна» визначено, що орендна плата визначається згідно методики лише у випадку передачі майна без проведення аукціону.

Водночас позивач наголосив, що згідно Постанови №611 знижки на період карантину надаються орендарям, яким орендну плату нараховано згідно Методики №786, тоді як Фонд державного майна України, діючи в межах передбачених законом повноважень, у листах №10-1654-87 від 12.03.2021, №10-16-22898 від 30.09.2021 надав роз`яснення щодо застосування Постанови №611.

З огляду на вказане позивач вважає, що пункти 5, 7, 9 договору оренди в редакції від 24.05.2021 виключають наявність підстав для застосування постанови Кабінету Міністрів України Про деякі питання сплати орендної плати за державне майно під час карантину від 15.07.2020 №611.

В розрізі вказаного, посилаючись на ч. 4 ст. 236 ГПК України, позивач зазначив про необхідність врахування під час розгляду спору у даній справі висновків Верховного Суду, викладених у постанові від 09.02.2022 від №921/1/21.

В заперечення наведеному відповідач зазначив, що орендоване майно розміщене в аеропорту для забезпечення діяльності відповідача у сфері пасажирських перевезень і використовується виключно для надання послуг з пасажирського перевезення, тоді як визначена договором можливість використання за будь-яким призначенням не свідчить про те, що таке майно використовується орендарем для інших цілей, аніж було передбачено договором оренди до внесення змін згідно угоди за результатами аукціону.

Відповідач зауважив, що доказів, які б свідчили про використання майна за іншим цільовим призначенням, позивачем не надано.

Також, на думку відповідача, втрата чинності Методики №786 не повинна впливати на передбачені Поставною №611 пільги, оскільки така ситуація є дискримінаційною по відношенню до орендаря.

З`ясувавши обставини справи та дослідивши подані докази, заслухавши пояснення представників сторін, які відповідають викладеними у письмових заявах доводам, суд дійшов таких висновків.

Приписами ч. 1 ст. 173, ч.ч. 1, 3, 6 ст. 283 Господарського кодексу України встановлено, господарським визнається зобов`язання, що виникає між суб`єктом господарювання та іншим учасником (учасниками) відносин у сфері господарювання з підстав, передбачених цим Кодексом, в силу якого один суб`єкт (зобов`язана сторона, у тому числі боржник) зобов`язаний вчинити певну дію господарського чи управлінсько-господарського характеру на користь іншого суб`єкта (виконати роботу, передати майно, сплатити гроші, надати інформацію тощо), або утриматися від певних дій, а інший суб`єкт (управнена сторона, у тому числі кредитор) має право вимагати від зобов`язаної сторони виконання її обов`язку.

За договором оренди одна сторона (орендодавець) передає другій стороні (орендареві) за плату на певний строк у володіння та користування майно для здійснення господарської діяльності.

Об`єктом оренди можуть бути:

- державні та комунальні підприємства або їх структурні підрозділи як єдині майнові комплекси, тобто господарські об`єкти із завершеним циклом виробництва продукції (робіт, послуг), відокремленою земельною ділянкою, на якій розміщений об`єкт, та автономними інженерними комунікаціями і системою енергопостачання;

- нерухоме майно (будівлі, споруди, приміщення);

- інше окреме індивідуально визначене майно виробничо-технічного призначення, що належить суб`єктам господарювання.

До відносин оренди застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом.

У відповідності до приписів ч. ч. 1, 5 ст. 762, ст. 629 ЦК України за користування майном з наймача справляється плата, розмір якої встановлюється договором найму.

Плата за користування майном вноситься щомісячно, якщо інше не встановлено договором.

Договір є обов`язковим для виконання.

З огляду вказаного суд дійшов висновку, що підписання договору оренди сторонами, у тому числі і відповідачем та користування ним у грудні 2021 року лютому 2022 року переданим у користування майном в силу законодавчих приписів і договірних положень, зокрема пункту 3.3. незмінюваних умов та пункту 16 змінюваних умов договору оренди в редакції від 24.05.2021 породжує для відповідача обов`язок по сплаті позивачу, як балансоутримувачу, 30% орендної плати у погоджені строки, а саме до 15-го числа, включно, кожного місяця, наступного за кожним із місяців: грудень 2021 року лютий 2022 року.

Стосовно ж розміру необхідної до внесення відповідачем у жовтні 2021 року лютому 2022 року орендної плати слід зазначити таке.

Згідно з ч. 7 ст. 193 ГК України, що кореспондує з приписами статей 525, 526 ЦК України, суб`єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов`язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов`язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться.

Не допускаються одностороння відмова від виконання зобов`язань, крім випадків, передбачених законом, а також відмова від виконання або відстрочка виконання з мотиву, що зобов`язання другої сторони за іншим договором не було виконано належним чином.

Пунктом 14 Прикінцевих та перехідних положень Цивільного кодексу України установлено, що з моменту встановлення карантину, введеного постановою Кабінету Міністрів України Про запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2 від 11.03.2020 №211 (із наступними змінами і доповненнями), і до його відміни (скасування) в установленому законом порядку, плата за користування нерухомим майном (його частиною) підлягає зменшенню за вимогою наймача, який здійснює підприємницьку діяльність з використанням цього майна, впродовж усього часу, коли майно не могло використовуватися в підприємницькій діяльності наймача в повному обсязі через запроваджені обмеження та (або) заборони.

Пунктами 1, 2 постанови Кабінету Міністрів України №611 від 15.07.2020 Про деякі питання сплати орендної плати за державне майно під час карантину передбачено, що на період дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2:

1) звільняються від орендної плати орендарі за переліком згідно з додатком 1;

2) нарахування орендної плати за користування нерухомим державним майном, розрахованої відповідно до Методики розрахунку орендної плати за державне майно та пропорції її розподілу, затвердженої постановою Кабінету Міністрів України від 04.10.1995 №786, здійснюється у розмірі:

50 відсотків суми нарахованої орендної плати для орендарів за переліком згідно з додатком 2;

25 відсотків суми нарахованої орендної плати для орендарів за переліком згідно з додатком 3.

Орендодавцям державного майна забезпечити нарахування орендної плати орендарям згідно з пунктом 1 цієї постанови починаючи з дати встановлення карантину.

Згідно пункту 1 додатку №2 до вказаної вище постанови №611 - "Перелік орендарів, для яких нарахування орендної плати за користування нерухомим державним майном здійснюється у розмірі 50 відсотків", до цього переліку включено, зокрема, орендарів, які використовують нерухоме державне майно для розміщення: транспортних підприємств з перевезення пасажирів та офісних приміщень (зокрема в аеропортах).

Постановою Кабінету Міністрів України від 11.03.2020 №211 Про запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2 (з подальшими змінами та доповненнями) з 12.03.2020 на усій території України запроваджено карантин, який неодноразово продовжено відповідними постановами Кабінету Міністрів України Кабінету Міністрів України та не припинено станом на момент виникнення спірних правовідносин (період користування відповідачем державним майном) грудень 2021 року лютий 2022 року.

З огляду на вказане вище, враховуючи специфіку господарської діяльності відповідача транспортне підприємство, яка безпосередньо впливає і на мету використання переданого за договором оренди майна забезпечення діяльності з пасажирських перевезень, у тому числі шляхом розміщення офісу такого транспортного підприємства, суд дійшов висновку про наявність у відповідача під час спірного періоду користування майном права на зниження орендної плати на 50 відсотків згідно пункту 1 додатку №2 до постанови Кабінету Міністрів України №611 від 15.07.2020 Про деякі питання сплати орендної плати за державне майно під час карантину.

В розрізі вказаного вище судом враховано, що постанова Кабінету Міністрів України Про деякі питання сплати орендної плати за державне майно під час дії карантину №611 від 15.07.2020 не встановлює будь-якої процедури надання передбачених нею звільнень і знижок, у тому числі не передбачає необхідності отримання погоджень або укладення додаткових угод про внесення змін до договору оренди, а нарахування орендної плати орендарям у розмірах, передбачених пунктом 1 такої постанови, є державним регулюванням плати та виникає автоматично, в силу прямої норми закону і не потребує документального переоформлення орендних правовідносин шляхом внесення змін у договір.

Схожі висновки викладено у постановах Верховного Суду від 09.12.2021 у справі №911/354/21, від 21.09.2021 у справі №910/13158/20 та від 26.08.2021 у справі №910/13397/20.

Також судом взято до уваги те, що:

- пложеннями відповідної Постанови №611 зміни до договорів оренди не вносяться, а лише тимчасово на період дії карантину, здійснюється державне регулювання плати, зокрема шляхом її зменшення, що не є тотожним зміні розміру орендної плати, методика розрахунку та визначення якої залишилась незмінною;

- положення як самої Постанови №611, так і додатків до неї не містять жодних конкретизацій та або посилань на виключність здійснення орендарем такої господарської діяльності як пасажирські перевезення, як умови отримання знижки на орендну плату;

- згідно спірних у даній справі правовідносин у користування відповідачу, з метою здійснення діяльності з пасажирських перевезень, передано саме нерухоме майно, що належить до державної власності, тоді як згідно наведених вище висновків право на зменшення орендної плати (або звільнення від її сплати) орендарі відповідної категорії отримують автоматично, за умови відповідності критеріям, прямо визначеним Постановою №611 та не залежно від того, чи припинили такі орендарі свою діяльність у орендованому майні внаслідок запровадження карантину.

З огляду вказаного судом визнаються неспроможними доводи позивача про неможливість застосування передбаченої Постановою №611 знижки з огляду на дію договору оренди, за результатами проведеного аукціону, в редакції від 24.05.2021 та визначення ним права орендаря користуватися майном на свій розсуд, позаяк пункт 7.1 змінюваних умов такого договору, попри наявність права орендаря на його розсуд використовувати майно, передбачає обмеження, що, враховуючи специфіку господарської діяльності відповідача, звужують мету такого використання лише до тієї, з якою власне майно і передавалось у користування ПрАТ МАУ у 2015 році.

Так, висновуючи вказане, судом враховано, що характеристика майна та його ідентифікуючі дані при укладенні 24.05.2021 договору за результатами проведеного аукціону не змінились, тобто у користуванні відповідача залишилось те ж саме майно, яке і надавалось першочергово для забезпечення діяльності пасажирських перевезень.

Також не впливає на право орендаря отримати передбачену Постановою №611 знижку і втрата на момент виникнення спірних правовідносин чинності Методики розрахунку орендної плати за державне майно та пропорції її розподілу, затвердженої постановою Кабінету Міністрів України від 04.10.1995 №786, оскільки вказівка у Постанові №611 на таку методику не є умовою застосування знижок, а лише ідентифікує оренду плату як базу, від якої слід обраховувати знижку.

До того ж невнесення змін до Постанови №611 на час втрати чинності Методикою №786 жодним чином не впливає на чинність власне самої постанови на необхідності її застосування до тих орендарів, які відповідають її критеріям, визначеним у додатках да такої постанови.

Водночас суду також не надано доказів втрати чинності на момент спірних правовідносин і наказу Фонду державного майна України №672 від 26.10.2020 щодо нарахування, зокрема, за договором оренди №1728 орендної плати у розмірі 50%.

Стосовно наведеного і обставин діяльності відповідача у орендованому майні та, відповідно, ціль і мету його використання суд висновує, що зміст послуг з обслуговування пасажирів в приміщенні аеропорту в терміналі Д, зважаючи на діяльність самого аеропорту "Бориспіль" (наземне обслуговування пасажирів), не може бути відмінним від цілі використання майна та, як наслідок, підпадає під дію положень пункту 1 додатку 2 Постанови №611, яка була розроблена саме з метою надання державою підтримки орендарям державного майна під час дії карантину, а будь-яка державна підтримка, у тому числі і державна підтримка орендарів державного майна, має ґрунтуватися, зокрема, на принципах справедливості, розумності, передбачуваності, та, відповідно, суб`єкти, яким вона надається, повинні мати рівні можливості для її отримання та не піддаватися невиправданим обмеженням у отриманні такої державної підтримки.

Так, згідно вимог принципу правової визначеності правозастосовчий орган у випадку неточності, недостатньої чіткості, суперечливості норм позитивного права має тлумачити норму на користь невладного суб`єкта (якщо однією зі сторін спору є представник держави або органу місцевого самоврядування), адже якщо держава нездатна забезпечити видання зрозумілих правил, то саме вона і повинна розплачуватися за свої прорахунки. Це так зване правило пріоритету норми за найбільш сприятливим для особи тлумаченням.

В умовах триваючого карантину та суттєвого зниження пасажиропотоку в аеропортах, існуючі обмеження, ставлять орендарів у складне фінансове становище, тож цілком виправданим є встановлення на час дії карантину знижки зі сплати орендної плати за державне майно, зокрема для орендарів, що орендують приміщення в аеропортах.

Схожі висновки викладено у постановах Верховного Суду від 22.11.2022 у справі №911/654/21, від 07.06.2022 у справі №922/1010/21, від 21.12.2021 у справі №911/354/21.

За таких обставин суд відхиляє:

- доводи позивача як про неможливість застосування до спірних у даній справі правовідносин положень Постанови №611, так і невідповідність відповідача передбаченим Постановою №611 критеріям і, як наслідок, необхідність врахування під час розгляду спору у даній справі висновків Верховного Суду, викладених у постанові від 09.02.2022 від №921/1/21, у порядку ч. 4 ст. 236 ГПК України;

- посилання позивача на листи Фонду державного майна України №10-1654-87 від 12.03.2021, №10-16-22898 від 30.09.2021, які не є нормативно-правовими актами та носять інформативний характер для осіб, що не є сторонами даної справи.

Отже, враховуючи встановлені судом вище обставини та зроблені судом висновки щодо необхідності зменшення відповідачу орендної плати на 50% згідно додатку 2 до Постанови №611, суд дійшов висновку, що належною до нарахування та сплати відповідачем на користь позивача, як балансоутримувача, є орендна плата в розмірі 30% від орендного платежу, визначеного у розмірі 100% згідно умов договору із зменшенням такого платежу на 50%, з урахуванням 100% суми податку на додану вартість, нарахованого на відповідно зменшену суму орендного платежу, а саме:

- згідно рахунку-фактури №76/3032 від 31.12.2020 за грудень 2021 року 4 960,19 грн з ПДВ

- згідно рахунку-фактури №76/1173 від 31.01.2021 за січень 2022 року 5 456,20 грн з ПДВ

- згідно рахунку-фактури №76/360 від 28.02.2021 за лютий 2022 року 4 481,88 грн з ПДВ, що загалом складає 14 898,27 грн.

В розрізі вказаного судом враховано відповідність пункту 3.4. незмінюваних умов договору оренди в редакції від 24.05.2021 нарахування до сплати позивачу 100% суми податку на додану вартість та включення її в орендний платіж.

Враховуючи відсутність доказів внесення відповідачем орендної плати за вказані місяці у відповідно визначному розмірі, суд дійшов висновку, що арифметично правильна сума боргу відповідача перед позивачем складає 14 898,27 грн.

Беручи до уваги наведене, оскільки станом на день прийняття рішення відповідач орендну плату позивачу сплатив частково, а також враховуючи встановлений судом арифметично привальний розмір боргу, суд дійшов висновку, що вимога позивача про стягнення з відповідача 29 796,53 грн основного боргу підлягає задоволенню, як така що доведена позивачем належними доказами та не спростована у встановленому порядку відповідачем, частково у розмірі 14 898,27 грн.

У зв`язку з неналежним виконанням орендарем своїх грошових зобов`язань за договором оренди із внесення орендної плати орендодавцю та порушенням строків виконання відповідного грошового обов`язку, позивач просить суд стягнути з відповідача:

- 9 048,05 грн пені, 724,66 грн 3% річних, 6 072,79 грн інфляційних втрат, нарахованих:

з 16.01.2022 по 06.12.2022 на 9 920,37 грн боргу за грудень 2021 року згідно рахунка №76/3032 від 31.12.2020;

з 16.02.2022 по 06.12.2022 на 10 912,40 грн боргу за січень 2022 року згідно рахунка №76/117 від 31.01.2021;

з 16.03.2022 по 06.12.2022 на 8 963,76 грн боргу за лютий 2022 року згідно рахунка №76/360 від 28.02.2021.

Не погоджуючись із вказаними нарахуваннями, відповідач зазначив про необхідність їх перерахунку у зв`язку зі зменшенням суми основного боргу на 50%.

Водночас, за доводами відповідача, існують обставини, що є підставами для зменшення штрафних санкцій та полягають у такому.

Як зауважив відповідач, внаслідок обставин, на які авіакомпанія не мала і не має впливу направлені на боротьбу з коронавірусом заходи та введення з 24.02.2022 по всій території України воєнного стану, значно скоротилося, надалі, повністю припинилося виконання рейсів основного джерела прибутку авіакомпаній.

З огляду на вказане відповідач зазначив про понесення значних збитків, як наслідок наявність складного фінансового становища, що є підставою для зменшення штрафних санкцій, оскільки справа не містить доказів понесення позивачем збитків, внаслідок прострочення відповідача.

Отже, відповідач вважає, що стягнення штрафних (фінансових) санкцій за прострочення виконання зобов`язань за договором є надмірним заходом фінансового впливу та їх розмір не відповідає фактичним обставинам виникнення прострочення і ступеню вини МАУ у такому простроченні, тоді як судом може бути враховано результати господарської діяльності авіакомпанії та вплив на неї непереборних обставин.

Вказані доводи відповідач підтвердив доданою до відзиву копією звіту про фінансові результати за 9 місяців 2022 року.

Своєю чергою позивач зауважив на тому, що він також зазнав і продовжує зазнавати фінансових втрат як через запровадження коронавірусних заходів, так і через введення воєнного стану в країні. До відповіді на відзив додано копію звіту ДП Міжнародний аеропорт Бориспіль про фінансові результати за 9 місяців 2022 року.

Водночас, за доводами позивача, заборгованість за поданим позовом виникла за період до початку повномасштабного вторгнення Російської Федерації на територію України, тоді як на сайті МАУ зазначено про надання послуг з вантажних перевезень на час пандемії COVID-19 та успішну реалізацію у 2022 році проектів за межами України, що спростовує доводи відповідача про відсутність прибутку у 2022 році.

Отже, на переконання позивача, відповідач безпідставно вважає, що має право на зменшення штрафних санкцій, оскільки доказів існування виняткових обставин не надано, відповідач взагалі не сплатив заборгованість за спірний період.

Згідно додаткових пояснень відповідач зазначив, що після введення воєнного стану на території України Торгово-промислова палата України прийняла рішення про спрощення процедури засвідчення форс-мажорних обставин та листом №2024/02.0-7.1 від 28.02.2022 підтвердила, що військова агресія Російської Федерації проти України є форс-мажорними обставинами, відтак внаслідок повномасштабного вторгнення повітряний простір України було закрито і ПрАТ МАУ припинило свою діяльність, а зазначені обставини призвели до неможливості виконувати свої фінансові зобов`язання за укладеними договорами.

До того ж відповідач зазначив, що компанія виконує мобілізаційні замовлення від ДК «Укроборонпром», ДК «Укрспецекспорт», а працівники доєднались до лав ЗСУ та займаються волонтерством.

Крім наведеного неможливість виконання будь-яких видаткових операцій по своїх рахунках та, відповідно, сплатити борг у даній справі відповідач мотивує тим, що в межах виконавчого провадження з примусового виконання рішення у справі №910/11670/21 постановою від 01.02.2023 накладено арешт на все майно та кошти компанії.

В підтвердження вказаного відповідачем надано копії матеріалів вказаного виконавчого провадження та довідок АТ «Таскомбанк» від 20.04.2023 №439/507 та АТ «Райффайзен Банк» від 11.04.2023 №В6/19-3959.

Відповідно до ст. ст. 610-612, 625 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

У разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема, сплата неустойки.

Боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також 3% річних від суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Приписами статей 230, 232 ГК України встановлено, що штрафними санкціями у цьому Кодексі визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов`язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов`язання.

Нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання зобов`язання, якщо інше не встановлено законом або договором, припиняється через шість місяців від дня, коли зобов`язання мало бути виконано.

Згідно пункту 3.8 незмінюваних умов та пункту 16 змінюваних умов договору оренди в редакції від 24.05.2021 на суму заборгованості орендаря із сплати орендної плати нараховується пеня в розмірі подвійної облікової ставки НБУ на дату нарахування пені від суми заборгованості за кожний день прострочення перерахування орендної плати.

Враховуючи вказані законодавчі приписи та обставини необхідності зменшення відповідачу орендної плати, суд дійшов висновку, що позивачем здійснено нарахування сум пені, 3% річних та інфляційних втрат на суми, по сплаті яких відповідач не вважався таким, що прострочив грошове зобов`язання.

Також, враховуючи встановлений договором момент виникнення у відповідача обов`язку по внесенню орендної плати, оскільки більш тривалого строку нарахування пені, ніж це встановлено ч. 6 ст. 232 ГК України, умовами договору оренди в редакції від 24.05.2021 не передбачено, суд дійшов висновку, що право нарахування пені за порушення строків сплати грошового зобов`язання у позивача припинилось:

- 16.07.2022 за рахунком №76/3032 від 31.12.2020;

- 16.08.2022 за рахунком №76/117 від 31.01.2021;

- 16.09.2022 за рахунком №76/360 від 28.02.2021, тоді як позивач здійснив нарахування пені за вказаними рахунками поза межами встановленого ч. 6 ст. 232 ГК України строку нарахування неустойки.

Отже, суд здійснював обрахунок відповідно заявлених до стягнення сум в межах вказаних позивачем періодів, з урахуванням відповідно встановлених обставин справи:

- пені:

з 16.01.2022 по 16.07.2022 на 4 960,19 грн боргу за грудень 2021 року згідно рахунка №76/3032 від 31.12.2020;

з 16.02.2022 по 16.08.2022 на 5 456,20 грн боргу за січень 2022 року згідно рахунка №76/117 від 31.01.2021;

з 16.03.2022 по 16.09.2022 на 4 481,88 грн боргу за лютий 2022 року згідно рахунка №76/360 від 28.02.2021;

- 3% річних та інфляційних втрат:

з 16.01.2022 по 06.12.2022 на 4 960,19 грн боргу за грудень 2021 року згідно рахунка №76/3032 від 31.12.2020;

з 16.02.2022 по 06.12.2022 на 5 456,20 грн боргу за січень 2022 року згідно рахунка №76/117 від 31.01.2021;

з 16.03.2022 по 06.12.2022 на 4 481,88 грн боргу за лютий 2022 року згідно рахунка №76/360 від 28.02.2021.

Оскільки арифметично правильний розмір пені, 3% річних та інфляційних втрат, обрахований судом, з урахуванням законодавчих приписів та обставин справи, складає 2 397,95 грн, 363,33 грн та 3 161,94 грн відповідно, вимоги позивавча про стягнення з відповідача 9 048,05 грн пені, 724,66 грн 3% річних, 6 072,79 грн інфляційних втрат є частково обгрунтованим у обрахованих судом розмірах:

- 2 397,95 грн пені;

- 363,33 грн 3% річних;

- 3 161,94 грн інфляційних втрат.

Стосовно ж посилань відповідача на наявність обставин непереборної сили, що настали у зв`язку з введенням 24.02.2022 воєнного стану в Україні слід зазначити таке.

Приписами статті 617 ЦК України передбачено, що особа, яка порушила зобов`язання, звільняється від відповідальності за порушення зобов`язання, якщо вона доведе, що це порушення сталося внаслідок випадку або непереборної сили.

Не вважається випадком, зокрема, недодержання своїх обов`язків контрагентом боржника, відсутність на ринку товарів, потрібних для виконання зобов`язання, відсутність у боржника необхідних коштів.

Частина ж 2 статті 218 ГК України презюмує, що учасник господарських відносин відповідає за невиконання або неналежне виконання господарського зобов`язання чи порушення правил здійснення господарської діяльності, якщо не доведе, що ним вжито усіх залежних від нього заходів для недопущення господарського правопорушення. У разі якщо інше не передбачено законом або договором, суб`єкт господарювання за порушення господарського зобов`язання несе господарсько-правову відповідальність, якщо не доведе, що належне виконання зобов`язання виявилося неможливим внаслідок дії непереборної сили, тобто надзвичайних і невідворотних обставин за даних умов здійснення господарської діяльності. Не вважаються такими обставинами, зокрема, порушення зобов`язань контрагентами правопорушника, відсутність на ринку потрібних для виконання зобов`язання товарів, відсутність у боржника необхідних коштів.

Так, під надзвичайними можуть розумітися такі обставини, настання яких добросовісний та розумний учасник правовідносин не міг очікувати та передбачити при прояві ним достатнього ступеня обачливості, тоді як за загальним правилом, неможливість виконати зобов`язання внаслідок дії обставин непереборної сили відповідно до вимог законодавства є підставою для звільнення від відповідальності за порушення зобов`язання, тобто можливе звільнення від відповідальності за невиконання, а не від виконання в цілому.

Оскільки форс-мажор не є підставою для звільнення від виконання зобов`язань, стороною договору має бути підтверджено не стільки настання обставин непереборної сили, скільки їхня здатність впливати на реальну можливість виконання зобов`язання.

В будь-якому разі сторона зобов`язання, яка його не виконує, повинна довести, що в кожному окремому випадку саме ці конкретні обставини мали непереборний характер саме для цієї конкретної особи та виконання нею відповідного обов`язку, а кожен такий випадок має оцінюватись судом незалежно від наявності засвідчених компетентним органом обставин непереборної сили.

Поряд з тим неповідомлення або несвоєчасне повідомлення про форс-мажорні обставини позбавляє сторону, яка порушила цей обов`язок, права посилатися на ці обставини як на підставу звільнення від відповідальності, якщо це передбачено договором (втрата стороною права посилання на форс-мажор), тобто, про те, що сторона позбавляється права посилатися на форс-мажорні обставини через несвоєчасне повідомлення, має бути прямо зазначено в договорі.

Подібний висновки викладено у постановах Верховного Суду від 22.06.2022 у справі №904/5328/21, від 31.08.2022 у cправі №910/15264/21 та від 23.03.2023 у справі №920/505/22.

Зі змісту умов договору оренди в редакції від 24.05.2021 слідує, що ним не передбачено втрати стороною права посилатися на форс-мажор у разі неповідомлення або несвоєчасне повідомлення іншої сторони про обставини непереборної сили.

Приписами ст. ст. 73, 74 ГПК України унормовано, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Однак відповідачем доказово не підтверджено та не доведено, що обставини повномасштабної збройної агресії РФ проти України та введення воєнного стану мали непереборний характер для відповідача саме при виконанні ним грошових зобов`язань за договором оренди, строк яких частково (грудень 2021 року, січень 2022 року) сплив до настання таких обставин.

Посилання ж відповідача на його скрутне фінансове становище та арешт коштів на банківських рахунках судом відхиляються, оскільки з огляду ст. 617 ЦК України та ст. 218 ГК України, не вважається обставинами непереборної сили і відсутність у боржника необхідних коштів.

За таких обставин суд дійшов висновку про відсутність підстав для звільнення ПрАТ МАУ від відповідальності у вигляді сплати пені.

Стосовно клопотання відповідача про зменшення розміру штрафних санкцій на 90% слід зазначити таке.

Відповідно до ч. 1 ст. 233 ГК України у разі якщо належні до сплати штрафні санкції надмірно великі порівняно із збитками кредитора, суд має право зменшити розмір санкцій. При цьому повинно бути взято до уваги: ступінь виконання зобов`язання боржником; майновий стан сторін, які беруть участь у зобов`язанні; не лише майнові, але й інші інтереси сторін, що заслуговують на увагу.

Частиною 3 ст. 551 ЦК України встановлено, що розмір неустойки може бути зменшений за рішенням суду, якщо він значно перевищує розмір збитків, та за наявності інших обставин, які мають істотне значення.

Так, при застосуванні частини третьої статті 551 ЦК України та статті 233 ГК України приймається до уваги, що поняття "значно" та "надмірно" є оціночними конкретизуються судом у кожному конкретному випадку, відтак вирішуючи питання про зменшення розміру неустойки (штрафу, пені), яка підлягає стягненню зі сторони, що порушила зобов`язання, суд повинен об`єктивно оцінити, чи є даний випадок винятковим, виходячи з інтересів сторін, які заслуговують на увагу, ступеню виконання зобов`язання, причини (причин) неналежного виконання або невиконання зобов`язання, незначності прострочення виконання, наслідків порушення зобов`язання, невідповідності розміру стягуваної неустойки (штрафу, пені) таким наслідкам, поведінки винної сторони (в тому числі вжиття чи невжиття нею заходів до виконання зобов`язання, негайне добровільне усунення нею порушення та його наслідків) тощо.

Зменшення розміру заявленої до стягнення неустойки є правом суду, а за відсутності у законі переліку таких виняткових обставин, господарський суд, оцінивши надані сторонами докази та обставини справи у їх сукупності, на власний розсуд вирішує питання про наявність або відсутність у кожному конкретному випадку обставин, за яких можливе зменшення неустойки.

Встановлення таких обставин вимагає надання оцінки поданим учасниками справи доказам та обставинам, якими учасники справи обґрунтовують наявність підстав для зменшення штрафних санкцій, так і заперечення інших учасників щодо такого зменшення. Обов`язок доведення існування обставин, які можуть бути підставою для зменшення розміру заявленої до стягнення суми пені, покладається на особу, яка заявляє відповідне клопотання.

Отже, питання про зменшення розміру штрафних санкцій суд вирішує на підставі аналізу конкретної ситуації, тобто сукупності з`ясованих ним обставин, що свідчать про наявність підстав для вчинення зазначеної дії.

Однак відповідач не довів у порядку ст. ст. 73, 74 ГПК України належними доказами існування виняткових обставин, за наявності яких можливе зменшення необхідних до стягнення сум пені, тоді як посилання відповідача на нявність збитків від ведення господарської діяльності та арешт коштів на банківських рахунках судом відхиляються, позаяк введення воєнного стану на території України не означає, що відповідач не може здійснювати господарську діяльність та набувати кошти.

Так, відповідач доказово не підтвердив обставин повного припинення ним господарської діяльності, внаслідок відсутності доступу до майна як у період карантину, так і в період воєнного стану, як і не надав відповідач доказів на підтвердження того, що товариство зупинило роботу у зв`язку з воєнним станом, що всі працівники (чи їх частина), керівник підприємства, інші посадові особи мобілізовані та перебувають у складі Збройних Сил України, тимчасово не виконують професійні обов`язки у зв`язку з воєнними діями, все або частина складу рухомого майна підприємства задіяні під час тих чи інших заходів, що б перешкоджало суб`єкту господарювання здійснювати підприємницьку діяльність під час введеного воєнного стану.

Зокрема відповідачем не доведено наявність обґрунтованих причинно-наслідкових зв`язків між введенням 24.02.2022 в Україні воєнного стану та неможливістю виконання своїх зобов`язань за договором оренди, тоді як посилання на фінансові труднощі не звільняє його від відповідальності за невиконання грошового зобов`язання, оскільки відповідач, здійснюючи господарську діяльність, однією зі складових якої є укладення господарських договорів, має передбачити пов`язані із цим ризики, в тому числі можливість несвоєчасного виконання зобов`язань та наступне понесення витрат у вигляді сплати неустойки.

З огляду на вказане та те, що під час війни сторони знаходиться у рівних умовах ведення бізнесу та несуть тягар наслідків збройної агресії Російської Федерації, судом визнаються неспроможними доводи відповідача про те, що позивач не поніс жодних збитків від прострочення відповідачем грошового зобов`язання.

Отже, доводи відповідача про наявність виняткових обставин для зменшення штрафних санкцій є необґрунтованими та непідтвердженими, а тому, з метою дотримання балансу інтересів сторін, враховуючи незначний арифметично обгрунтований розмір сум пені, суд дійшов висновку про відсутність підстав для зменшення відповідних штрафних санкцій, у зв`язку з чим відповідне клопотання відповідача задоволенню не підлягає.

В розрізі вказаного вище судом враховано, що зобов`язання зі сплати інфляційних втрат та трьох процентів річних є акцесорним, додатковим до основного, залежить від основного зобов`язання і поділяє його долю, тобто такі нарахування входять до складу грошового зобов`язання і не є штрафними санкціями, як наслідок судом не досліджувалось при прийнятті рішення у зазначеній справі як питання часткового звільнення, з 24.02.2022 відповідача від сплати сум 3% річних та інфляційних втрат внаслідок обставин непереборної сили, так і питання зменшення сум 3% річних та інфляційних втрат.

За таких обставин, враховуючи встановлення арифметично правильних сум заявлених позивачем до стягнення пені, 3% річних та інфляційних втрат, суд дійшов висновку про часткове задоволення цих вимог, відповідно, у сумах:

- 2 397,95 грн пені;

- 363,33 грн 3% річних;

- 3 161,94 грн інфляційних втрат.

Витрати позивача по сплаті судового збору, у відповідності до ст. 129 ГПК України, покладаються судом на сторін, позивача та відповідача, пропорційно задоволеним вимогам.

Керуючись ст. 124 Конституції України, ст. ст. 233, 238, 240 Господарського процесуального кодексу України, суд

УХВАЛИВ:

1. Позовні вимоги задовольнити частково.

2. Стягнути з Приватного акціонерного товариства Авіакомпанія Міжнародні авіалінії України (вул. Лисенка, 4, м. Київ, 01030, ідентифікаційний код 14348681) на користь Державного підприємства Міжнародний аеропорт Бориспіль (08300, Київська обл., Бориспільський р-н, с. Гора, вул. Бориспіль-7, ідентифікаційний код 20572069):

- 14 898 (чотирнадцять тисяч вісімсот дев`яносто вісім) грн 27 коп. основного боргу;

- 2 397 (дві тисячі триста дев`яносто сім) грн 95 коп. пені;

- 362 (триста шістдесят дві) грн 33 коп. 3% річних;

- 3 161 (три тисячі сто шістдесят одну) грн 94 коп. інфляційних втрат;

- 1 122 (одну тисячу сто двадцять дві) грн 90 коп. судового збору.

3. У задоволенні решти позовних вимог відмовити.

4. Видати наказ після набрання рішенням законної сили.

Рішення господарського суду набирає законної сили в порядку статті 241 Господарського процесуального кодексу України та може бути оскаржене у апеляційному порядку до Північного апеляційного господарського суду в порядку та строки, визначені статтями 254, 256 Господарського процесуального кодексу України.

Повне рішення складено 18.12.2023.

Суддя В.А. Ярема