ЗАХІДНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
_________________________________________________________________________________________________________
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"07" грудня 2023 р. Справа №914/2825/23

Західний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючої судді Орищин Г.В.,

суддів Галушко Н.А.,

Желіка М.Б.

секретар судового засідання Костерева О.А.

розглянув апеляційну скаргу Приватного підприємства «Антисептик» від 30.10.2023

на ухвалу Господарського суду Львівської області від 19.10.2023 (повний текст ухвали складено 19.10.2023, суддя Стороженко О.Ф)

у справі № 914/2825/23

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «РС Плюс»

до відповідача Приватного підприємства «Антисептик»

про стягнення грошових коштів у загальній сумі 3148164,59 грн (за договором №1806-01 від 18.06.2020)

за участю представників:

від позивача Медвідь А.Б. (в залі суду)

від відповідача Герасимчук С.С. (в режимі ВКЗ)

Потьомкіна М.В. (в залі суду)

20 вересня 2023 Товариство з обмеженою відповідальністю «РС Плюс» звернулося до Господарського суду Львівської області з позовом про стягнення з Приватного підприємства «Антисептик» 3148164,59 грн., в тому числі 1545280,74 грн. основного боргу, 1082899,18 грн. пені, 292318,36 грн. інфляційних втрат та 227666,31 грн. 10 % річних, покликаючись на неналежне виконання відповідачем взятих на себе за договором купівлі-продажу обладнання системи охоронно-пожежної сигналізації № 1806-01 зобов`язань в частині здійснення вчасної та повної оплати вартості отриманого товару.

Цього ж дня, 20.09.2023 позивач подав до суду заяву про забезпечення позову у даній справі, покликаючись на те, що відповідач протягом тривалого часу ухиляється від сплати заборгованості, згідно витягу з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань статутний капітал відповідача становить лише 100 грн., що жодним чином не забезпечує можливості сплатити боргові зобов`язання. Разом з тим у відповідача відсутні зареєстровані на нього об`єкти нерухомості та автотранспорту, водночас, відкриті джерела не містять, а позивач не володіє жодною інформацією щодо наявності грошових коштів на рахунках відповідача. З огляду на розмірг заборгованості та вказані обставини, у позивача наявні обґрунтовані побоювання, що після отримання позовної заяви або впродовж судового розгляду даної справи відповідачем можуть бути здійснені дії, спрямовані на виведення грошових коштів зі своїх рахунків та/або відчуження будь-якого іншого майна, що належить відповідачу на праві власності, з метою ухилення відповідача від можливого обов`язку виплати боргу позивачу на підставі рішення суду.

Ухвалою Господарського суду Львівської області від 19.10.2023, відкладено розгляд клопотання відповідача про приєднання до матеріалів справи заяв свідків; відмовлено в задоволенні клопотання відповідача про передачу справи за підсудністю до Господарського суду Дніпропетровської області, заяву позивача про забезпечення позову задоволено частково; застосовано заходи забезпечення позову: накладено, в межах суми 1545280,74грн, арешт на усі грошові кошти, що належать Приватному підприємству «Антисептик» та наявні на усіх його рахунках (у банківських та інших фінансових установах); накладено, у межах суми 1545280,74грн, арешт на усе рухоме і нерухоме майно, що належить Приватному підприємству «Антисептик»; стягувачем за даною ухвалою є Товариство з обмеженою відповідальністю «РС Плюс», оскільки суд визнав припущення позивача, викладені у заяві про забезпечення позову, обґрунтованими.

Не погодившись з постановленою місцевим господарським судом ухвалою, Приватне підприємство (далі ПП) «Антисептик» оскаржило її в апеляційному порядку, покликаючись на такі підстави для її скасування:

- на переконання апелянта судом порушено правила територіальної юрисдикції, оскільки даний позов та заява про забезпечення позову підлягають розгляду Господарським судом Дніпропетровської області за місцезнаходженням відповідача;

- апелянт стверджує, що при постановленні вказаної ухвали судом першої інстанції було допущено ряд процесуальних помилок, а саме здійснено розгляд заяви про забезпечення позову по суті на підставі доказів, які не були додані позивачем до цієї заяви, за відсутності розгляду заяви відповідача про надіслання даної справи за підсудністю до господарського суду Дніпропетровської області та без розгляду заяви свідків;

- відповідач вважає, що судом першої інстанції, в межах наявних у нього повноважень, не досліджено наявність в матеріалах справи належних та допустимих, в розумінні ст. 77-76 ГПК України, доказів щодо вчинення ПП «Антисептик» дій спрямованих на реалізацію майна чи підготовчих дій до його реалізації, не вказано яким чином невжиття заходів забезпечення позову в майбутньому може утруднити чи зробити неможливим виконання рішення суду, а позивачем, в свою чергу, не надано суду доказів на підтвердження наміру відповідача не виконувати рішення суду у даній справі. За таких обставин, апелянт стверджує про передчасність висновку місцевого господарського суду про задоволення заяви позивача та вжиття заходів до забезпечення позову у даній справі.

З огляду на наведене, ПП «Антисептик» просить суд апеляційної інстанції скасувати ухвалу Господарського суду Львівської області від 19.10.2023 про вжиття заходів забезпечення позову у справі № 914/2825/23, а в задоволенні заяви Товариства з обмеженою відповідальністю (далі ТОВ) «РС Плюс» - відмовити.

Скориставшись своїм правом, наданим ст. 263 ГПК України, позивач подав суду відзив на апеляційну скаргу, в якому, заперечуючи доводи апелянта, зазначив наступне:

- судом, на підставі належних та допустимих доказів було встановлено, що місцем виконання спірного договору визначено м. Львів, відтак, у відповідності до норм ч. 5 ст. 29 ГПК України, даний спір підлягає вирішенню Господарським судом Львівської області, а твердження апелянта про порушення судом територіальної юрисдикції є помилковими;

- щодо невідповідності поданих позивачем доказів, останній зазначає, що ним було помилково долучено до позовної заяви копію іншого договору, проте в першому засіданні представник позивача усунув вказану помилку, подавши заяву про долучення доказів та надання пояснень, до якої долучив належним чином засвідчені копії договору № 1806-01 купівлі-продажу обладнання системи охоронно-пожежної сигналізації від 18.06.2020, а також додаткової угоди до договору від 04.01.2021, оригінали яких були оглянуті судом в судовому засіданні. Щодо розгляду решти, поданих відповідачем заяв, позивач зазначає, що заява про передачу справи за підсудністю була розглянута судом і в задоволенні такої правомірно відмовлено, а розгляд клопотання про приєднання до матеріалів справи заяв свідків судом відкладено з обґрунтуванням причин відкладення;

- щодо обґрунтованості та правомірності заяви про вжиття заходів забезпечення позову, позивач звертає увагу суду апеляційної інстанції на те, що договір № 1806-01 систематично виконувався сторонами, що підтверджується частковими оплатами поставленого товару, реєстрацією податкових накладних, також дійсність договору підтверджується й відсутністю жодних спорів щодо чинності додаткової угоди до договору та, відповідно, пролонгації строку дії договору до 31.12.2026. Водночас, відповідач протягом тривалого часу ухиляється від сплати заборгованості у повному обсязі та за весь час заборгованості сплатив лише незначну частину боргу 203286,90 грн. (станом на дату подання позову). Разом з тим, відповідно до відомостей з витягу з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб підприємців та громадських формувань статутний капітал відповідача становить лише 100 грн., а сума основного боргу більш як у 15452 рази перевищує його, що робить неможливим сплату боргових зобов`язань відповідача. Поряд з тим, за даними позивача, отриманими з відкритих джерел, відповідач не володіє жодними об`єктами нерухомості та автомобільним транспортом. Також позивачу не відомо щодо наявності у відповідача грошових коштів, у зв`язку із банківською таємницею. Позивач наголошує, що відповідач впродовж тривалого часу не здійснював оплату за отриманий ним від позивача товар, ігнорував прохання позивача здійснити належний розрахунок, протиправно ухилявся від заходів досудового врегулювання спору, які вживалися позивачем, в тому числі умисно ухилявся від отримання кореспонденції від позивача, в тому числі й претензії-вимоги про сплату боргу, позовної заяви та інших документів, які поверталися позивачу, що підтверджується долученими до справи копіями поштових документів. З огляду на вказані обставини, у позивача були обґрунтовані побоювання, що в ході розгляду даної справи відповідачем можуть бути вчинені дії, спрямовані на виведення грошових коштів зі своїх рахунків та/або відчуження будь-якого іншого майна, що належить йому на праві власності, з метою ухилення від можливого обов`язку виплати боргу позивачу на підставі рішення суду. Таким чином, позивач вважає, що судом першої інстанції всебічно досліджено усі обставини, наведені в заяві про забезпечення позову та надано оцінку іншим клопотанням відповідача, відтак підстави для скасування оскаржуваної ухвали відсутні;

- крім цього, позивач у відзиві заявляє про понесення ним витрат на правову допомогу у зв`язку із апеляційним переглядом ухвали Господарського суду Львівської області від 19.10.2023 в розмірі 10500,00 грн., які він просить покласти на скаржника у справі. На підтвердження понесених витрат позивачем подано копію акта здачі-прийняття наданих послуг від 16.11.2023 та копію платіжної інструкції № 2604 від 16.11.2023 на суму 10500,00 грн.

Відповідач 07.12.2023 через систему «Електронний суд» подав відповідь на відзив на апеляційну скаргу, в якому заперечив доводи позивача, наведені у відзиві.

Відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями Західного апеляційного господарського суду від 31.10.2023 справу за № 914/2825/23 передано на розгляд колегії суддів у складі головуючої судді Орищин Г.В., суддів Галушко Н.А. та Желіка М.Б.

Процесуальний хід розгляду даної справи відображено у відповідних ухвалах Західного апеляційного господарського суду; за клопотанням представника відповідача розгляд апеляційної скарги відбувається з режимі відеоконфренції поза межами приміщення суду.

В дане судове засідання в приміщення Західного апеляційного господарського суду прибули представники позивача та відповідача, інший представник відповідача вийшов на зв`язок із судом в режимі відеоконференції поза межами приміщення суду. Представники сторін, що прибули в судове засідання підтримали свої доводи, міркування та заперечення, викладені, відповідно в апеляційній скарзі, відзиві на апеляційну скаргу та у відповіді на відзив.

Заслухавши пояснення представників сторін, приймаючи до уваги доводи, наведені сторонами у їх процесуальних документах, розглянувши матеріали справи, оцінивши подані сторонами докази на відповідність їх фактичним обставинам і матеріалам справи, судова колегія зазначає наступне:

Як було зазначено вище, ТОВ «РС Плюс» звернулося до Господарського суду Львівської області з позовом про стягнення з ПП «Антисептик» 3148164,59 грн., в тому числі 1545280,74 грн. основного боргу, 1082899,18 грн. пені, 292318,36 грн. інфляційних втрат та 227666,31 грн. 10% річних, покликаючись на неналежне виконання відповідачем взятих на себе за договором купівлі-продажу обладнання системи охоронно-пожежної сигналізації № 1806-01 зобов`язань в частині здійснення вчасної та повної оплати вартості отриманого товару.

Водночас, припускаючи, що відповідач може вчинити дії спрямовані на виведення грошових коштів зі своїх рахунків та/або відчуження будь-якого іншого майна, що належить йому на праві власності, з метою ухилення від можливого обов`язку виплати боргу позивачу на підставі рішення суду, позивач звернувся до суду із заявою про вжиття заходів забезпечення позову. В обґрунтування своєї позиції позивач покликався на те, що відповідач протягом тривалого часу ухиляється від сплати заборгованості у повному обсязі та за весь час заборгованості сплатив лише незначну частину боргу 203286,90 грн. (станом на дату подання позову). Відповідно до відомостей з витягу з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб підприємців та громадських формувань статутний капітал відповідача становить лише 100 грн., а сума основного боргу більш як у 15452 рази перевищує його, що робить неможливим сплату боргових зобов`язань відповідача. Разом з тим, за даними позивача, отриманими з відкритих джерел, відповідач не володіє жодними об`єктами нерухомості та автомобільним транспортом. Також позивачу не відомо щодо наявності у відповідача грошових коштів, у зв`язку із банківською таємницею. Позивач наголошує, що відповідач впродовж тривалого часу не здійснював оплату за отриманий ним від позивача товар, ігнорував прохання позивача здійснити належний розрахунок, протиправно ухилявся від заходів досудового врегулювання спору, які вживалися позивачем, в тому числі умисно ухилявся від отримання кореспонденції від позивача, в тому числі й претензії-вимоги про сплату боргу, позовної заяви та інших документів, які поверталися позивачу, що підтверджується долученими до справи копіями поштових документів.

Відповідач звернуся до суду із заявою про передачу даної справи за підсудністю до Господарського суду Дніпропетровської області, покликаючись на невизначеність договором місця його виконання, а відтак помилковість застосування ч. 5 ст. 29 ГПК України, натомість просив застосувати ч. 1 ст. 27 ГПК України, оскільки місцезнаходженням відповідача є м. Дніпро, що також є однією із підстав апеляційного оскарження.

Досліджуючи питання підсудності даного спору Господарському суду Львівської області, судова колегія зазначає наступне:

За загальним правилом позов пред`являється до господарського суду за місцезнаходженням чи місцем проживання відповідача, якщо інше не встановлено Господарським процесуальним кодексом України (ч. 1 ст. 27 ГПК України).

Водночас, норми ст. 29 ГПК України містять перелік підстав, за наявності яких, позивач вправі обирати між господарськими судами, яким підсудна справа. За визначенням ч. 5 даної статті позови у спорах, що виникають з договорів, в яких визначено місце виконання або виконувати які через їх особливість можна тільки в певному місці, можуть пред`являтися також за місцем виконання цих договорів.

Аналізуючи зміст договору, у зв`язку із неналежним виконанням якого виник даний спір, що зумовило звернення позивача до суду, в тому числі, і з заявою про вжиття заходів забезпечення позову, а також інші докази, долучені до матеріалів справи, суд зазначає, що за умовами п. 3.1 договору №1806-01 від 18.06.2020, передача відповідачу обумовленого договором обладнання здійснюється за адресою місця знаходження позивача, тобто у м. Львів. У двосторонніх видаткових накладних від 17.02.2023, 26.06.2023, 28.06.2023, 29.06.2023, 30.06.2023, 03.07.2023, 06.07.2023, 10.07.2023, 13.07.2023, 17.07.2023, 20.07.2023, 21.07.2023 місце складання також зазначено м. Львів.

Варто зауважити, що договір № 1806-01 є чинним, оскільки строк його дії якого продовжено до 31.12.2026 додатковою угодою від 04.01.2021, яка не оскаржувалась, відтак, на час розгляду даної справи також є чинною.

Таким чином, встановивши, що місцем виконання договору № 1806-01 є м. Львів, судова колегія не вбачає підстав для задоволення вимог апеляційної скарги, скасування ухвали в цій частині та направлення справи до Господарського суду Дніпропетровської області, оскільки, позивач, скориставшись своїм правом вибору господарського суду для розгляду його позову, правомірно, на підставі ч. 5 ст. 29 ГПК України, звернувся з даним позовом до Господарського суду Львівської області.

Предметом позову у цій справі є вимога майнового характеру про стягнення грошових коштів у розмірі 3148164,59 грн.

Розглянувши заяву позивача про вжиття заходів забезпечення позову, місцевий господарський суд, враховуючи позицію відповідача та поведінку його представника в судовому засіданні, дійшов висновку про обґрунтованість припущень позивача щодо ймовірності вчинення ПП «Антисептик» дій, які у майбутньому можуть ускладнити або унеможливити виконання судового рішення у випадку задоволення позову, застосував заходи забезпечення позову, наклавши арешт на усі грошові кошти, що належать ПП «Антисептик» та наявні на усіх його рахунках (у банківських та інших фінансових установах) в межах суми 1545280,74грн та арешт на усе рухоме і нерухоме майно, що належить ПП «Антисептик» в межах суми 1545280,74грн. Накладення арешту судом на кошти і майно в межах означених сум зумовлено наявністю доказів, які підтверджують суму основного боргу (1545280,74 грн.).

Згідно зі статтею 136 ГПК України господарський суд за заявою учасника справи має право вжити передбачених статтею 137 ГПК України заходів забезпечення позову. Забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

Відповідно до частини першої статті 137 ГПК України позов забезпечується: 1) накладенням арешту на майно та (або) грошові кошти, що належать або підлягають передачі або сплаті відповідачу і знаходяться у нього чи в інших осіб; 2) забороною відповідачу вчиняти певні дії; 4) забороною іншим особам вчиняти дії щодо предмета спору або здійснювати платежі, або передавати майно відповідачеві, або виконувати щодо нього інші зобов`язання; 5) зупиненням стягнення на підставі виконавчого документа або іншого документа, за яким стягнення здійснюється у безспірному порядку; 6) зупиненням продажу майна, якщо подано позов про визнання права власності на це майно, або про виключення його з опису і про зняття з нього арешту; 8) зупиненням митного оформлення товарів чи предметів, що містять об`єкти інтелектуальної власності; 9) арештом морського судна, що здійснюється для забезпечення морської вимоги; 10) іншими заходами у випадках, передбачених законами, а також міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України.

Забезпечення позову є засобом, спрямованим на запобігання можливим порушенням майнових прав чи охоронюваних законом інтересів юридичної або фізичної особи, що полягає у вжитті заходів, за допомогою яких у подальшому гарантується виконання судових актів. При цьому сторона, яка звертається з заявою про забезпечення позову, повинна обґрунтувати причини звернення з такою заявою.

Метою вжиття заходів забезпечення позову є уникнення можливого порушення у майбутньому прав та охоронюваних законом інтересів позивача, а також можливість реального виконання рішення суду та уникнення будь-яких труднощів при виконанні у випадку задоволення позову.

Розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд повинен врахувати, що вжиття відповідних заходів може забезпечити належне виконання рішення про задоволення позову у разі ухвалення цього рішення, а їх невжиття, - навпаки, ускладнити або навіть унеможливити таке виконання (постанова Великої Палати Верховного Суду від 15.09.2020 у справі №753/22860/17).

Умовою застосування заходів забезпечення позову є достатньо обґрунтоване припущення, що невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, що має бути підтверджено доказами наявності фактичних обставин, з якими пов`язується застосування певного заходу забезпечення позову.

Умовою застосування заходів забезпечення позову за вимогами майнового характеру є достатньо обґрунтоване припущення, що майно (в тому числі грошові суми, цінні папери тощо), яке є у відповідача на момент пред`явлення позову до нього, може зникнути, зменшитись за кількістю або погіршитись за якістю на момент виконання рішення.

Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом (частини третя статті 13 ГПК України).

Верховний Суд звернув увагу на те, що у випадку подання позову про стягнення грошових коштів можливість відповідача в будь-який момент як розпорядитися коштами, які знаходяться на його рахунках, так і відчужити майно, яке знаходиться у його власності, є беззаперечною, що в майбутньому утруднить виконання судового рішення, якщо таке буде ухвалене на користь позивача. За таких умов вимога надання доказів щодо очевидних речей (доведення нічим не обмеженого права відповідача в будь-який момент розпорядитися своїм майном) свідчить про застосування судом завищеного або навіть заздалегідь недосяжного стандарту доказування, що порушує баланс інтересів сторін.

Частиною четвертою статті 137 ГПК України передбачено, що заходи забезпечення позову, крім арешту морського судна, що здійснюється для забезпечення морської вимоги, мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами.

Співмірність передбачає співвідношення судом негативних наслідків від вжиття заходів забезпечення позову з тими негативними наслідками, які можуть настати внаслідок невжиття цих заходів, з урахуванням відповідності права чи законного інтересу, за захистом яких заявник звертається до суду, вартості майна, на яке він заявляє клопотання накласти арешт, чи майнових наслідків від заборони відповідачу/ іншим особам здійснювати певні дії (постанова Верховного Суду від 22.07.2021 у справі №910/4669/21).

У вирішенні питання про вжиття заходів забезпечення позову господарським судам необхідно дотримуватися принципу їх співмірності із заявленими позивачем вимогами.

Заходи щодо забезпечення позову можуть бути вжиті судом лише в межах предмета позову (такий правовий висновок міститься в постанові Верховного Суду від 18.02.2022 у справі №910/12404/21).

Згідно з резолютивною частиною ухвали місцевого господарського суду в цій справі від 19.10.2023 суд застосував заходи забезпечення позову шляхом накладення арешту як на грошові кошти, що належать відповідачу, в межах суми основного боргу 1545280,74 грн., так і на майно, яке належить відповідачу, в межах суми основного боргу 1545280,74 грн.

Отже, місцевий господарський суд конкретизував суму щодо накладеного ним арешту як на майно, так і на грошові кошти відповідача - по 1545280,74 грн. Накладення арешту як на кошти, так і на майно відповідача, окремо на те, і на інше - у повній сумі основного боргу (по 1545280,74 грн.), мало наслідком подвійне забезпечення позовних вимог (і за рахунок коштів, і за рахунок майна), що суперечить наведеним вимогам закону стосовно співмірності заходів забезпечення позову із заявленими позовними вимогами. Таким чином, суд першої інстанції дійшов правильного висновку про вжиття заходів забезпечення позову, однак, не врахував вимог щодо співмірності таких заходів, відтак дійшов помилкового висновку про накладення арешту і на грошові кошти в межах загальної суми основного боргу (1545280,74 грн.), і на майно відповідача у такому ж обсязі (1545280,74 грн.), фактично арештувавши грошові кошти і майно на загальну суму, що удвічі перевищує суму основного боргу.

Згідно зі статтею 277 ГПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є, зокрема, порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

З урахуванням викладеного апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, а оскаржувана ухвала суду першої інстанції скасуванню в частині застосування заходів забезпечення позову шляхом накладення арешту на усе рухоме та нерухоме майно, що належить ПП «Антисептик»; в решті ухвалу Господарського суду Львівської області від 19.10.2023 слід залишити без змін.

Доводи відповідача, наведені в апеляційній скарзі щодо порушення судом першої інстанції норм процесуального права, які полягали у здійсненні розгляду заяви про забезпечення позову по суті на підставі доказів, які не були додані позивачем до цієї заяви, за відсутності розгляду заяви відповідача про надіслання даної справи за підсудністю до Господарського суду Дніпропетровської області та без розгляду заяви свідків, відхиляються судом апеляційної інстанції оскільки:

1) в тексті позовної заяви підставою позовних вимог було вказано саме договір № 1806-01 купівлі-продажу обладнання системи охоронно-пожежної сигналізації від 18.06.2020. Водночас, до позовної заяви позивачем було помилково долучено копію іншого договору, однак, в першому засіданні представник позивача усунув вказану помилку, подавши заяву про долучення доказів та надання пояснень, до якої долучив належним чином засвідчені копії договору № 1806-01 купівлі-продажу обладнання системи охоронно-пожежної сигналізації від 18.06.2020, а також додаткової угоди до договору від 04.01.2021, оригінали яких були оглянуті судом в судовому засіданні;

2) заяву відповідача про передачу даної справи за підсудністю до Господарського суду Дніпропетровської області було розглянуто судом першої інстанції та відмовлено а задоволенні такої, що відображено і в описовій і в резолютивній частинах оскаржуваної ухвали;

3) розгляд клопотання про приєднання до матеріалів справи заяв свідків судом відкладено з обґрунтуванням в описовій частині ухвали причин відкладення, зокрема, вказано про надходження означеного клопотання засобами електронного зв`язку перед початком підготовчого засідання та вказано відповідачу на необхідності дотримання процесуальних обов`язків щодо сприяння своєчасному встановленню всіх обставин спору.

Керуючись ст. 269, 270, 271, 275, 280, 282 ГПК України, Західний апеляційний господарський суд

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Приватного підприємства «Антисептик» задоволити частково.

Ухвалу Господарського суду Львівської області від 19.10.2023 у справі № 914/2825/23 скасувати в частині застосування заходів забезпечення позову шляхом накладення арешту на усе рухоме і нерухоме майно, що належить приватному підприємству «Антисептик».

В решті ухвалу Господарського суду Львівської області від 19.10.2023 у справі № 914/2825/23 залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена до Верховного Суду протягом двадцяти днів з дня її проголошення.

Справу повернути в місцевий господарський суд.

Повний текст постанови складено 18.12.2023.

Головуючий суддя Г.В. Орищин

суддя Н.А. Галушко

суддя М.Б. Желік