ПІВНІЧНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"04" грудня 2023 р. Справа№ 910/10335/22

Північний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Скрипки І.М.

суддів: Михальської Ю.Б.

Тищенко А.І.

при секретарі судового засідання Польчен А.

за участю представників сторін згідно протоколу судового засідання від 04.12.2023

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Газенерго-трейд" на рішення Господарського суду м. Києва від 20.02.2023 ( повний текст складено 01.06.2023)

у справі №910/10335/22 (суддя Ковтун С.А.)

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Газенерго-трейд"

до Акціонерного товариства "Українська залізниця" в особі філії "Центр забезпечення виробництва"

про стягнення 2256000,00 грн.,-

В судовому засіданні 04.12.2023 відповідно до ст.ст. 240, 283 ГПК України оголошено вступну та резолютивну частини постанови.

ВСТАНОВИВ:

Рішенням Господарського суду м. Києва від 20.02.2023 у справі №910/10335/22 відмовлено Товариству з обмеженою відповідальністю "Газенерго-трейд" у позові до Акціонерного товариства "Українська залізниця" в особі філії "Центр забезпечення виробництва".

Покладено судові витрати на Товариство з обмеженою відповідальністю "Газенерго-трейд".

Повернуто Товариству з обмеженою відповідальністю "Газенерго-трейд" (вул. Стрийська, 86В, оф. 1, м. Львів, 79026, код 42827548) з Державного бюджету України 6786,63 грн. судового збору.

Не погоджуючись з прийнятим рішенням, позивач 20.06.2023 звернувся до суду з апеляційною скаргою, в якій просить оскаржуване рішення скасувати, ухвалити нове, яким позовні вимоги задовольнити.

Короткий зміст позовних вимог

До Господарського суду м. Києва Товариство з обмеженою відповідальністю «Газенерго-трейд» звернулося з позовом до Акціонерного товариства «Українська залізниця» в особі філії «Центр забезпечення виробництва» про стягнення 2708441,82 грн збитків.

Позовні вимоги мотивовані тим, що у період з 01.01.2022 по 20.01.2022 через недотримання дисципліни споживання відповідач допустив небаланси споживання природного газу (відхилення між замовленими та фактично спожитими обсягами).

Короткий зміст рішення місцевого господарського суду та мотиви його прийняття.

Рішенням Господарського суду м. Києва від 20.02.2023 у справі №910/10335/22 відмовлено Товариству з обмеженою відповідальністю "Газенерго-трейд" у позові до Акціонерного товариства "Українська залізниця" в особі філії "Центр забезпечення виробництва".

При відмові у задоволенні позову, суд першої інстанції виходив з того, що позивач не надав доказів на підтвердження реальності понесення останнім збитків та не довів втрати, спричинені відхиленням відповідачем від обумовлених обсягів спожитого природного газу з підстав його необґрунтованих дій.

Короткий зміст вимог апеляційної скарги та узагальнення її доводів

Товариство з обмеженою відповідальністю "Газенерго-трейд" не погоджується з рішенням Господарського суду міста Києва від 20.02.2023 у справі №910/10335/22, що постановлене з порушенням норм процесуального права, неправильно застосовані норми матеріального права, неповно досліджені обставини справи, у зв`язку з чим рішення підлягає скасуванню з ухваленням нового рішення про задоволення позовних вимог у повному обсязі, з огляду на наступне:

- суд першої інстанції не надав належної правової уваги, що протиправна поведінка відповідача полягає в неналежному виконанні зобов`язань за договором (п.4.3.1), а саме недотримання заявленого обсягу споживання газу, за що п.6.11 договору передбачає відповідальність, в подальшому позивач зазнав збитків внаслідок неналежного виконання відповідачем умов договору, зокрема втратив потенційний прибуток, який реально не був отриманий підприємством, тобто, порушення відповідачем зобов`язання завдало позивачу збитків у вигляді упущеної вигоди.

Узагальнені доводи та заперечення інших учасників справи

У відзиві на апеляційну скаргу представник відповідача заперечує проти доводів позивача, викладених в апеляційній скарзі, зазначає, що позивачем не надано доказів на підтвердження реальності завданої майнової шкоди, не доведено понесення втрат (зменшення майна), спричиненого меншим і більшим обсягом спожитого відповідачем природного газу, не обґрунтовано розрахунок понесених збитків, вартість газу тощо, а також наявності причинно-наслідкового зв`язку між споживанням відповідачем природного газу в іншому об`ємі в порівнянні з погодженим обсягом природного газу та сумою нарахованих відшкодувань, а тому суд дійшов висновку про те, що позивачем не доведено наявності правових підстав для стягнення збитків у сумі 2256000,00 грн.

Дії суду апеляційної інстанції щодо розгляду апеляційної скарги по суті

Відповідно до витягу з протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 27.06.2023 апеляційну скаргу передано на розгляд судді Скрипці І.М., сформовано колегію суддів у складі: головуючий суддя Скрипка І.М., судді Михальська Ю.Б., Тищенко А.І.

Колегією суддів встановлено, що апеляційна скарга подана безпосередньо до Північного апеляційного господарського суду.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 03.07.2023 витребувано у Господарського суду м. Києва матеріали справи №910/10335/22.

Відкладено розгляд питання про відкриття чи відмову у відкритті апеляційного провадження, повернення без розгляду апеляційної скарги або залишення апеляційної скарги без руху за апеляційною скаргою Товариства з обмеженою відповідальністю "Газенерго-трейд" на рішення Господарського суду м. Києва від 20.02.2023 до надходження до Північного апеляційного господарського суду матеріалів справи №910/10335/22.

12.07.2023 матеріали справи №910/10335/22 надійшли до Північного апеляційного господарського суду та були передані головуючому судді.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 28.08.2023 поновлено Товариству з обмеженою відповідальністю "Газенерго-трейд" пропущений процесуальний строк на апеляційне оскарження рішення Господарського суду м. Києва від 20.02.2023 у справі №910/10335/22; відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою Товариства з обмеженою відповідальністю "Газенерго-трейд" на рішення Господарського суду м. Києва від 20.02.2023 у справі №910/10335/22; призначено до розгляду апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Газенерго-трейд" на рішення Господарського суду м. Києва від 20.02.2023 у справі №910/10335/22 на 28.09.2023.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 28.09.2023 задоволено клопотання представника позивача про відкладення розгляду справи; оголошено перерву у справі №910/10335/22 на 30.10.2023.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 30.10.2023 задоволено клопотання представника позивача про оголошення перерви у справі; оголошено перерву у справі №910/10335/22 на 04.12.2023.

Явка представників сторін

В судовому засіданні апеляційної інстанції 04.12.2023 представник позивача підтримав апеляційну скаргу з підстав, викладених у ній, просив її задовольнити.

В судовому засіданні 04.12.2023 представник відповідача заперечив проти задоволення апеляційної скарги з підстав, викладених у відзиві на апеляційну скаргу.

Обставини справи, встановлені судом першої інстанції у даній справі та перевірені судом апеляційної інстанції

29 грудня 2021 року товариство з обмеженою відповідальністю «Газенерго-трейд» (постачальник) та акціонерне товариство «Українська залізниця» в особі філії «Центр забезпечення виробництва» (споживач) уклали договір поставки № ЦЗВ-06-01421-01 (далі - Договір), відповідно до п. 1.1 якого постачальник зобов`язується передати у власність споживачу природний газ, а споживач - прийняти та оплатити газ на умовах цього.

Постачальник постачає споживачу газ в обсязі до 6000 тис. куб. м. до 31 січня 2022 року (п. 3.1 Договору).

Сторони погодили для цілей цього договору визначити газовий місяць як розрахунковий період для балансування обсягів постачання газу (п. 3.2 Договору).

Згідно з п. 3.3 Договору обсяги споживання на місяць подаються споживачем письмовим повідомленням у формі листа/заявки до 25 числа місяця, що передує місяцю постачання газу.

Передача газу від постачальника споживачу здійснюється на фізичній (их) точці (ах) виходу з газотранспортної системи оператора ГТС (газотранспортна система України до газорозподільної системи оператора ГРМ (газорозподільна система), на території ліцензованої діяльності якої знаходяться комерційні вузли обліку (адреси постачання) споживача, що вказані в заявках споживача. Визначення об`єму споживання природного газу по об`єкту споживача здійснюється на межі балансової належності між оператором ГРМ (газорозподільна система) та споживачем на підставі даних комерційних ВОГ (вузол обліку природного газу), визначених договором розподілу природного газу між оператором ГРМ (газорозподільна система та споживачем (п. 4.1 Договору).

Згідно з п. 4.3 Договору постачання та споживання газу протягом місяця здійснюється переважено в рівномірному режимі, виходячи із середньодобової норми, яка визначається шляхом ділення місячного підтвердженого обсягу газу на кількість днів цього місяця. У випадку, якщо споживання здійснюється протягом місяця нерівномірно, постачання та споживання здійснюється згідно з листом-заявкою, наданою до 25-го (двадцять п`ятого) числа місяця, що передує місяцю постачання.

У разі нерівномірного щодобового споживання газу, який підлягає постачанню у місяці постачання, споживач зобов`язаний до 15:00 дня, що передує дню, з якого змінюється плановий обсяг газу, подати постачальнику заявку про збільшення/зменшення планового обсягу газу із зазначенням планових щодобових обсягів споживання газу на наступний (залишковий) період місяця постачання.

У разі необхідності коригування обсягів планового споживання природного газу у газовій добі споживання споживач зобов`язаний надіслати скориговану заявку про збільшення/зменшення планового обсягу газу на добу постачання не пізніше ніж 17:00 год. газової доби постачання природного газу. Заявка також має містити планові щодобові обсяги споживання газу на наступний (залишковий) період місяця постачання. Скориговані заявки подаються постачальнику в оригіналі шляхом направлення засобами поштового зв`язку (Укрпошта) та/або Е-mail.

Відповідно до п. 4.3.1 Договору обсяг споживання природного газу споживачем у розрахунковому періоді не повинен перевищувати підтверджений обсяг природного газу. Допускається відхилення споживання обсягу природного газу в розмірі +/-3% підтвердженого обсягу природного газу у відповідну газову добу.

Відповідальність за вчинення небалансів (перевищення відбору або недобір фактичних обсягів у порівнянні з підтвердженими обсягами), передбачені у розділі 6 Договору.

У пункті 6.11 Договору передбачено, що відшкодування збитків споживачем постачальнику здійснюється таким чином та в таких випадках, передбачених розділом Правил постачання природного газу, затверджених постановою НКРЕКП від 30.09.2015 № 2496:

1) якщо за підсумками розрахункового періоду фактичний об`єм (обсяг) споживання природного газу буде менший від підтвердженого обсягу природного газу (за умови, що підтверджений обсяг відповідав замовленому споживачем), постачальник має право вимагати від споживача відшкодування збитків у розмірі не більше подвійної облікової ставки Національного банку України від вартості недовикористаного обсягу газу за звітний (розрахунковий) період;

2) якщо за підсумками розрахункового періоду фактичний об`єм (обсяг) використання природного газу споживачу його постачальником буде перевищувати підтверджений обсяг природного газу на цей період, споживач зобов`язаний відшкодувати збитки за перевищення об`єму (обсягу) природного газу, що розраховується за формулою: В = (Vф-Vп)хЦхК, де: Vф - об`єм (обсяг) природного газу, який фактично поставлений постачальником споживачу протягом розрахункового періоду за цим договором; п - підтверджений обсяг природного газу на розрахунковий період; Ц - ціна природного газу; К - коефіцієнт, який визначається постачальником та не може перевищувати 0,25.

Розмір збитків постачальника за підсумком розрахункового періоду розраховується з урахуванням п. 4.1 та п. 4.3.1 цього договору.

У період з 01 по 09 січня 2022 року та 14,15,16 січня 2022 року відповідач спожив природного газу менше від замовленого обсягу природного газу, і таке відхилення споживання обсягу природного газу перевищило 3%.

Зокрема, підтверджений обсяг природного газу на:

1 січня 2022 року становив 208175,48 куб.м., спожито 194608,24 куб.м.;

2 січня 2022 року становив 214853,47 куб.м., спожито 204815,62 куб.м.;

3 січня 2022 року становив 222739,47 куб.м., спожито 199862,19 куб.м.;

4 січня 2022 року становив 209816,47 куб.м., спожито 199392,15 куб.м.;

5 січня 2022 року становив 207218,47 куб.м., спожито 191239,44 куб.м.;

6 січня 2022 року становив 227948,47 куб.м., спожито 187940,72 куб.м.;

7 січня 2022 року становив 197395,47 куб.м., спожито 190212,65 куб.м.;

8 січня 2022 року становив 223908,47 куб.м., спожито 197885,7 куб.м.;

9 січня 2022 року становив 232082,47 куб.м., спожито 201330,34 куб.м.;

14 січня 2022 року становив 224324,47 куб.м., спожито 215881,49 куб.м.;

15 січня 2022 року становив 211186,47 куб.м., спожито 204409,8 куб.м.;

16 січня 2022 року становив 258876,47 куб.м., спожито 250165,27 куб.м..

Ці обставини визнаються сторонами, а тому, відповідно до ч. 1 ст. 75 ГПК України, не підлягають доказуванню.

За розрахунком позивача, перевірений судом першої інстанції, розмір подвійної облікової ставки Національного банку України від вартості недовикористаного обсягу газу у цей період становить 2256000,00 грн.

Мотиви та джерела права, з яких виходить суд апеляційної інстанції при прийнятті постанови

У відповідності до вимог ч.ч. 1, 2 ст. 269 ГПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

У відповідності до ст. 129 Конституції України та ч. 1 ст. 74 ГПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Колегія суддів, беручи до уваги межі перегляду справи у апеляційній інстанції, заслухавши доповідь судді-доповідача, обговоривши доводи апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи, заслухавши пояснення представників сторін, перевіривши правильність застосування господарським судом при прийнятті оскарженого рішення норм матеріального та процесуального права, дійшла висновку про те, що рішення суду, яке переглядається, підлягає залишенню без змін, виходячи з наступного.

Відповідно до статті 22 Цивільного кодексу України особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування.

Збитками є: 1) втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки); 2) доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушене (упущена вигода).

Збитки відшкодовуються у повному обсязі, якщо договором або законом не передбачено відшкодування у меншому або більшому розмірі.

За змістом статей 224, 225 Господарського кодексу України учасник господарських відносин, який порушив господарське зобов`язання або установлені вимоги щодо здійснення господарської діяльності, повинен відшкодувати завдані цим збитки суб`єкту, права або законні інтереси якого порушено.

Під збитками розуміються витрати, зроблені управненою стороною, втрата або пошкодження її майна, а також неодержані нею доходи, які управнена сторона одержала б у разі належного виконання зобов`язання або додержання правил здійснення господарської діяльності другою стороною.

У статті 509 Цивільного кодексу України передбачено, що зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від вчинення певної дії (негативне зобов`язання), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу. Зобов`язання має ґрунтуватися на засадах добросовісності, розумності та справедливості.

Згідно зі статтею 11 Цивільного кодексу України цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки. Підставами для виникнення цивільних прав та обов`язків є, зокрема, договори та інші правочини.

Відповідно до статті 626 цього Кодексу договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Договір є двостороннім, якщо правами та обов`язками наділені обидві сторони договору.

Зобов`язання повинно виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться (стаття 526 Цивільного кодексу України).

Статтею 611 Цивільного кодексу України встановлено, що у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: припинення зобов`язання внаслідок односторонньої відмови від зобов`язання, якщо це встановлено договором або законом, або розірвання договору; зміна умов зобов`язання; сплата неустойки; відшкодування збитків та моральної шкоди.

Отже, підставою для такої відповідальності, як відшкодування збитків, є порушення зобов`язання.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 18.03.2020 у справі № 902/417/18 (провадження № 12-79гс19) зазначено, що главою 24 Господарського кодексу України загальні засади відповідальності учасників господарських відносин врегульовано таким чином, що господарсько-правова відповідальність передбачена за правопорушення у сфері господарювання шляхом застосування до правопорушників господарських санкцій на підставах і в порядку, передбачених цим Кодексом, іншими законами та договором. Тож справедливість, добросовісність, розумність як загальні засади цивільного законодавства є застосовними у питаннях щодо застосування господарсько-правової відповідальності.

Відповідно до частини 2 статті 216 Господарського кодексу України застосування господарських санкцій повинно гарантувати захист прав і законних інтересів громадян, організацій та держави, в тому числі відшкодування збитків учасникам господарських відносин, завданих внаслідок правопорушення, та забезпечувати правопорядок у сфері господарювання.

Господарськими санкціями визнаються заходи впливу на правопорушника у сфері господарювання, в результаті застосування яких для нього настають несприятливі економічні та/або правові наслідки. У сфері господарювання застосовуються такі види господарських санкцій: відшкодування збитків; штрафні санкції; оперативно-господарські санкції (частини 1, 2 статті 217 Господарського кодексу України).

За змістом частини 1 статті 230 зазначеного Кодексу штрафними санкціями визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов`язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов`язання.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 10.12.2019 у справі № 904/4156/18 (провадження № 12-117гс19) зазначено, що господарське правопорушення може полягати як у порушенні нормативно встановлених правил здійснення господарської діяльності, так і в порушенні договірних зобов`язань. Господарсько-правова відповідальність за порушення договірних зобов`язань також поділяється на встановлену законом і договірну. Необхідною умовою застосування такої відповідальності є визначення у законі чи у договорі управненої та зобов`язаної сторони, виду правопорушення, за вчинення якого застосовується відповідальність, штрафні санкції і конкретний їх розмір.

У пунктах 6.14-6.16 зазначеної постанови Великої Палати Верховного Суду вказано також, що нормативно-правове забезпечення сфери господарювання є однією з форм здійснення державою регулювання господарської діяльності.

Водночас за змістом статті 1 Закону України «Про засади державної регуляторної політики у сфері господарської діяльності» державна регуляторна політика у сфері господарської діяльності є спрямованою, зокрема, на зменшення втручання держави у діяльність суб`єктів господарювання та усунення перешкод для розвитку господарської діяльності, та здійснюється в межах, у порядку та у спосіб, що встановлені Конституцією та законами України. Так, за пунктом 22 частини 1 статті 92 Конституції України виключно законами України визначаються засади цивільно-правової відповідальності; діяння, які є злочинами, адміністративними або дисциплінарними правопорушеннями, та відповідальність за них. Таким чином, тлумачення умов укладеного сторонами справи договору щодо підстав застосування відповідальності за порушення відповідачем грошового зобов`язання має здійснюватися у системному взаємозв`язку з положеннями чинного законодавства, які регулюють загальні засади та умови настання такої відповідальності у господарських правовідносинах.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 01.06.2021 у справі №910/12876/19 (провадження № 12-94гс20) зазначено, що приписами частин 2 та 3 статті 6 та статті 627 Цивільного кодексу України встановлено, що сторони мають право врегулювати у договорі, який передбачений актами цивільного законодавства, свої відносини, які не врегульовані цими актами. Сторони у договорі можуть відступити від положень актів цивільного законодавства і врегулювати свої відносини на власний розсуд. Сторони в договорі не можуть відступити від положень актів цивільного законодавства, якщо в цих актах прямо вказано про це, а також у разі, якщо обов`язковість для сторін положень актів цивільного законодавства випливає з їх змісту або із суті відносин між сторонами. Сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Особам надається право вибору: використати вже існуючі диспозитивні норми законодавства для регламентації своїх відносин або встановити для себе правила поведінки на свій розсуд. Таким чином, цивільний (господарський) договір як домовленість двох або більше сторін, що спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків, виявляє автономію волі сторін щодо врегулювання їхніх правовідносин на власний розсуд (у межах, встановлених законом), тобто є актом встановлення обов`язкових правил для сторін договору, регулятором їх відносин.

Приписи частини 2 статті 6 та статті 627 Цивільного кодексу України визначають співвідношення між актами цивільного законодавства і договором. Допустимість конкуренції між актами цивільного законодавства і договором випливає з того, що вказані норми передбачають ситуації, коли сторони в договорі можуть відступити від положень актів цивільного законодавства та врегулювати свої відносини на власний розсуд, і коли вони не вправі цього робити.

Відповідно до пункту 10 частини 1 статті 3 Закону України «Про ринок природного газу» ринок природного газу функціонує на засадах вільної добросовісної конкуренції, крім діяльності суб`єктів природних монополій, та за принципом, зокрема, щодо відповідальності суб`єктів ринку природного газу за порушення правил діяльності на ринку природного газу та умов договорів.

Статтею 12 Закону України «Про ринок природного газу» передбачені правила постачання природного газу та встановлено, зокрема, що постачання природного газу здійснюється відповідно до договору, за яким постачальник зобов`язується поставити споживачеві природний газ належної якості та кількості у порядку, передбаченому договором, а споживач зобов`язується оплатити вартість прийнятого природного газу в розмірі, строки та порядку, передбачених договором. Якість та інші фізико-хімічні характеристики природного газу визначаються згідно із нормативно-правовими актами. Постачання природного газу побутовим споживачам здійснюється на підставі типового договору, що затверджується Регулятором та оприлюднюється в установленому порядку (абзаци перший та другий зазначеної норми).

За змістом частин 3, 4 статті 12 вказаного Закону права та обов`язки постачальників і споживачів визначаються цим Законом, Цивільним і Господарським кодексами України, правилами постачання природного газу, іншими нормативно-правовими актами, а також договором постачання природного газу. Правила постачання природного газу затверджуються Регулятором після консультацій із Секретаріатом Енергетичного Співтовариства і є обов`язковим для виконання всіма постачальниками та споживачами.

У частині 5 статті 12 Закону України «Про ринок природного газу» визначені істотні умови договору, зокрема, згідно з пунктом 6 передбачено, що договір постачання повинен містити таку істотну умову, як порядок відшкодування та визначення розміру збитків, завданих внаслідок порушення договору постачання.

Відповідно до пункту 6.11 Договору споживач зобов`язався відшкодувати постачальникові збитки таким чином та в таких випадках, передбачених розділом І Правил постачання природного газу, затверджених постановою НКРЕКП від 30.09.2015 № 2496.

Отже, з огляду на положення чинного законодавства щодо обов`язковості умов укладеного між сторонами договору, з урахуванням положень Закону України «Про ринок природного газу», в якому визначені істотні умови договору про постачання природного газу, зокрема, порядок відшкодування та визначення розміру збитків, завданих внаслідок порушення договору постачання, а також здійснення постачальником нарахування збитків за формулою та в порядку, визначеному договором та Правилами постачання природного газу, та здійснення належного повідомлення споживача про заподіяння та нарахування збитків шляхом складання та направлення акта-претензії, постачальник природного газу має право на відшкодування споживачем збитків за перевищення/зменшення фактично спожитого обсягу природного газу, що відрізняється від замовленого споживачем обсягу.

Зазначене узгоджується з висновками, викладеними у постановах Верховного Суду від 25.03.2021 у справі № 910/4608/20 та від 21.09.2021 у справі № 904/6992/20, що свідчить про відсутність підстав для відступу від таких правових висновків.

Водночас, за змістом частини 1 та 3 статті 74 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи.

Обов`язок з доказування слід розуміти як закріплену в процесуальному та матеріальному законодавстві міру належної поведінки особи, яка бере участь у судовому процесі, із збирання та надання доказів для підтвердження свого суб`єктивного права, що має за мету усунення невизначеності, що виникає в правовідносинах у разі неможливості достовірно з`ясувати обставини, які мають значення для справи.

При цьому відповідно до статті 73 Господарського процесуального кодексу України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Статтею 86 цього Кодексу передбачено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також вірогідність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Таким чином, з`ясування фактичних обставин справи має здійснюватися судом із застосуванням критеріїв оцінки доказів, передбачених статтею 86 Господарського процесуального кодексу України щодо відсутності у доказів заздалегідь встановленої сили та оцінки кожного доказу окремо та їх сукупності в цілому.

За висновками місцевого господарського суду, з чим погоджується апеляційний суд, у даному випадку позивач не надав доказів на підтвердження реальності понесення останнім збитків та не довів втрати, спричинені відхиленням відповідачем від обумовлених обсягів спожитого природного газу з підстав його необґрунтованих дій.

Доводи позивача, викладені в апеляційній скарзі, не спростовують вірного по суті рішення суду, при ухваленні якого судом надано оцінку як кожному доказу окремо, так і в їх сукупності, вірно встановлено характер спірних правовідносин та в цілому правильно застосовані норми матеріального права, які їх регулюють.

Наведені в апеляційній скарзі доводи фактично зводяться до переоцінки доказів та незгоди позивача з висновками суду першої інстанції про відмову у задоволенні позову, а тому не дають підстав для висновку про неправильне застосування місцевим судом норм процесуального права, яке призвело або могло призвести до неправильного вирішення справи.

Враховуючи вище викладене, колегія суддів вважає, що у апеляційній скарзі не наведено достатніх та переконливих доводів, на підставі яких колегія суддів могла б прийти до висновку про помилковість висновків суду першої інстанції.

Висновки суду апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги

Доводи позивача, викладені в апеляційній скарзі, не знайшли свого підтвердження під час розгляду справи судом апеляційної інстанції.

Твердження відповідача, викладені у відзиві на апеляційну скаргу, знайшли своє підтвердження під час перегляду справи судом апеляційної інстанції.

Відповідно до ч. 1 ст. 74 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Згідно з ч. 1 ст. 77 ГПК України обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Відповідно до п.58 рішення ЄСПЛ Справа "Серявін та інші проти України" (заява №4909/04) від 10.02.2010 у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (див. рішення у справі "Руїс Торіха проти Іспанії" (Ruiz Torija v. Spain) від 9 грудня 1994, серія А, №303-А, п.29).

Статтею 276 ГПК України встановлено, що суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

З огляду на вказані обставини, ґрунтуючись на матеріалах справи, доводи позивача (апелянта) суд визнає такими, що не мають суттєвого впливу на прийняття рішення у даній справі та не спростовують правильних висновків суду про відмову у задоволенні позовних вимог.

Судові витрати за розгляд апеляційної скарги у зв`язку з відмовою в її задоволенні на підставі ст.129 ГПК України покладаються на апелянта.

Керуючись ст.ст. 129, 269, 270, 275, ст.ст. 281 - 284 Господарського процесуального кодексу України, Північний апеляційний господарський суд, -

ПОСТАНОВИВ:

1.Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Газенерго-трейд" на рішення Господарського суду м. Києва від 20.02.2023 у справі №910/10335/22 залишити без задоволення.

2. Рішення Господарського суду міста Києва від 20.02.2023 у справі №910/10335/22 залишити без змін.

3. Витрати по сплаті судового збору за подання апеляційної скарги покласти на Товариство з обмеженою відповідальністю "Газенерго-трейд".

4. Матеріали справи №910/10335/22 повернути до Господарського суду м.Києва.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду у порядку та строки, передбачені Господарським процесуальним кодексом України.

Повний текст постанови підписано 21.12.2023.

Головуючий суддя І.М. Скрипка

Судді Ю.Б. Михальська

А.І. Тищенко