ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ПОЛТАВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
14.12.23 Справа № 18/257(917/134/22)
Суддя Кльпов І.Г. розглянувши матеріали справи
до відповідача Товариства з обмеженою відповідальністю "Сельхозкомплект", ідент. код 41955953, м.Полтава, вул.Івана Мазепи, 13
треті особи, які не заявляють самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача:
3. Уповноважена особа акціонерів ПАТ БК "Букрос", уповноваженої особи власника майна ПАТБК "Букрос" - Кулія В.М.
про витребування майна з чужого незаконного володіння
в межах справи про банкрутство №18/257
за заявою Головного управління Державної податкової служби у Полтавській області
до публічного акціонерного товариства "Бурова компанія "Букрос", м.Полтава
про визнання банкрутом
Рішенням Господарського суду Полтавської області від 04.12.2023 суд відмовив Публічному акціонерному товариству Бурова Компанія "Букрос" у задоволенні позову до Товариства з обмеженою відповідальністю "Сельхозкомплект" про витребування майна з чужого незаконного володіння

Згідно із п. 5 ч. 1 ст. 237 Господарського процесуального кодексу України (далі ГПК України) при ухвалені рішення суд вирішує питання як розподілити між сторонами судові витрати. Однак, як вбачається зі змісту рішення Господарського суду Полтавської області від 04.12.2023, при його ухваленні питання про розподіл судових витрат суд не вирішив.

Відповідно до статті 123 ГПК України, судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Розмір судового збору, порядок його сплати, повернення і звільнення від сплати встановлюються законом. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати, зокрема, на професійну правничу допомогу.

При зверненні до суду із цим позовом позивач сплатив 23 988 грн. 78 коп. судового збору, зазначивши ціну позову 1599 251,80 грн., виходячи з балансової вартості предмета позову.

Ціна позову визначається: у позовах про визнання права власності на майно або його витребування - вартістю майна (п.2 ч.1 ст.163 ГПК України).

Частиною 1 ст. 4 Закону України "Про судовий збір", унормовано, що судовий збір справляється у відповідному розмірі від прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 1 січня календарного року, в якому відповідна заява або скарга подається до суду, - у відсотковому співвідношенні до ціни позову та у фіксованому розмірі.

За подання до господарського суду позовної заяви майнового характеру справляється судовий збір у розмірі 1,5 відсотка ціни позову, але не менше 1 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб і не більше 350 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, за подання позовної заяви немайнового характеру - 1 розмір прожиткового мінімуму для працездатних осіб (п.п. 2.1, 2.2 ч. 2 ст.4 Закону "Про судовий збір").

В постанові Великої Палати Верховного Суду від 25.08.2020 у справі № 910/13737/19 зазначено, що майновий позов (позовна вимога майнового характеру) - це вимога про захист права або інтересу, об`єктом якої виступає благо, що підлягає грошовій оцінці. Тобто будь-який майновий спір має ціну. Різновидами майнових спорів є, зокрема, спори, пов`язані з підтвердженням прав на майно та грошові суми, на володіння майном і будь-які форми використання останнього. Отже, судовий збір з позовної заяви про визнання права власності на майно, стягнення, витребування або повернення майна - як рухомих речей, так і нерухомості - визначається з урахуванням вартості спірного майна, тобто як зі спору майнового характеру. Наявність вартісного, грошового вираження матеріально-правової вимоги позивача свідчить про її майновий характер, який має відображатися у ціні заявленого позову. Натомість до позовних заяв немайнового характеру відносяться вимоги, які не підлягають вартісній оцінці. Під немайновим позовом слід розуміти вимогу про захист права або інтересу, об`єктом якої виступає благо, що не піддається грошовій оцінці.

Згідно звітів про оцінку нерухомого майна, що виконі ФОП Дмитренко М.О. сертифікат суб`єкта оціночної діяльності №190/2023 від 06.04.2023 року виданий Фондом державного майна України, вартість квартири №193 за адресою м. Полтава, вул. Героїв АТО 63 становить: 1 160 000,00 грн; вартість квартири №195 за адресою м. Полтава, вул. Героїв АТО 63 становить: 1 140 000,00 грн; вартість квартири №205 за адресою м. Полтава, вул. Героїв АТО 63 становить: 850 000,00 грн.

Загальна вартість квартир згідно звітів про оцінку нерухомого майна становить: 1 160 000,00+1 140 000,00 +850 000,00 =3 150 000,00 грн.

За приписами ч. 2 ст. 6 Закону України "Про судовий збір", у разі якщо судовий збір сплачується за подання позовної заяви до суду в розмірі, визначеному з урахуванням ціни позову, а встановлена при цьому позивачем ціна позову не відповідає дійсній вартості спірного майна або якщо на день подання позову неможливо встановити точну його ціну, розмір судового збору попередньо визначає суд з подальшою сплатою недоплаченої суми або з поверненням суми переплати судового збору відповідно до ціни позову, встановленої судом у процесі розгляду справи.

Аналогічні вимоги містить і ч.2 ст.163 ГПК України, за змістом якої, якщо визначена позивачем ціна позову вочевидь не відповідає дійсній вартості спірного майна або на момент пред`явлення позову встановити точну його ціну неможливо, розмір судового збору попередньо визначає суд з наступним стягненням недоплаченого або з поверненням переплаченого судового збору відповідно до ціни позову, встановленої судом при розгляді справи.

З огляду на викладене, ціна позову за позовною вимогою позивача про витребування нерухомого майна становить: 3 150 000,00 грн.

Відтак підлягала сплаті сума судового збору: 3150 000,00 х1,5% = 47 250,00 грн.

Верховний Суд в постанові від 24.05.2022 у справі №910/19980/20 дійшов висновків, що якщо на момент пред`явлення позову встановити точну дійсну ціну позову неможливо, і суддя, встановивши після відкриття провадження у справі, що визначена позивачем ціна позову вочевидь не відповідає дійсній вартості спірного майна, не мав права зобов`язувати позивача доплачувати суму судового збору та постановляти ухвалу про залишення позову без руху відповідно до частини 11 статті 176 Господарського процесуального кодексу України, а має встановити ціну позову при розгляді справи та здійснити розгляд справи по суті і відповідно до статгі 129 цього Кодексу розподілити судові витрати за результатами такого розгляду, зокрема, стягнувши недоплачений судовий збір.

Аналогічний висновок викладено в постанові Верховного Суду у справі від 19.10.2021 у справі № 918/188/21.

Відповідно до положень ст. 244 ГПК України суд, що ухвалив рішення, може за заявою учасників справи чи з власної ініціативи ухвалити додаткове рішення, якщо судом не вирішено питання про судові витрати. Додаткове судове рішення ухвалюється в тому самому порядку, що й судове рішення.

Враховуючи те, що при ухваленні рішення від 04.12.2023 суд не вирішив питання розподілу судових витрат відповідно до закону, суд дійшов висновку з власної ініціативи ухвалити додаткове рішення, яким стягнути з Публічного акціонерного товариства Бурова Компанія "Букрос" в дохід Державного бюджету України 23 261,22 грн. ( 47 250,00грн - 23 988,78 грн)

Керуючись ст.ст.129, 232, 233, 244 ГПК України, суд

ВИРІШИВ:

Стягнути із Публічного акціонерного товариства Бурова Компанія "Букрос" (ідент. код 00143136, м.Полтава, вул.Половка, буд.88/1,) у дохід Державного бюджету України - 23 261,22 грн судового збору.

2. Видати наказ після набрання додатковим рішенням законної сили.

Додаткове рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. Апеляційна скарга може бути подана протягом двадцяти днів з дня складення повного тексту додаткового рішення відповідно до ст. 240-241 Господарського процесуального кодексу України.

Повне рішення складено 14.12.2023

Суддя Кльопов І.Г.