ПІВНІЧНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"06" грудня 2023 р. Справа№ 910/6564/22

Північний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Мальченко А.О.

суддів: Агрикової О.В.

Козир Т.П.

при секретарі судового засідання Линник А.М.,

розглянувши матеріали апеляційної скарги Приватного акціонерного товариства «ДТЕК Павлоградвугілля»

на рішення Господарського суду міста Києва від 01.08.2023

у справі № 910/6564/22 (суддя Морозов С.М.)

за первісним позовом Приватного акціонерного товариства «ДТЕК Павлоградвугілля»

до Акціонерного товариства «Українська залізниця»

про стягнення 99 545,06 грн,

та за зустрічним позовом Акціонерного товариства «Українська залізниця» в особі Регіональної філії «Львівська залізниця» Акціонерного товариства «Українська залізниця»

до Приватного акціонерного товариства «ДТЕК Павлоградвугілля»

про стягнення 319 440,00 грн,

за участю представників:

позивача за первісним позовом: Селіванова О.В.;

відповідача за первісним позовом: Гачак І.О.,-

ВСТАНОВИВ:

Приватне акціонерне товариство «ДТЕК Павлоградвугілля» (далі також - Товариство) звернулось до Господарського суду міста Києва з позовом до Акціонерного товариства «Українська залізниця» (далі також - Укрзалізниця) про стягнення вартості недостачі вантажу в розмірі 99 545,06 грн.

Акціонерне товариство «Українська залізниця» в особі Регіональної філії «Львівська залізниця» Акціонерного товариства «Українська залізниця» також звернулось до Господарського суду міста Києва із зустрічною позовною заявою до Приватного акціонерного товариства «ДТЕК Павлоградвугілля» про стягнення штрафу в розмірі 319 440,00 грн за неправильне зазначення відповідачем даних про масу вантажу у перевізних документах.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 14.09.2022 прийнято зустрічний позов Акціонерного товариства «Українська залізниця» в особі Регіональної філії «Львівська залізниця» Акціонерного товариства «Українська залізниця» до Приватного акціонерного товариства «ДТЕК Павлоградвугілля» про стягнення 319 440,00 грн до спільного розгляду з первісним позовом у справі №910/6564/22.

Рішенням Господарського суду міста Києва від 01.08.2023 у справі №910/6564/22 первісний позов задоволено частково. Присуджено до стягнення з Акціонерного товариства «Українська залізниця» на користь Приватного акціонерного товариства «ДТЕК Павлоградвугілля» суму вартості нестачі вантажу в розмірі 87 320,51 грн та суму судового збору в розмірі 2 176,32 грн. В іншій частині первісного позову відмовлено.

Зустрічний позов задоволено повністю. Присуджено до стягнення з Приватного акціонерного товариства «ДТЕК Павлоградвугілля» на користь Акціонерного товариства «Українська залізниця» суму штрафу в розмірі 319 440,00 грн та суму судового збору в розмірі 4 791,60 грн.

В порядку ч. 11 ст. 238 Господарського процесуального кодексу України проведено зустрічне зарахування грошових сум та судових витрат, що підлягають до стягнення за первісним і зустрічним позовами. Стягнуто з Приватного акціонерного товариства «ДТЕК Павлоградвугілля» на користь Акціонерного товариства «Українська залізниця» суму коштів в розмірі 232 119,49 грн та суму судового збору в розмірі 2 615,28 грн.

Рішення суду першої інстанції у частині первісних вимог вмотивовано положеннями ст.ст. 11, 16, 22, 623, 908, 909, 924 ЦК України, ст.ст. 225, 307, 314 ГК України, ст.ст. 2, 3, 6, 23, 24, 37, 52, 105, 110, 111, 113-115, 129, 130, 133 Статуту залізниць, застосувавши які суд дійшов висновку про наявність підстав для часткового задоволення вимог у розмірі 87 320,51 грн вартості втрати вантажу у вагонах №№ 553542825, 56871197, 56707235, 62056213, 53602892, 61076287, 61016317, 56169774, 56962558, 65246803, 61298329, 53549366, 61012142, 53560520, 62007612, 53514907, 63524516, 56151772, 62965900, 59725044, оскільки така втрата підтверджується комерційними актами, наявними у матеріалах справи.

Розглядаючи зустрічний позов та задовольнивши його повністю, що у свою чергу зумовило відмову у задоволенні первісних позовних вимог у відповідній частині, суд керувався нормами ст. 920 ЦК України, ст. 216 ГК України, ст. 26 Закону України «Про залізничний транспорт», ст.ст. 5, 6, 24, 37, 118, 122, 129 Статуту залізниць, п. 1.1, 1.2, 2.1, 2.6, 5 Правил оформлення перевізних документів, затверджених наказом Міністерства транспорту України від 21.11.2000 № 644 (у редакції наказу Міністерства інфраструктури України від 08.06.2011 № 138, далі також - Правила оформлення перевізних документів), п. 22 Правил видачі вантажів (ст. 35, 42, 46, 47, 48, 52, 53 Статуту), затверджених наказом Міністерства транспорту України від 21.11.2000 № 644, далі також - Правила видачі вантажів), п. 28 Правил приймання вантажів до перевезення, затверджених наказом Міністерства транспорту України від 21.11.2000 №644 (у редакції наказу Міністерства розвитку громад, територій та інфраструктури України від 05.09.2023 № 788, далі також - Правила приймання вантажів), п.п. 1, 2, 3, 4 Правил складання актів (ст. 129 Статуту), затверджених наказом Міністерства транспорту України від 28.05.2002 № 334, далі також - Правила складання актів) та виходив з того, що комерційними актами №№388103/232, 388103/231, 388103/242, зафіксовано навантаження менше проти документа, що має наслідком накладення та стягнення штрафу у розмірі п`ятикратної провізної плати за всю відстань перевезення (ст. 118 Статуту залізниць).

Не погоджуючись із вищезазначеним рішенням, Приватне акціонерне товариство «ДТЕК Павлоградвугілля» звернулось до Північного апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати оскаржуване рішення в частині відмови у задоволенні первісних позовних вимог, а також в частині задоволення зустрічних позовних вимог та постановити нове рішення, яким повністю задовольнити первісний позов та відмовити у задоволенні зустрічного позову.

В обґрунтування вимог за апеляційною скаргою, Товариство посилається на неправильне надання судом першої інстанції оцінки комерційним актам №№388103/232, 388103/231, 388103/242. За доводами Товариства, вказані акти, у сукупності із актами загальної форми №888 від 23.04.2022, №890 від 23.04.2022, №937 від 12.05.2022, підтверджують обставини незбереження вантажу під час перевезення, а не неправильне зазначення маси вантажу, що перевозилась. Судом неправильно застосовано ст. 111 Статуту залізниць, яка передбачає звільнення Залізниці від відповідальності за втрату, недостачу, псування або пошкодження вантажу у разі, коли вантаж прибув у непошкодженому відкритому рухомому складі, завантаженому засобами відправника, якщо немає ознак втрати, псування або пошкодження вантажу під час перевезення. При цьому, за доводами Товариства, порушення маркування вказує на наявність ознак втрати вантажу, а не його завантаження у меншому розмірі, ніж вказано у накладних. Судом не враховано положення ст. 27 Статуту, якою визначено, що вантажі, що потребують тари для їх збереження від втрат, недостач, псування та пошкодження, повинні здаватися до перевезення у непошкодженій тарі, яка відповідає стандартам (технічним умовам), а вантажі, на тару та упаковку яких стандартів не установлено, - у непошкодженій тарі, яка забезпечує їх збереження. Залізниця може відмовити в перевезенні у разі невжиття відправником зазначених заходів. У разі невиконання зазначених вимог відповідальність за втрату або пошкодження вантажу, що виникли з цієї причини, несе відправник. Матеріали справи не містять доказів, а Залізницею під час розгляду спору по суті не вказувалось на наявність будь-яких відмов у перевезенні вантажу, обумовлених неправильним пакуванням вантажу, або ж непридатності вагонів до перевезення кам`яного вугілля у технічному та комерційному відношенні.

Відповідно до Витягу з протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 04.09.2023 апеляційну скаргу Приватного акціонерного товариства «ДТЕК Павлоградвугілля» передано на розгляд колегії суддів у складі: головуючого судді Мальченко А.О., суддів Агрикової О.В., Козир Т.П.

Як вбачається з матеріалів апеляційної скарги, остання була подана скаржником безпосередньо до суду апеляційної інстанції.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 11.09.2023 витребувано у Господарського суду міста Києва матеріали справи №910/6564/22. Відкладено вирішення питання щодо подальшого руху апеляційної скарги Приватного акціонерного товариства «ДТЕК Павлоградвугілля» на рішення Господарського суду міста Києва від 01.08.2023 у справі № 910/6564/22 до надходження матеріалів справи з Господарського суду міста Києва.

02.10.2023 матеріали справи № 910/6564/22 надійшли до Північного апеляційного господарського суду та були передані головуючому судді.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 06.10.2023 відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою Приватного акціонерного товариства «ДТЕК Павлоградвугілля» на рішення Господарського суду міста Києва від 01.08.2023 у справі № 910/6564/22 та призначено до розгляду на 08.11.2023. Акціонерному товариству «Українська залізниця» встановлено строк для подання відзиву на апеляційну скаргу до 25.10.2023.

Укрзалізниця скористалась правом, наданим статтею 263 ГПК України, надала відзив на апеляційну скаргу Приватного акціонерного товариства «ДТЕК Павлоградвугілля» на рішення Господарського суду міста Києва від 01.08.2023, у якому просить залишити апеляційну скаргу без задоволення, а оскаржуване судове рішення - без змін.

Укрзалізниця підкреслює, що судом першої інстанції під час розгляду зустрічної позовної заяви, правильно застосовано ст.ст. 24, 118, 122 Статуту залізниць та покладено на Товариство відповідальність у вигляді штрафу за неправильне внесення відомостей до накладних, зокрема, в частині зазначення вартості вантажу.

17.10.2023 та 23.10.2023 на електронну пошту та через відділ забезпечення автоматизованого розподілу, контролю та моніторингу виконання документів Північного апеляційного господарського суду від представника Акціонерного товариства «Українська залізниця» в особі Регіональної філії «Львівська залізниця» Акціонерного товариства «Українська залізниця» Гачак І.О. надійшла заява про проведення судового засідання в режимі відеоконференції поза межами приміщення суду з використанням системи відеоконференцзв`язку EASYCON.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 23.10.2023 вищевказане клопотання представника позивача за первісним позовом про участь у судовому засіданні 08.11.2023 о 14:00 год в режимі відеоконференції поза межами приміщення суду з використанням системи відеоконференцзв`язку EASYCON у справі № 910/6564/22 задоволено.

26.10.2023 через відділ забезпечення автоматизованого розподілу, контролю та моніторингу виконання документів Північного апеляційного господарського суду від адвоката Приватного акціонерного товариства «ДТЕК Павлоградвугілля» Селіванової О.В. надійшло клопотання про проведення судового засідання в режимі відеоконференції поза межами приміщення суду з використанням системи відеоконференцзв`язку EASYCON.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 30.10.2023 задоволено клопотання адвоката Селіванової О.В. про участь у судовому засіданні 08.11.2023 о 14:00 год в режимі відеоконференції поза межами приміщення суду з використанням системи відеоконференцзв`язку EASYCON у справі №910/6564/22.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 08.11.2023 оголошено у розгляді справи № 910/6564/22 перерву до 06.12.2023.

У судовому засіданні 06.12.2023 колегія суддів розглянула заявлене у апеляційній скарзі клопотання про долучення до матеріалів справи актів загальної форми №889 від 23.04.2022, №888 від 23.04.2022, №937 від 12.05.2022, №938 від 12.05.2022, №890 від 23.04.2022 та сторінки з Єдиного технологічного процесу роботи під`їзної колії Товариства.

Так, за приписами ст. 269 ГПК України, суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї. Докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього.

Надаючи оцінку цим доказам, колегія суддів зауважує, що акти загальної форми №889 від 23.04.2022, №888 від 23.04.2022, №938 від 12.05.2022, №890 від 23.04.2022 було долучено Укрзалізницею до зустрічного позову, що вказує на те, що докази не є новими у розумінні ст. 269 ГПК України.

Що стосується акту загальної форми №937 від 12.05.2022 та сторінок з Єдиного технологічного процесу роботи під`їзної колії Товариства, то, оскільки ці докази не встановлюють нові обставини у справі, а лише деталізують обставини, про які Товариство вказувало під час розгляду справи у суді першої інстанції, та які зазначені, зокрема, у комерційних актах від 23.04.2022 № 388103/232 щодо вагона № 53549366, від 23.04.2022 № 388103/231 щодо вагона № 53056206, від 12.05.2022 № 388103/242 щодо вагона №60024965, колегія суддів приходить до висновку, що такі докази не є новими у розумінні ч.3 ст. 269 ГПК України, відтак можуть бути долучені до матеріалів справи.

Оскільки Укрзалізниця лише під час апеляційного провадження висловила заперечення про те, що маркування поверхні вантажу у спірних вагонах №53056206, №53549366, N60024965 виконується вантажовiдправником ПрАТ «ДТЕК ПАВЛОГРАДВУГІЛЛЯ» у такий спосіб, що може не проглядатись, колегія суддів вважає за необхідне задовольнити подане Товариством клопотання від 30.11.2023 та долучити до матеріалів справи Інструкцію про порядок виконання робіт з маркування завантаженого вугілля у залізничні вагони відкритого типу (вагон №60024965 за накладною №46987954) та Інструкцію про порядок виконання робіт з маркування завантаженого вугілля у залізничні вагони відкритого типу на шахті «Самарська» шахтоуправління «Тернівське» (вагон №53056206 за накладною №46671327, вагон №53549366 за накладною №46665238).

В судовому засіданні представник скаржника підтримав вимоги апеляційної скарги, просив її задовольнити, а судове рішення скасувати в частині відмови у задоволенні первісного позову, а також в частині задоволення зустрічного позову та ухвалити нове рішення, яким повністю задовольнити первісний позов та відмовити у задоволенні зустрічного позову.

Представник відповідача за первісним позовом вимоги апеляційної скарги не визнав, заперечив щодо викладених апеляційних доводів, рішення суду вважає законним та обґрунтованим, у зв`язку з чим просив оскаржуване рішення залишити без змін, а апеляційну скаргу - без задоволення.

06.12.2023 у судовому засіданні колегією суддів було оголошено вступну та резолютивну частини постанови господарського суду апеляційної інстанції.

Відповідно до вимог ч. 1 ст. 269 ГПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Товариство, звертаючись із апеляційною скаргою, просить скасувати рішення в частині відмови у задоволенні первісних позовних вимог, а також в частині задоволення зустрічних позовних вимог, відповідно, саме у такому обсязі, в межах доводів та вимог апелянта, здійснюється апеляційний перегляд рішення Господарського суду міста Києва від 01.08.2023 у справі № 910/6564/22.

Обговоривши доводи апеляційної скарги, дослідивши докази, наявні у справі, врахувавши пояснення надані учасниками справи в судових засіданнях, проаналізувавши правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права в частині відмови у задоволенні первісних позовних вимог у розмірі 12 224,55 грн, а також в частині задоволення зустрічних позовних вимог у розмірі 319 440,00 грн, судова колегія апеляційного господарського суду вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню у зв`язку з таким.

Як встановлено апеляційним судом та підтверджується матеріалами справи, 20.04.2022 ПрАТ «ДТЕК «Павлоградвугілля» зі станції Богуславська Придніпровської залізниці у вагоні №53549366, накладна №46665238 відправив вантаж вугілля кам`яне марки Ґ-газоване. Станція призначення: Бурштин Львівської залізниці.

На станції Бурштин вагон № 53549366 було подано на контрольне зважування. Під час зважування за участю представника Бурштинської ТЕС, виявилось, що брутто 88 500кг, тара 20 700кг, нетто 67 800кг, що менше документа на 850 кг. Навантаження на рівні бортів, нерівномірне. Маркування частково проглядається. При видачі вантажу просипання не було, вагон бездверний, розвантажувальні люка з обох боків сторін закриті.

При повторному зважуванні вага вагона підтвердилась. Вагон у технічному та комерційному відношенні справний, про що складено акт від 23.04.2022 ГУ-106 № 163 ст. Бурштин.

Обставини, виявлені під час зважування на станції Бурштин зафіксовані у комерційному акті вiд 23.04.2022 № 388103/232.

20.04.2022 вiдповідач за зустрічним позовом зі станції Богуславська Придніпровської залізниці у вагоні № 53056206, накладна № 46671327 відправив вантаж вугілля кам`яне марки Ґ-газоване. Станція призначення: Бурштин Львівської залізниці.

На станції Бурштин вагон № 53056206 було подано на контрольне зважування, під час якого, за участю представника Бурштинської ТЕС, виявилось, що брутто 90 850 кг, тара 22 000кг, нетто 68850кг, що менше документа на 850 кг. Навантаження вантажу на рівні бортів, нерівномірне. Маркування частково проглядається. При видачі вантажу просипання не було, вагон бездверний, розвантажувальні люка з обох сторін закриті.

При повторному зважуванні вага вагона підтвердилась. Вагон у технічному комерційному відношенні справний, про що складено акт від 23.04.2022 ГУ-106 № 162. ст. Бурштин.

Обставини, виявлені під час зважування на станції Бурштин зафіксовані у комерційному акті вiд 23.04.2022 № 388103/231.

08.05.2022 Відповідач за зустрічним позовом зі станції Богуславська Придніпровської залізниці у вагоні № 60024965, накладна № 46987954 відправив вантаж вугілля кам`яне марки Ґ-газоване. Станція призначення: Бурштин Львівської залізниці.

На станції Бурштин вагон № 60024965 було подано на контрольне зважування, під час якого, за участю представника Бурштинської ТЕС, виявилось, що брутто 88 800 кг, тара 22 800 кг, нетто 66 000 кг, що менше документу на 3 600 кг. Навантаження вантажу нижче бортів 30-40см, розміщення вантажу нерівномірне, захисне маркування повздовжніми бороздами не проглядається. За напрямком руху поїзда з 1-го по 7-й люки вантаж не ущільнений, маркування не проглядається (розмите). Наявність виїмок відсутня, втрати вантажу не виявлено. Вагон в технічному та комерційному відношенні справний, про що складено акт від 12.05.2022 Гу-106 № 174 ст. Бурштин.

Обставини, виявлені під час зважування на станції Бурштин зафіксовані у комерційному акті вiд 12.05.2022 № 388103/242.

Надаючи оцінку вимогам сторін, як за первісним, так і за зустрічним позовами, колегія суддів дійшла висновку, що такі вимоги виникли із одних правовідносин, а саме перевезення вантажу за залізничними накладними №466652368, 46671327, 46987954 та підтверджується одним і тим самим доказом комерційними актами від 23.04.2022 № 388103/232 щодо вагона № 53549366, від 23.04.2022 № 388103/231 щодо вагона № 53056206, від 12.05.2022 № 388103/242 щодо вагона №60024965.

Так, Товариство наполягає, що мала місце втрата вантажу під час його перевезення у вагонах №№53549366, 53056206, 60024965, внаслідок чого позивачеві за первісним позовом заподіяно збитки на суму 12 224,85 грн.

Водночас, Укрзалізниця вважає, що під час перевезення вантажу у вагонах №№53549366, 53056206, 60024965, у залізничних накладних №466652368, 46671327, 46987954 Товариством було неправильно зазначено масу вантажу, у зв`язку з чим, позивачем за зустрічним позовом, на підставі ст. 122 Статуту залізниць України, було нараховано штраф у розмірі 319 440,00 грн, згідно із статтею 118 цього Статуту.

Розглядаючи спір, суд першої інстанції виходив з правомірності дій Укрзалізниці в частині нарахування Товариству штрафу за неправильно зазначену Товариством у накладних масу вантажу. Встановлене унеможливило задоволення первісних позовних вимог, оскільки заявлену до стягнення нестачу вантажу суд кваліфікував як неправильно зазначену у накладних масу вантажу.

Переглядаючи справу в апеляційному порядку, колегія суддів не погоджується із наданою судом першої інстанції кваліфікацією обставин відмінності показників маси вантажу, зазначеної у накладній та виявленій під час зважування у вагонах №53549366 (накладна №46665238) №53056206 (накладна №46671327), №60024965 (накладна №46987954).

Надаючи оцінку наявним у матеріалах справи комерційним актам від 23.04.2022 № 388103/232 щодо вагона № 53549366, від 23.04.2022 № 388103/231 щодо вагона № 53056206, від 12.05.2022 № 388103/242 щодо вагона №60024965 колегія суддів керується таким.

Пунктом 1 частини 2 статті 11 Цивільного кодексу України (надалі - ЦК України) передбачено, що однією із підстав виникнення цивільних прав та обов`язків є договори та інші правочини.

Загальні умови перевезення на підставі ч. 2 ст. 908 ЦК України визначаються цим Кодексом, іншими законами, транспортними кодексами (статутами), іншими нормативно-правовими актами та правилами, що видаються відповідно до них. Умови перевезення вантажу, пасажирів і багажу окремими видами транспорту, а також відповідальність сторін щодо цих перевезень встановлюються договором, якщо інше не встановлено цим Кодексом, іншими законами, транспортними кодексами (статутами), іншими нормативно-правовими актами та правилами, що видаються відповідно до них.

Аналогічні положення передбачено ч. 5 ст. 307 Господарського кодексу України (надалі - ГК України).

Відповідно до статті 909 ЦК України за договором перевезення одна сторона (перевізник) зобов`язується доставити довірений їй другою стороною (відправником) вантаж до пункту призначення та видати його особі, яка має право на одержання вантажу (одержувачеві), а відправник зобов`язується сплатити за перевезення вантажу встановлену плату.

Згідно зі ст. 2 Статуту залізниць України, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України №457 від 06.04.1998 (далі - Статут залізниць України), останній визначає обов`язки, права і відповідальність залізниць, а також підприємств, організацій, установ і громадян, які користуються залізничним транспортом. Статутом залізниць України регламентуються порядок укладання договорів, організація та основні умови перевезення вантажів, пасажирів, багажу, вантажобагажу і пошти, основні положення експлуатації залізничних під`їзних колій, а також взаємовідносини залізниць з іншими видами транспорту.

Дія Статуту залізниць України поширюється на перевезення залізничним транспортом вантажів, пасажирів, багажу, вантажобагажу і пошти, у тому числі на перевезення вантажів, навантаження і розвантаження яких відбувається на залізничних під`їзних коліях незалежно від форм власності, які не належать до залізничного транспорту загального користування (п. 3 Статуту залізниць України).

Статтею 6 Статуту залізниць України визначено, що накладна - це основний перевізний документ встановленої форми, оформлений відповідно до цього Статуту та Правил перевезення вантажів, і наданий залізниці відправником разом з вантажем. Накладна є обов`язковою двосторонньою письмовою формою угоди на перевезення вантажу, яка укладається між відправником та залізницею на користь третьої особи-одержувача і супроводжує вантаж до місця призначення.

Укладення договору перевезення вантажу шляхом складання транспортної накладної передбачено також ч. 2 ст. 307 ГК України.

Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 23 Статуту залізниць України відправники повинні надати станції навантаження на кожне відправлення вантажу заповнену накладну (комплект перевізних документів). Станція призначення видає накладну одержувачу разом з вантажем.

Абзацом 2 ст. 24 Статуту залізниць України передбачено право залізниці перевіряти правильність відомостей, зазначених вантажовідправником у накладній, а також періодично перевіряти кількість та масу вантажу, що зазначаються у накладній.

Згідно зі ст. 37 Статуту залізниць України під час здавання вантажів для перевезення відправником має бути зазначена у накладній їх маса, вантажі, що перевозяться насипом і наливом, а також інші вантажі, зважування яких на вантажних вагах неможливе, зважуються на вагонних вагах. Маса вантажів визначається відправником.

З матеріалів справи вбачається, що на станції відправлення у вищевказаних залізничних накладних зазначено відповідну масу вантажу (вугілля кам`яного) у вагонах. Правильність внесених відомостей до вказаних накладних підтверджена підписом представника відправника.

За приписами ч. 1 ст. 307 ГК України, ст. 22 Статуту залізниць України за договором перевезення вантажу одна сторона (перевізник) зобов`язується доставити ввірений їй другою стороною (вантажовідправником) вантаж до пункту призначення в установлений законодавством чи договором строк та видати його уповноваженій на одержання вантажу особі (вантажоодержувачу), а вантажовідправник зобов`язується сплатити за перевезення вантажу встановлену плату.

Згідно з пунктом 2 статті 924 ЦК України перевізник відповідає за втрату, нестачу, псування або пошкодження прийнятого до перевезення вантажу у розмірі фактично заподіяної шкоди, якщо не доведе, що це сталося не з його вини.

Статтею 920 ЦК України встановлено, що у разі порушення зобов`язань, які випливають із договору перевезення, сторони несуть відповідальність, встановлену за домовленістю сторін, якщо інше не встановлено цим Кодексом, іншими законами, транспортними кодексами (статутами).

Відповідно до ст. 12 Закону України «Про залізничний транспорт» підприємства залізничного транспорту загального користування забезпечують збереження вантажів, багажу та вантажобагажу на шляху слідування та на залізничних станціях згідно з чинним законодавством України.

Статтею 23 Закону «Про залізничний транспорт» передбачено, що перевізники несуть відповідальність за зберігання вантажу, багажу, вантажобагажу з моменту його прийняття і до видачі одержувачу, а також за дотримання терміну їх доставки в межах, визначених Статутом залізниць України.

Згідно зі ст. 26 Закону України «Про залізничний транспорт» обставини, які можуть служити підставою для матеріальної відповідальності перевізників вантажу засвідчуються актами; порядок і терміни складення актів визначаються Статутом залізниць України.

Пунктом 129 Статуту залізниць України передбачено, що обставини, що можуть бути підставою для матеріальної відповідальності залізниці під час залізничного перевезення, засвідчуються комерційними актами або актами загальної форми, які складають станції залізниць; для засвідчення маси і кількості вантажу з даними, зазначеними у транспортних документах, складається комерційний акт.

Комерційний акт складається для засвідчення таких обставин, зокрема, а) невідповідності найменування, маси і кількості місць вантажу, багажу чи вантажобагажу натурою з даними, зазначеними у транспортних документах.

Залізниця зобов`язана скласти комерційний акт, якщо вона сама виявила зазначені вище обставини або якщо про існування хоча б однієї з них заявив одержувач або відправник вантажу, багажу чи вантажобагажу. В усіх інших випадках обставини, що виникли в процесі перевезення вантажу, багажу і вантажобагажу і які можуть бути підставою для матеріальної відповідальності, оформляються актами загальної форми. Порядок складання комерційних актів та актів загальної форми встановлюється Правилами.

Відповідно до п. 1 Правил складання актів (ст. 129 Статуту), затверджених наказом Міністерства транспорту України від 28.05.2002 № 334, зареєстрованих у Міністерстві юстиції України 08.07.2002 за №567/6855 (далі - Правила складання актів), при перевезеннях у залежності від обставин, що можуть бути підставою для матеріальної відповідальності залізниці, відправника, одержувача, пасажира, складаються комерційні акти (додаток 1) та акти загальної форми (додаток 6 до Правил користування вагонами та контейнерами, затверджених наказом Мінтрансу від 25.02.99 № 113 та зареєстрованих у Міністерстві юстиції України 15.03.99 за № 165/3458).

Згідно з п. 2 Правил складання актів, комерційні акти складаються для засвідчення таких обставин, зокрема, невідповідності найменування, маси і кількості місць наявного вантажу, багажу чи вантажобагажу даним, зазначеним у перевізних документах; Дані в комерційному акті зазначаються на підставі перевізних документів та виявлених обставин.

Умовами п. 3. Правил складання актів встановлено, що акти загальної форми складаються для засвідчення обставин, що виникли в процесі перевезення вантажу, багажу та вантажобагажу і можуть бути підставою для матеріальної відповідальності: в інших випадках для засвідчення обставин, які можуть бути підставою для матеріальної відповідальності, якщо при цьому не потрібне складання комерційного акта.

Пунктом 4 Правил складання актів, комерційні акти складаються, зокрема, у разі перевірки маси вантажу зважуванням на вагонних вагах, якщо маса тари приймається за трафаретом на вагоні, комерційний акт складається в день зважування вагона з вантажем; якщо маса тари вагона визначається зважуванням його після вивантаження, комерційний акт складається в день зважування порожнього вагона. У разі неможливості скласти комерційні акти в указані терміни вони складаються у всіх випадках не пізніше наступної доби.

Як вбачається з матеріалів справи, у комерційному акті №388103/231 від 23.04.2022 щодо вагону №53056206 за накладною №46671327 зазначено про те, що: · акт складено про нестачу вантажу;

· акт складено на додаток до актів загальної форми №888 від 23.04.2022;

· вагон 53056206 прибув у поїзді №2838, без охорони;

· вантаж відправлено за накладною №46671327;

· вагон у технічному стані виявився справним, про що складено акт про технічний стан вагона №162 від 23.04.2022;

· поверхня вантажу маркована 5 подовженими смугами;

· фактично навантаження на рівні бортів нерівномірне, маркування частково проглядається;

· при видачі вантажу просихання не було, вагон бездверний, розвантажувальні люки закриті

· повідомлено поліцію п. Ломпас.

У комерційному акті №388103/232 від 23.04.2022 щодо вагону №53549366 за накладною №46665238 зазначено про те, що: · акт складено про нестачу вантажу;

· акт складено на додаток до актів загальної форми №888 від 23.04.2022;

· вагон 53549366 прибув у поїзді №2838, без охорони;

· вантаж відправлено за накладною №46665238;

· вагон у технічному стані виявився справним, про що складено акт про технічний стан вагона №163 від 23.04.2022;

· поверхня вантажу маркована 5 подовженими смугами;

· фактично навантаження на рівні бортів нерівномірне, маркування частково проглядається;

· при видачі вантажу просихання не було, вагон бездверний, розвантажувальні люки закриті

· повідомлено поліцію п. Ломпас.

У комерційному акті №388103/242 від 12.05.2022 щодо вагону №60024965 за накладною №46987954 зазначено про те, що · акт складено про порушення маркування;

· акт складено на додаток до акту загальної форми №1856 від 11.05.2022;

· вагон 60024965 прибув у поїзді №2822, без охорони;

· вантаж відправлено за накладною №46987954;

· вагон у технічному стані виявився справним, про що складено акт про технічний стан вагона №174 від 12.05.2022;

· поверхня вантажу маркована 5 подовженими смугами;

· фактично навантаження нижче рівня бортів нерівномірне, захисне маркування поздовжними бороздами не проглядається (розмите); за напрямком руху поїзда з 1-го по 7-й люки вантаж ущільнений, маркування не проглядається (розмите);

· повідомлено поліцію п. Мельничук.

Відповідно до Порядку оформлення, розслідування та обліку незбережених перевезень вантажів, затверджених наказом Укрзалізниці від 21.09.2005 за №306-ц, як розкрадання та нестача вантажу визнаються, зокрема: сліди пошкодження, розкривання люків, дверей вагонів і тари вантажних місць; проломи стін, підлоги, покрівлі складу, через які могла бути здійснена крадіжка; наявність ознак крадіжки вантажу, що перевозиться у відкритих вагонах (виїмки, порушення маркування та інше (п. 1.2).

Крім того, акти загальної форми ГУ-23, які стали підставою для складання комерційних актів №388103/231, №388103/232 та №388103/242 також містять ознаки незбереження вантажу, зокрема:

1) в акті загальної форми №888 від 23.04.2022, який складений на ст. Бурштин, зазначено про порушення маркування у вагоні 53056206 за накладною 46671327; в акті №889 від 23.04.2023 зазначено про нерівномірне навантаження та часткову відсутність маркування;

2) в акті загальної форми №890 від 23.04.2022, який складений на ст. Бурштин, зазначено про нерівномірне навантаження та часткову відсутність маркування у вагоні 53549366 за накладною 46665238;

3) в акті загальної форми №937 від 12.05.2022, який складений на ст. Бурштин, зазначено про порушення маркування у вагоні 60024965 за накладною 46987954; в акті №938 від 12.05.2023 зазначено про розміщення вантажу нерівномірно та відсутність захисного маркування повздовжними борознами (розмите).

Під час апеляційного провадження колегією суддів також з`ясовано, що маркування вагонів здійснювалось відповідно до:

1) Інструкції про порядок виконання робіт з маркування завантаженого вугілля у залізничні вагони відкритого типу (вагон №60024965 за накладною №46987954);

2) Інструкції про порядок виконання робіт з маркування завантаженого вугілля у залізничні вагони відкритого типу на шахті «Самарська» шахтоуправління «Тернівське» (вагон №53056206 за накладною №46671327, вагон №53549366 за накладною №46665238), а саме, шляхом нанесення повздовжних борозн на поверхню завантаженого вагону відкритого типу.

За встановлених обставин, а саме, нерівномірності поверхні вантажу, часткової відсутності маркування (маркування частково проглядається, розмите), враховуючи, що за технічними характеристиками спірні вагони були у справному стані, під час видачі вантажу були відсутні просипання вантажу, а також з огляду на відсутність у матеріалах справи доказів того, що спірні вагони було прийнято до перевезення з уже порушеним маркуванням, колегія суддів приходить до висновку, що у справі, що переглядається, порушення маркування (розмите) є ознакою розкрадання вантажу під час перевезення, що свідчить про незбереження вантажу за вини залізниці.

Отже, комерційні акти та акти загальної форми ГУ-23 підтверджують факти втрати вантажу під час перевезення.

Як встановлено судом апеляційної інстанції, вищевказані комерційні акти та акти загальної форми за своєю формою та змістом відповідають вимогам Статуту залізниць України та Правил складення актів, затверджених наказом Міністерства транспорту України № 334 від 28.05.2002, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 08.07.2002 за № 567/6855, а тому визнаються судом належними та допустимими доказами на підтвердження факту недостачі вантажу, який перевозився у вагонах №№53549366, 53056206, 60024965.

Будь-які зауваження щодо форми, порядку складання, змісту вказаних комерційних актів та посадових осіб, які їх підписали, а також факти їх опротестування з боку сторін в матеріалах справи відсутні.

Вимогами ст. 22 ЦК України встановлено, що особа, якій завдано збитків у разі порушення його цивільного права, має право на їх відшкодування. При цьому збитки визначаються, як втрата, яку особа отримала у зв`язку із знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила чи повинна зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки); доходи, які особа могла б реально отримати при звичайних обставинах, якщо б його право не було порушено (упущена вигода).

Стаття 623 ЦК України зобов`язує сторону, яка порушила зобов`язання відшкодувати завдані у результаті цього збитки.

Відповідно до ч. 3 ст. 314 ГК України за шкоду, заподіяну при перевезенні вантажу, а саме, у разі втрати або недостачі вантажу, перевізник відповідає в розмірі вартості вантажу, який втрачено або якого не вистачає.

Колегія суддів зазначає, що відповідальність за втрату, нестачу, псування або пошкодження вантажу регулюється Статутом залізниць України, норми якого є спеціальними у сфері залізничних перевезень і не суперечать положенням ЦК України і ГК України.

За приписами ст. 113 Статуту залізниць України за незбереження (втрату, нестачу, псування і пошкодження) прийнятого до перевезення вантажу, багажу, вантажобагажу залізниці несуть відповідальність у розмірі фактично заподіяної шкоди, якщо не доведуть, що втрата, нестача, псування, пошкодження виникли з не залежних від них причин.

Вищенаведені положення законодавства та обставини справи свідчать про відповідальність саме відповідача, як перевізника, за спірну нестачу.

При цьому, відповідачем, всупереч ст.ст. 74, 76, 77 ГПК України, ст. 23 Закону України «Про залізничний транспорт», ст. 113 Статуту залізниць України не доведено суду, що нестача вантажу виникла з незалежних від перевізника причин, тобто не спростовано відсутність своєї вини у незабезпеченні збереження переданого йому вантажу.

Відповідно до ст. 114 Статуту залізниця відшкодовує фактичні збитки, що виникли з її вини під час перевезення вантажу, зокрема за втрату чи недостачу - у розмірі дійсної вартості втраченого вантажу чи його недостачі. Недостача маси вантажу, за яку відшкодовуються збитки, в усіх випадках обчислюється з урахуванням граничного розходження визначення маси вантажу і природної втрати вантажу під час перевезення. Загальна сума відшкодування збитку за не збережений вантаж в усіх випадках не може перевищувати суми, яка сплачується за повністю втрачений вантаж. Поряд із відшкодуванням збитків у разі втрати вантажу залізниця відшкодовує стягнуту за цей вантаж провізну плату, якщо вона не включається у вартість втраченого вантажу.

Згідно зі статтями 924 ЦК України, 314 ГК України та статтями 114 і 115 Статуту, залізниця відповідає за незбереження прийнятого до перевезення вантажу у розмірі дійсної вартості втраченого вантажу чи в розмірі тієї суми, на яку було знижено його вартість. Вартість вантажу визначається на підставі загальної суми рахунка або іншого документа відправника, який підтверджує кількість і вартість відправленого вантажу.

Як вбачається з матеріалів справи, на підтвердження вартості втраченого вантажу позивачем надано суду довідки: · від 09.05.2022 №1/1457 за підписом директора філії ВТП «Павлоградвантажтранс» та головного бухгалтера щодо вагону №53549366 (т.1 арк. 59);

· від 03.06.2022 №1/1800 за підписом директора філії ВТП «Павлоградвантажтранс» та головного бухгалтера щодо вагону №53056206 (т.1 арк. 64);

· від 20.05 №1/1572 за підписом директора філії ВТП «Павлоградвантажтранс» та головного бухгалтера щодо вагону №60024965 (т.1 арк. 78).

Враховуючи положення ч. 2 ст. 623 ЦК України, ст. 314 ГК України, а також ст. 115 Статуту залізниць України, колегія суддів вважає, що надані позивачем довідки, в яких визначена вартість однієї тонни вантажу, відправленого згідно вищевказаних накладних, є належним підтвердженням вартості втраченого під час перевезення залізницею вантажу, а відтак розмір збитків є підтвердженим відповідно до вимог законодавства, у зв`язку з чим, доводи відповідача в цій частині визнаються судом апеляційної інстанції необґрунтованими.

Відповідно до п. 2.7. роз`яснення президії Вищого господарського суду України від 29.05.02. № 04-5/601 «Про деякі питання практики вирішення спорів, що виникають з перевезення вантажів залізницею», вартість вантажу визначається на підставі загальної суми рахунка або іншого документа відправника, який підтверджує кількість і вартість відправленого вантажу, зокрема, договору або контракту купівлі-продажу, специфікації на вантаж, довідки відправника про кількість, ціну і вартість відправленого вантажу, підписаної головним (старшим) бухгалтером, копії податкової накладної. Статут не передбачає обов`язкового додання до претензії або позову доказів сплати вантажоодержувачем або уповноваженою особою вартості вантажу.

Разом з тим, у вказаному роз`ясненні наведено невичерпний перелік документів відправника, якими може підтверджуватися вартість втраченого під час перевезення залізницею вантажу.

Пунктом 27 Правил перевезення вантажів встановлено, що вантаж вважається доставленим без утрати, якщо різниця між масою, вказаною в пункті відправлення в залізничній накладній, та масою, визначеною на станції призначення, не перевищує норми природної втрати і граничного розходження у визначенні маси нетто.

Товариством також правомірно враховано, що відповідно до ч. 2 ст. 114 Статуту залізниць України недостача маси вантажу, за яку відшкодовуються збитки, в усіх випадках обчислюється з урахуванням граничного розходження визначення маси вантажу і природної втрати вантажу під час перевезення.

Згідно з п. "г" ст. 111 Статуту залізниць України залізниця звільняється від відповідальності за втрату, недостачу, псування або пошкодження вантажу у разі, коли недостача вантажу не перевищує норм природної втрати і граничного розходження визначення маси.

Згідно з п. 27 Правил видачі вантажу, затверджених наказом Міністерства транспорту України № 644 від 21.11.2000, вантаж вважається доставленим без утрати, якщо різниця між масою, вказаною в пункті відправлення в залізничній накладній, та масою, визначеною на станції призначення, не перевищує норми природної втрати і граничного розходження у визначенні маси нетто.

При видачі вантажів, маса яких унаслідок їх властивостей зменшується при перевезенні, норма недостачі (сума норми природної втрати та граничного розходження визначення маси нетто) становить: 1) 2 % маси, зазначеної в перевізних документах: вантажі рідкі або здані до перевезення в сирому (свіжому) або у вологому стані; руда марганцева і хромова; кварцити у подрібненому стані (фракції 0 - 6 мм); мідний купорос; хімічна сировина навалом; солі; фрукти свіжі; овочі свіжі; шкіра оброблена і мокросолона; тютюн; м`ясо свіже; 2) 1,5 % маси, зазначеної в перевізних документах: вугілля деревне; будівельні матеріали; кварцити в кусках; жири; риба солона; мінеральні добрива; 3) 1 % маси, зазначеної в перевізних документах: мінеральне паливо; кокс; руда залізна; вовна немита; мило; м`ясо морожене; птиця бита всяка; копченості м`ясні всякі; 4) 0,5 % маси всіх інших вантажів.

Норми недостачі або надлишку маси вантажів розраховуються:

- від маси брутто - для вантажів, які перевозяться в тарі й упаковці;

- від маси нетто - для вантажів, які перевозяться без тари й упаковки.

Як встановлено колегією суддів під час апеляційного перегляду спору, розрахунок збитків, спричинених внаслідок недостачі, проведений Товариством з урахуванням норми природної втрати під час перевезення, яка відповідно до п. 27 Правил перевезення вантажів, враховуючи, що втраченим вантажем було вугілля кам`яне марки Г-газовий у твердому стані (п. 20 залізничних накладних), складає 1 % від маси вантажу, зазначеної в перевізних документах.

Доводи Укрзалізниці про те, що при визначенні суми норми природної втрати маси вантажу підлягав застосуванню коефіцієнт 2%, а не 1% колегія суддів відхиляє, оскільки у залізничних накладних не зазначено про те, що вантаж перевозився у вологому стані.

Варто зауважити, що контррозрахунку заявлених до стягнення первісних позовних вимог або доказів, що підтверджують заперечення щодо здійсненого позивачем розрахунку завданих збитків, відповідач ані місцевому господарському суду, ані суду апеляційної інстанції не надав.

Отже, колегія суддів приходить до висновку, що розмір збитків, враховуючи положення ст.225 ГК України та ст.115 Статуту залізниць України, є підтвердженим відповідно до законодавства України.

З огляду на викладене, а також на те, що апеляційним судом встановлено факт незбереження Укрзалізницею прийнятого до перевезення вантажу, остання зобов`язана відшкодувати Товариству вартість втраченого під час перевезення залізницею у вагонах №№53549366, 53056206, 60024965 вантажу у розмірі 12 224,55 грн.

Надаючи оцінку зустрічним позовним вимогам, колегія суддів зауважує на такому.

Правове обґрунтування зустрічних позовних вимог зводить передусім до ст.ст. 118, 122, 129 Статуту залізниць.

Так, відповідно до ст. 122 Статуту залізниць, за неправильно зазначені у накладній масу, кількість місць вантажу, його назву, код та адресу одержувача з відправника, порта стягується штраф у розмірі згідно із статтею 118 цього Статуту. При цьому відправник несе перед залізницею відповідальність за наслідки, які виникли.

Статтею 118 Статуту залізниць унормовано, що за неправильне зазначення найменування вантажу або властивостей з відправника, крім заподіяних залізниці збитків і витрат, стягується штраф у розмірі п`ятикратної провізної плати за всю відстань перевезення.

Згідно з абз. 1 ст. 37 Статуту залізниць України, під час здавання вантажів для перевезення відправником має бути зазначена у накладній їх маса.

Умовами п. 2.1. Правил оформлення перевізних документів передбачено, що відправник заповнює відповідні графи накладної згідно з додатком 3 до цих Правил, зокрема:

- № графи накладної - "20", найменування графи накладної - "Найменування вантажу", відомості, що вказуються в накладній - "маса брутто контейнера" та ким заповнюється графа накладної - "Відправником";

- № графи накладної - "24", найменування графи накладної - "Маса вантажу, визначена відправником", відомості, що вказуються в накладній - "Заповнюється, якщо маса вантажу визначена відправником. Вказуються маса у кілограмах брутто вантажу, загальна маса відправки (прописом)" та ким заповнюється графа накладної - "Відправником";

- № графи накладної - "26", найменування графи накладної - "Спосіб визначення маси", відомості, що вказуються в накладній - "Зазначається спосіб визначення маси вантажу (на вагах, за стандартом, за трафаретом, за обміром, за розрахунками, умовно), тип ваг (товарні, вагонні, елеваторні тощо), їх вантажопідйомність та ким було визначено масу вантажу (залізницею/ відправником). Якщо масу вантажу визначено за стандартом, то в цій графі зазначається також стандартна маса брутто/нетто одного вантажного місця" та ким заповнюється графа накладної - "Відправником/залізницею";

- № графи накладної - "55", найменування графи накладної - "Правильність внесених відомостей підтверджую", відомості, що вказуються в накладній - "Представник відправника засвідчує правильність відомостей, указаних ним у перевізному документі. В електронній накладній накладається електронний цифровий підпис відправника" та ким заповнюється графа накладної - "Відправником.

Маса вантажу вважається правильною, якщо різниця між фактично виявленою масою і зазначеною в перевізних документах не перевищує 0,2% (п. 2.6. Правил оформлення перевізних документів).

Відповідно до п. 5 Правил приймання вантажів до перевезення, затверджених наказом Міністерства транспорту України від 21.11.2000 № 644 та зареєстрованих у Міністерстві юстиції України 24.11.2000 за № 861/5082 (далі - Правила приймання вантажів до перевезення), загальна маса вантажу визначається відправником зважуванням або розрахунковим способом. Спосіб визначення маси вантажу і тип ваг відправник зобов`язаний зазначити в накладній. Усі засоби вимірювальної техніки, які використовуються для визначення маси вантажів, мають бути повірені відповідно до вимог чинного законодавства. Засоби ваговимірювальної техніки повинні бути взяті на облік залізницею та відповідати вимогам Інструкції про порядок застосування засобів ваговимірювальної техніки на залізничному транспорті України, затвердженої наказом Міністерства інфраструктури України від 31.07.2012 року № 442, зареєстрованої в Міністерстві юстиції України 11.10.2012 року № 1716/22028, та інших нормативно-правових актів.

Згідно положень абз. 5 - абз. 8 ст. 37 Статуту залізниць України, загальна маса вантажу визначається шляхом зважування на вагах або підрахуванням маси на вантажних місцях за трафаретом чи стандартом. Маса окремих вантажів може визначатись розрахунковим методом за обміром або умовно (нафтопродукти в цистернах, тварини тощо). Маса вантажу визначається відправником. Спосіб визначення маси зазначається у накладній.

З матеріалів справи вбачається, що:

- у накладній №46665238 зазначена маса вантажу у вагоні №53549366 - 68 650 кг (тара вагона 20 700 кг);

- у накладній №46671327 зазначена маса вантажу у вагоні №53056206 - 69 700 кг (тара вагона 22 000 кг);

- у накладній №46987954 зазначена маса вантажу у вагоні №60024965 - 69 600 кг (тара вагона 22 800 кг).

В п. 22 Правил видачі вантажів (ст. 35, 42, 46, 47, 48, 52, 53 Статуту), затверджених наказом Міністерства транспорту України від 21.11.2000 № 644 та зареєстрованих у Міністерстві юстиції України 24.11.2000 за № 862/5083 (далі - Правила видачі вантажів), вказано, що перевірка маси вантажу на станції призначення провадиться, як правило, таким самим способом, яким цю масу було визначено на станції відправлення. Зважування вантажів на вагонних вагах провадиться в порядку, передбаченому Правилами приймання вантажів до перевезення.

Умовами абз. 4 п. 28 Правил приймання вантажів до перевезення передбачено, що вантажі, завантажені відправниками у вагони відкритого типу (платформи, напіввагони тощо), приймаються залізницею до перевезення шляхом візуального огляду вагона, вантажу, його маркування (у т.ч. захисного) та кріплення у вагоні без перевірки маси та кількості вантажу.

Так, абз. 5 п. 28 Правил приймання вантажів до перевезення передбачено, що відповідно до ст. 24 Статуту залізниць України залізниця має право перевірити правильність відомостей про вантаж, зазначених відправником у накладній, на станції відправлення, під час перевезення та на станції призначення.

На підтвердження наявності обставин неправильного зазначення Товариством маси вантажу, що відправлявся у вагонах №№53549366, 53056206, 60024965, за залізничними накладними №466652368, 46671327, 46987954 Укрзалізниця надає копії комерційних актів №№ 388103/232, 388103/231 та 388103/242, а також копії загальних актів №889 від 23.04.2022, №888 від 23.04.2022, №938 від 12.05.2022, №890 від 23.04.2022.

Як вже було зауважено судом апеляційної інстанції, усі акти загальної форми містять посилання на те, що під час огляду вагонів встановлено порушення маркування, а також інші ознаки втрати вантажу, що зумовило необхідність зважування вагонів з метою визначення маси вантажу, яка у них перевозилась.

Комерційні акти також фіксують порушення маркування.

Водночас, п.6 Правил приймання вантажу до перевезення встановлено, що перевезення вантажів здійснюються вагонними, контейнерними, контрейлерними, груповими або маршрутними відправками.

За п. 10 Правил приймання вантажу до перевезення, відправник зобов`язаний підготувати і завантажити вантаж так, щоб забезпечувалась його схоронність під час перевезення.

У разі навантаження у вагони відкритого типу вантажів, які містять дрібні фракції, відправник повинен вжити заходів щодо запобігання видуванню або просипанню дрібних часток вантажу під час перевезення. Якщо втрата можлива через конструктивні щілини, відправник зобов`язаний вжити додаткових заходів щодо їх ущільнення.

З метою забезпечення збереженості всіх вантажів, що перевозяться у вагонах або контейнерах відкритого типу, може використовуватися вкладиш або укриття суцільним матеріалом, також на поверхню вантажу відправником може наноситися захисне маркування або покриття плівкою (емульсією) чи закріплення верхнього шару вантажу може здійснюватися іншим способом.

За п. 8 Правил приймання вантажу до перевезення, вантажі, що потребують тари для збереження їх від утрати, псування або пошкодження під час перевезення, повинні пред`являтися до перевезення у справній тарі, яка забезпечує їх збереження.

Перевізник не приймає вантаж до перевезення у разі відсутності або неналежного його маркування, а також якщо товар знаходиться у тарі, що не відповідає вимогам цих Правил.

Відповідно до п.40 Правил приймання вантажу до перевезення, договір про перевезення вантажу вважається укладеним з моменту проставлення календарного штемпеля станції відправлення в оформленій паперовій накладній або з моменту накладення електронного підпису, що базується на кваліфікованому сертифікаті відкритого ключа працівником перевізника в електронній накладній.

Вантажі, завантажені відправниками у вагони (контейнери) відкритого типу, приймаються до перевезення шляхом візуального огляду вагона (контейнера), вантажу, його маркування (у тому числі захисного) та кріплення у вагоні без перевірки маси та кількості вантажу.

Перевізник має право перевірити правильність відомостей про вантаж, зазначених відправником у накладній, на станції відправлення, під час перевезення та на станції призначення.

Отже, оскільки приймаючи вагони до перевезення, на станції відправлення вантажу Укрзалізниця не зафіксувала ознаки порушення (неправильного нанесення, відсутності) маркування, враховуючи наявність у матеріалах справи актів про технічний стан вагонів із зауваженнями справного технічного стану вагонів, а також оскільки підставою для складення комерційних актів та актів загальної форми слугували виявлені працівниками Укрзалізниці обставини порушення маркування та нестачі вантажу, колегія суддів приходить до висновку, що під час перевезення вантажу, що відправлявся у вагонах №№53549366, 53056206, 60024965, за залізничними накладними №466652368, 46671327, 46987954 мала місце саме втрата вантажу під час його перевезення, а не неправильне зазначення Товариством маси вантажу, прийнятого до перевезення.

Враховуючи те, що позивачем до зустрічної позовної заяви не додано інших доказів, які б підтверджували обставини неправильного зазначення у накладній маси, кількості місць вантажу, його назви, коду та адреси одержувача, відповідно, відсутні фактичні та правові підстави для стягнення з відправника, штрафу, передбаченого ст. 122 Статуту залізниць України.

За таких обставин, зустрічний позов Укрзалізниці задоволенню не підлягає.

Статтею 129 Конституції України встановлено, що основними засадами судочинства є змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

За приписами частин 1, 3 статті 13 ГПК України судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом.

Згідно зі ст.ст. 76-77 ГПК України належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Обов`язок із доказування необхідно розуміти як закріплену в процесуальному та матеріальному законодавстві міру належної поведінки особи, що бере участь у судовому процесі, із збирання та надання доказів для підтвердження свого суб`єктивного права, що має за мету усунення невизначеності, яка виникає в правовідносинах у разі неможливості достовірно з`ясувати обставини, які мають значення для справи.

Відповідно до частини 1 статті 86 ГПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

З огляду на встановлені обставини справи та вищевикладені приписи законодавства, колегія суддів дійшла висновку, що первісні позовні вимоги є обґрунтованими, доведеними та такими, що підлягають задоволенню у повному обсязі, у зв`язку з чим з АТ «Укрзалізниця» підлягає стягненню на користь ПрАТ «ДТЕК Павлоградвугілля» 99 545,06 грн вартості недостачі вантажу. Водночас, позовні вимоги АТ «Українська залізниця» в особі Регіональної філії «Львівська залізниця» Акціонерного товариства «Українська залізниця» до ПрАТ «ДТЕК Павлоградвугілля» про стягнення штрафу в розмірі 319 440,00 грн, у зв`язку із неправильним зазначенням відповідачем даних про масу вантажу у перевізних документах - задоволенню не підлягають.

Відповідно до п.2 частини 1 статті 275 ГПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити нове рішення у відповідній частині або змінити рішення.

Підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення, у відповідності до п.п. 3-4 ч.1 ст. 277 ГПК України, є невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, встановленим обставинам справи; порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

З огляду на неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи, суд апеляційної інстанції дійшов висновку про наявність підстав для задоволення апеляційної скарги Приватного акціонерного товариства «ДТЕК Павлоградвугілля» та скасування рішення Господарського суду міста Києва від 01.08.2023 у справі № 910/6564/22 в частині відмови у задоволенні первісних позовних вимог у розмірі 12 224,85 грн вартості нестачі вантажу, а також в частині задоволення зустрічних позовних вимог у розмірі 319 440,00 грн штрафу.

Відповідно до ч.ч. 1, 14 ст.129 ГПК України, судовий збір покладається у спорах, що виникають при виконанні договорів та з інших підстав, - на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Якщо суд апеляційної інстанції змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

Керуючись ст. ст. 253-254, 269, 275-284 Господарського процесуального кодексу України, Північний апеляційний господарський суд

ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційну скаргу Приватного акціонерного товариства «ДТЕК Павлоградвугілля» на рішення Господарського суду міста Києва від 01.08.2023 у справі № 910/6564/22 задовольнити.

2. Рішення Господарського суду міста Києва від 01.08.2023 у справі № 910/6564/22 скасувати в частині відмови у задоволенні первісних позовних вимог у розмірі 12224,85 грн вартості нестачі вантажу, а також в частині задоволення зустрічних позовних вимог у розмірі 319440,00 грн штрафу.

3. У цій частині ухвалити нове рішення.

Первісні позовні вимоги Приватного акціонерного товариства «ДТЕК Павлоградвугілля» про стягнення з Акціонерного товариства «Українська залізниця» суми вартості недостачі вантажу в розмірі 12224,85 грн задовольнити.

У задоволенні зустрічних позовних вимог Акціонерного товариства «Українська залізниця» в особі Регіональної філії «Львівська залізниця» Акціонерного товариства «Українська залізниця» про стягнення з Приватного акціонерного товариства «ДТЕК Павлоградвугілля» суми штрафу в розмірі 319440,00 грн - відмовити.

4. Викласти резолютивну частину рішення Господарського суду міста Києва від 01.08.2023 у справі № 910/6564/22 у такій редакції:

« 1. Первісний позов задовольнити повістю.

2. Стягнути з Акціонерного товариства «Українська залізниця» (ідентифікаційний номер 40075815, адреса: 03150, м. Київ, вул. Єжи Гедройця, буд. 5) на користь Приватного акціонерного товариства "ДТЕК Павлоградвугілля" (ідентифікаційний код 00178353, місцезнаходження: 51400, Дніпропетровська область, м. Павлоград, вул. Соборна, буд. 76) суму вартості нестачі вантажу в розмірі 99545,06 грн (дев`яносто дев`ять тисяч п`ятсот сорок п`ять гривень 06 копійок) та суму судового збору в розмірі 2481,00 грн (дві тисячі чотириста вісімдесят одну гривню 00 копійок).

3. У задоволенні зустрічного позову Акціонерного товариства «Українська залізниця» до Приватного акціонерного товариства «ДТЕК Павлоградвугілля» про стягнення штрафу в розмірі 319 440,00 грн - відмовити повністю.».

5. Стягнути з Акціонерного товариства «Українська залізниця» (ідентифікаційний номер 40075815, адреса: 03150, м. Київ, вул. Єжи Гедройця, буд. 5) на користь Приватного акціонерного товариства "ДТЕК Павлоградвугілля" (ідентифікаційний код 00178353, місцезнаходження: 51400, Дніпропетровська область, м. Павлоград, вул. Соборна, буд. 76) 10908,90 грн (десять тисяч дев`ятсот вісім гривень 90 копійок) судового збору за подання апеляційної скарни.

6. Матеріали справи №910/6564/22 повернути до Господарського суду міста Києва.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду в порядку та в строк, передбачені ст.ст. 287 - 289 ГПК України.

Повний текст постанови складено 14.12.2023.

Головуючий суддя А.О. Мальченко

Судді О.В. Агрикова

Т.П. Козир