ПІВНІЧНО-ЗАХІДНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 грудня 2023 року Справа № 906/588/23

Північно-західний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючий суддя Павлюк І.Ю., суддя Грязнов В.В. , суддя Розізнана І.В.

без виклику учасників справи

розглянувши апеляційну скаргу Підприємства Коростишівської райспоживспілки "Кооперативний ринок" на ухвалу Господарського суду Житомирської області від 14.09.2023 у справі №906/588/23 (ухвалене суддею Сікорською Н.А., повний текст складений 21.09.2023)

за позовом Підприємства Коростишівської райспоживспілки "Кооперативний ринок"

до Фізичної особи-підприємця Пригодського Сергія Павловича

про стягнення 117 708,00 грн

ВСТАНОВИВ:

Рішенням Господарського суду Житомирської області від 14.09.2023 у справі №906/588/23 у задоволенні позову відмовлено.

Вказане рішення мотивоване тим, що позивачем в позовній заяві не наведено обставин в підтвердження неповернення відповідачем орендованого майна, а також не надано належних доказів в підтвердження знаходження належних відповідачу кіосків на торгівельних майданчиках №№181, 182.

Не погоджуючись із ухваленим рішенням, Підприємство Коростишівської райспоживспілки "Кооперативний ринок" звернулося до суду із апеляційною скаргою, в якій просить скасувати рішення Господарського суду Житомирської області від 14.09.2023 у справі №906/588/23; ухвалити нове рішення, яким задоволити позовні вимоги у повному обсязі. Судові витрати покласти на відповідача.

Обґрунтовуючи доводи апеляційної скарги, скаржник зазначає наступне:

- Акт №752 "Про звільнення торговельних майданчиків шляхом вивезення металевих кіосків з території підприємства Коростишівської райспоживспілки "Кооперативний ринок" від 19.04.2018 складений депутатом Коростишівської міської ради Рудченком Ю.В. Однак, судом першої інстанції не встановлено, що складення подібних актів не входить до переліку законних прав та повноважень депутата місцевої ради, перелік яких чітко визначено статтею 49 Закону України "Про місцеве самоврядування в Україні ", статтями 11-19 Закону України "Про статус депутатів місцевих рад" та Регламентом Коростишівської міської ради. Тобто, склавши акт №752, депутат Коростишівської міської ради фактично вийшов за межі своїх законних повноважень. Крім того, вказаний акт містить особисті висновки та припущення депутата, які не підтверджуються фактичними обставинами та зроблені ним без жодного нормативно-правового обґрунтування;

- судом першої інстанції не з`ясовано, що єдиним нормативним актом, який дозволяє депутату місцевої ради складати акти, є рішення Коростишівської міської ради від 10 грудня 2015 року №40 "Про надання депутатам Коростишівської міської ради повноважень щодо складання актів обстежень та характеристик";

- відсутнє обґрунтування на підставі чого суд першої інстанції дійшов висновку, що доказ, поданий відповідачем (акт № 752), є більш вірогідним доказом, ніж докази, надані позивачем, а саме постанова державного виконавця про закінчення виконавчого провадження №56146002 від 03.12.2019 та повідомлення про вчинення боржником кримінального правопорушення № 14890 від 03.12.2019;

- відповідачем не доведено обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими, а саме - факту повернення відповідачем предмету Договору №467, який він отримав від позивача та використовує надалі;

- обов`язок з повернення орендованого майна, як законом так і Договором, покладений саме на Орендаря, який під час розгляду справи не надав будь-яких належних та допустимих доказів повернення об`єктів оренди, чи доказів вжиття ним заходів з повернення об`єкта оренди;

- не враховані висновки Верховного Суду України, викладені у постановах від 09.03.2023 у справі №906/560/20, від 06.07.2021 у справі № 906/562/20 та від 08.06.2021 у справі №906/564/20, у яких стороною був той самий позивач, що і в даній справі.

Листом Північно-західного апеляційного господарського суду від 10.10.2023 матеріали справи №906/588/23 витребувано з Господарського суду Житомирської області.

24.10.2023 до Північно-західного апеляційного господарського суду надійшли матеріали справи №906/588/23.

Ухвалою Північно-західного апеляційного господарського суду від 30.10.2023 відкрите апеляційне провадження за апеляційною скаргою Підприємства Коростишівської райспоживспілки "Кооперативний ринок" на рішення Господарського суду Житомирської області від 14.09.2023 у справі №906/588/23. Роз`яснено, що розгляд апеляційної скарги Підприємства Коростишівської райспоживспілки "Кооперативний ринок" на рішення Господарського суду Житомирської області від 14.09.2023 у справі №906/588/23 буде здійснено без повідомлення учасників справи за наявними у справі матеріалами в порядку письмового провадження. Запропоновано позивачу у справі подати до суду апеляційної інстанції відзив на апеляційну скаргу в порядку ст. 263 ГПК України протягом 15 днів із дня вручення ухвали про відкриття провадження у справі.

Ухвалою Північно-західного апеляційного господарського суду від 20.11.2023 відмовлено у задоволенні клопотання Фізичної особи-підприємця Пригодського Сергія Павловича про розгляд справи №906/588/23 за участі сторін та з їх повідомленням про дату та час судового засідання.

Відповідач не скористався правом, наданим ст. 263 ГПК України, та не подав суду відзив на апеляційну скаргу.

Судова колегія, беручи до уваги межі перегляду справи у апеляційній інстанції, обговоривши доводи апеляційної скарги, проаналізувавши на підставі фактичних обставин справи застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права при постановлені оскаржуваної ухвали суду, зазначає наступне.

Як вбачається із матеріалів справи, 01.08.2014 між Підприємством Коростишівської райспоживспілки "Кооперативний ринок" (орендодавець/позивач) та фізичною особою - підприємцем Пригодським Сергієм Павловичем (орендар/відповідач) було укладено договір оренди № 467, згідно пп.1.1 якого, предметом договору є торгівельні майданчики №181 та №182 загальною площею 12 кв.м та 8 кв.м., місцезнаходження яких зазначені на плані розміщення торгівельних місць ринку (а.с.7).

Відповідно до пп.3.1 договору, сторони погодили, що орендна плата складає за торгівельний майданчик № 181 - 692,40 грн та за торгівельний майданчик №182 - 461,60 грн на місяць та вноситься орендарем на розрахунковий рахунок або в касу орендодавця до 10 числа місяця, за який проводиться оплата.

Згідно п. 6.1, договір діє з 01.08.2014 до 31.12.2014 включно.

Рішенням господарського суду Житомирської області від 30.03.2016 у справі №906/490/15 за позовом Підприємства Коростишівської райспоживспілки "Кооперативний ринок" до ФОП Пригодського Сергія Павловича, за участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача - Коростишівської міської ради Житомирської області, про стягнення 12694,00 грн орендної плати та зобов`язання звільнити майданчики №181, №182, яке залишене в силі постановою Вищого господарського суду України від 01.12.2016, зокрема, стягнуто з ФОП Пригодського Сергія Павловича на користь Підприємства Коростишівської райспоживспілки "Кооперативний ринок" неустойку у розмірі подвійної плати за невиконання обов`язку щодо повернення торгівельних майданчиків №181 та №182 у розмірі 32 312 грн за період з 01.01.2015 до 29.02.2016 та зобов`язано ФОП Пригодського Сергія Павловича звільнити торгівельні майданчики №181 та №182, які розташовані на території Підприємства Коростишівської райспоживспілки "Кооперативний ринок" за адресою: 12501, м. Коростишів Житомирської області, вул. Шевченка 40 шляхом вивезення металевих кіосків за межі території Підприємства райспоживспілки "Кооперативний ринок" (а.с.8).

Рішенням Господарського суду Житомирської області від 04.12.2018 у справі №906/304/18 за позовом Підприємства Коростишівської райспоживспілки "Кооперативний ринок" до Фізичної особи-підприємця Пригодського Сергія Павловича, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача - Коростишівська міська рада, про стягнення неустойки, стягнуто з Фізичної особи - підприємця Пригодського Сергія Павловича на користь Підприємства Коростишівської райспоживспілки "Кооперативний ринок" 71 548,00 грн неустойки за період з 01.03.2016 до 01.10.2018 (а.с.9-11).

Рішенням Господарського суду Житомирської області від 28.02.2020 у справі №906/1078/19 за позовом ФОП Пригодського Сергія Павловича до Підприємства Коростишівської райспоживспілки "Кооперативний ринок", за участю третіх осіб, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору на стороні позивача: КП "Міський ринок" Коростишівської міської ради, Коростишівської міської ради, про визнання недійсним договору оренди, відмовлено в задоволенні позову Фізичної особи - підприємця Пригодського Сергія Павловича про визнання недійсним з моменту укладення договору оренди №467 від 01.08.2014 (а.с.12-18).

Зважаючи на те, що рішення суду у справі №906/490/15 від 30.03.2016 відповідачем не виконано в частині звільнення торгівельних майданчиків, Підприємство Коростишівської райспоживспілки "Кооперативний ринок" звернулося до суду з позовом про стягнення з Фізичної особи - підприємця Пригодського Сергія Павловича 117708,00 грн неустойки у розмірі подвійної плати за користування торговими місцями за період з 01.10.2018 до 01.02.2023.

На підтвердження факту незвільнення відповідачем орендованих торгівельних місць позивач подав до суду копії:

- постанови від 03.12.2019 начальника відділу Коростишівського районного відділу ДВС Головного територіального управління юстиції у Житомирській області про закінчення виконавчого провадження з примусового виконання наказу господарського суду Житомирської області №906/490/15 від 26.03.2018 на підставі п. 11 ст. 39 Закону України "Про виконавче провадження";

- повідомлення Коростишівського районного відділу ДВС Головного територіального управління юстиції у Житомирській області направленого Коростишівському ВП ГУНП у Житомирській області про вчинення Пригодським С. П. кримінального правопорушення (а.с.162, 164-165).

Заперечуючи позовні вимоги, відповідач подав суду копію рішення виконавчого комітету Коростишівської міської ради №178 від 15.11.2019 про надання ФОП Пригодському С.П. в оренду окремого елементу благоустрою - асфальто-бетонного покриття, площею 26,45 квадратних метри згідно викопіювання, за адресою: м. Коростишів, вул.Шевченка, 40, терміном до 31.12.2020 (а.с.98).

На підставі вказаного рішення 28.11.2019 між ФОП Пригодським С.П. та Коростишівською міською радою було укладено договір №525 про надання в оренду окремого елементу благоустрою комунальної власності на термін по 31.12.2020 (а.с.99-101).

11.01.2021 ФОП Пригодським С.П. та Коростишівською міською радою укладено договір №2 надання в оренду окремого елементу благоустрою комунальної власності - асфальтобетонного покриття площею 26,45 м кв на термін до 31.12.2021 (а.с.102-104).

25.08.2022 ФОП Пригодським С.П. та КП "Міський ринок" Коростишівської міської ради укладено договір №3 про надання в оренду окремого елементу благоустрою комунальної власності - асфальтобетонне покриття площею 26,45 кв.м. для здійснення господарської діяльності на строк до 31.12.2022 (а.с.145-146).

07.03.2023 ФОП Пригодський С.П. та КП "Міський ринок" Коростишівської міської ради уклали договір №2 про надання в оренду окремого елементу благоустрою комунальної власності - асфальтобетонного покриття площею 27,53 кв.м. для здійснення господарської діяльності на строк до 31.12.2023 (а.с.147-149).

19.04.2018 депутатом Коростишівської міської ради VII скликання Рудченком Ю.В. в присутності депутатів Коростишівської міської ради Шуневич Л.І., Новак І.О., ФОП Веселовської-Галєєвої Ю.В., Шевельова М.І., в.о. міського голови Коростишівської міської ради Єсипчук Н.М., голови Коростишівської районної ради Бондарчука С.В., в.о. директора КП "Міський ринок", складено Акт №752, в якому вказано, що в ході роботи зафіксовано звільнення торгівельних майданчиків №181 та №182, що розташовані по вул. Шевченка, 40 в м. Коростишеві позаду м`ясного павільйону згідно схеми розміщення, шляхом вивезення (демонтажу) металевих кіосків з території підприємства Коростишівської райспоживспілки "Кооперативний ринок" (а.с.105-107).

Надаючи правову кваліфікацію спірним правовідносинам, колегія суддів зазначає наступне.

Відповідно до статей 15, 16 Цивільного кодексу України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

У відповідності до ч. 2 ст.11 ЦК України підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини, інші юридичні факти.

За змістом статей 627, 628 та 629 Цивільного кодексу України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Договір є обов`язковим для виконання сторонами.

Судом встановлено, що спірні правовідносини між сторонами виникли щодо виконання Договору оренди №467 від 01.08.2014.

За договором найму (оренди) наймодавець передає або зобов`язується передати наймачеві майно у користування за плату на певний строк (стаття 759 Цивільного кодексу України).

Відповідно до частини 1 статті 526 Цивільного кодексу України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Аналогічні положення містить ч. 1 ст. 193 Господарського кодексу України.

За змістом частини 1статті 785 Цивільного кодексу Україниу разі припинення договору найму наймач зобов`язаний негайно повернути наймодавцеві річ у стані, в якому вона була одержана, з урахуванням нормального зносу, або у стані, який було обумовлено в договорі.

Згідно з частиною 2 зазначеної норми, на підставі якої заявлено позовні вимоги про стягнення неустойки, якщо наймач не виконує обов`язку щодо повернення речі, наймодавець має право вимагати від наймача сплати неустойки у розмірі подвійної плати за користування річчю за час прострочення.

Варто зазначити, що для застосування наслідків, передбачених частиною 2 статті 785 Цивільного кодексу України, необхідною є наявність вини (умислу або необережності) в особи, яка порушила зобов`язання, відповідно до вимогстатті 614 зазначеного Кодексу. При цьому, для застосування відповідальності, передбаченої цією нормою, важливим є встановлення наявності в орендаря можливості передати майно, що було предметом оренди, та умисного невиконання ним цього обов`язку.

Право наймодавця вимагати оплати неустойки відповідно до частини другої статті 785 ЦК України та обов`язок наймача сплачувати таку неустойку зберігається до моменту повернення наймачем наймодавцю орендованого майна. Винятком з такого правила можуть бути, зокрема, підтверджені належними доказами неправомірні дії (бездіяльність) наймодавця, спрямовані на ухилення від обов`язку прийняти орендоване майно та оформити повернення наймачем орендованого майна (правова позиція, викладена Верховним Судом в постановах від 10.04.2018 у справі №910/9328/17 та від 28.08.2018 у справі №913/155/17).

До предмета доказування при вирішенні спорів щодо стягнення неустойки в порядку частини 2 статті 785 ЦК як подвійної плати за користування орендованим майном після спливу строку дії договору оренди входять обставини, пов`язані з невжиттям орендарем належних заходів щодо повернення орендодавцю об`єкта оренди за наслідком припинення орендних правовідносин, за відсутності умов, які б перешкоджали орендарю вчасно повернути майно орендодавцю у визначений договором оренди строк; умисним ухиленням орендаря від обов`язку щодо повернення орендодавцю об`єкта оренди; утриманням орендованого майна у володінні орендаря та перешкоджанням орендарем у доступі орендодавця до належного йому об`єкта оренди; відсутністю з боку орендодавця бездіяльності та невчиненням ним дій, спрямованих на ухилення від обов`язку прийняти орендоване майно від орендаря та оформити повернення наймачем орендованого майна.

Обставини вчинення орендарем дій з повернення орендованого майна та відсутність у нього умислу на ухилення від повернення об`єкта оренди виключають можливість застосування орендодавцем до орендаря відповідальності у вигляді неустойки в порядку частини 2 статті 785 ЦК.

Для застосування наслідків, передбачених частиною 2 статті 785 ЦК України, необхідно встановити обставини, за яких орендар мав можливість передати майно, що було предметом оренди, але умисно цього обов`язку не виконав.

Підставою звернення позивача до суду з позовом про стягнення неустойки є не звільнення відповідачем торгівельних місць та користування торгівельними майданчиками №181 та №182 на час звернення до суду.

Відповідно до частин 3, 4 статті 13 ГПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом.

Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних з вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

Відповідно до ст. 33 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Обов`язок із доказування слід розуміти як закріплену в процесуальному та матеріальному законодавстві міру належної поведінки особи, що бере участь у судовому процесі, із збирання та надання доказів для підтвердження свого суб`єктивного права, що має за мету усунення невизначеності, яка виникає в правовідносинах у разі неможливості достовірно з`ясувати обставини, які мають значення для справи.

Суд звертає увагу, що обов`язок доведення правомірності позовних вимог покладається на позивача.

Згідно з частинами першою, третьою статті 74 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень; докази подаються сторонами та іншими учасниками справи.

Обов`язок із доказування слід розуміти як закріплену в процесуальному та матеріальному законодавстві міру належної поведінки особи, що бере участь у судовому процесі, із збирання та надання доказів для підтвердження свого суб`єктивного права, що має за мету усунення невизначеності, яка виникає в правовідносинах у разі неможливості достовірно з`ясувати обставини, які мають значення для справи.

При цьому відповідно до статті 73 ГПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків.

У пунктах 1-3 частини першої статті 237 ГПК передбачено, що при ухваленні рішення суд вирішує, зокрема питання чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; яку правову норму належить застосувати до цих правовідносин.

Важливим елементом змагальності процесу є стандарти доказування - спеціальні правила, яким суд має керуватися при вирішення справи. Ці правила дозволяють оцінити, наскільки вдало сторони виконали вимоги щодо тягаря доказування і наскільки вони змогли переконати суд у своїй позиції, що робить оцінку доказів більш алгоритмізованою та обґрунтованою.

На сьогодні у праві існують такі основні стандарти доказування: "баланс імовірностей" (balance of probabilities) або "перевага доказів" (preponderance of the evidence); "наявність чітких та переконливих доказів" (clear and convincing evidence); "поза розумним сумнівом" (beyond reasonable doubt).

17.10.2019 набув чинності Закон України від 20.09.2019 №132-IX "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо стимулювання інвестиційної діяльності в Україні", яким внесено зміни до ГПК України, зокрема змінено назву статті 79 ГПК України з "Достатність доказів" на нову "Вірогідність доказів", викладено її у новій редакції, та фактично впроваджено в господарський процес новий стандарт доказування "вірогідності доказів".

Стандарт доказування "вірогідності доказів", на відміну від "достатності доказів", підкреслює необхідність співставлення судом доказів, які надає позивач та відповідач. Тобто, з введенням в дію нового стандарту доказування необхідним є не надати достатньо доказів для підтвердження певної обставини, а надати їх саме ту кількість, яка зможе переважити доводи протилежної сторони судового процесу.

Відповідно до статті 79 ГПК України наявність обставини, на яку сторона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, вважається доведеною, якщо докази, надані на підтвердження такої обставини, є більш вірогідними, ніж докази, надані на її спростування. Питання про вірогідність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Тлумачення змісту цієї статті свідчить, що нею покладено на суд обов`язок оцінювати докази, обставини справи з огляду на їх вірогідність, яка дозволяє дійти висновку, що факти, які розглядаються, скоріше були (мали місце), аніж не були.

Слід зауважити, що Верховний Суд в ході касаційного перегляду судових рішень неодноразово звертався загалом до категорії стандарту доказування та відзначав, що принцип змагальності забезпечує повноту дослідження обставин справи. Цей принцип передбачає покладання тягаря доказування на сторони. Одночасно цей принцип не передбачає обов`язку суду вважати доведеною та встановленою обставину, про яку сторона стверджує. Така обставина підлягає доказуванню таким чином, аби задовольнити, як правило, стандарт переваги більш вагомих доказів, тобто коли висновок про існування стверджуваної обставини з урахуванням поданих доказів видається більш вірогідним, ніж протилежний (постанови Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 02.10.2018 у справі №910/18036/17, від 23.10.2019 у справі №917/1307/18, від 18.11.2019 у справі №902/761/18, від 04.12.2019 у справі №917/2101/17, від 08.11.2023 у справі № 16/137б/83б/22б (910/12422/20)).

Аналогічний стандарт доказування застосовано Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 18.03.2020 у справі №129/1033/13-ц (провадження №14-400цс19).

Такий підхід узгоджується також з судовою практикою Європейського суду з прав людини, юрисдикція якого поширюється на всі питання тлумачення і застосування Конвенції (пункт 1 статті 32 Конвенції). Так, зокрема, у рішенні 23.08.2016 у справі "Дж. К. та Інші проти Швеції" ("J.K. AND OTHERS v. SWEDEN") ЄСПЛ наголошує, що "у країнах загального права у кримінальних справах діє стандарт доказування "поза розумним сумнівом ("beyond reasonable doubt"). Натомість, у цивільних справах закон не вимагає такого високого стандарту; скоріше цивільна справа повинна бути вирішена з урахуванням "балансу вірогідностей". … Суд повинен вирішити, чи являється вірогідність того, що на підставі наданих доказів, а також правдивості тверджень заявника, вимога цього заявника заслуговує довіри".

Схожий стандарт під час оцінки доказів застосовано у рішенні ЄСПЛ від 15.11.2007 у справі "Бендерський проти України" ("BENDERSKIY v. Ukraine"), в якому суд оцінюючи фактичні обставини справи звертаючись до балансу вірогідностей вирішуючи спір виходив з того, що факти встановлені у експертному висновку, є більш вірогідним за інші докази.

Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також вірогідність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів) (стаття 86 ГПК України).

Таким чином, суд зобов`язаний надати оцінку кожному належному, допустимому та достовірному доказу, який міститься в матеріалах справи, а також визначити певну сукупність доказів, з урахуванням їх вірогідності та взаємного зв`язку, що дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування.

Колегія суддів погоджується із місцевим господарським судом, що надані відповідачем докази на підтвердження своїх заперечень, є більш вірогідними, ніж докази, надані позивачем, враховуючи наступне.

Зокрема, судом враховано, що у даній справі предметом доказування є обставини користування або не використання відповідачем торгівельними майданчиками №181 та №182.

Суд зазначає, що нормами чинного законодавства передбачено оформлення акту повернення орендованого майна лише у випадку повернення з оренди будівлі або іншої капітальної споруди (ч. 2 ст. 795 ЦК України).

В даному випадку передане відповідачу в оренду майно - торгівельний майданчик не відноситься до категорії будівель, а тому при його передачі/поверненні не є обов`язковим укладення відповідних документів.

Тож, у даному випадку, факт виконання відповідачем ч. 1 ст. 758 ЦК України та рішення суду у справі №906/490/15 може бути підтверджено лише відсутністю на торгівельних місцях №№ 181, 182 належного відповідачу майна.

На підтвердження факту звільнення орендованих торгівельних майданчиків, позивач надав суду Акт №752 від 19.04.2018, складений депутатом Коростишівської міської ради VII скликання Рудченком Ю.В. в присутності депутатів Коростишівської міської ради Шуневич Л.І., Новак І.О., ФОП Веселовської-Галєєвої Ю.В., Шевельова М.І., в.о. міського голови Коростишівської міської ради Єсипчук Н.М., голови Коростишівської районної ради Бондарчука С.В., в.о. директора КП "Міський ринок".

В акті вказано, що ФОП Пригодський С.П. здійснював свою діяльність з продажу непродовольчих товарів по вул. Шевченка,40 в м. Коростишеві в двох тимчасових спорудах у вигляді металевих кіосків орієнтовною площею 20 м кв.

Рішенням Господарського суду Житомирської області у справі №906/490/15 зобов`язано ФОП Пригодського С.П. звільнити торгівельні майданчики шляхом вивезення металевих кіосків за межі території підприємства Коростишівської райспоживспілки "Кооперативний ринок"

В ході роботи зафіксовано звільнення торгівельних майданчиків №181 та №182, що розташовані по вул.Шевченка, 40 в м. Коростишеві позаду м`ясного павільйону згідно схеми розміщення, шляхом вивезення (демонтажу) металевих кіосків з території підприємства Коростишівської райспоживспілки "Кооперативний ринок" (а.с.105-107).

Посилаючись на звільнення ним орендованих місць, відповідач заперечує існування між сторонами будь-яких орендних правовідносин та використання торгівельних майданчиків №№181, 182.

Судом враховується, що відповідач, починаючи з 18.11.2019 перебуває в орендних правовідносинах з Коростишівською міською радою та КП "Міський ринок" Коростишівської міської ради, що підтвержується договорами оренди окремого елементу благоустрою комунальної власності щодо асфальтобетонного покриття за адресою: м. Коростишів, вул. Шевченка, 40 (а.с. 99-104, 145-149).

Щодо посилань позивача на постанову від 03.12.2019 начальника відділу Коростишівського районного відділу ДВС Головного територіального управління юстиції у Житомирській області про закінчення виконавчого провадження з примусового виконання наказу господарського суду Житомирської області №906/490/15 від 26.03.2018 на підставі п. 11 ст. 39 Закону України "Про виконавче провадження", то вказаний документ судом не розцінюється як належний доказ, який доводить перебування у володінні Пригодського С.П. торгівельних майданчиків №№ 181 та 182 , та перешкоджання ним у доступі позивача до них.

Разом з тим, доказів притягнення ОСОБА_1 до кримінальної відповідальності (за повідомленням державного виконавця від 03.12.2019 (а.с. 164, 165) за невиконання рішення суду №906/490/15, що підтвердило б факт користування ним торгівельними майданчиками, матеріали справи не містять.

Крім того, рішення суду у справі №906/490/15 про зобов`язання відповідача звільнити орендовані торгівельні майданчики було прийняте 30.03.2016.

З того часу позивач (орендодавець) звертається до суду з позовами про стягнення з (відповідача) орендаря неустойки за час прострочення повернення об`єкта оренди, не вчиняючи інших дій спрямованих на усунення перешкод в користуванні своїм майном.

Отже, позивачем в позовній заяві не наведено обставин в підтвердження неповернення відповідачем орендованого майна, а також не надано належних доказів в підтвердження знаходження належних відповідачу кіосків на торгівельних майданчиках №№181, 182.

Враховуючи вищевикладене, не заслуговують на увагу доводи скаржника на відсутність обґрунтування судом першої інстанції більшої вірогідності доказу, поданого відповідачем (Акт №752), ніж доказ, наданий позивачем, а саме постанова державного виконавця про закінчення виконавчого провадження №56146002 від 03.12.2019 та повідомлення про вчинення боржником кримінального правопорушення № 14890 від 03.12.2019.

Крім того, скаржник зазначає, що Акт №752 "Про звільнення торговельних майданчиків шляхом вивезення металевих кіосків з території підприємства Коростишівської райспоживспілки "Кооперативний ринок" від 19.04.2018 складений депутатом Коростишівської міської ради Рудченком Ю.В. Однак, судом першої інстанції не встановлено, що складення подібних актів не входить до переліку законних прав та повноважень депутата місцевої ради, перелік яких чітко визначено статтею 49 Закону України "Про місцеве самоврядування в Україні ", статтями 11-19 Закону України "Про статус депутатів місцевих рад" та Регламентом Коростишівської міської ради. На думку скаржника, склавши акт №752 депутат Коростишівської міської ради фактично вийшов за межі своїх законних повноважень. Крім того, вказаний акт містить особисті висновки та припущення депутата, які не підтверджуються фактичними обставинами та зроблені ним без жодного нормативно-правового обґрунтування.

Колегія суддів зазначає, що наявність чи відсутність повноважень депутата Коростишівської міської ради Рудченком Ю.В. на складання Акту №572 від 19.04.2018 не є предметом доказування у даній справі. Скаржником не надано доказів, що вказаний Акт №752 від 19.04.2018 є нечинним, визнаний в установленому порядку недійсним.

Також колегія суддів не приймає до уваги посилання скаржника на висновки Верховного Суду України, викладені у постановах від 09.03.2023 у справі №906/560/20, від 06.07.2021 у справі №906/562/20 та від 08.06.2021 у справі №906/564/20, оскільки у вказаних справах різний суб`єктний склад, а обставини справ не є ідентичними даній справі.

Враховуючи вищевикладене, а також недоведення позивачем факту продовження користування відповідачем орендованим майном, місцевий господарський суд дійшов обґрунтованого висновку про відмову в задоволенні позовних вимог в повному обсязі.

Відповідно до ст. 86 ГПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказі.

В силу приписів ст. 74 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Натомість, скаржником не надано достатніх належних та допустимих доказів у розумінні ст.ст. 75, 76 ГПК України на підтвердження своєї правової позиції, викладеної в апеляційній скарзі.

Зважаючи на вказане, судова колегія зазначає, що доводи скаржника, викладені в апеляційній скарзі, не спростовують встановлених обставин справи, не підтверджуються наявними в матеріалах справи доказами, а тому не приймаються судом апеляційної інстанції до уваги.

Відповідно до ст. 276 ГПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

За наведених обставин, рішення Господарського суду Житомирської області від 14.09.2023 у справі №906/588/23 слід залишити без змін, а апеляційну скаргу Підприємства Коростишівської райспоживспілки "Кооперативний ринок" - без задоволення.

Судові витрати апеляційний суд розподіляє з урахуванням положень ст.ст.123, 129 ГПК України та покладає на скаржника.

Керуючись ст.ст. 129, 269, 270, 273, 275, 276, 281-284 Господарського процесуального кодексу України, Північно-західний апеляційний господарський суд, -

ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційну скаргу Підприємства Коростишівської райспоживспілки "Кооперативний ринок" на рішення Господарського суду Житомирської області від 14.09.2023 у справі №906/588/23 залишити без задоволення, а рішення Господарського суду Житомирської області від 14.09.2023 у справі №906/588/23 - без змін.

2. Справу №906/588/23 повернути до Господарського суду Житомирської області.

3. Постанова набирає законної сили з дня її прийняття.

Повний текст постанови складений "18" грудня 2023 р.

Головуючий суддя Павлюк І.Ю.

Суддя Грязнов В.В.

Суддя Розізнана І.В.