ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ВОЛИНСЬКОЇ ОБЛАСТІ
УХВАЛА

18 грудня 2023 року Справа № 903/330/18 (903/1248/23)

Господарський суд Волинської області у складі судді Шума М. С., розглянувши заяву про забезпечення позову, що подається одночасно із матеріалами позовної заяви

по справі № 903/330/18 (903/1248/23)

за позовом: Товариства з обмеженою відповідальністю «ЮВАН» в особі ліквідатора Темчишина В. П.

до відповідача: фізичної особи ОСОБА_1

про витребування майна з чужого незаконного володіння

в межах справи №903/330/18

за заявою Головного управління ДФС у Волинській області

до Товариства з обмеженою відповідальністю «Юван», с.Зміїнець, Луцький район

про банкрутство

встановив: Товариство з обмеженою відповідальністю «ЮВАН» в особі ліквідатора Темчишина В. П. в позовній заяві від 13.12.2023 (вх.№01-52/1431/23) просить суд, серед іншого, витребувати від ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 ) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «ЮВАН» () земельну ділянку площею 0,3127 га, кадастровий номер :03:001:6457, цільове призначення - для будівництва та обслуговування об`єктів житлової забудови та соціально-культурного призначення.

Одночасно з позовною заявою від позивача надійшла заява про забезпечення позову, в якій Товариство з обмеженою відповідальністю «ЮВАН» в особі ліквідатора Темчишина В. П. просить вжити заходів забезпечення позову шляхом:

- накладення арешту на земельну ділянку площею 0,3127 га, кадастровий номер :03:001:6457, цільове призначення - для будівництва та обслуговування об`єктів житлової забудови та соціально-культурного призначення;

- заборони ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 ) та будь- яким іншим третім особам за її дорученням вчиняти дії спрямовані на відчуження земельної ділянки площею 0,3127 га, кадастровий номер :03:001:6457, цільове призначення - для будівництва та обслуговування об`єктів житлової забудови та соціально-культурного призначення, в тому числі заборонити укладати договори іпотеки, купівлі-продажу, дарування тощо з третіми особами;

- заборони державним реєстраторам (у тому числі нотаріусам) вчиняти будь- які реєстраційні дії стосовно земельної ділянки площею 0,3127 га, кадастровий номер :03:001:6457, цільове призначення - для будівництва та обслуговування об`єктів житлової забудови та соціально-культурного призначення.

В обґрунтування заяви про забезпечення позову позивач зазначає таке:

Рішенням Господарського суду Волинської області від 28.09.2020 по справі №903/741/19, яке залишено в силі постановою Верховного Суду від 15.04.2021, визнано недійсним договір купівлі-продажу, на підставі якого ТзОВ «ЮВАН» відчужило ТОВ «ЮВАНТА» спірну земельну ділянку.

Попри це, в процесі розгляду справи №903/741/19, ТОВ «ЮВАНТА» відчужило ділянку на користь відповідача по справі шляхом укладення договору про задоволення вимог іпотекодержателя.

Підставою забезпечення позову є обґрунтоване припущення заявника, що невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених (оспорюваних) прав позивача, за захистом яких він звернувся до суду.

Забезпечення позову - це сукупність процесуальних дій, які гарантують виконання рішення суду в разі задоволення позовних вимог.

Наслідком укладення договору про задоволення вимог іпотекодержателя є те, що в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно власником земельної ділянки значиться ОСОБА_1 . Відповідач має можливість безперешкодно відчужити земельну ділянку, що утруднить чи зробить неможливим виконання рішення суду.

Позивач звернувся із позовом про витребування земельної ділянки з незаконного володіння відповідача. Тому вимоги даної заяви в частині накладення арешту на земельну ділянку та заборони на її відчуження є відповідним та співмірним способом забезпечення позову.

Окрім відчуження, ОСОБА_1 має змогу розпорядитися земельною ділянкою в інший спосіб, наприклад: передати в іпотеку, обтяжити майновими правами інших осіб, передати в оренду тощо.

В результаті цього до Державного реєстру прав будуть вноситися записи щодо наявності майнових прав інших осіб на земельну ділянку.

У постанові ВП ВС від 04.07.2018 у справі №653/1096/16-ц, викладено правовий висновок, що особа, яка зареєструвала право власності на об`єкт нерухомості, набуває щодо нього всі правомочності власника. Факт володіння нерухомим майном може підтверджуватися, державною реєстрацією права власності на це майно у встановленому законом порядку (принцип реєстраційного підтвердження володіння).

Внесення до державного реєстру речових прав на нерухоме майно записів про зміну власника земельної ділянки та/або записів про її обтяження може призвести:

- у першому випадку до неможливості виконання рішення суду за умови задоволення позовної заяви про витребування земельної ділянки з незаконного володіння відповідача;

- у другому випадку до нових судових спорів з метою поновлення прав позивача, як законного власника майна.

Відтак, позивач вважає, що даний вид забезпечення позову відповідатиме критерію співмірності та узгоджуватиметься із заявленими позовними вимогами.

Зі змісту ч. 1 ст. 141 ГПК України вбачається, що суд може вимагати від особи, яка звернулася із заявою про забезпечення позову, забезпечити відшкодування збитків відповідача, які можуть бути спричинені забезпеченням позову (зустрічне забезпечення).

У сторони позивача відсутні пропозиції щодо зустрічного забезпечення.

Дослідивши матеріали поданої заяви про забезпечення позову, господарський суд вважає її такою, що підлягає задоволенню, з огляду на таке:

Статтею 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод закріплено право на ефективний засіб юридичного захисту, встановлено, що кожен, чиї права та свободи, визнані в цій Конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження.

У п. 145 рішення від 15 листопада 1996 року у справі "Чахал проти Об`єднаного Королівства" (Chahal у. the United Kingdom, (22414/93) 119961 ECHR 54) Європейський суд з прав людини зазначив, що згадана норма гарантує на національному рівні ефективні правові засоби для здійснення прав і свобод, що передбачаються Конвенцією, незалежно від того, яким чином вони виражені в правовій системі тієї чи іншої країни.

Засіб захисту, що вимагається згаданою статтею повинен бути "ефективним" як у законі, так і на практиці, зокрема, у тому сенсі, щоб його використання не було ускладнене діями або недоглядом органів влади відповідної держави (п. 75 рішення Європейського суду з прав людини у справі "Афанасьєв проти України" від 5 квітня 2005 року (заява № 38722/02)).

Ефективний засіб захисту повинен забезпечити поновлення порушеного права, а у разі неможливості такого поновлення - гарантувати особі можливість отримання нею відповідного відшкодування.

Одним з механізмів забезпечення ефективного юридичного захисту є передбачений національним законодавством України інститут вжиття заходів забезпечення позову.

У пункті 43 рішення Європейського суду від 20.07.2004 у справі "Шмалько проти України" (заява № 60750/00) суд наголошує, що пункт 1 статті 6 Конвенції гарантує кожному право на звернення до суду або арбітражу з позовом стосовно будь-яких його цивільних прав та обов`язків. Таким чином, ця стаття проголошує "право на суд", одним з аспектів якого є право на доступ, тобто право подати позов з приводу цивільно-правових питань до суду. Однак це право було б ілюзорним, якби правова система держави допускала, щоб остаточне судове рішення, яке має обов`язкову силу, не виконувалося на шкоду одній зі сторін. Було б незрозуміло, якби стаття 6 детально описувала процесуальні гарантії, які надаються сторонам у спорі, а саме: справедливий, публічний і швидкий розгляд - і водночас, не передбачала виконання судових рішень. Якщо тлумачити статтю 6 як таку, що стосується виключно доступу до судового органу та судового провадження, то це могло б призводити до ситуацій, що суперечать принципу верховенства права, який договірні держави зобов`язалися поважати, ратифікуючи Конвенцію. Отже, для цілей статті 6 виконання рішення, ухваленого будь-яким судом, має розцінюватися як складова частина "судового розгляду".

Також у рішенні Європейського суду від 18.05.2004 у справі "Продан проти Молдови" суд наголосив, що право на справедливий судовий розгляд, гарантований Європейською конвенцією з прав людини, буде ілюзією, якщо правова система держав, які ратифікували Конвенцію, дозволятиме остаточному, обов`язковому судовому рішенню залишатися невиконаним, завдаючи шкоди одній зі сторін.

Таким чином, господарський суд, будучи органом правосуддя, повинен врахувати потенційні ризики можливості невиконання рішення суду та гарантувати відновлення порушених прав позивача в разі задоволення позову та виконання постановленого рішення.

Забезпечення позову - це сукупність процесуальних дій, які гарантують виконання рішення суду в разі задоволення позовних вимог.

По суті, забезпечення позову - це обмеження суб`єктивних прав, свобод та інтересів відповідача або пов`язаних з ним інших осіб в інтересах забезпечення реалізації в майбутньому актів правосуддя і задоволених вимог позивача. Метою забезпечення позову, є вжиття судом заходів щодо охорони матеріально-правових інтересів позивача від можливих недобросовісних дій з боку відповідача з тим щоб забезпечити позивачу реальне та ефективне виконання судового рішення, якщо воно буде прийняте на користь позивача, в тому числі задля попередження потенційних труднощів у подальшому виконанні такого рішення.

Відповідно до статті 136 Господарського процесуального кодексу України господарський суд за заявою учасника справи має право вжити передбачених статтею 137 цього Кодексу заходів забезпечення позову. Забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

Отже, саме вжиття судом заходів забезпечення позову сприяє гарантуванню відновлення порушених прав позивача в разі задоволення позову та виконання постановленого рішення, що повністю відповідає вимогам Європейського суду зазначеним вище.

Під час вирішення питання щодо забезпечення позову, обґрунтованість позову не досліджується, адже питання обґрунтованості заявлених позовних вимог є предметом дослідження судом під час розгляду спору по суті і не вирішується ним під час розгляду клопотання про забезпечення позову (постанова КГС у складі ВС від 08.10.2018 у справі №913/257/18).

Отже, в першу чергу, суд повинен оцінити доводи заявника на підтвердження того, що невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся.

Оскільки заявник звернувся до суду з позовною вимогою немайнового характеру, судове рішення у разі задоволення якого не вимагатиме примусового виконання, то в даному випадку має застосовуватися та досліджуватися така підстава вжиття заходів забезпечення позову, як достатньо обґрунтоване припущення, що невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

Вказаний висновок викладено у постанові Верховного Суду у складі суддів Об`єднаної палати Касаційного господарського суду від 16.08.2018 у справі №910/1040/18.

Після системного аналізу вказаних обставин та доказів у їх сукупності, суд дійшов висновку про наявність обґрунтованої загрози істотного ускладнення виконання рішення суду, ефективного захисту або поновлення порушених прав позивача, за захистом яких він звернувся, у разі задоволення позовних вимог у даній справі.

В той же час, адекватність заходу до забезпечення позову, що застосовується господарським судом, визначається його відповідністю вимогам, на забезпечення яких він вживається.

Метою вжиття заходів щодо забезпечення позову є уникнення можливого порушення в майбутньому прав та охоронюваних законом інтересів позивача, а також можливість реального виконання саме цього рішення суду у випадку задоволення позову.

Дійсно, як зазначає позивач, 02.06.2017 ТзОВ «ЮВАН» (банкрут) відчужило спірну земельну ділянку на користь ТзОВ «ЮВАНТА», на підставі посвідченого приватним нотаріусом ЛМНО Волинської області Дехтярук І. В. договору купівлі-продажу №1076.

Ухвалою Господарського суду Волинської області від 12.06.2018 відкрито провадження у справі №903/330/18 про банкрутство ТзОВ «ЮВАН», а постановою від 30.10.2018 товариство визнано банкрутом та відкрито ліквідаційну процедуру.

06.09.2019 ТзОВ «ЮВАНТА» уклало з ОСОБА_1 договір іпотеки, який посвідчений приватним нотаріусом ЛМНО Волинської області Дехтярук І. В., реєстровий №2342. За умовами даного правочину в іпотеку передавалася спірна земельна ділянка площею 0,3127 га, кадастровий номер :03:001:6457.

Згідно з умовами договору іпотеки, цим договором забезпечувалися вимоги ОСОБА_1 по договору позики від 06.09.2019, за умовами якого ТзОВ «ЮВАНТА» зобов`язалося повернути до 06.09.2022 грошові кошти у розмірі 1 820 000,00 грн.

При цьому, на строк дії цього договору предмет іпотеки залишається у володінні і користуванні іпотекодавця, оскільки укладення цього договору не є відчуженням земельної ділянки (п. 4.1 договору іпотеки).

16.02.2021 приватним нотаріусом ЛМНО Волинської області Дехтярук І. В. посвідчено укладений між ТзОВ «ЮВАНТА» та ОСОБА_1 договір про задоволення вимог іпотекодержателя, реєстровий №160. На підставі даного правочину право власності на земельну ділянку зареєстровано за відповідачкою. До матеріалів позовної заяви долучено інформаційну довідку з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно №349725131 від 10.10.2023.

Суд бере до уваги те, що 18.09.2019 ОСОБА_2 (у 2008 році між нею та ТзОВ «ЮВАН» укладено договір про дольову участь в будівництві житла, яке розташоване на спірній земельній ділянці.) звернулася до Господарського суду Волинської області з позовом до ТзОВ «ЮВАН», ТзОВ «ЮВАНТА» про визнання недійсним договору купівлі продажу земельної ділянки (справа №903/741/19). Позов розглядався в межах справи про банкрутство ТзОВ «ЮВАН».

Ухвалою Господарського суду Волинської області від 10.12.2019 ОСОБА_3 залучено до участі у справі в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідачів у справі 3903/741/19. Ухвала суду обґрунтована тим, що ТзОВ «ЮВАНТА» (відповідач у справі №903/741/19) передало спірну земельну ділянку в іпотеку громадянці ОСОБА_1 в забезпечення виконання зобов`язань за договором позики від 06.09.2019, розмір основного зобов`язання становить 1 820 000 грн. 00 коп.

Рішенням Господарського суду Волинської області від 28.09.2020 позов задоволено повністю; визнано недійсним укладений між Товариством з обмеженою відповідальністю «Юван» і Товариством з обмеженою відповідальністю «Юванта договір №1076 від 02.06.2017 купівлі-продажу земельної ділянки кадастровий номер :03:001:6457 площею 0,3127 га, посвідчений приватним нотаріусом Луцького районного нотаріального округу Дехтярук Іриною Володимирівною.

Постановою Північно-західного апеляційного господарського суду від 24.12.2020 рішення місцевого суду скасовано та ухвалено нове про відмову у задоволенні позову.

Як зазначено вище, 16.02.2021 приватним нотаріусом ЛМНО Волинської області Дехтярук І. В. посвідчено укладений між ТзОВ «ЮВАНТА» та ОСОБА_1 договір про задоволення вимог іпотекодержателя, на підставі чого право власності на земельну ділянку зареєстровано за відповідачкою.

Постановою ВС у складі КГС від 15.04.2021 касаційну скаргу ОСОБА_2 задоволено, постанову Північно-західного апеляційного господарського суду від 22.12.2020 у справі № 903/741/19 скасовано, рішення Господарського суду Волинської області від 28.09.2020 у справі № 903/741/19 залишено в силі.

Однак в процесі розгляду касаційним судом справи №903/741/19 ТОВ «ЮВАНТА» та ОСОБА_3 уклали правочин за яким право власності на ділянку перейшло до відповідачки. ТзОВ «ЮВАН» втратило актив за рахунок реалізації якого можна задовольнити вимоги кредиторів у справі про банкрутство.

Суд погоджується з позицією ліквідатора ТзОВ «ЮВАН», що сторони вчинили недобросовісно.

Суд, задовольняючи заяву про забезпечення позову, бере до уваги ту обставину, що правочин про задоволення вимог іпотекодержателя, що укладений між ТзОВ «ЮВАНТА» та фізичною особою ОСОБА_1 , реєстровий №160 укладено за півтора року до закінчення строку повернення позики.

Таким чином, саме вжиття судом заходів забезпечення позову сприяє гарантуванню відновлення порушених прав позивача в разі задоволення позову та виконання постановленого судового рішення, що повністю відповідає практиці Європейського суду з прав людини.

Запропоновані позивачем заходи забезпечення позову співвідносяться з предметом позову.

Частина 4 ст.137 ГПК передбачає, що заходи забезпечення позову, крім арешту морського судна, що здійснюється для забезпечення морської вимоги, мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами.

Співмірність передбачає співвідношення судом негативних наслідків від вжиття заходів забезпечення позову з тими негативними наслідками, які можуть настати внаслідок невжиття цих заходів, з урахуванням відповідності права чи законного інтересу, за захистом яких заявник звертається до суду, вартості майна, на яке він заявляє клопотання накласти арешт, чи майнових наслідків від заборони відповідачу / іншим особам здійснювати певні дії (постанова Верховного Суду від 22.07.2021 у справі №910/4669/21).

На підставі викладеного, оцінивши доводи заявника щодо необхідності вжиття заходів забезпечення позову, зв`язок між конкретним заходом забезпечення позову і предметом спору, імовірність істотного ускладнення або неможливості ефективного захисту порушених прав заявника, за захистом яких позивач звернувся до суду, у разі невжиття таких заходів, суд дійшов висновку про наявність правових підстав для задоволення заяви позивача про забезпечення позову у визначений ним спосіб.

Верховний Суд у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду в постанові від 14.06.2021 № 308/8567/20 зазначив, що у випадку одночасного подання позовної заяви та заяви про забезпечення позову розгляд заяви про забезпечення позову не залежить від вирішення питання про відкриття провадження у справі. Законодавець не покладає обов`язку на суд відкрити провадження у справі, а тільки вже потім вирішувати питання про забезпечення позову. У разі повернення позовної заяви, відмови у відкритті провадження у справі передбачений процесуальний механізм скасування заходів забезпечення позову.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 120, 136, 137, 138, 139, 140, 182, 232-235 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд,-

У Х В А Л И В:

1. Заяву Товариства з обмеженою відповідальністю «ЮВАН» в особі ліквідатора Темчишина В. П. від 13.12.2023 про забезпечення позову у справі №903/330/18 (903/1248/23) задовольнити.

2. Накласти арешт на земельну ділянку площею 0,3127 га, кадастровий номер :03:001:6457, цільове призначення - для будівництва та обслуговування об`єктів житлової забудови та соціально-культурного призначення, що знаходиться в селі Зміїнець Луцького району Волинської області.

3. Заборонити ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 ) та будь- яким іншим третім особам за її дорученням вчиняти дії спрямовані на відчуження земельної ділянки площею 0,3127 га, кадастровий номер :03:001:6457, цільове призначення - для будівництва та обслуговування об`єктів житлової забудови та соціально-культурного призначення, що знаходиться в селі Зміїнець Луцького району Волинської області, в тому числі, заборонити укладати договори іпотеки, купівлі-продажу, дарування тощо з третіми особами.

4. Заборонити державним реєстраторам (у тому числі нотаріусам) вчиняти будь- які реєстраційні дії стосовно земельної ділянки площею 0,3127 га, кадастровий номер :03:001:6457, цільове призначення - для будівництва та обслуговування об`єктів житлової забудови та соціально-культурного призначення, що знаходиться в селі Зміїнець Луцького району Волинської області.

Стягувачем є: ліквідатор ТОВ «ЮВАН» арбітражний керуючий Темчишин Володимир Петрович (Свідоцтво Міністерства юстиції України про право на здійснення діяльності арбітражного керуючого (розпорядника майна, керуючого санацією, ліквідатора) №494 від 17.04.2013, пр. Перемоги, 13, м.Луцьк, 43005.

Боржником є: фізична особа ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 , АДРЕСА_1 )

Ухвала суду набирає законної сили з 18.12.2023.

Ухвала суду дійсна для пред`явлення до виконання до 19.12.2026.

Ухвала суду може бути оскаржена до Північно-західного апеляційного суду в порядку та строки, передбачені статтями 256, 257 Господарського процесуального кодексу України.

Оскарження ухвали про забезпечення позову не зупиняє її виконання

Суддя М. С. Шум