ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ЧЕРНІВЕЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 грудня 2023 року м. ЧернівціСправа № 926/3269/23

Господарський суд Чернівецької області у складі судді Дутки В.В., при секретарі судового засідання Орловській М.Л., розглянувши матеріали справи

за позовом приватного акціонерного товариства Національна енергетична компанія Укренерго, м. Київ

до акціонерного товариства Чернівціобленерго, м. Чернівці

про стягнення заборгованості в сумі 48 065 469,99 грн

представники сторін:

від позивача Сивик А.П., довіреність від 03.01.2023 №03/01-7

від відповідача Сондей Я.А., ордер №1065860 від 04.10.2023, Поляк О.М., довіреність від 30.10.2023

ВСТАНОВИВ :

Приватне акціонерне товариство Національна енергетична компанія Укренерго звернулося до Господарського суду Чернівецької області з позовом до акціонерного товариства Чернівціобленерго про стягнення заборгованості за договором про надання послуг з передачі електричної енергії №0517-02041 від 26.06.2019 за періоди з листопада 2021 по квітень 2022 та з жовтня 2022 по квітень 2023 в сумі 48065469,99 грн, з яких: основна заборгованість 44069128,28 грн, 3% річних 578967,52 грн, інфляційні втрати 1663313,54 грн, пеня 609424,11 грн, штраф 1144636,54 грн.

Ухвалою Господарського суду Чернівецької області від 03.08.2023 відкрито провадження у справі за правилами загального позовного провадження. Підготовче засідання призначено на 29.08.2023.

18.08.2023 відповідач подав відзив на позов, в якому просить суд відмовити в задоволені позовних вимог в частині: стягнення з Акціонерного товариства «Чернівціобленерго» на користь позивача штрафу в розмірі 1 144 636, 54 грн.; пені 609 424, 11 грн.; 3% річних 578 967, 52 грн.; інфляційні втрати 1 663 313, 54 грн. А також, зменшити розмір штрафних санкцій та компенсаційних виплат, та визнати такими, що підлягають стягненню з відповідача на користь позивача пеня 178 859, 59 грн.; 3% річних 362 547, 60 грн.; інфляційні втрати 915 655, 37грн. Відповідач стверджує, що ним вжито заходів щодо досудового врегулювання спору, який виник внаслідок дії форс - мажорних обставин та попередив позивача про можливість затримки у виконані своїх зобов`язань за договором, відтак не має місце застосування штрафних санкцій та компенсаційних виплат. В свою чергу, позивачем не наведено жодних доказів, які б свідчили про обґрунтованість заявлених позовних вимог в частині стягнення штрафних санкцій та компенсаційних виплат в зазначеному розмірі, не наведено доводів щодо понесених збитків, внаслідок прострочення відповідачем попередніх планових поетапних платежів, а також наявної заборгованості.

Ухвалою від 29.08.2023 оголошено перерву в судовому засіданні до 26.09.2023.

30.08.2023 позивач подав відповідь на відзив на позовну заяву, де зазначив, що законом не встановлений обов`язок позивача звертатися до відповідача з письмовою претензією про стягнення штрафних санкцій та компенсаційних виплат. Договором про надання послуг з передачі електричної енергії від 26.06.2019 для розрахунку встановлено два види обсягу послуги - плановий та фактичний, які використовуються одночасно та не виключають один одного. Таким чином у користувача відсутнє право вибору - платити за плановий обсяг чи за фактичний обсяг. Оскільки відповідачем порушено терміни розрахунку по плановим обсягам та за фактичним споживанням, то розрахунок штрафних санкцій (штрафу та пені) та компенсаційних втрат (3% річних та інфляційних втрат), зроблений позивачем, є вірним, а відповідний розрахунок відповідача, зроблений без врахування планових показників - не вірний, такий, що його не слід враховувати при прийнятті рішення судом. Форс-мажор не є автоматичною підставою для звільнення від відповідальності за порушення виконання зобов`язань, стороною договору має бути підтверджено не факт настання таких обставин, а саме їхня здатність впливати на реальну можливість виконання зобов`язання (причинно-наслідковий зв`язок) у відповідному періоді. Відповідач не надав належних доказів для звільнення його від відповідальності за неналежне виконання зобов`язань за Договором. Безпідставним є також, на думку позивача, посилання відповідача на п.16 ч.1 Постанови НКРЕКП №332 від 25.02.2022 як на підставу звільнення від штрафних санкцій.

22.09.2023 відповідач подав заперечення на відповідь на відзив, де вкотре звертає увагу на відсутність будь-яких доказів, які б свідчили про вжиття заходів досудового врегулювання спору, а саме шляхом переговорів між сторонами, окрім того, відсутні докази виставлення рахунків відповідачу щодо оплати нарахованих штрафних санкцій та/або пені, що свідчить про порушення умов договору. Позивачем здійснено нарахування штрафних санкцій не за фактично отримані послуги, а за прострочення здійснення авансованих (планових) поетапних платежів. Відтак, нарахування пені, штрафу, компенсаційних платежів є безпідставним, адже такі нарахування здійснені за несплату вартості фактично не наданої послуги. Матеріалами справи не доведено, що позивач поніс збитки, спричинені заборгованістю та несвоєчасними розрахунками відповідача. Введення на території України воєнного стану, що визнано форс-мажорною обставиною є загальновідомим фактом. Разом з тим, відповідач на виконання умов Договору, листом від 02.03.2022 №39/924 повідомив позивача про настання форс-мажорних обставин, підтверджених листом Торгово-промислової палати України від 28.02.2022. Таким чином, відповідач повідомив позивача про настання таких обставин, що можуть призвести до затримки виконання зобов`язань за даним Договором. На даний час існує ряд об`єктивних причин, які впливають на терміни оплати послуг зі сторони відповідача.

У зв`язку з перебуванням судді Дутки В.В. у відпустці, підготовче засідання 26.09.2023 не відбулося.

Ухвалою від 02.10.2023 підготовче засідання призначено на 05.10.2023.

03.10.2023 до суду надійшли пояснення позивача від 25.09.2023 по суті наданого відповідачем заперечення, де позивач заперечує проти зменшення штрафних санкцій, інфляційних, трьох процентів річних.

05.10.2023 відповідач подав до суду заяву про долучення до матеріалів справи додаткових документів. А саме, в зв`язку з оплатою відповідачем заборгованості за грудень 2022 року та частковою оплатою за лютий 2023 року надано копії платіжних інструкцій.

Ухвалою від 05.10.2023 продовжено строк підготовчого провадження на 30 днів, відкладено підготовче засідання на 25.10.2023.

У судовому засіданні 25.10.2023 оголошено перерву до 02.11.2023.

30.10.2023 відповідач подав додаткові пояснення у справі.

Ухвалою від 02.11.2023 закрито підготовче провадження у справі та призначено розгляд справи по суті на 23.11.2023.

28.11.2023 позивач подав суду пояснення, в яких повідомив, що станом на 21.11.2023 основний борг за Договором за період з грудня 2022 по квітень 2023 становить 35 920 666,18 грн з ПДВ, в тому числі: січень 2023 4 386 295, 44 грн; лютий 2023 10 648 306,22 грн; березень 2023 10 322 022,34 грн; квітень 2023 10 564 042,18 грн.

28.11.2023 відповідач надав суду клопотання про долучення до справи доказів часткової оплати боргу.

01.12.023 позивач надав акт звірки взаєморозрахунків станом на 01.12.2023 на суму 35 340 504,95 грн.

Відповідач подав 01.12.2023 клопотання про долучення до матеріалів справи висновку Рівненської Торгово-промислової палати від 29.11.2023 за вих. №56.01/637.

04.12.2023 відповідач подав суду додаткові пояснення та акт звірки розрахунків станом на 01.12.2023, де основний борг за Договором становить 35 340 998,70 грн.

06.12.2023 позивач надав акт звірки взаємних розрахунків за період з 01.12.022 по 30.11.2023 на суму основного боргу 35 340 998,70 грн.

У судових засідання оголошувались перерви, востаннє до 11.12.2023.

Представник позивача просив задовольнити позовні вимоги.

Представник відповідача позов в частині основного боргу визнав та просив зменшити розмір штрафних санкцій та компенсаційних виплат, а також взяти до уваги форс-мажорні обставини, що унеможливили виконання зобов`язань, передбачених договором.

Розглянувши подані документи і матеріали, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд встановив таке.

Між приватним акціонерним товариством Національна енергетична компанія «Укренерго» (далі- НЕК «Укренерго») та АТ «Чернівціобленерго» укладений договір про надання послуг з передачі електричної енергії від 26.06.2019 № 0517-02041. Крім того, в подальшому укладені наступні додаткові угоди до вищезазначеного Договору, які є невід`ємною частиною Договору: Додаткова угода до Договору від 26.06.2019, Додаткова угода до Договору від 26.04.2021, якою Договір був викладений в новій редакції, Додаткова угода до Договору від 29.06.2021, якою Договір був викладений в новій редакції, Додаткова угода до Договору від 01.08.2022, якою Договір був викладений в новій редакції, Додаткова угода до Договору від 20.12.2022, якою Договір був викладений в новій редакції.

Даний позов охоплює правовідносини, що мали місце із листопада 2021 року по квітень 2022 року, а також з жовтня 2022 року по квітень 2023 року. Ці правовідносини регулюються положеннями Договору про надання послуг з передачі електричної енергії від 26.06.2019 № 0517-02041 у редакціях Додаткових угод від 29.06.2021, від 01.08.2022 та від 20.12.2022.

Відповідно до п. 1.1. Договору у редакції від 29.06.2021 НЕК «Укренерго» (Оператор системи передачі, ОСП) зобов`язується надавати послугу з передачі електричної енергії (далі - Послуга) відповідно до умов цього Договору, а АТ «ЧЕРНІВЦІОБЛЕНЕРГО» (Користувач) зобов`язується здійснювати оплату за Послугу відповідно до умов Договору.

Відповідно до п. 6.1 Договору розрахунковим періодом за цим Договором є 1 календарний місяць.

Пунктом 6.2 Договору передбачено, що Користувач здійснює поетапну попередню оплату планової вартості послуги ОСП таким чином:

платіж - до 17:00 другого банківського дня розрахункового місяця у розмірі не менше 1/5 від планової вартості Послуги, визначеної згідно з розділом 5 цього Договору. Подальша оплата може здійснюватися щоденно або шляхом сплати 1/5 від планової вартості Послуг, яка визначена згідно з розділом 5, у кожен з наступних періодів:

платіж - з 06 до 10 числа розрахункового місяця;

платіж - з 11 до 15 числа розрахункового місяця;

платіж - з 16 до 20 числа розрахункового місяця;

платіж - з 21 до 25 числа розрахункового місяця.

При цьому розмір оплати у вказані періоди повинен бути не меншим планової вартості Послуг, яка визначена згідно з розділом 5, на 5 днів наперед.

Згідно з п. 6.5 Договору Користувач здійснює розрахунок з ОСП за фактичний обсяг Послуги протягом 3 банківських днів з моменту та на підставі отримання акту приймання-передачі Послуги, який ОСП надає Користувачу протягом перших 5 робочих днів місяця, наступного за розрахунковим.

Пунктом 6.6 Договору встановлено, що у разі виникнення розбіжностей за отриманим від ОСП за попередній розрахунковий місяць актом приймання-передачі Послуги, Користувач має право оскаржити зазначену в акті приймання-передачі Послуги вартість Послуги шляхом направлення ОСП повідомлення протягом 5 робочих днів з моменту отримання акту. Процедура оскарження не звільняє Користувача від платіжного зобов`язання у встановлений Договором термін. Якщо користувач не надає ОСП повідомлення з обґрунтуванням розбіжностей протягом 5 робочих днів з дати отримання акту приймання-передачі послуги, то вважається, що цей акт прийнято без розбіжностей.

Відповідно до п. 6.7 Договору у випадку порушення Користувачем термінів розрахунку ОСП має право нарахувати пеню у розмірі 0,1% (але не більше подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період, за який сплачується пеня) від суми простроченого платежу за кожен день прострочення.

Пеня нараховується до повного виконання Користувачем своїх зобов`язань.

За прострочення зазначеного терміну понад 30 календарних днів додатково стягується штраф у розмірі 7 % від суми простроченого платежу.

В абзаці 4 п. 6.7 Договору в редакції додаткової угоди від 29.06.2021 зазначено, що у разі якщо фактичний обсяг оплати Користувачем послуги перевищує суму, зазначену в акті приймання-передачі наданої Послуги, ОСП (за заявою Користувача) протягом 5 банківських днів з дня отримання заяви повертає Користувачу надлишок коштів або враховує їх в оплату Послуги наступних розрахункових періодів. За наявності заборгованості кошти зараховуються першочергово в оплату заборгованості минулих періодів з найдавнішим терміном її виникнення.

Між сторонами 01.08.2022 укладена додаткова угода, якою Договір про надання послуг з передачі електричної енергії від 26.06.2019 № 0517-02041, викладений у новій редакції (надалі - Договір у редакції від 01.08.2022).

Даною редакцією Договору змінений порядок розрахунків за Договором.

Так, пунктом 5.2 Договору передбачено, що Користувач здійснює поетапну попередню оплату планової вартості послуги ОСП таким чином:

платіж - до 17:00 другого банківського дня розрахункового місяця у розмірі не менше 1/5 від планової вартості Послуги, визначеної згідно з розділом 5 цього Договору. Подальша оплата може здійснюватися щоденно або шляхом сплати 1/5 від планової вартості Послуг, яка визначена згідно з розділом 3, у кожен з наступних періодів:

платіж - до 10 числа розрахункового місяця;

платіж-до 15 числа розрахункового місяця;

платіж-до 20 числа розрахункового місяця;

платіж-до 25 числа розрахункового місяця.

Згідно з п. 5.5. Договору Користувач здійснює розрахунок з ОСП за фактичний обсяг Послуги до 15 числа місяця, наступного за розрахунковим (включно), на підставі рахунків, актів надання Послуги, наданих Виконавцем (ОСП), або самостійно сформованих в електронному вигляді за допомогою «Системи управління ринком» (далі - СУР), або отриманих за допомогою сервісу електронного документообігу (далі - Сервіс) (автоматизована система, яка забезпечує функціонування електронного документообігу), з використанням у порядку, визначеному законодавством, електронного підпису тієї особи, уповноваженої на підписання документів в електронному вигляді.

Вартість наданої Послуги за розрахунковий період визначається до 10 числа місяця, наступного за розрахунковим (включно), на підставі даних, що надаються Адміністратором комерційного обліку (далі - АКО). Акти приймання-передачі Послуги направляються Користувачу до 12 числа місяця, наступного за розрахунковим (включно).

Коригування обсягів та вартості наданої Послуги відповідного розрахункового періоду здійснюється за уточненими даними комерційного обліку, що надаються АКО протягом 10 календарних днів з дати проведення процесу врегулювання в СУР, що здійснюється згідно з Правилами ринку.

Оплату вартості Послуги, після коригування обсягів та вартості Послуг, Користувач здійснює до 15 числа місяця, наступного за місяцем, у якому отримано акт коригування до акта приймання-передачі Послуги (включно).

Акти приймання-передачі Послуги та акти коригування до актів приймання-передачі Послуги у відповідному розрахунковому періоді ОСП направляє Користувачу в електронній формі з використанням електронного підпису (із застосуванням Сервісу) або надає Користувачу два примірники в паперовому вигляді, підписані власноручним підписом зі своєї сторони. Користувач здійснює підписання актів приймання-передачі Послуги та актів коригування до актів приймання-передачі Послуги відповідного розрахункового періоду протягом трьох робочих днів та повертає їх ОСП.

Пунктом 5.6. Договору встановлено, що у разі виникнення розбіжностей за отриманим від ОСП за попередній розрахунковий місяць актом приймання-передачі Послуги Користувач має право оскаржити зазначену в акті приймання-передачі Послуги вартість Послуги шляхом направлення ОСП повідомлення протягом 5 робочих днів з дня отримання акту. Процедура оскарження не звільняє Користувача від платіжного зобов`язання у встановлений Договором термін. Якщо користувач не надає ОСП повідомлення з обґрунтуванням розбіжностей протягом 5 робочих днів з дня отримання акта приймання-передачі Послуги, то вважається, що цей акт прийнято без розбіжностей.

Відповідно до п. 5.7 Договору у випадку порушення Користувачем термінів розрахунку ОСП має право нарахувати пеню у розмірі 0,1% (але не більше подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період, за який сплачується пеня) від суми простроченого платежу за кожен день прострочення.

Пеня нараховується до повного виконання Користувачем своїх зобов`язань.

За прострочення зазначеного терміну понад 30 календарних днів додатково стягується штраф у розмірі 7 % від суми простроченого платежу.

В абзаці 4 п. 5.7 Договору в редакції додаткової угоди від 01.08.2022 зазначено, що у разі якщо фактичний обсяг оплати Користувачем послуги перевищує суму, зазначену в акті приймання-передачі наданої Послуги, ОСП (за заявою Користувача) протягом 5 банківських днів з дня отримання заяви повертає Користувачу надлишок коштів або враховує їх в оплату Послуги наступних розрахункових періодів. За наявності заборгованості кошти зараховуються першочергово в оплату заборгованості минулих періодів з найдавнішим терміном її виникнення. При повній сплаті заборгованості минулих періодів надлишок коштів може бути зарахований в оплату пені та штрафних санкцій за наявності письмової згоди Користувача.

Між сторонами 20.12.2022 укладена додаткова угода, якою Договір про надання послуг з передачі електричної енергії викладений у новій редакції.

Однак, всупереч діючому законодавству України, умовам Договору Відповідач не оплатив своєчасно надані позивачем послуги.

Таким чином, внаслідок невиконання Відповідачем зобов`язання щодо оплати послуг за Договором станом на 16.05.2023 (без урахування планових платежів за травень 2023 року) утворилась заборгованість у розмірі 44 069 128, 28 грн за такий період: грудень 2022 року - 1 675 403,42 грн; січень 2023 року - 10 869 517,84 грн; лютий 2023 року - 10 647 874,07 грн; березень 2023 року - 10 322 516,09 грн; квітень 2023 року - 10 553 816,86 грн.

Крім того, позивач здійснив розрахунок трьох процентів річних від простроченої суми заборгованості в розмірі 578 967,52 грн., інфляційних втрат у розмірі 1663313,54, пені у розмірі 609424,11, штрафу в розмірі 1 144 636,54 грн.

Таким чином, загальний розмір заборгованості становить 48 065 469,99 грн, що і стало підставою звернення позивача з позовом до суду.

Відповідач у відзиві не заперечує проти розміру основного боргу. Поряд з цим, відповідач просить суд відмовити в задоволені позовних вимог в частині: стягнення штрафу в розмірі 1 144 636, 54 грн.; пені 609 424, 11 грн.; 3% річних 578 967, 52 грн.; інфляційні втрати 1 663 313, 54 грн. А також, зменшити розмір штрафних санкцій та компенсаційних виплат, та визнати такими, що підлягають стягненню з відповідача на користь позивача пеня 178 859, 59 грн.; 3% річних 362 547, 60 грн.; інфляційні втрати 915 655, 37грн.

В заяві від 04.10.2023 №96 відповідач зазначив про оплату заборгованості за грудень 2022 року та частковою оплату за січень 2023 року.

Також, відповідач просив суд врахувати висновок Рівненської Торгово-промислової палати від 29.11.2023 за вих. №56.01/637 про форс-мажорні обставини, що унеможливили виконання Договору.

Оцінюючи подані докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному розгляді в судовому засіданні всіх обставин справи в їх сукупності, та, враховуючи те, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, суд зазначає наступне.

Відповідно до ч. 1, 2 ст. 509 Цивільного кодексу України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу.

Згідно зі ст. 11 Цивільного кодексу України цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки; підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини.

Частиною 1 статті 626 Цивільного кодексу України визначено, що договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Згідно зі ст. 628 Цивільного кодексу України зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Відносини, пов`язані з виробництвом, передачею, розподілом, купівлею-продажем, постачанням електричної енергії для забезпечення надійного та безпечного постачання електричної енергії споживачам з урахуванням інтересів споживачів, розвитку ринкових відносин, мінімізації витрат на постачання електричної енергії та мінімізації негативного впливу на навколишнє природне середовище визначає Закон України «Про ринок електричної енергії» від 13.04.2017 № 2019-VIII.

Статтею 4 Закону України «Про ринок електричної енергії» визначено, що учасники ринку електричної енергії провадять свою діяльність на ринку електричної енергії на договірних засадах. Для забезпечення функціонування ринку електричної енергії укладаються такі види договорів, зокрема: про надання послуг з передачі.

Передача електричної енергії - транспортування електричної енергії електричними мережами оператора системи передачі від електричних станцій до пунктів підключення систем розподілу та електроустановок споживання (не включаючи постачання електричної енергії), а також міждержавними лініями (п. 60 ч. 1 ст. 1 Закону України «Про ринок електричної енергії»).

Відповідно до п. 40 ч. 1 ст. 1 Закону України «Про ринок електричної енергії» користувачі системи передачі/розподілу (далі - користувачі системи) - фізичні особи, у тому числі фізичні особи - підприємці, або юридичні особи, які відпускають або приймають електричну енергію до/з системи передачі/розподілу або використовують системи передачі/розподілу для передачі/розподілу електричної енергії.

Згідно розділу ХІ Кодексу системи передачі, затвердженого постановою НКРЕКП від 14.03.2018 №309, послуги з передачі електричної енергії та з диспетчерського (оперативно-технологічного) управління надаються на договірних засадах на основі типових договорів згідно з порядком, визначеним цим Кодексом.

Доступ до системи передачі надається користувачу лише на підставі укладеного договору про надання послуг з передачі електричної енергії (пункт 1.3. розділу ХІ Кодексу системи передачі).

Як встановлено судом, 26.06.2019 між сторонами укладений договір про надання послуг з передачі електричної енергії № 0517-02041 відповідно до умов якого, з урахуванням додаткових угод, позивач зобов`язався надавати послугу з передачі електричної енергії, а відповідач зобов`язався здійснювати її оплату в порядку визначеному договором.

Згідно матеріалів справи, з листопада 2021 по квітень 2022 та з жовтня 2022 по квітень 2023 позивач поставляв на об`єкти відповідача електричну енергію, що підтверджується Актами приймання-передачі послуг та Актами коригування, в яких змінювалась вартість наданих послуг у зв`язку зі зміною фактичних обсягів.

За розрахунком позивача, станом на 16.05.2023 за відповідачем утворилась заборгованість у розмірі 44 069 128,28 грн в тому числі:

грудень 2022 року - 1 675 403,42 грн;

січень 2023 року - 10 869 517,84 грн;

лютий 2023 року - 10 647 874,07 грн;

березень 2023 року - 10 322 516,09 грн;

квітень 2023 року - 10 553 816,86 грн.

Факт надання послуг за спірним договором у вказаний позивачем період у зазначених в актах приймання-передачі послуг обсягах та їх вартість відповідачем не оспорюється та є встановленим.

Згідно із вимогами ст.ст.525, 615 Цивільного кодексу України одностороння відмова від виконання зобов`язання і одностороння зміна умов договору не допускаються.

За приписами ст.526 Цивільного кодексу України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

За змістом ст.193 Господарського кодексу України суб`єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов`язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов`язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться.

Як вбачається з матеріалів справи, відповідач здійснив часткову оплату послуг та перерахував на рахунок позивача до подання позову (до 11.07.2023) 14 741 848,22 грн., згідно платіжних інструкцій №б/н від 25.01.2023 1 916 611,20 грн, №42128 від 30.01.2023 1 916 611,20 грн, №576 від 31.03.2023 100 000,00 грн, №90 від 28.04.2023 100 000,00 грн, №91 від 28.04.2023 5 000 000,00 грн, №221 від 28.06.2023 5 708 625,82 грн.

Після звернення позивача з даним позовом до суду, відповідач сплатив на рахунок позивача 2 4500 000,00 грн, згідно платіжних інструкцій №212 від 27.07.2023 250 000,00 грн., №213 від 27.07.2023 300 000,00 грн., №214 від 27.07.2023 300 000,00 грн, №295 від 29.09.2023 100 000,00 грн, №297 від 29.09.2023 100 000,00 грн, №291 від 29.09.2023 100 000,00 грн., №294 від 29.09.2023 100 000,00 грн, №293 від 29.09.2023 100 000,00 грн, №292 від 29.09.2023 100 000,00 грн, №296 від 29.09.2023 100 000,00 грн, №288 від 29.09.2023 100 000,00 грн, №289 від 29.09.2023 100 000,00 грн, №290 від 29.09.2023 100 000,00 грн, №382 від 02.10.2023 50 000,00 грн, №25 від 09.10.2023 -50 000,00 грн, №12 від 20.10.2023 50 000,00 грн, №13 від 19.10.2023 50 000,00 грн, №90 від 25.10.2023 50 000,00 грн, №75 від 01.11.2023 50 000,00 грн, №10 від 20.11.2023 100 000,00 грн, №11 від 09.11.2023 50 000,00 грн, №38 від 14.11.2023 50 000,00 грн, №285 від 24.11.2023 100 000,00 грн.

Судом встановлено, що до звернення позивача з позовом відповідачем погашена заборгованість за грудень 2022 в сумі 1 675 403,42 грн та частково за січень 2023 4 133 222,40 грн. Залишок боргу за січень 2023 становив на час звернення з цим позов (10 869 517,84 - 4 133 222,40) 6 736 295,44 грн.

Відтак, позовна вимога про стягнення боргу за грудень 2022 в сумі 1 675 403,42 грн та січень 2023 в сумі 4 133 222,40 грн є безпідставною, оскільки погашення боргу відбулося до звернення позивача з позовом (до 11.07.2023), а тому суд відмовляє в задоволенні позову в цій частині.

Після відкриття провадження в цій справі відповідач сплатив в рахунок погашення боргу 2 4500 000,00 грн, тим самим борг відповідача за січень 2023 року зменшився до (6 736 295,44 2 450 000,00) 4 286 295,44 грн., що визнає відповідач та підтверджує борг за січень 2023 в акті звірки розрахунків станом на 01.12.2023.

Отже, борг за січень 2023 в сумі 6 736 295,44 грн. частково погашений відповідачем під час розгляду даного спору в розмірі 2 450 000,00 грн., а тому в цій частині відсутній предмет спору між сторонами.

Відповідно до п.2 ч.1 ст.231 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд закриває провадження у справі, якщо відсутній предмет спору.

Отже, суд дійшов висновку про наявність підстав для закриття провадження у справі в частині стягнення з відповідача основного боргу за січень 2023 за договором про надання послуг з передачі електричної енергії від 26.06.2019 №0517-02041 на суму 2 450 000,00 грн відповідно до пункту 2 частини першої статті 231 Господарського процесуального кодексу України у зв`язку з відсутністю предмету спору.

Таким чином судом встановлено, що загальна сума заборгованості за поставлену електричну енергію за договором про надання послуг з передачі електричної енергії від 26.06.2019 № 0517-02041 складає 35 810 502, 46 грн за такий період:

січень 2023 року - 4 286 295,44 грн.;

лютий 2023 року - 10 647 874,07 грн;

березень 2023 року - 10 322 516,09 грн;

квітень 2023 року - 10 553 816,86 грн.

Пояснення сторін про коригування суми заборгованості за лютий квітень 2023 не підтверджуються документально, при цьому, позивач не змінював розмір позовних вимог, а тому не беруться судом до уваги.

Отже, несплачена відповідачем сума основного боргу становить 35 810 502, 46 грн., а позов в цій частині визнається обґрунтованим та підлягає задоволенню.

На підставі пункту 5.7 Договору та статті 625 ЦК України Позивачем нараховано до стягнення з Відповідача три проценти річних 578 967,52 грн., інфляційні втрати 1663313,54 грн, пеню 609424,11 грн, штраф 1 144 636,54 грн.

Відповідно до статті 612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або Законом.

Відповідно пункту 2 статті 625 Цивільного кодексу України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Частиною 1 статті 216 Господарського кодексу України встановлено, що учасники господарських відносин несуть господарсько-правову відповідальність за правопорушення у сфері господарювання шляхом застосування до правопорушників господарських санкцій на підставах і в порядку, передбачених цим Кодексом, іншими законами та договором.

Відповідно до частини 1 статті 230 Господарського кодексу України штрафними санкціями визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов`язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов`язання.

Згідно частини 6 статті 232 ГК України нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання зобов`язання, якщо інше не встановлено законом або договором, припиняється через шість місяців від дня, коли зобов`язання мало бути виконано.

Відповідно до п. 5.7 Договору у випадку порушення Користувачем термінів розрахунку ОСП має право нарахувати пеню у розмірі 0,1% (але не більше подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період, за який сплачується пеня) від суми простроченого платежу за кожен день прострочення.

Пеня нараховується до повного виконання Користувачем своїх зобов`язань.

За прострочення зазначеного терміну понад 30 календарних днів додатково стягується штраф у розмірі 7 % від суми простроченого платежу.

Суд перевіривши методику розрахунку пені за період з 11.11.2021 по 22.04.2022 на суму 609424,11 грн та розрахунок штрафу на 31.01.2022 в розмірі 1 144 636,54 грн., наведені Позивачем, дійшов висновку про їх арифметичну правильність.

Твердження відповідача про те, що позивачем здійснено нарахування штрафних санкцій не за фактично отримані послуги, а за прострочення здійснення авансованих (планових) поетапних платежів, а тому нарахування пені, штрафу, компенсаційних платежів є безпідставним не приймається судом до уваги з огляду на узгоджений пункт 4.1 Договору.

Разом з тим, відповідно до Законів України «Про ринок електричної енергії», «Про Національну комісію, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг», ураховуючи Протокол наради щодо обговорення заходів стабілізації учасників ринку електричної енергії під час особливого періоду з метою забезпечення операційної безпеки функціонування основної частини ОЕС України від 25.02.2022, НКРЕКП прийнято постанову №332 від 25.02.2022 «Про забезпечення стабільного функціонування ринку електричної енергії, у тому числі фінансового стану учасників ринку електричної енергії, під час особливого періоду».

Пунктом 5 постанови НКРЕКП №332 від 25.02.2022 в редакції із змінами, внесеними згідно з постановою НКРЕКП №333 від 27.02.2022, було передбачено: Рекомендувати учасникам ринку електричної енергії на період дії особливого періоду зупинити нарахування та стягнення штрафних санкцій, передбачених договорами, що укладені відповідно до Закону України Про ринок електричної енергії.

У подальшому пункти 1-12 постанови НКРЕКП №332 від 25.02.2022 замінено новим пунктом 1 в редакції постанови НКРЕКП №413 від 26.04.2022, підпунктом 16 якої на період дії в Україні воєнного стану та протягом 30 днів після його припинення або скасування надано такі настанови, зокрема: зупинити нарахування та стягнення штрафних санкцій, передбачених договорами, що укладені відповідно до Закону України «Про ринок електричної енергії», між учасниками ринку електричної енергії.

Також, відповідно до викладеної у постанові Верховного Суду від 26.07.2023 № 922/1948/22 правової позиції, згідно з підпунктом 16 пункту 1 Постанови № 332 від 25.02.2022 (у редакції від 26.04.2022) нарахування та стягнення штрафних санкцій зупинене на період дії в Україні воєнного стану та протягом 30 днів після його припинення або скасування. Як вбачається із Постанови, її прийнято відповідно до законів України «Про ринок електричної енергії», «Про Національну комісію, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг», у зв`язку з введенням воєнного стану в Україні з 05 години 30 хвилин 24.02.2022, введеним відповідно до Указу Президента України від 24.02.2022 № 64/2022 та продовженим Указами Президента України від 14.03.2022 № 133/2022, від 18.04.2022 № 259/2022, ураховуючи Протокол наради щодо обговорення заходів стабілізації учасників ринку електричної енергії під час особливого періоду з метою забезпечення операційної безпеки функціонування основної частини ОЕС України від 25.02.2022.

Таким чином, положення постанови НКРЕКП №332 від 25.02.2022 (зі змінами) тимчасово зупиняють нарахування та стягнення штрафних санкцій, передбачених договорами, що укладені відповідно до Закону України «Про ринок електричної енергії», між учасниками ринку електричної енергії (подібна позиція викладена у постанові Об`єднаної палати Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 19.08.2022 у справі №912/1941/21).

Беручи до уваги наведене, обґрунтованим є нарахування пені в період з 11.11.2021 по 14.02.2022 в сумі 495 961,87 грн., в зв`язку з чим позов в цій частині підлягає задоволенню. Нарахування пені в період з 11.03.2022 по 22.04.2022 в сумі 113 462,24 грн суперечить положенням постанови НКРЕКП №332 від 25.02.2022 (зі змінами), а тому позов в цій частині є необґрунтованим та задоволенню не підлягає.

З урахуванням викладеного, позовна вимога позивача про стягнення з відповідача 495 961,87 грн пені та 1 144 636,54 грн. штрафу підлягає задоволенню, в частині стягнення 113 462,24 грн. пені суд відмовляє.

Відповідно пункту 2 статті 625 Цивільного кодексу України Позивачем заявлено до стягнення 578 967,52 грн три проценти річних, 1663313,54 грн інфляційні втрати.

Відповідно до правового висновку, сформульованого Великою Палатою Верховного Суду України, зокрема в постановах: від 09.02.2021 у справі № 520/17342/18, від 07.07.2020 у справі № 296/10217/15-ц та від 19.06.2019 у справах № 703/2718/16-ц та № 646/14523/15-ц, від 13.11.2019 у справі № 922/3095/18, від 18.03.2020 у справі № 902/417/18, передбачене законом право кредитора вимагати сплати боргу з урахуванням індексу інфляції та процентів річних не мають характеру штрафних санкцій і є способами захисту його майнового права та інтересу, суть яких полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів внаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові. Отже, кредитор вправі вимагати, в тому числі в судовому порядку, сплати боржником сум інфляційних нарахувань та процентів річних, навіть, якщо умовами договору не передбачено стягнення інфляційних та річних.

Суд перевіривши методику розрахунку інфляційних нарахувань та 3 % річних, здійснену Позивачем, дійшов висновку про його правомірність.

Враховуючи викладене, суд задовольняє позовні вимоги про стягнення з Відповідача 578 967,52 грн три проценти річних, 1663313,54 грн інфляційні втрати.

Щодо доводів відповідача про наявність підстав для звільнення його від відповідальності за невиконання своїх зобов`язань за договором, у зв`язку з настанням форс-мажорних обставин, суд зазначає таке.

Відповідно до ч. 1 ст. 617 ЦК України особа, яка порушила зобов`язання, звільняється від відповідальності за порушення зобов`язання, якщо вона доведе, що це порушення сталося внаслідок випадку або непереборної сили. Не вважається випадком, зокрема, недодержання своїх обов`язків контрагентом боржника, відсутність на ринку товарів, потрібних для виконання зобов`язання, відсутність у боржника необхідних коштів.

За змістом ч. 2 ст. 218 ГК України підставою для звільнення від відповідальності є тільки непереборна сила, що одночасно має ознаки надзвичайності та невідворотності.

Із аналізу наведених правових норм вбачається, що на особу, яка порушила зобов`язання, покладається обов`язок доведення того, що відповідне порушення є наслідком дії певної непереборної сили, тобто, що непереборна сила не просто існує, а безпосередньо призводить до порушення стороною свого зобов`язання (необхідність існування причинно-наслідкового зв`язку між виникненням форс-мажорних обставин та неможливістю виконання стороною своїх зобов`язань).

Зазначене узгоджується із правовою позицією, викладеною, зокрема, у постановах Верховного Суду від 16.07.2019 у справі №917/1053/18 від 30.11.2021 у справі №913/785/17, від 25.01.2022 у справі №904/3886/21.

Відповідно до пунктів 10.1.-10.2. Договору, Сторони звільняються від відповідальності за повне або часткове невиконання своїх зобов`язань за цим Договором, якщо це є результатом дії форс-мажорних обставин.

Якщо внаслідок дії форс-мажорних обставин (техногенного/природного/соціально-політичного/військового характеру), унеможливлюється виконання будь-якою Стороною зобов`язань за Договором, така Сторона повинна невідкладно повідомити у письмовій формі про це іншу Сторону.

Неповідомлення однієї зі Сторін про неможливість виконання прийнятих за даним Договором зобов`язань, позбавляє Сторону права посилатися будь-яку вищевказану обставину як на підставу, що звільняє від відповідальності за невиконання зобов`язань.

Термін виконання зобов`язань за цим Договором у разі форс-мажорних обставин відкладається на строк дії таких обставин.

У разі дії форс-мажорних обставин більше 15 календарних днів Сторони мають право відмовитися від подальшого виконання зобов`язань за цим Договором та в установленому порядку розірвати Договір. Розірвання цього Договору тягне за собою відповідні правові наслідки щодо діяльності Сторін на ринку електричної енергії.

Доказом дії форс-мажорних обставин є документи (оригінали), видані Торгово-промисловою палатою України/іншим компетентним органом, установою.

Щодо посилань відповідача на лист Торгово-промислової палати України від 28.02.2022 за № 2024/02.0-7.1, суд зазначає таке.

Так, Торгово-промислова палата України листом від 28.02.2022 за № 2024/02.0-7.1 засвідчила форс-мажорні обставини (обставини непереборної сили): військову агресію російської федерації проти України, що стало підставою запровадження воєнного стану, та підтвердила, що зазначені обставини з 24 лютого 2022 року до їх офіційного закінчення є надзвичайними, невідворотними та об`єктивними обставинами для суб`єктів господарської діяльності та/або фізичних осіб по договору.

Однак, порядок засвідчення форс-мажорних обставин (обставин непереборної сили) визначено в Законі України «Про торгово-промислові палати в Україні» та деталізовано в розділі 6 Регламенту засвідчення Торгово-промисловою палатою України та регіональними торгово-промисловими палатами форс-мажорних обставин (обставин непереборної сили), затвердженого рішенням президії ТПП України від 15.07.2014 за №40(3) (з наступними змінами).

Відповідно до ч.1 ст.14-1 Закону України «Про торгово-промислові палати в Україні» засвідчення форс-мажорних обставин (обставини непереборної сили) здійснюється сертифікатом про такі обставини.

За умовами п.6.2 Регламенту форс-мажорні обставини (обставини непереборної сили) засвідчуються за заявою зацікавленої особи щодо кожного окремого договору, контракту, угоди тощо, а також податкових та інших зобов`язань/обов`язків, виконання яких настало згідно з законодавчим чи іншим нормативним актом або може настати найближчим часом і виконання яких стало неможливим через наявність зазначених обставин.

Згідно п.6.12. Регламенту, сертифікат про форс-мажорні обставини (обставини непереборної сили) видається заявнику на бланку Торгово-промислової палати України / регіональної торгово-промислової палати.

Сертифікат після його внесення до єдиного Реєстру сертифікатів форс-мажорних обставин (обставин непереборної сили) підписується першим віце-президентом або віце-президентом Торгово-промислової палати України, відповідно - президентом, першим віце-президентом або віце-президентом регіональної торгово-промислової палати та уповноваженою особою, яка приймала рішення про засвідчення форс-мажорних обставин. На сертифікаті ставиться печатка ТПП України / регіональної торгово-промислової палати (п.6.13. Регламенту).

В сертифікаті про форс-мажорні обставини (обставини непереборної сили) вказуються дані заявника, сторони за договором (контрактом, угодою тощо), дата його укладення, зобов`язання, що за ним настало чи настане найближчим часом для виконання, його обсяг, термін виконання, місце, час, період настання форс-мажорних обставин (обставин непереборної сили), які унеможливили його виконання, докази настання таких обставин (п. 6.12 Регламенту).

Отже, із вказаного можна дійти висновку, що форс-мажорні обставини (обставини непереборної сили) засвідчуються виключно сертифікатом, а не листом на сайті Торгово-промислової палати України.

Лист Торгово-промислової палати України від 28.02.2022 не містить ідентифікуючих ознак конкретного договору, контракту, угоди тощо, виконання яких стало неможливим через наявність зазначених обставин.

Тобто, введення воєнного стану на території України не означає, що відповідач не може здійснювати господарську діяльність та набувати кошти, адже протилежного відповідачем не доведено відповідними доказами.

Крім іншого, суд відзначає, що відповідачем не надано відомостей про те, що позивач перебуває в кращому становищі порівняно з відповідачем, з огляду на запровадження в державі воєнного стану, тобто такі форс-мажорні обставини, стосуються обох сторін.

З урахуванням наведеного суд дійшов висновку, що введення воєнного стану не є автоматичною підставою для звільнення від виконання зобов`язань особою, яка посилається на такі обставини, має бути підтверджено не факт настання цих обставин, а саме їхня здатність впливати на реальну можливість виконання конкретного зобов`язання.

Щодо посилань відповідача на висновок Рівненської Торгово-промислової палати України від 29.11.2023 за № 56.01/637, суд зазначає наступне.

Як вбачається з наданої копії вказаного висновку, Рівненська Торгово-промислова палата України розглянула заяву АТ «Чернівціобленерго» від 08.11.2023 №08/11 щодо обставин непереборної сили по Договору про надання послуг з передачі електричної енергії № 0517-02041 від 26.06.2019р., укладеного з Приватним акціонерним товариством «Національна енергетична компанія «УКРЕНЕРГО». Згаданим висновком підтверджено факт настання форс-мажорних обставин (обставин непереборної сили) в період з 01.01.2023, які тривають по Договору про надання послуг з передачі електричної енергії № 0517-02041 від 26.06.2019. При цьому, обставинами непереборної сили зазначено зростання протягом 2023 року вартості послуг ПрАТ «НЕК «Укренерго» з передачі електричної енергії АТ «Чернівціобленерго» за Договором, що призвело до збільшення витрат АТ «Чернівціобленерго». В свою чергу непідняття тарифу на послуги з розподілу електричної енергії та перегляд НКРЕКП тарифу на послуги з передачі електричної енергії протягом 2023 року призвели до неплатоспроможності АТ «Чернівціобленерго», що зумовили неможливість належного виконання зобов`язань по Договору. Крім того, після початку військової агресії російської федерації проти України для АТ «Чернівціобленерго» настали ряд послідовних негативних та непередбачуваних обставин, які здійснюють суттєві перешкоди та труднощі щодо своєчасного, належного та повного виконання взятих на себе договірних зобов`язань перед ПрАТ «НЕК «Укренерго».

Однак, порядок засвідчення форс-мажорних обставин (обставин непереборної сили) визначено в Законі України «Про торгово-промислові палати в Україні» та деталізовано в розділі 6 Регламенту засвідчення Торгово-промисловою палатою України та регіональними торгово-промисловими палатами форс-мажорних обставин (обставин непереборної сили), затвердженого рішенням президії ТПП України від 15.07.2014 за №40(3) (з наступними змінами).

Відповідно до ч.1 ст.14-1 Закону України «Про торгово-промислові палати в Україні» засвідчення форс-мажорних обставин (обставини непереборної сили) здійснюється сертифікатом про такі обставини.

Отже, форс-мажорні обставини (обставини непереборної сили) засвідчуються виключно сертифікатом, а не висновком Торгово-промислової палати України.

У постанові Верховного Суду від 30.11.2021 у справі №913/785/17 визначено, що форс-мажорні обставини не мають преюдиційного характеру і при їх виникненні сторона, яка посилається на них як на підставу неможливості виконання зобов`язання, повинна довести наявність таких обставин не тільки самих по собі, але й те, що ці обставини були форс-мажорними саме для цього конкретного випадку виконання господарського зобов`язання.

Судом також ураховано, що сертифікат торгово-промислової палати, який підтверджує наявність форс-мажорних обставин, не може вважатися беззаперечним доказом про їх існування, а повинен критично оцінюватися судом з урахуванням встановлених обставин справи та у сукупності з іншими доказами, адже визнання сертифіката торгово-промислової палати беззаперечним та достатнім доказом про існування форс-мажорних обставин (обставин непереборної сили) без надання судом оцінки іншим доказам суперечить принципу змагальності сторін судового процесу (подібні правові висновки викладено у постановах Верховного Суду від 14.02.2018 у справі № 926/2343/16, від 16.07.2019 у справі № 917/1053/18 та від 25.11.2021 у справі № 905/55/21).

З урахуванням викладеного, суд критично оцінює висновок Рівненської Торгово-промислової палати України від 29.11.2023 за № 56.01/637 та зазначає, що відповідачем не обґрунтовано та не надано жодних доказів на підтвердження того, що відповідні обставини були форс-мажорними саме в межах виконання ним своїх господарських зобов`язань за Договором. Саме лише посилання на наявність таких форс-мажорних обставин не може бути підставою для звільнення відповідача від відповідальності за прострочення виконання зобов`язань.

За таких обставин, доводи відповідача про настання форс-мажорних обставин є необґрунтованими, а викладені у висновку Рівненської Торгово-промислової палати України від 29.11.2023 за № 56.01/637 обставини не є підставою для звільнення відповідача як від виконання основного зобов`язання, так і від відповідальності за його невиконання.

Щодо клопотання про зменшення штрафних санкцій та компенсаційних виплат.

За приписами частини 1 статті 233 ГК України, у разі якщо належні до сплати штрафні санкції надмірно великі порівняно із збитками кредитора, суд має право зменшити розмір санкцій. При цьому повинно бути взято до уваги: ступінь виконання зобов`язання боржником; майновий стан сторін, які беруть участь у зобов`язанні; не лише майнові, але й інші інтереси сторін, що заслуговують на увагу.

Зазначена норма ГК України кореспондується з частиною 3 статті 551 ЦК України, згідно якої розмір неустойки може бути зменшений за рішенням суду, якщо він значно перевищує розмір збитків, та за наявності інших обставин, які мають істотне значення.

Визначення конкретного розміру зменшення штрафних санкцій належить до дискреційних повноважень суду. При цьому, реалізуючи свої дискреційні повноваження, які передбачені статтями 551 ЦК України та 233 ГК України щодо права зменшення розміру належних до сплати штрафних санкцій, суд, враховуючи загальні засади цивільного законодавства, передбачені статтею 3 ЦК України (справедливість, добросовісність, розумність) має забезпечити баланс інтересів сторін, та з дотриманням правил статті 86 ГПК України визначати конкретні обставини справи (як-то: ступінь вини боржника, його дії щодо намагання належним чином виконати зобов`язання, ступінь виконання зобов`язання боржником; майновий стан сторін, які беруть участь у зобов`язанні; не лише майнові, але й інші інтереси сторін, дії/бездіяльність кредитора тощо), які мають юридичне значення, і з огляду на мотиви про компенсаційний, а не каральний характер заходів відповідальності з урахуванням встановлених обставин справи не допускати фактичного звільнення від їх сплати без належних правових підстав. У той же час Верховний Суд зауважує, що суд може вирішити питання про зменшення розміру штрафних санкцій, процентів річних і за власною ініціативою, а не тільки за клопотанням заінтересованої особи. Зменшення розміру штрафу, пені, річних відсотків є правом суду і може бути реалізоване ним у конкретному випадку за наслідками оцінки обставин справи, наведених учасниками справи обґрунтувань та дослідження доказів (правовий висновок викладений Верховним судом у постанові від 16.06.2021 р. у справі № 915/2222/19).

Відповідно до правової позиції, викладеної у Постанові Верховного Суду від 10.04.2019 у справі № 905/1005/18, зменшення розміру заявленої до стягнення неустойки є правом суду, а за відсутності у законі переліку таких виняткових обставин, господарський суд, оцінивши надані сторонами докази та обставини справи у їх сукупності, на власний розсуд вирішує питання про наявність або відсутність у кожному конкретному випадку обставин, за яких можливе зменшення неустойки.

Наявність у кредитора можливості стягувати із споживача надмірні грошові суми як неустойку змінює її дійсне правове призначення. Оскільки неустойка має на меті, в першу чергу, стимулювати боржника до виконання основного грошового зобов`язання та не може лягати непомірним тягарем для споживача і бути джерелом отримання невиправданих додаткових прибутків для кредитора. Правова позиція викладена в рішенні Конституційного Суду України №7-рп/2013 від 11.07.2013.

Відповідно до частини 4 статті 236 ГПК України, при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин, суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в Постановах Верховного Суду України, який забезпечує сталість та єдність судової практики у порядку та спосіб, визначені процесуальним законом (частина 1 статті 36 Закону України "Про судоустрій і статус суддів").

Розглядаючи питання про зменшення розміру заявленої до стягнення неустойки, суд виходить із загальних засад, встановлених у ст. 3 ЦК України, а саме: справедливості, добросовісності та розумності, і враховує, що неустойка як засіб розумного стимулювання виконання основного грошового зобов`язання не повинна перетворюватись на несправедливо непомірний тягар для боржника та джерело отримання невиправданих додаткових прибутків кредитором. Позивач і відповідач є господарюючими суб`єктами і вони несуть відповідний ризик під час здійснення своєї господарської діяльності. Зменшення (за клопотанням сторони) заявлених санкцій, що нараховуються за неналежне виконання стороною свої зобов`язань, кореспондується із обов`язком сторони, до якої така санкція застосовується, довести згідно ст. 74 ГПК України, ст. 233 ГК України те, що вона не бажала вчинення таких порушень, що вони були зумовлені винятковими обставинами та не завдали значних збитків контрагенту, на підставі належних і допустимих доказів.

Наведені вище висновки суду щодо можливості зменшення розміру заявленої до стягнення суми штрафу та пені, що є правом суду, яке реалізується ним на власний розсуд, узгоджується із позиціями Верховного Суду, наведеними у постановах від 22.01.2019 у справі №908/868/18, від 13.05.2019 у справі №904/4071/18, від 22.04.2019 у справі №925/1549/17, від 30.05.2019 у справі №916/2268/18.

Враховуючи обставини даної справи, суд не вбачає підстав для задоволення клопотання про зменшення суми неустойки.

Згідно зі статтею 73 Господарського процесуального кодексу України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Статтею 74 Господарського процесуального кодексу України визначено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи.

Обов`язок із доказування слід розуміти як закріплену в процесуальному та матеріальному законодавстві міру належної поведінки особи, що бере участь у судовому процесі, із збирання та надання доказів для підтвердження свого суб`єктивного права, що має за мету усунення невизначеності, яка виникає в правовідносинах у разі неможливості достовірно з`ясувати обставини, які мають значення для справи.

Статтею 13 Господарського процесуального кодексу України встановлено, що судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених цим Кодексом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом.

Щодо інших аргументів сторін, суд зазначає, що вони були досліджені у судовому засіданні та не наводяться в рішенні суду, позаяк не покладаються судом в основу цього судового рішення, тоді як Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча п. 1 ст. 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожний аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (справа Серявін проти України, рішення від 10.02.2010).

Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 129 ГПК України судовий збір покладається у спорах, що виникають при виконанні договорів та з інших підстав, - на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Керуючись ст.ст. 129, 232-233, 238 Господарського процесуального кодексу України, суд

В И Р І Ш И В :

1.Позов задовольнити частково.

2.Стягнути з акціонерного товариства Чернівціобленерго (58000, м.Чернівці, вул.Прутська, 23-А, ) на користь приватного акціонерного товариства Національна енергетична компанія Укренерго (01032, м.Київ, вул.Симона Петлюри, 25, ) заборгованість в сумі 39 693 381, 93 грн, з яких: основний борг 35 810 502, 46 грн, три процента річних 578 967,52 грн, інфляційні втрати 1 663 313,54 грн, пеня 495 961,87 грн, штраф 1 144 636,54 грн. та судовий збір 632 150,73 грн.

3.Відмовити в частині стягнення з відповідача боргу 5 808 625,82 грн (грудень 2022 - 1 675 403,42 грн, січень 2023 - 4 133 222,40 грн) та пені 113 462,24 грн.

4.Закрити провадження у справі в частині стягнення 2 450 000,00 грн. боргу за відсутності предмета спору між сторонами.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. Апеляційна скарга може бути подана протягом двадцяти днів з дня складення повного тексту рішення відповідно до ст.ст. 240-241 Господарського процесуального кодексу України.

Повний текст рішення складено та підписано 14.12.2023.

Суддя В.В.Дутка