ПІВНІЧНО-ЗАХІДНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06 грудня 2023 року Справа № 902/541/23

Північно-західний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючий суддя Тимошенко О.М., суддя Павлюк І.Ю. , суддя Юрчук М.І.

секретар судового засідання Шилан О.С.

за участю представників:

від органу прокуратури: Котяй І.В.

від позивача: Муляр С.О.

від відповідача: Ковальова Н.С.

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Акціонерного товариства "Укртелеком" на рішення Господарського суду Вінницької області, ухваленого 16.08.2023 (суддя Маслій І.В., повний текст складено 28.08.2023) у справі № 902/541/23

за позовом заступника керівника Вінницької окружної прокуратури в інтересах держави в особі Фонду державного майна України

до Акціонерного товариства "Укртелеком"

про витребування майна вартістю 50 599,00 грн

ВСТАНОВИВ:

Заступник керівника Вінницької окружної прокуратури звернувся до Господарського суду Вінницької області в інтересах держави в особі Фонду державного майна України з позовом до Акціонерного товариства "Укртелеком" про витребування на користь держави захисної споруди цивільного захисту - сховище № 00056 площею 86,8 м.кв., що знаходиться за адресою: пр. Коцюбинського, 28, м. Вінниця.

Підставою звернення органу прокуратури до суду стало порушення інтересів держави в особі Фонду державного майна України, як власника об`єктів державної власності згідно ст. 4 Закону України "Про управління об`єктами державної власності", внаслідок протиправної реєстрації права власності на об`єкт цивільної оборони, оскільки , в силу положень ч. 2 ст. 178 ЦК України, є обмежено оборотоздатною річчю та не може відчужуватись із державної чи комунальної власності у приватну.

Рішенням Господарського суду Вінницької області від 16.08.2023 у справі № 902/541/23 позов задоволено повністю. Витребувано у власність держави в особі Фонду державного майна України з чужого незаконного володіння - Акціонерного товариства "Укртелеком" захисну споруду цивільного захисту - сховище № 00056 площею 86,8 кв.м, що розташоване за адресою: м. Вінниці, пр. Коцюбинського, 28.

При ухваленні вказаного рішення суд першої інстанції виходив з того, що спірне майно відноситься до об`єктів загальнодержавного значення, приватизація чи інше відчуження яких заборонена законом, перебуває у володінні, користуванні та розпорядженні держави, від імені якої реалізацію функцій здійснює Фонд державного майна України. Крім того, судом було надано оцінку зверненню прокурора до суду із цим позовом.

Не погоджуючись із вказаним рішенням суду першої інстанції, відповідач звернувся з апеляційною скаргою від 07.09.2023, в якій просить останнє скасувати та ухвалити нове судове рішення, яким у задоволенні позовних вимог відмовити та стягнути з Вінницької обласної прокуратури судовий збір за подання апеляційної скарги.

Аргументуючи доводи апеляційної скарги вказує про помилковість висновків суду першої інстанції щодо можливості здійснювати прокурором захист інтересів держави у правовідносинах даної справи, а також те, що саме Фонд державного майна України є органом, уповноваженим здійснювати управління спірним майном - захисної споруди цивільного захисту (сховище). Звертає також увагу, що оскільки АТ "Укртелеком" утворилося шляхом корпоратизації, то застосування положень законодавства, що регулює порядок приватизації, в даних правовідносинах є невірним.

Ухвалою Північно-західного апеляційного господарського суду від 10.10.2023 відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою АТ "Укртелеком" на рішення Господарського суду Вінницької області від 16.08.2023 у справі № 902/541/23; апеляційну скаргу постановлено розглянути із повідомленням (викликом) сторін.

Від позивачів надійшли відзиви на апеляційну скаргу, в яких не погоджуються із доводами апелянта та вказують, що місцевим господарським судом досліджено всі докази, подані сторонами у процесі розгляду позовної заяви та надано їм вірну оцінку, а тому просять залишити апеляційну скаргу без задоволення, рішення Господарського суду Вінницької області від 16.08.2023 у справі № 902/541/23 - без змін.

В судовому засіданні представник скаржника підтримав доводи апеляційної скарги з підстав, викладених у ній та просить апеляційну скаргу задоволити.

Прокурор та представник Фонду державного майна України проти доводів скаржника заперечують, у задоволенні апеляційної скарги просять відмовити.

Відповідно до ст. 269 ГПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї. Докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього.

Розглянувши матеріали справи № 902/541/23, дослідивши та проаналізувавши наявні докази, колегія суддів встановила наступне.

Рішенням виконавчого комітету Вінницької міської ради від 23.12.2004 № 2704 оформлено право власності за Відкритим акціонерним товариством "Укртелеком" на об`єкти нерухомого майна, а саме будівлі та споруди дирекції ВАТ "Укртелеком", що розташовані по пр. Коцюбинського, буд. 28 в м. Вінниця Вінницької області.

Відповідно до п. 2 зазначеного рішення, виконавчим комітетом Вінницької міської ради видано ВАТ "Укртелеком" свідоцтво про право власності на об`єкт нерухомого майна, а саме будівлі та споруди, розташовані за адресою: м. Вінниці, пр. Коцюбинського, 28, у яких фактично розташована захисна споруда цивільного захисту - сховище № 00056 (інвентарний номер станом на 01.04.2000 - 104003 та станом на 01.04.2012 (в ході проведення комісійної перевірки) - 10403/1/1) площею 86,8 м2, а саме: літери "А" - підвал -пр.№1-№9 - 86,8 кв.м. - цокольний поверх - пр.№ 1 - № 73 - 1702,1 кв.м. - 1 поверх - пр. № 1 - № 45 - 839,4 кв.м. - II поверх - пр. № 1 -№ 29 - 838,1 кв.м. - III поверх - пр. № 1 - № 20 - 876,2 кв.м. - IV поверх - пр. № 1- № 21 - 868,8 кв.м. Всього по літері "А" - 5211,4 кв.м. - літери "Б" - 1 поверх - пр. №1: № 1 - № 4 - 127, 5 кв.м. - літери "Г" - 1 поверх - пр. № 1: № 1 - № 2 - 169, 8 кв.м. Загальна площа - 5634, 2 кв.м.

Згідно рішення загальних зборів акціонерів від 14.06.2011 № 8 Відкрите акціонерне товариство "Укртелеком" змінило своє найменування на Публічне акціонерне товариство "Укртелеком".

Рішенням річних загальних зборів акціонерів ПАТ "Укртелеком", які відбулися 22.04.2021, змінено повне найменування з Публічного акціонерного товариства "Укртелеком" на Акціонерне товариство "Укртелеком".

Водночас АТ "Укртелеком" є правонаступником ПАТ "Укртелеком" та ВАТ "Укртелеком".

Згідно інформації архівної справи Державного архіву Вінницької області встановлено, що будівлі та споруди по пр. Коцюбинського, буд. 28 в м. Вінниця належать на праві приватної власності ВАТ "Укртелеком", що також підтверджується інформацією з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно від 30.11.2022.

Як вбачається з матеріалів та інформації ФДМ України від 04.01.2023, на виконання Розпорядження Кабінету Міністрів України від 21.09.2011 № 902-р "Питання управління державним майном, що не увійшло до статутного капіталу ПАТ "Укртелеком" проведено перевірку ПАТ "Укртелеком", за результатом якої встановлено, що під час приватизації до переліку приміщень включений об`єкт цивільної оборони - захисна споруда цивільного захисту, сховище № 00056, що знаходиться по пр. Коцюбинського, 28 в м. Вінниці, з інвентарним номером 104003 (станом на 01.04.2000 ) та 104003/1/1 (станом на 01.04.2012), яке приватизації не підлягало та перебуває у державній власності.

Так, згідно із Додатком № 2 до наказу ВАТ "Укртелеком" від 21.02.2000 № 41 "Про затвердження заключного балансу УДПЕЗ "Укртелеком" станом на 01 січня 2000 року та складання передавального балансу у зв`язку із заснуванням Відкритого акціонерного товариства "Укртелеком" об`єкти цивільної оборони до статутного фонду ВАТ "Укртелеком" не увійшли.

Однак, як вбачається з матеріалів архівної справи, при оформленні права приватної власності на приміщення по пр. Коцюбинського, 28 у м. Вінниці, наказ № 41 з додатками ВАТ "Укртелеком" до виконавчих органів Вінницької міської ради не надавалися, в результаті чого протиправно оформлено право власності на об`єкт цивільної оборони - сховище № 00056, та включено його до статутного капіталу товариства.

Наявність в будівлі по пр. Коцюбинського, буд. 28 в м. Вінниці Вінницької області, що належить АТ "Укртелеком" на праві приватної власності, сховища № 00056 підтверджується паспортом сховища від 01.11.2000, обліковою карткою сховища від 09.09.2019, інформацією та матеріалами Фонду державного майна України, у т.ч. підтверджена АТ "Укртелеком".

На переконання прокурора, спірне нерухоме майно захисна споруда цивільного захисту - сховище № 00056, що розташоване за адресою: пр. Коцюбинського, 28, у м. Вінниця, в силу закону відноситься до об`єктів загальнодержавного значення з обмеженою оборотоздатністю, приватизація яких заборонена законом, а тому набуття АТ "Укртелеком" його у приватну власність є протиправним та вбачаються правові підстави для витребування спірного нерухомого майна з чужого незаконного володіння на користь держави в особі Фонду державного майна України, оскільки держава в особі ФДМ України як власник волю на відчуження спірного нерухомого майна не виявляла - сховище перебуває у приватній власності АТ "Укртелеком" без прийняття відповідного рішення ФДМ України.

За інформацією Фонду державного майна України від 23.01.2023, наданою на лист прокуратури № 50/173вих -23 від 04.01.2023, заходи щодо захисту інтересів держави шляхом звернення до суду із позовом щодо повернення захисної споруди цивільного захисту по пр. Коцюбинського, 28 в м. Вінниця - сховища № 00056 площею 86,8 м2, не вживались, Фонд не заперечував щодо вжиття прокуратурою заходів представницького характеру на захист інтересів держави.

Разом з цим, Фонд державного майна України у своїх поясненнях в суді першої інстанції підтримав доводи прокуратури та вказав, що реєстрація права власності на об`єкт цивільної оборони спричинило фактичне відчуження об`єкту державної власності на користь (у власність) відповідача всупереч положенням ч. 2 ст. 5 Закону України "Про приватизацію державного майна", внаслідок чого порушені інтереси держави і суспільства в цілому. Захисна споруда цивільного захисту розташована за адресою: м. Вінниця, пр. Коцюбинського, 28, не могла бути внесена до статутного фонду ПАТ "Укртелеком" на праві приватної власності, а ПАТ "Укртелеком" не могло набути право приватної власності на спірну захисну споруду.

При цьому, на виконання розпорядження Кабінету Міністрів України від 21 вересня 2011 № 902-р "Питання управління державним майном, що не увійшло до статутного капіталу публічного акціонерного товариства "Укртелеком", але перебуває на його балансі", відповідач надав перелік державного майна, що не увійшло до його статутного капіталу, але перебуває на його балансі, складений за результатами інвентаризації станом на 30.09.2011. В Переліку станом на 30.09.2011 були відсутні захисні споруди цивільного захисту, які розташовані у будівлях вузла зв`язку по пр. Коцюбинського, 28 у м. Вінниця.

У свою чергу, територіальна комісія по Вінницькій області, яка була утворена відповідно до спільного наказу Фонду та Адміністрації Держспецзв`язку від 18.10.2011 № 1497/283 "Про державне майно, що не увійшло до статутного капіталу ПАТ "Укртелеком", але перебуває на його балансі" (із змінами) та яка безпосередньо проводила роботу щодо встановлення наявності державного майна, що не увійшло до статутного капіталу ПАТ "Укртелеком", але перебуває на його балансі, надали до Фонду відомості, зокрема про захисні споруди - сховище № 20400/1/1, що знаходиться за адресою, м. Вінниця, пр. Коцюбинського, 28, та на яке оформлено право власності за ПАТ "Укртелеком".

З метою виконання вищезазначеного рішення Уряду Фонд листами від 21.07.2017 № 10-24-14343 та від 15.12.2017 № 10-24-24022 надіслав на адресу ПАТ "Укртелеком" перелік об`єктів цивільної оборони (захисних споруд цивільного захисту), які не увійшли до статутного капіталу останнього та потребують розмежування між Фондом та Адміністрації Держспецзв`язку, а також запропонував ПАТ "Укртелеком" надати до Фонду оформлене належним чином доповнення до зазначеного переліку державного майна, складеного за результатами інвентаризації станом на 30.09.2011, зокрема щодо зазначених об`єктів цивільної оборони, а також терміново вжити заходи щодо скасування права власності за ПАТ "Укртелеком" на захисні споруди (на які оформлено право власності за товариством).

ПАТ "Укртелеком" листом від 25.01.2018 № 145-вих-80Д73 1-8ОД913, зокрема повідомило, що захисні споруди - сховище № 20400/1/1 та № 104003/1/1, що розташовані за адресою: м. Вінниця, пр. Коцюбинського, 28, входили до складу будівель, які передавались до статутного капіталу (у власність) товариства зазначивши при цьому, що товариство мало достатньо правових підстав для оформлення права власності на зазначені будівлі, а також про неможливість вчинення товариством відповідних дій щодо припинення прав власності на ці споруди.

З огляду на відсутність згоди держави в особі Фонду державного майна України на передачу спірного сховища у приватну власність ПАТ "Укртелеком" вважає, що державна реєстрація права приватної власності на таке майно за останнім є незаконною, чим спростовується презумпція права власності означеного товариства на сховище.

В свою чергу відповідач вказував, що прокурором не надано до суду належних і допустимих доказів того, що Фонд державного майна України не може чи не бажає здійснювати захист інтересів держави та звертатися до суду з відповідним позовом до відповідача у цій справі, а сама по собі обставина не звернення Фонду із позовом не свідчить про неможливість виконання функцій із захисту інтересів держави та не доведено, що здійснення повноважень по управлінню спірним майном (сховищем) по вул. Коцюбинського, 28 в м. Вінниця віднесено до повноважень саме Фонду державного майна України, а не іншого державного органу.

Разом з цим зазначав, що Вінницька філія АТ "Укртелеком" зверталася до Регіонального відділення Фонду державного майна України листом щодо управління аналогічним сховищем, що обліковується на балансі товариства, і на яке так само оформлене право власності: за адресою м. Вінниця, вул. Соборна, 10. З відповіді Регіонального відділення Фонду державного майна України від 25.08.2022 № 11- 2/1767/1 (Додаток №1) вбачається, що на обліку Регіонального відділення ФДМ України таке нерухоме майно не перебуває, і в останнього відсутня інформація про те, кому були передані функції з управління зазначеним майном, а тому у Регіонального відділення Фонду відсутні підстави приймати будь-які рішення щодо розпорядження даним майном. Аналогічна інформація щодо того, що Фонд не мав повноважень управління майном, що не увійшло до статутного капіталу ПАТ "Укртелеком" в процесі корпоратизації, але перебувало на балансі товариства, міститься і у поясненні Фонду на позовну заяву.

Відповідач стверджував, що обґрунтовуючи повноваження Фонду по управлінню сховищем № 00056 по вул. Коцюбинського, 28 в м. Вінниця, прокурор лише послався на загальні норми чинного законодавства, зокрема Закону України "Про управління об`єктами державної власності" якими передбачено, що Фонд є одним із суб`єктів управління об`єктами державної власності.

На переконання відповідача, позивачем не доведено належними і допустимими доказами, на підставі яких документів саме Фонд державного майна України є органом, уповноваженим здійснювати управління сховищем № 00056 по вул. Коцюбинського,28 в м. Вінниця.

Крім того, відповідач звертав увагу суду на те, що підвальні приміщення, що знаходяться в будівлі АТС з прибудовою є невід`ємною частиною даної будівлі і утворюють разом єдине ціле, що дає змогу їх використання за призначенням. Відокремлення конструктивних елементів підвального поверху від конструктивних елементів надземного поверху будівлі АТС без їх пошкодження та істотного знецінення неможливе.

Дані обставини стали підставою для звернення прокурора до суду з метою захисту інтересів держави з вимогою про витребування у власність держави в особі Фонду державного майна України з чужого незаконного володіння АТ "Укртелеком" захисну споруду цивільного захисту - сховище № 00056 площею 86,8 м2, що розташоване за адресою: пр. Коцюбинського, 28 в м. Вінниця.

В свою чергу відповідач вказував, що у прокурора відсутні повноваження звертатися в інтересах держави в особі ФДМ України та відсутні матеріально-правові підстави заявляти про порушення права власності.

Розглянувши доводи апеляційної скарги, перевіривши додержання судом першої інстанції норм матеріального і процесуального права, Північно-західний апеляційний господарський суд зазначає таке.

Згідно з п. 3 ч. 1 ст. 131-1 Конституції України в Україні діє прокуратура, яка здійснює представництво інтересів держави в суді у виключних випадках і в порядку, що визначені законом.

Стаття 23 Закону України № 1697-VII "Про прокуратуру" визначає, що представництво прокурором держави в суді полягає у здійсненні процесуальних та інших дій, спрямованих на захист інтересів держави, у випадках та порядку, встановлених законом (частина 1).

Згідно з абзацами 1 і 2 частини 3 статті 23 Закону України "Про прокуратуру" прокурор здійснює представництво в суді законних інтересів держави у разі порушення або загрози порушення інтересів держави, якщо захист цих інтересів не здійснює або неналежним чином здійснює орган державної влади, орган місцевого самоврядування чи інший суб`єкт владних повноважень, до компетенції якого віднесені відповідні повноваження, а також у разі відсутності такого органу. Наявність підстав для представництва має бути обґрунтована прокурором у суді. Прокурор здійснює представництво інтересів громадянина або держави в суді виключно після підтвердження судом підстав для представництва. Прокурор зобов`язаний попередньо, до звернення до суду, повідомити про це громадянина та його законного представника або відповідного суб`єкта владних повноважень. У разі підтвердження судом наявності підстав для представництва прокурор користується процесуальними повноваженнями відповідної сторони процесу. Наявність підстав для представництва може бути оскаржена громадянином чи її законним представником або суб`єктом владних повноважень (абз. 1-3 ч. 4).

Водночас згідно з положеннями статті 53 ГПК України прокурор, який звертається до суду в інтересах держави, в позовній чи іншій заяві, скарзі обґрунтовує, в чому полягає порушення інтересів держави, необхідність їх захисту, визначені законом підстави для звернення до суду прокурора, а також зазначає орган, уповноважений державою здійснювати відповідні функції у спірних правовідносинах.

Суд звертає увагу на те, що захищати інтереси держави повинні насамперед відповідні суб`єкти владних повноважень, а не прокурор. Щоб інтереси держави не залишилися незахищеними, прокурор виконує субсидіарну роль, замінює у судовому провадженні відповідного суб`єкта владних повноважень, який всупереч вимогам закону не здійснює захисту або робить це неналежно.

Разом з тим прокурор не може вважатися альтернативним суб`єктом звернення до суду і замінювати належного суб`єкта владних повноважень, який може і бажає захищати інтереси держави (аналогічну правову позицію викладено у постановах Верховного Суду від 25.04.2018 у справі № 806/1000/17 та від 20.09.2018 у справі № 924/1237/17).

Відповідно до правового висновку, викладеного у постанові Великої Палати Верховного Суду від 26.05.2020 у справі № 912/2385/18, аналіз положень статті 53 ГПК України у взаємозв`язку із змістом частиною 3 статті 23 Закону України "Про прокуратуру" дає підстави вважати, що прокурор може представляти інтереси держави в суді у випадках, зокрема, якщо захист цих інтересів не здійснює або неналежним чином здійснює орган державної влади, орган місцевого самоврядування чи інший суб`єкт владних повноважень, до компетенції якого віднесено відповідні повноваження.

Таким чином, прокурор, звертаючись до суду з позовом, має обґрунтувати та довести підстави для представництва, однією з яких є бездіяльність компетентного органу. Бездіяльність компетентного органу означає, що він знав або повинен був знати про порушення інтересів держави, але не звертався до суду з відповідним позовом у розумний строк.

Звертаючись до компетентного органу до подання позову в порядку, передбаченому статтею 23 Закону України "Про прокуратуру", прокурор фактично надає йому можливість відреагувати на стверджуване порушення інтересів держави, зокрема, шляхом призначення перевірки фактів порушення законодавства, виявлених прокурором, вчинення дій для виправлення ситуації, а саме подання позову або аргументованого повідомлення прокурора про відсутність такого порушення.

Невжиття компетентним органом жодних заходів протягом розумного строку після того, як цьому органу стало відомо або повинно було стати відомо про можливе порушення інтересів держави, має кваліфікуватися як бездіяльність відповідного органу. Розумність строку визначається судом з урахуванням того, чи потребували інтереси держави невідкладного захисту (зокрема, через закінчення перебігу позовної давності чи можливість подальшого відчуження майна, яке незаконно вибуло із власності держави), а також таких чинників, як: значимість порушення інтересів держави, можливість настання невідворотних негативних наслідків через бездіяльність компетентного органу, наявність об`єктивних причин, що перешкоджали такому зверненню тощо.

Отже, прокурору достатньо дотриматися порядку, передбаченого статтею 23 Закону України "Про прокуратуру", і якщо компетентний орган протягом розумного строку після отримання повідомлення самостійно не звернувся до суду з позовом в інтересах держави, то це є достатнім аргументом для підтвердження судом підстав для представництва. Якщо прокурору відомі причини такого незвернення, він обов`язково повинен зазначити їх в обґрунтуванні підстав для представництва, яке міститься в позові. Але якщо з відповіді зазначеного органу на звернення прокурора такі причини з`ясувати неможливо чи такої відповіді взагалі не отримано, то це не є підставою вважати звернення прокурора необґрунтованим.

Як вбачається з матеріалів справи, прокурор звернувся до суду з позовом в інтересах держави в особі Фонду державного майна України. Необхідність захисту інтересів держави обґрунтовано тим, що відповідач набув у свою приватну власність захисну споруду цивільного захисту, а Фонд державного майна України не вчиняє дій для повернення спірного об`єкту.

Відповідно до частини 1 статті 4 Закону України "Про управління об`єктами державної власності", суб`єктами управління об`єктами державної власності є, зокрема, Фонд державного майна України.

Відповідно до статті 1 Закону України "Про Фонд державного майна України" Фонд є центральним органом виконавчої влади із спеціальним статусом, що реалізує державну політику у сфері приватизації, оренди, використання та відчуження державного майна, управління об`єктами державної власності.

Згідно пунктів 1, 4 частини першої статті 4 Закону України "Про Фонд державного майна України", до основних завдань Фонду державного майна України належать, зокрема, реалізація державної політики у сфері приватизації, оренди, використання та відчуження державного майна; захист майнових прав державних підприємств, а також державних пакетів акцій (часток), що належать до сфери управління Фонду державного майна України на території України.

Постановою Верховної Ради України від 07.07.1992 № 2558-XII затверджено Тимчасове положення про Фонд державного майна України (Фонд). Як визначено у пункті 1 Тимчасового положення Фонд є державним органом, який здійснює державну політику в сфері приватизації державного майна, виступає орендодавцем майнових комплексів, що є загальнодержавною власністю.

Основними завданнями Фонду, серед іншого, визначено здійснення прав розпорядження майном державних підприємств у процесі їх приватизації, створення спільних підприємств; здійснення повноважень щодо організації та проведення приватизації майна підприємств, яке перебуває у загальнодержавній власності (пункт 4 Тимчасового положення).

Відповідно до пункту 6 Тимчасового положення Фонд має право: одержувати інформацію від органів державної виконавчої влади, необхідну для виконання передбачених цим Положенням завдань і функцій; проводити інвентаризацію загальнодержавного майна, що відповідно до Державної програми приватизації підлягає приватизації, а також здійснювати аудиторські перевірки ефективності його використання.

Таким чином, Фонд державного майна України здійснює повноваження з урядування від імені держави у сфері даних правовідносин.

Матеріалами справи підтверджується, що прокурор звернувся до Фонду із листом № 50/173-вих-23 від 04.01.2023, в якому повідомив про наявність підстав для захисту інтересів держави в спірних правовідносинах. Просив повідомити чи планує Фонд самостійно звертатися до суду та чи вживалися ним раніше заходи реагування.

Листом № 10-33-1545 від 23.01.2023 Фонд державного майна України повідомив, що заходи щодо захисту інтересів держави шляхом звернення до суду із позовом щодо повернення захисної споруди цивільного захисту по пр. Коцюбинського, 28 в м. Вінниця - сховища № 00056 площею 86,8 м2, не вживались. Окрім того, у цьому листі Фонд не заперечував щодо вжиття прокуратурою заходів представницького характеру на захист інтересів держави та вважає за необхідне вжити відповідні заходи на захист інтересів держави

Порушення прав держави в особі Фонду державного майна України, який є невід`ємною частиною держави, беззаперечно свідчить про порушення державних інтересів.

З урахуванням наведеного колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що прокурором дотримано порядку, встановлено ст. 23 Закону України "Про прокуратуру" та підтверджено належним чином підстави для представництва інтересів держави в особі Фонду державного майна України.

Відповідно до статті 2 ГПК України завданням господарського судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів, пов`язаних із здійсненням господарської діяльності, та розгляд інших справ, віднесених до юрисдикції господарського суду, з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав і законних інтересів фізичних та юридичних осіб.

Згідно зі статтею 41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним. Використання власності не може завдавати шкоди правам, свободам та гідності громадян, інтересам суспільства, погіршувати екологічну ситуацію і природні якості землі.

Відповідно до частини 1 статті 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.

Статтею 326 ЦК України передбачено, що у державній власності є майно, у тому числі грошові кошти, яке належить державі Україна. Від імені та в інтересах держави Україна право власності здійснюють відповідно органи державної влади. Управління майном, що є у державній власності, здійснюється державними органами, а у випадках, передбачених законом, може здійснюватися іншими суб`єктами.

Згідно зі статтею 345 Цивільного кодексу України, фізична або юридична особа може набути право власності у разі приватизації державного майна та майна, що є в комунальній власності. Приватизація здійснюється у порядку, встановленому законом.

Стаття 328 ЦК України визначає, що право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом.

Між сторонами наявний спір щодо приміщення - захисної споруди (сховище), набуте у власність відповідачем у 2004 році, що розташоване по пр. Коцюбинського, буд. 28 в м. Вінниці.

Як встановлено з матеріалів справи, ВАТ "Укртелеком" створено згідно з наказом Державного комітету зв`язку та інформатизації від 27 грудня 1999 № 155 шляхом перетворення Українського державного підприємства електрозв`язку "Укртелеком" у відкрите акціонерне товариство в процесі корпоратизації відповідно до Указу Президента України від 15 червня 1993 № 210/93 "Про корпоратизацію підприємств" та Положення про порядок корпоратизації підприємств, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 05 липня 1993 № 508.

Засновником товариства виступив Державний комітет зв`язку та інформатизації України (правонаступник - Міністерство інфраструктури України).

Згідно рішення Загальних зборів акціонерів від 14.06.2011 № 8 ВАТ "Укртелеком" змінило своє найменування на ПАТ "Укртелеком".

Рішенням річних загальних зборів акціонерів ПАТ "Укртелеком", які відбулися 22.04.2021, змінено повне найменування з Публічного акціонерного товариства "Укртелеком" на Акціонерне товариство "Укртелеком".

Водночас АТ "Укртелеком" є правонаступником ПАТ "Укртелеком" та ВАТ "Укртелеком".

Згідно із ст. 86 Господарського кодексу України, у редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин, забороняється використовувати для формування статутного (складеного) капіталу товариства бюджетні кошти, кошти, одержані в кредит та під заставу, векселі, майно державних (комунальних) підприємств, яке відповідно до закону (рішення органу місцевого самоврядування) не підлягає приватизації, та майно, що перебуває в оперативному управлінні бюджетних установ, якщо інше не передбачено законом.

За висновками Верховного Суду проведення корпоратизації державного підприємства у акціонерне товариство не є приватизацією такого державного підприємства, а тому внесення майна до статутного фонду такого корпоратизованого товариства не може розглядатися як підстава для зміни форми власності на державне майно; таке майно не може бути відчужене чи корпоратизоване на користь суб`єкта права приватної власності без попереднього виключення цього майна із законодавчого переліку об`єктів права державної власності, що не підлягають приватизації (постанови Верховного Суду від 14.02.2018 у справі № 920/1077/16, від 28.03.2018 у справі № 925/792/17, від 08.05.2018 у справі № 925/875/17, від 22.05.2018 у справі № 915/1021/16, від 30.05.2018 у справі № 915/825/16, від 05.07.2018 у справі № 915/826/16, від 11.10.2018 у справі № 906/916/16, від 06.11.2018 у справі № 925/473/17, від 20.03.2019 у справі № 927/735/16, від 13.11.2019 у справі № 916/665/18, від 10.09.2020 у справах № 923/197/18 і № 923/576/18, від 01.10.2020 у справах № 924/647/18, № 912/1672/18, від 18.03.2021 у справі № 924/592/20, від 12.10.2021 у справі № 924/1431/20).

Варто зазначити, що при корпоратизації держава зберігає контроль та вплив на об`єкт власності через корпоративні права щодо майна створеного акціонерного товариства.

Відповідно до вищезазначеного Указу Президента України, у разі прийняття рішення про приватизацію корпоратизованих товариств, їх засновники передавали державним органам приватизації для приватизації (продажу) тільки акції.

Згідно частини 2 статті 16 Цивільного кодексу України способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути, з - поміж іншого, визнання права, визнання правочину недійсним, визнання незаконними рішення, дій чи бездіяльності органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб.

При цьому суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом.

Відповідно до ст. 21 ЦК України суд визнає незаконним та скасовує правовий акт індивідуальної дії виданий органом державної влади, органом влади Автономної Республіки Крим або органом місцевого самоврядування, якщо він суперечить актам цивільного законодавства і порушує цивільні права або інтереси.

За ст. 393 ЦК України правовий акт органу державної влади, органу місцевого самоврядування, який не відповідає законові і порушує права власника, за позовом власника майна визнається судом незаконним та скасовується.

У відповідності до ст. 59 Закону України "Про місцеве самоврядування в Україні" визначено форму актів, які приймаються виконавчим комітетом ради, порядок прийняття ним актів, а також встановлено презумпцію правомірності актів органів та посадових осіб місцевого самоврядування через вказівку, що такі акти з мотивів їхньої невідповідності Конституції або законам України можуть бути визнанні незаконними в судовому порядку.

Підставами для визнання акта недійсним є невідповідність його вимогам чинного законодавства та/або визначеній законом компетенції органу, який видав цей акт.

Як встановлено судами, рішенням виконавчого комітету Вінницької міської ради від 23.12.2004 № 2704 вирішено оформити право колективної власності Відкритому акціонерному товариству "Укртелеком" на будівлі та споруди по пр. Коцюбинського, буд. 28, що складаютьс з приміщень: - літери "А" - підвал - пр.№1-№9 - 86,8 кв.м. - цокольний поверх - пр.№ 1 - № 73 - 1702,1 кв.м. - І поверх - пр. № 1 - № 45 - 839,4 кв.м. - II поверх - пр. № 1 -№ 29 - 838,1 кв.м. - III поверх - пр. № 1 - № 20 - 876,2 кв.м. - IV поверх - пр. № 1- № 21 - 868,8 кв.м. Всього по літері "А" - 5211,4 кв.м. - літери "Б" - 1 поверх - пр. №1: № 1 - № 4 - 127, 5 кв.м. - літери "В" - І поверх - рп. №1:№1-№12 - 125,5 кв.м. - літери "Г" - 1 поверх - пр. № 1: № 1 - № 2 - 169, 8 кв.м. Загальна площа - 5634, 2 кв.м. Доручено госпрозрахунковому відділу по приватизації державного та відомчого житлового фонду при управлінні міського господарства видати свідоцтво про право власності ВАТ "Укртелеком" на будівлі та споруди по пр. Коцюбинського, буд. 28, у яких фактично розташована захисна споруда цивільного захисту - сховище № 00056 (інвентарний номер станом на 01.04.2000 -104003).

При цьому, із матеріалів архівної справи вбачається, що прийняття Вінницькою міською радою рішення № 2704 та, в подальшому видача свідоцтва про право власності, здійснено на підставі документів, наданих ВАТ "Укртелеком" (АТ "Укртелеком").

В матеріалах архівної справи міститься наказ № 41 "Про затвердження заключного балансу УДПЕЗ "Укртелеком" "Про затверження заключного балансу УДПЕЗ "Укртелеком" станом на 01.01.2000 року та складання передавального балансу у зв`язку із заснуванням ВАТ "Укртелеком", де згідно із Додатком № 2 до наказу ВАТ "Укртелеком" від 21.02.2000 № 41 об`єкти цивільної оборони до статутного фонду ВАТ "Укртелеком" не увійшли.

Тобто, під час корпоратизації Українського державного підприємства електрозв`язку "Укртелеком" до статутного фонду та у власність підприємства вказаний об`єкт цивільної оборони - захисна споруда цивільного захисту (сховище) не передавалося, а залишилося у державній власності. На момент оформлення права власності та видачі виконавчим комітетом Вінницької міської ради свідоцтва про право власності на будівлю, в яку входить захисна споруда цивільного захисту, остання перебувала у володінні, користуванні та розпорядженні держави.

В свою чергу, реєстрація права власності на об`єкт цивільної оборони спричинило фактичне відчуження об`єкту державної власності на користь (у власність) відповідача.

При цьому, на виконання розпорядження Кабінету Міністрів України від 21 вересня 2011 № 902-р "Питання управління державним майном, що не увійшло до статутного капіталу ПАТ "Укртелеком", але перебуває на його балансі", ПАТ "Укртелеком" надав перелік такого державного майна, який був складений за результатами інвентаризації станом на 30.09.2011, згідно якого були відсутні захисні споруди цивільного захисту, розташовані у будівлях вузла зв`язку по пр. Коцюбинського, 28 у м. Вінниці.

У свою чергу, територіальна комісія по Вінницькій області, яка була утворена відповідно до спільного наказу Фонду державного майна України та Адміністрації Держспецзв`язку від 18.10.2011 № 1497/283 "Про державне майно, що не увійшло до статутного капіталу ПАТ "Укртелеком", але перебуває на його балансі" (із змінами), яка безпосередньо проводила роботу щодо встановлення наявності такого державного майна, надала до Фонду державного майна України відомості, зокрема про захисні споруди - сховище № 20400/1/1, що знаходиться за адресою м. Вінниця, пр. Коцюбинського, 28, та на яке оформлено право власності за ПАТ "Укртелеком".

Фонд державного майна України листами від 21.07.2017 № 10-24-14343 та від 15.12.2017 № 10-24-24022 надіслав на адресу ПАТ "Укртелеком" перелік об`єктів цивільної оборони (захисних споруд цивільного захисту), які не увійшли до статутного капіталу ПАТ "Укртелеком" та потребують розмежування між Фондом державного майна України та Адміністрації Держспецзв`язку, а також запропонував ПАТ "Укртелеком" надати до Фонду оформлене належним чином доповнення до переліку державного майна, що не увійшло до статутного капіталу ПАТ "Укртелеком", але перебуває на його балансі, який був складений за результатами інвентаризації станом на 30.09.2011, зокрема щодо зазначених об`єктів цивільної оборони, а також терміново вжити заходи щодо скасування права власності за ПАТ "Укртелеком" на захисні споруди.

ПАТ "Укртелеком" листом від 25.01.2018 № 145-вих-80Д731-80Д913, зокрема повідомило, що захисна споруда - сховище № 20400/1/1, що розташована за адресою м. Вінниця, пр. Коцюбинського, 28, входила до складу будівель, які передавались до статутного капіталу (у власність) товариства зазначивши при цьому, що товариство мало достатньо правових підстав для оформлення права власності на зазначені будівлі, а також про неможливість вчинення товариством відповідних дій щодо припинення прав власності на ці споруди.

Згідно ст. 386 ЦК України держава забезпечує рівний захист прав усіх суб`єктів права власності.

Власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном (ст. 391 ЦК України).

Згідно із ст. 2 Закону України № 1952-ІУ "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень" державна реєстрація речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень (далі - Закон № 1952-ІУ) це офіційне визнання і підтвердження державою фактів набуття, зміни або припинення речових прав на нерухоме майно, обтяжень таких прав шляхом внесення відповідних відомостей до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно.

Відповідно до абз. 2 та 3 ч. 3 ст. 26 Закону № 1952 у разі скасування на підставі судового рішення державної реєстрації прав, що мало наслідком державну реєстрацію набуття речових прав, обтяжень речових прав, відповідні права чи обтяження припиняються.

У разі скасування на підставі судового рішення державної реєстрації прав, що мало наслідком державну реєстрацію зміни, припинення речових прав, обтяжень речових прав, відповідні права чи обтяження повертаються у стан, що існував до відповідної державної реєстрації, шляхом державної реєстрації змін чи набуття таких речових прав, обтяжень речових прав.

За п. 9 ч. 1 ст. 27 Закону № 1952-ІУ державна реєстрація права власності та інших речових прав, крім державної реєстрації права власності на об`єкт незавершеного будівництва, проводиться на підставі судового рішення, що набрало законної сили, щодо набуття, зміни або припинення права власності та інших речових прав на нерухоме майно.

Державна реєстрація права власності за певною особою не є безспірним підтвердженням наявності в цієї особи права власності, але створює спростовувану презумпцію права власності такої особи.

Подібний висновок викладений в постанові Великої Палати Верховного Суду від 12.03.2019 у справі № 911/3594/17, а також у постановах Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 27.02.2018 у справі № 925/1121/17, від 17.04.2019 у справі № 916/675/15.

Окрім того, за наявності державної реєстрації права власності за певною особою державна реєстрація права власності на це ж майно за іншою особою може бути здійснена за згодою цієї особи або за судовим рішенням, що набрало законної сили, щодо права власності на нерухоме майно (п. 4.18 постанови Великої Палати Верховного Суду від 12.03.2019 у справі № 911/3594/17).

Якщо позивач прагне набути або відновити втрачене володіння нерухомим майном, яке посвідчується державною реєстрацією права власності (принцип реєстраційного підтвердження володіння, сформульований у постанові Великої Палати Верховного Суду від 04.07.2018 у справі № 653/1096/16-ц (пункти 43, 89) та інші), то застосовуються способи захисту прав, які приводять до набуття позивачем володіння нерухомим майном, наприклад, віндикаційний позов (стаття 387 Цивільного кодексу України); позов про примусове виконання обов`язку в натурі (пункт 5 частини другої статті 16 Цивільного кодексу України), зокрема позов про витребування нерухомої речі у продавця, який відмовився передати річ (частина друга статті 665, частина 1 статті 620 Цивільного кодексу України); позов про повернення нерухомої речі, переданої на виконання недійсного правочину, тобто нікчемного або визнаного судом недійсним оспорюваного правочину (абзац другий частини 1 статті 216, частина 1, пункт 1 частини 3 статті 1212, частина 1 статті 1213 Цивільного кодексу України); позов про повернення нерухомої речі, переданої на виконання неукладеного правочину, чи в інших випадках набуття нерухомого майна без достатньої правової підстави або на підставі, яка згодом відпала (частина 1 статті 1212, частина 1 статті 1213 Цивільного кодексу України).

Зазначені способи захисту прав опосередковуються вимогами про витребування (повернення, стягнення) нерухомого майна. У випадку позбавлення власника володіння нерухомим майном введення його у володіння полягає у внесенні запису про державну реєстрацію за власником права власності на нерухоме майно, а функцією державної реєстрації права власності є оголошення належності нерухомого майна певній особі (особам). Рішення суду про витребування з володіння відповідача нерухомого майна саме по собі є підставою для внесення до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно запису про державну реєстрацію за позивачем права власності на нерухоме майно; такий запис вноситься у разі, якщо право власності на нерухоме майно зареєстроване саме за відповідачем, а не за іншою особою. Близькі за змістом висновки наведені, зокрема, у постановах Великої Палати Верховного Суду від 07.11.2018 у справі № 488/5027/14-ц (провадження № 14-256цс18, пункти 95- 98), від 14.11.2018 у справі № 183/1617/16 (провадження № 14-208цс18, пункти 85, 86, 115), від 19.05.2020 у справі № 916/1608/18 (провадження № 12-135гс19, пункт 80), від 30.06.2020 у справі № 19/028-10/13 (провадження № 12-158гс19, пункт 10.29), від 22.06.2021 у справі № 200/606/18 (провадження № 14-125цс20, пункти 63, 74), від 23.11.2021 у справі № 359/3373/16-ц (провадження № 14-2цс21, пункт 146) та інших.

Разом із тим, як зазначено у пунктах 146, 147 постанови Великої Палати Верховного Суду від 14.11.2018 у справі № 183/1617/16-ц, задоволення вимоги про витребування нерухомого майна з незаконного володіння особи, за якою воно зареєстроване на праві власності, відповідає речово-правовому характеру віндикаційного позову та призводить до ефективного захисту прав власника. У тих випадках, коли має бути застосована вимога про витребування майна з чужого незаконного володіння, вимога власника про визнання права власності чи інші його вимоги, спрямовані на уникнення застосування приписів статей 387 і 388 Цивільного кодексу України, є неефективними. Власник з дотриманням вимог статей 387 і 388 Цивільного кодексу України може витребувати належне йому майно від особи, яка є останнім його набувачем, незалежно від того, скільки разів це майно було відчужене до того, як воно потрапило у володіння останнього набувача. Для такого витребування оспорювання наступних рішень органів державної влади чи місцевого самоврядування, договорів, інших правочинів щодо спірного майна і документів, що посвідчують відповідне право, не є ефективним способом захисту права власника.

Таким чином, в процесі судового розгляду з`ясовано, що спірне нерухоме майно захисна споруда цивільного захисту - сховище № 00056, що розташоване за адресою: пр. Коцюбинського, 28, у м. Вінниця, в силу закону відноситься до об`єктів загальнодержавного значення з обмеженою оборотоздатністю та не підлягало приватизації (корпоратизації) або іншому відчуженню. Тобто набуття АТ "Укртелеком" його у приватну власність є протиправним. З огляду на відсутність згоди держави в особі Фонду державного майна України, як уповноваженого органу, на відчуження спірного нерухомого майна та передачу у приватну власність ПАТ "Укртелеком", державна реєстрація права приватної власності на таке майно за останнім є незаконною.

Відтак, вбачаються правові підстави для витребування спірного нерухомого майна з чужого незаконного володіння на користь держави в особі Фонду державного майна України.

В силу приписів ст. 74 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Відповідно до ст. 86 ГПК України, господарський суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних в справі доказів.

Стосовно твердження апелянта про те, що АТ "Укртелеком" утворилося шляхом корпоратизації і відповідно застосування положень законодавства, яке регулює порядок приватизації, в даних спірних правовідносинах є невірним, суд відмічає наступне.

Об`єктами і приватизації і корпоратизації є майно, яке перебуває у власності держави. В процесі приватизації державне майно вибуває з власності держави та переходить до нового власника одразу. Натомість в процесі корпоратизації, при передачі державного майна в статут новоствореного підприємства, держава зберігає контроль над таким майном шляхом реалізації набутих корпоративних прав. В подальшому такі корпоративні права держави можуть бути відчуджені в порядку приватизації. Спільним для обох процесів є законодавчо встановлені обмеження щодо об`єктів, які не можуть бути відчуджені з власності держави ні в порядку приватизації, ні в порядку корпоратизації, зокрема, захисні споруди цивільного захисту. Оскільки такі обмеження прямо вказані в законодавчих актах про приватизацію державного майна та інших підзаконних актах, посилання місцевого господарського суду на положення законодавства, яке регулює порядок приватизації, є цілком законним. При цьому повноваження саме Фонду державного майна України щодо розпорядження спірним майном визначені ч. 1 ст. 4 Закону України "Про управління об`єктами державної власності", ст.ст. 1, 4 Закону України "Про Фонд державного майна України".

Отже, наведені в апеляційній скарзі аргументи скаржника не можуть бути підставою для скасування оскаржуваного рішення, оскільки вони не спростовують обґрунтованих висновків господарського суду, правильність застосування норм матеріального права та не вказують на порушення норм процесуального права, що є обов`язковою підставою для скасування рішення.

Відповідно до ст. 276 ГПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Рішення Господарського суду Вінницької області від 16.08.2023 у справі № 902/541/23 відповідає матеріалам справи та ґрунтується на чинному законодавстві.

За результатами розгляду апеляційної скарги у справі № 902/541/23, витрати по сплаті судового збору, в порядку ст. 129 ГПК України, покладаються на апелянта.

Керуючись статтями 269, 270, 275, 276, 281-284 Господарського процесуального кодексу України, суд

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Акціонерного товариства "Укртелеком" залишити без задоволення.

Рішення Господарського суду Вінницької області від 16 серпня 2023 року у справі № 902/541/23 залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена до суду касаційної інстанції у строк та в порядку, встановленому статтями 287-289 ГПК України.

Справу № 902/541/23 повернути Господарському суду Вінницької області.

Повний текст постанови складений "20" грудня 2023 р.

Головуючий суддя Тимошенко О.М.

Суддя Павлюк І.Ю.

Суддя Юрчук М.І.