ПІВНІЧНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"23" листопада 2023 р. Справа№ 911/1490/19

Північний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Тищенко О.В.

суддів: Станіка С.Р.

Гончарова С.А.

за участю секретаря судового засідання Сабалдаш О.В.

за участю представників сторін згідно протоколу судового засідання від 23.11.2023

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Промислова компанія «Пожмашина» на рішення Господарського суду Київської області від 24.04.2023 (повний текст рішення складено 19.05.2023)

у справі № 911/1490/19 (суддя Карпечкін Т.П.)

за позовом Державної служби України з надзвичайних ситуацій

до Товариства з обмеженою відповідальністю «Промислова компанія «Пожмашина»

про стягнення 950903,37 грн.

В С Т А Н О В И В :

В червні 2019 року до Господарського суду Київської області надійшла позовна заява № 01-8489/08 від 13.06.2019 року Державної служби України з надзвичайних ситуацій до Товариства з обмеженою відповідальністю «Промислова компанія «Пожмашина», в якій позивач просив зобов`язати Товариство з обмеженою відповідальністю «Промислова компанія «Пожмашина» поставити на користь Державної служби України з надзвичайних ситуацій мототранспортні засоби (Пожежно-рятувальні автомобілі для пожежогасіння і проведення рятувальних робіт), автоцистерни пожежні АЦ-4-60 (530905)-515М, автоцистерни пожежні АЦ-4-60 (5401НЕ)-515К у кількості та комплектації згідно із специфікацією (додаток 1 до Договору) до місця постачання продукції (на територію Частини технічної служби ГУ ДСНС України у Київській області, Київська обл., м. Вишневе, вул. Київська, 6) по V етапу поставки продукції згідно із Календарним планом оплати та поставки продукції (додаток 2 до Договору); стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «Промислова компанія «Пожмашина» на користь Державної служби України з надзвичайних ситуацій пеню та проценти за користування коштами у зв`язку із неналежним виконанням договору від 16.05.2018 року № 21-5/7 (прострочення поставки частини продукції по V етапу договору) у сумі 150 133,95 грн.

В подальшому позивач подав заяву про збільшення позовних вимог та просив стягнути з відповідача 950 903,37 грн. процентів за користування коштами відповідно до п. 8.6 Договору № 21-5/7 від 16.05.2018 року.

Заява про збільшення позовних вимог обґрунтована тим, що в порушення умов Договору відповідачем неналежним чином виконано поставку продукції по І, II та V етапах Договору, а тому позивачем нараховано пеню, штраф та відсотки за користування коштами відповідно до пунктів 8.1, 8.2 та 8.6 розділу VIII Договору від 16.05.2018 року № 21-5/7 про закупівлю.

Рішенням Господарського суду Київської області від 24.04.2023 позовні вимоги задоволено повністю.

Стягнуто з Товариства з обмеженою відповідальністю «Промислова компанія «Пожмашина» на користь Державної служби України з надзвичайних ситуацій 950 903,37 грн. процентів за користування коштами та 14 263,55 грн. витрат по сплаті судового збору.

Не погоджуючись з ухваленим рішенням суду першої інстанції, Товариство з обмеженою відповідальністю «Промислова компанія «Пожмашина» 08.06.2023 звернулося безпосередньо до Північного апеляційного господарського суду із апеляційною скаргою, у якій скасувати рішення Господарського суду Київської області від 24.04.2023 у справі №911/1490/19 повністю та ухвалити нове рішення. Просив поновити строк на апеляційне оскарження та зупинити дію оскаржуваного рішення.

В обґрунтування апеляційної скарги, скаржник вказав, що рішення суду про задоволення позову прийняте з порушенням норм матеріального та процесуального права та підлягає скасуванню.

Так, скаржник зазначив, що подана позивачем заява про поновлення провадження у справі та про збільшення позивних вимог не відповідає вимогам ст. 46 ГПК України та свідчить про одночасну зміну предмету та підстав позову, а тому не могла була прийнята судом.

Відповідач стверджує, що місцевий господарський суд у своєму рішенні не погоджується з твердженням відповідача, що мала місце зміна предмету позову, оскільки нарахування проведені щодо процентів за користування коштами на підставі п. 8.6. Договору за різні періоди прострочення виконання одного й того ж Договору і ґрунтуються на тих же обставинах, що викладені в позові, однак суд першої інстанції взагалі у рішенні не описує даний факт як такий, не застосовує норми матеріального права, встановлену практику Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду.

Скаржник не погоджується з твердженням суду, що мало місце лише зміна предмету позову, оскільки вважає, що мала місце і зміна підстав (обставин), так як нарахування проведені позивачем щодо процентів за користування коштами на підставі п. 8.6. Договору за різними етапами І та II поставки, та періодами прострочення виконання, нарахованими сумами по Договору, але не ґрунтуються на тих же обставинах, що викладені в позові.

Скаржник також вважає, що нараховані суми процентів не мали бути дозаявлені позивачем у даному позові та заяві про поновлення провадження у справі та про збільшення розміру позовних вимог від 10.06.2023 вих № 08- 88/11, так як не відповідають вимогам першочергової позовної заяви стягнення пені та процентів за користування чужими коштами за V етапом поставки, тому що зачіпають інші етапи поставки товару І та II, періоди поставки товару її кількість та строки прострочки.

Згідно протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями справу №911/1490/19 передано для розгляду колегії суддів у складі: головуючий суддя - Тищенко О.В. судді: Станік С.Р., Гончаров С.А.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 12.06.2023 витребувано у Господарського суду Київської області матеріали справи №911/1490/19. Відкладено вирішення питань, пов`язаних з рухом апеляційної скарги, які визначені главою 1 розділу Господарського процесуального кодексу України, за апеляційною скаргою Товариства з обмеженою відповідальністю «Промислова компанія «Пожмашина» на рішення Господарського суду Київської області від 24.04.2023 у справі №911/1490/19.

13.07.2023 матеріали справи надійшли до Північного апеляційного господарського суду.

Разом з тим, головуючий суддя Тищенко О.В. перебувала у відпустці і питання пов`язані з рухом апеляційної скарги вирішувались після виходу судді з відпустки (03.08.2023).

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 03.08.2023 відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою Товариства з обмеженою відповідальністю «Промислова компанія «Пожмашина» на рішення Господарського суду Київської області від 24.04.2023 у справі №911/1490/19. Розгляд справи №911/1490/19 призначено на 14.09.2023.

18.08.2023 на адресу Північного апеляційного господарського суду надійшов відзив позивача, в якому останній заперечив проти задоволення апеляційної скарги, мотивуючи тим, що доводи, викладені у апеляційній скарзі, не відповідають фактичним обставинам, а рішення місцевого господарського суду від 24.04.2023 прийняте з дотриманням норм матеріального та процесуального права. У зв`язку з чим, відповідач просив залишити апеляційну скаргу без задоволення, а оскаржуване рішення суду першої інстанції без змін.

04.09.2023 позивач подав до Північного апеляційного господарського суду заперечення на відзив, в яких зазначив, що твердження відповідача не відповідають дійсності, а позивачем доведено порушення відповідачем умов договору та обґрунтованість вимог про стягнення коштів, а тому апеляційна скарг не підлягає задоволенню, а рішення місцевого господарського суду слід залишити без змін.

В судовому засіданні 14.09.2023 відповідно до ст. 216 Господарського процесуального кодексу України оголошувалась перерва до 09.11.2023.

Проте, розгляд справи №911/1490/19 09.11.2023 не відбувся у зв`язку з перебуванням судді Гончарова С.А. у відпустці. відтак питання про призначення справи до розгляду здійснювалось після виходу судді з відпустки.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 13.11.2023 розгляд справи №911/1490/19 призначено на 23.11.2023.

У судове засідання 23.11.2023 до Північного апеляційного господарського суду з`явились представники сторін.

Представник відповідача у судовому засіданні надав суду апеляційної інстанції свої пояснення по справі в яких, підтримав вимоги апеляційної скарги на підставі доводів, зазначених у ній, просив її задовольнити, рішення Господарського суду Київської області від 24.04.2023 скасувати та ухвалити нове рішення, яким відмовити в задоволенні позовних вимог.

Представник позивача заперечив проти доводів, викладених у апеляційній скарзі на підставі доводів зазначених у відзиві на скаргу та просив у задоволенні апеляційної скарги відмовити, а рішення суду першої інстанції залишити без змін.

У відповідності до ст. 269 Господарського процесуального кодексу України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї. Докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього.

Згідно до ч.1 ст. 270 Господарського процесуального кодексу України у суді апеляційної інстанції справи переглядаються за правилами розгляду справ у порядку спрощеного позовного провадження з урахуванням особливостей, передбачених у цій главі.

Колегія суддів апеляційного господарського суду, беручи до уваги межі перегляду справи у апеляційній інстанції, обговоривши доводи апеляційної скарги, проаналізувавши на підставі фактичних обставин справи застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права при прийнятті оскаржуваного рішення, дійшла висновку про те, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, а оскаржуване рішення місцевого господарського суду слід залишити без змін з наступних підстав.

Як вбачається з матеріалів справи та вірно встановлено судом першої інстанції, 16.05.2018 між Державною службою України з надзвичайних ситуацій (позивач) та Товариством з обмеженою відповідальністю «Промислова компанія «Пожмашина» (відповідач) був укладений Договір № 21-5/7 про закупівлю згідно з «ДК 021:2015 код 34140000-0 Великовантажні мототранспортні засоби (Пожежно - рятувальні автомобілі для пожежогасіння і проведення рятувальних робіт)» (далі - Договір).

Відповідно до п. 1.1 Договору відповідач зобов`язаний був поставити позивачу ДК021:2015 код 34140000-0 Великовантажні мототранспортні засоби (Пожежно-рятувальні автомобілі для пожежогасіння і проведення рятувальних робіт), автоцистерни пожежні АЦ-4-60 (530927)-515М, автоцистерни пожежні АЦ-4-60 (5401НЕ)-515К (далі - продукція) у кількості та комплектації згідно із Специфікацією, що є невід`ємною частиною Договору, а позивач відповідно до пункту 1.2 Договору зобов`язувався прийняти та оплатити продукцію на умовах Договору.

Відповідно до п. 2.1 Договору сторони домовилися, що ціна Договору становить 600 535 800,00 грн. (з ПДВ) відповідно до тендерної пропозиції та специфікації.

Згідно з п. 2.2 Договору позивач (ДСНС), керуючись вимогами абзацу другого підпункту 4 пункту 1 та пункту 2 постанови Кабінету Міністрів України від 23.04.2014 року №117 «Про здійснення попередньої оплати товарів, робіт і послуг, що закуповуються за державні кошти», здійснює поетапну попередню оплату кожної партії продукції відповідно до календарного плану оплати та поставки продукції.

Відповідач зобов`язувався здійснити поставку та відвантаження продукції позивачу на територію Частини технічної служби ТУ ДСНС України у Київській області (Київська обл., м. Вишневе, вул. Київська, 6) (визначено п. 3.1 Договору).

Відповідно до п. 3.2 Договору продукція має бути поставлена позивачу відповідно до календарного плану оплати та поставки продукції. Постачальник здійснює поставку поетапно - партіями, не пізніше п`яти місяців і двадцяти календарних днів з дати здійснення попередньої оплати відповідної партії продукції. Допускається дострокова поставка частини продукції або продукції в повному обсязі, про що відповідач має повідомити позивача письмово за три робочі дні.

Пунктом 8.1 Договору визначено, що сторони у разі невиконання або неналежного виконання своїх зобов`язань, передбачених Договором, несуть відповідальність, передбачену Договором та додатково чинним законодавством України.

Відповідно до п. 8.2 Договору за порушення строків виконання зобов`язання відповідач сплачує на користь позивача пеню у розмірі 0,1 % вартості продукції, з якої допущено прострочення виконання, за кожен день прострочення, а за прострочення понад 30 днів відповідач додатково сплачує штраф у розмірі 7 % вартості непоставленої продукції.

Згідно з п.8.6 договору за користування коштами у разі несвоєчасної поставки продукції відповідач сплачує 0,1 % суми попередньої оплати за кожен день від дня, коли продукцію мало бути передано ДСНС, до дня фактичної передачі продукції або повернення суми попередньої оплати.

У додатку 1 до зазначеного договору сторони погодили поставку автоцистерн пожежних АЦ-4-60 (530927)-515М та автоцистерн пожежних АЦ-4-60 (5401НЕ)-515К в загальній кількості 120 шт. на суму 600 535 800,00 грн. Також в цьому додатку сторони погодили технічні характеристики пожежно-рятувальних автомобілів

Відповідно до додатку 2 до Договору сторони передбачили такі етапи попередньої оплати позивачем продукції: 1) у червні 2018 року - 70 (сімдесят) одиниць продукції; 2) у липні 2018 року - 15 (п`ятнадцять) одиниць продукції; 3) у жовтні 2018 року - 6 (шість) одиниць продукції; 4) у листопаді 2018 року - 14 (чотирнадцять) одиниць продукції; 5) у грудні 2018 року - 15 (п`ятнадцять) одиниць продукції. Строк поставки продукції за кожним з етапів сторони визначили протягом п`яти місяців і двадцяти календарних днів з дати здійснення попередньої оплати партії продукції.

На виконання умов договору позивач здійснив передоплату поставки товару в сумі 600 535 800,00 грн., що підтверджується платіжними дорученнями: від 18.06.2018 року № 1 на суму 350 312 550,00 грн., від 06.07.2018 року №2 на суму 75 066 975,00 грн., від 19.10.2018 року № 4 на суму 30 026 790,00 грн., від 19.11.2018 року № 5 на суму 70 062 510,00 грн., від 18.12.2018 року № 6 на суму 75 066 975,00 грн.

Отже, як вірно встановив місцевий господарський суд, виходячи з умов договору та додатків до нього, а також дати здійснення попередньої оплати кожного з етапів поставки, відповідач був зобов`язаний здійснити поставку продукції у наступні строки:

I етапу Договору - 70 одиниць продукції не пізніше 10.12.2018 року;

II етапу Договору - 15 одиниць продукції не пізніше 09.01.2019 року;

ПІ етапу Договору - 6 одиниць продукції не пізніше 14.05.2018 року;

IV етапу Договору - 14 одиниць продукції не пізніше 10.05.2019 року;

V етапу Договору - 15 одиниць продукції не пізніше 10.06.2019 року.

Однак, всупереч умовам Договору відповідач своєчасно та належним чином не виконав зобов`язання з поставки продукції за І, II, V етапами Договору та прострочив її постачання, що підтверджується актами прийняття-передачі основних засобів за період з 01.11.2018 по 23.07.2019.

У зв`язку з порушенням відповідачем строків поставки за І етапом, позивач направив претензію № 7 від 11.12.2018 року на суму 130116,09 грн.

Відповідач у відповідь на претензію №7 від 11.12.2018 повідомив позивачеві, що він допустив прострочення поставки 13 одиниць продукції на 1 день, а тому визнає вимоги позивача щодо відповідальності за порушення строків поставки у формі пені в сумі 65058,05 грн., нарахованій на підставі п.8.2. договору. На виконання умов договору та претензії, разом з відповіддю відповідач направив позивачеві платіжне доручення №488 від 18.01.2018 на суму 65058,05 грн. Разом з тим, вимоги про стягнення відсотків за користування коштами у розмірі 65058,05 грн., нарахованих відповідно до п.8.6. договору не визнав.

В подальшому, у зв`язку з додатковим порушенням відповідачем строків поставки за І та ІІ етапами, позивач направив претензію № 1 від 17.05.2019 року на загальну суму 1231098,39 грн., яка включала в себе суму нарахованої пені та відсотків за користування коштами на підставі п.8.2, 8.6. договору.

Вимоги позивача у вказаній претензії за порушення строків поставки автоцистерн відповідач визнавав частково, а саме в частині нарахування пені на підставі п.8.2. договору в сумі 615549,20 грн. та сплатив зазначену суму на користь позивача. В частині нарахування відсотків за користування коштами, нарахованих на підставі п.8.6. договору в сумі 615549,20 грн. не визнавав.

При цьому, в своїй відповіді відповідач зазначив, що Товариство з обмеженою відповідальністю «Промислова компанія «Пожмашнна» не погоджується з викладеними у претензії вимогами Державної служби України з надзвичайних ситуацій, що до зобов`язання Товариства сплатити на користь Державної служби України з надзвичайних ситуацій відсотки за користування коштами у розмірі 615549,20 грн. відповідно до п. 8.6. Договору, так як між Товариством та Державною службою України з надзвичайних ситуацій у касаційному порядку розглядається справа №910/14180/18 про визнання договору недійсним саме в частині - визнання п.8.6. договору №21-5/7 від 16.05.2018 недійсним.

Як свідчать матеріали справи за V етапом відповідачем було здійснено поставку 10 одиниць продукції вчасно, зокрема: 28.02.2019 року - 2 од. на суму 10 008 930,00 грн.; 14.03.2019 року - 4 од. на суму 20 017 860,00 грн.; 28.03.2019 року - 4 од. на суму 20 017 860,00 грн.

Проте, відповідач не виконав своєчасно та належним чином зобов`язання з поставки продукції за V етапом Договору, оскільки на момент звернення до суду (13.06.2019) не поставлено 5 одиниць продукції, не проінформовано позивача про готовність поставити продукцію, не узгоджено дати поставки.

13.06.2019 позивач направив на адресу відповідача претензію №2, в якій нагадав про порушення строків поставки за І та ІІ етапами, а також зазначив про порушення строків поставки за V етапом, в зв`язку з чим просив сплатити пеню та проценти за користування коштами в загальній сумі 150133,95 грн. за прострочення з 11.06.2019 по 13.06.2019 (включно).

Відповідач в своїй відповіді на претензію №5 (від 25.07.2019 за вих. №ЮВ-26) визнав факт порушення строків поставки продукції за V етапом та задовольнив претензію в частині застосування відповідальності у формі пені на суму 75 066,98 грн. та відхилив вимоги позивача в сумі 75 066,98 грн., нарахованих на підставі п.8.6. договору. До відповіді долучив копію платіжного доручення №181 від 19.07.2019.

14.06.2019 відповідачем здійснено поставку автоцистерн в кількості 4 шт. на суму 20 017 860,00 грн., та 23.07.2019 відповідачем здійснено поставку автоцистерн в кількості 1 шт. на суму 5 004 465,00 грн., що підтверджується видатковими накладними №ц-103 від 14.06.2019, №ц-159 від 23.07.2019 та актами приймання-передачі основних засобів. Таким чином, зобов`язання по п`ятому етапу поставки продукції виконані відповідачем у повному обсязі 23.07.2019.

26.07.2019 позивач направив на адресу відповідача претензію №3, в якій зазначив про порушення строків поставки за V етапом з 14.06.2019 по 23.06.2019, в зв`язку з чим просив сплатити пеню, штраф та проценти за користування коштами в сумі 740660,83 грн.

Відповідач в своїй відповіді на претензію №3 (вих. №ЮВ-36 від 03.09.2019) визнав факт порушення строків поставки по V етапу та погодився задовольнити вимоги позивача про застосування відповідальності у формі пені в сумі 195174,14 грн., штрафу в сумі 350312,55 грн. та відхилив вимоги позивача в сумі 195174,14 грн., нарахованих на підставі п.8.6. договору. Докази оплати пені та штрафу відповідач також долучив до відповіді.

Таким чином, позивачем нараховано відповідачеві пеню, штраф та відсотки за користування коштами на підставі п.8.1, 8.2. та п.8.6 договору №21-5/7 від 16.05.2018 за порушення строків поставки по І, ІІ та V етапам, але відповідачем зазначені вимоги визнані частково та в матеріалах справи наявні виписки по рахунках від 18.01.2019, 26.06.2019, 22.07.2019 та 30.08.2019, які підтверджують оплату відповідачем нараховані позивачем суми пені та штрафу на підставі п.8.1, 8.2. договору в загальній сумі 1 301 160,92 грн.

Разом з тим, відсотки за користування коштами в загальній сумі 950 903,37 грн. відповідачем позивачу не сплачено. Відповідач відмовлявся сплачувати відсотки за користування коштами на підставі п.8.6 договору №21-5/7 від 16.05.2019, оскільки п.8.6 договору, на його думку, не узгоджувався з приписами статті 6 Конституції України, якою передбачено, що ніхто не може бути двічі притягнений до юридичної відповідальності одного виду за одне й те саме правопорушення. А. застосування пені у розмірі 0.1% вартості продукції, постачання якої прострочено, за кожен день прострочення, вже передбачено п. 8.2. Договору.

В зв`язку з незгодою з п.8.6. договору в жовтні 2018 року Товариство з обмеженою відповідальністю "Промислова компанія "Пожмашина" звернулося до Господарського суду міста Києва з позовом до Державної служби України з надзвичайних ситуацій про визнання недійсним пункту 8.6. договору про закупівлю згідно з "ДК 021:2015 код 34140000-0 Великовантажні мототранспортні засоби (пожежно-рятувальні автомобілі для пожежогасіння і проведення рятувальних робіт)" № 21-5/7 від 16 травня 2018 року, укладеного між Товариством з обмеженою відповідальністю "Промислова компанія "Пожмашина" та Державною службою України з надзвичайних ситуацій.

Як на підстави недійсності пункту 8.6. договору позивач послався на те, що цей пункт спільно із пунктом 8.2. договору передбачають подвійну відповідальність позивача як постачальника за договором у вигляді пені за порушення строків поставки продукції, що суперечить статті 61 Конституції України та відповідно до частини першої статті 203 та частини першої статті 215 Цивільного кодексу України є підставою для визнання пункту 8.6. договору недійсним.

Господарський суд міста Києва ухвалою від 29.11.2018 за зазначеною позовною заявою відкрив провадження у справі № 910/14180/18.

Справа №910/14180/18 розглядалася господарськими судами неодноразово.

Господарський суд міста Києва рішенням від 04.11.2020, ухваленим за результатом нового розгляду справи, відмовив у позові повністю.

Місцевий господарський суд виходив з того, що спірний пункт договору не суперечить положенням статті 61 Конституції України, оскільки передбачає інший вид відповідальності, ніж той, що встановлений пунктом 8.2. договору, а саме: передбачає нарахування процентів за користування чужими грошовими коштами, передбачених статтею 536 та частиною третьою статті 693 Цивільного кодексу України, що не мають характеру штрафних санкцій, до яких належить пеня, і які, на відміну від штрафних санкцій є способом захисту майнового права та інтересу кредитора, мають компенсаційний характер та передбачають отримання від боржника компенсації (плати) за користування ним коштами, що були перераховані кредитором у якості попередньої оплати.

Північний апеляційний господарський суд постановою від 11.03.2021 скасував рішення Господарського суду міста Києва від 04.11.2020, ухвалив нове рішення, яким задовольнив позов: визнав недійсним пункт 8.6. договору про закупівлю згідно з "ДК 021:2015 код 34140000-0 Великовантажні мототранспортні засоби (пожежно-рятувальні автомобілі для пожежогасіння і проведення рятувальних робіт)" № 21-5/7 від 16.05.2018. Стягнув з Державної служби України з надзвичайних ситуацій на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Промислова компанія "Пожмашина" 1762,00 грн витрат по сплаті судового збору за подання позовної заяви та 2643,00 грн витрат по сплаті судового збору за подання апеляційної скарги.

Постановою Верховного Суду від 03.12.2021 у справі №910/14180/18 касаційну скаргу Державної служби України з надзвичайних ситуацій задоволено, постанову Північного апеляційного господарського суду від 11.03.2021 у справі № 910/14180/18 скасовано, рішення Господарського суду міста Києва від 04.11.2020 у справі № 910/14180/18 - залишено в силі.

Верховний Суд в своїй постанові від 03.12.2021 року № 910/14180/1 зазначив, що пункт 8.6 Договору не суперечить положенням статті 61 Конституції України, оскільки передбачає інший вид відповідальності, ніж той, що встановлений пунктом 8.2 Договору (стягнення пені), а саме: передбачає нарахування процентів за користування чужими грошовими коштами, передбачених статтею 536 та частиною третьою статті 693 Цивільного кодексу України, що не мають характеру штрафних санкцій.

Отже, оскільки відповідачем допущено порушення строків поставки автоцистерн за спірним договором №21-5/7 від 16.05.2019, позивачем обґрунтовано нараховано відповідачеві відсотки за користування коштами на підставі п.8.6 зазначеного договору в сумі 950 903,37 грн., які відповідачем позивачу не сплачені.

Відповідно до ч.1 ст.525 Цивільного кодексу України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Згідно з ч. 1 ст. 530 Цивільного кодексу України якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Зобов`язання, строк (термін) виконання якого визначений вказівкою на подію, яка неминуче має настати, підлягає виконанню з настанням цієї події.

Частиною другою статті 536 Цивільного кодексу України передбачено, що розмір процентів за користування чужими грошовими коштами встановлюється договором, законом або іншим актом цивільного законодавства.

Відповідно до ч.1 ст. 610 Цивільного кодексу України Порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Згідно з ст. 612 Цивільного кодексу України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. (ст. 627 Цивільного кодексу України).

Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства (ст. 628 Цивільного кодексу України).

За договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов`язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцю), а покупець приймає або зобов`язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму (частина перша статті 655 Цивільного кодексу України).

Відповідно до статті 712 Цивільного кодексу України за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов`язується передати в установлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у і підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов`язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов`язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму.

До договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін (частина друга статті 712 Цивільного кодексу України).

Відповідно до статті 655 Цивільного кодексу України за договором купівлі-продажу одна сторона (пррдавець) передає або зобов`язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов`язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму.

Продавець зобов`язанйй передати товар покупцеві в строк, установлений договором купівлі-продажу, а якщо зміст договору не дає змоги визначити цей строк, то відповідно до положень статті 530 цього Кодексу (стаття 663 Цивільного Кодексу України).

Відповідно до частини третьої статті 693 Цивільного кодексу України на суму попередньої оплати нараховуються проценти відповідно до статті 536 цього Кодексу від дня, коли товар мав бути переданий, до дня фактичного передання товару покупцеві або повернення йому суми попередньої оплати. Договором може бути встановлено обов`язок продавця сплачувати проценти на суму попередньої оплати від дня одержання цієї суми від покупця.

Як вбачається з матеріалів справи нарахування відсотків за користування коштами проведено за прострочку поставки продукції по І етапу Договору від 16.05.2018 року № 21-5/7 у період з 11.12.2018 року по 20.12.2018 року в сумі 320 340,77 грн.; за прострочку поставки продукції по II етапу Договору від 16.05.2018 року № 21-5/7 у період з 09.01.2019 року по 22.01.2019 року в сумі 360 321,48 грн.; за прострочку поставки продукції по V етапу Договору від 16.05.2018 року № 21-5/7 у період з 11.06.2019 року по 23.07.2019 року в сумі 195 174,14 грн. Наведені донарахування в загальній сумі 875 836,39 грн. та несплачена частина заявлених у позові процентів у сумі 75 066,98 грн. і складають наведену в заяві про збільшення вимогу про стягнення 950 903,37 грн. процентів за користування коштами

Відповідні прострочення відповідачем по суті не заперечені та не спростовані.

Отже, колегія суддів погоджується з висновком місцевого господарського суду, що вимоги позивача про стягнення з відповідача 950 903,37 грн. процентів за користування коштами відповідають наведеним нормам законодавства та умовам Договору, обґрунтовані фактичними обставинами спору та відповідачем не спростовані, тому є доведеними і правомірними, відтак підлягають задоволенню.

Щодо тверджень відповідача, що позивачем пропущено строки позовної давності колегія суддів зазначає наступне.

Ухвалою Господарського суду Київської області від 09.07.2019 прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у цій справі, призначено проведення підготовчого засідання на 07.08.2019.

Проте, ухвалою Господарського суду Київської області від 07.08.2019 було зупинено провадження у справі № 911/1490/19 до набрання законної сили судовим рішенням у справі Господарського суду Київської області № 910/14180/18.

13.06.2022 позивач подав до суду заяву про поновлення провадження та про збільшення розміру позовних вимог. Також просив поновити строк позовної давності щодо вимог про стягнення з відповідача на користь позивача 950903,37 грн. Звертаючись з заявою про збільшення позовних вимог, позивач просив суд поновити строк позовної давності за цими вимогами та навів поважність причин його пропуску.

Так, позивач в обґрунтування свого клопотання про поновлення строку позовної давності посилався на розгляд судами зазначеної справи №910/14180/18, а також зазначав, що у період з січня по лютий 2022 року уповноважені представники ДСНС мали значне завантаження у зв`язку з погіршенням епідемічної ситуації в країні та необхідністю знаходження на самоізоляції, а з 24.02.2022 Указом Президента України від 24.02.2022 року № 64/2022 «Про введення воєнного стану в Україні» у зв`язку з військовою агресією Російської Федерації проти України, було введено в Україні воєнний стан, що на його думку є поважними причинами для продовження процесуальних строків.

Відповідно до ч.1 ст. 257 Цивільного кодексу України загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки.

Згідно з ч. 1 ст. 261 Цивільного кодексу України перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила.

Відповідно до статті 264 Цивільного кодексу України перебіг позовної давності переривається вчиненням особою дії, що свідчить про визнання нею свого боргу або іншого обов`язку.

Позовна давність переривається у разі пред`явлення особою позову до одного із кількох боржників, а також якщо предметом позову є лише частина вимоги, право на яку має позивач.

Після переривання перебіг позовної давності починається заново. Час, що минув до переривання перебігу позовної давності, до нового строку не зараховується.

Згідно з п.12 та 19 Розділу «Прикінцеві та перехідні положення» Цивільного кодексу України під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19), строки, визначені статтями 257, 258, 362, 559, 681, 728, 786, 1293 цього Кодексу, продовжуються на строк дії такого карантину. У період дії в Україні воєнного, надзвичайного стану строки, визначені статтями 257 - 259, 362, 559, 681, 728, 786, 1293 цього Кодексу, продовжуються на строк його дії.

Отже, право позивача на звернення з позовом про стягнення відсотків за користування коштами за порушення строків поставки товару по І етапу виникло з 11.12.2018, по ІІ етапу з 10.01.2019 та по V етапу з 11.06.2019.

Разом з тим, відповідач заперечував проти сплати відсотків за користування коштами на підставі п.8.6 договору, в зв`язку з чим звернувся до Господарського суду міста Києва із позовом до Державної служби України з надзвичайних ситуацій про визнання недійсним пункту 8.6 договору від 16.05.2018 № 21-5/7 про закупівлю згідно з «ДК 021:2015 код 34140000-0 Великовантажні мототранспортні засоби (Пожежно-рятувальні автомобілі для пожежогасіння і проведення рятувальних робіт)».

Колегія суддів звертає увагу, що провадження у справі №911/1490/19 було зупинено до закінчення перегляду в касаційному порядку Великою Палатою Верховного Суду справи № 902/417/18 та Верховним Судом справи № 910/14180/18, в якій розглядалося питання про визнання недійсним пункту 8.6 Договору, оскільки відповідач заперечував проти сплати відсотків за користування коштами на підставі вказаного пункту і саме тому проценти за користування коштами по всім простроченим сумам поставок за спірним Договором не були дозаявлені позивачем.

Але, за результатом розгляду справи №910/14180/18 судами встановлено, що пункт 8.6 Договору не суперечить положенням статті 61 Конституції України, оскільки передбачає інший вид відповідальності, ніж той, що встановлений пунктом 8.2 Договору (стягнення пені), а саме: передбачає нарахування процентів за користування чужими грошовими коштами, передбачених статтею 536 та частиною третьою статті 693 Цивільного кодексу України, що не мають характеру штрафних санкцій, а отже правомірність нарахування таких процентів була підтверджена лише згідно з постановою Верховного Суду від 03.12.2021 року № 910/14180/18, в тому числі за весь період прострочення.

А тому, враховуючи, що відповідач оскаржував дію п.8.6 договору, що виключало можливість стягнення відсотків за користування коштами з відповідача, обмеження в зв`язку з введенням карантину з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19), а також введення воєнного стану в Україні та його продовження, виходячи з вимог ст. 257, 264, п.12, 19 Розділу «Прикінцеві та перехідні положення» Цивільного кодексу України, колегія суддів приходить до висновку, що звернення з відповідною заявою позивачем здійснено в межах строків позовної давності.

Також необґрунтованими є твердження відповідача, що суд не мав приймати заяву позивача про збільшення позовних вимог, якою позивач фактично, на думку відповідача, змінив одночасно предмет та підстави позову.

Відповідно до ч. 3 ст. 46 Господарського процесуального кодексу України до закінчення підготовчого засідання позивач має право змінити предмет або підстави позову шляхом подання письмової заяви. У справі, що розглядається за правилами спрощеного позовного провадження, зміна предмета або підстав позову допускається не пізніше ніж за п`ять днів до початку першого судового засідання у справі.

У постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного господарського суду від 22.07.2021 року у справі №910/18389/20 зазначено, що зміна предмета позову означає зміну матеріальної вимоги, з якою позивач звернувся до відповідача, а зміна підстав позову - це зміна обставин, на яких ґрунтується вимога позивача. Одночасна зміна і предмета, і підстав позову не допускається, оскільки у разі одночасної зміни предмета та підстав позову фактично виникає нова матеріально-правова вимога позивача, яка обґрунтовується іншими обставинами, що за своєю суттю є новим позовом.

В постанові Верховного Суду від 27.11.2019р. у справі № 923/236/19, викладено наступний правовий висновок:

« Верховний Суд зауважує, що відповідно до п.п. 4, 5 ч. 3 ст. 162 ГПК України позовна заява повинна містити в т.ч. зміст позовних вимог: спосіб (способи) захисту прав або інтересів, передбачений законом чи договором, або інший спосіб (способи) захисту прав та інтересів, який не суперечить закону і який позивач просить суд визначити у рішенні; якщо позов подано до кількох відповідачів - зміст позовних вимог щодо кожного з них; виклад обставин, якими позивач обґрунтовує свої вимоги; зазначення доказів, що підтверджують вказані обставини; правові підстави позову.

Предмет спору - це об`єкт спірних правовідносин, щодо якого виник спір між позивачем і відповідачем. Під предметом позову розуміється певна матеріально-правова вимога позивача до відповідача, стосовно якої позивач просить прийняти судове рішення.

Підстава позову - це обставини, якими позивач обґрунтовує свої вимоги. Такі обставини складають юридичні факти, які тягнуть за собою певні правові наслідки. Підставу позову становлять фактична й правова підстава. Фактична підстава позову - це юридичні факти, на яких ґрунтуються позовні вимоги позивача до відповідача. Правова підстава позову - це посилання в позовній заяві на закони та інші нормативно-правові акти, на яких ґрунтується позовна вимога позивача. Правильне встановлення підстави позову визначає межі доказування, є гарантією прав відповідача на захист проти позову».

Так, 13.06.2019 позивач у цій справі звернувся з позовом, в якому просив:

- зобов`язати Товариство з обмеженою відповідальністю "Промислова компанія "Пожмашина" виконати умови Договору від 16.05.2018 № 21-5/7 та поставити у власність ДСНС: ДК021:2015 код 34140000-0 Великовантажні мототранспортні засоби (Пожежно-рятувальні автомобілі для пожежогасіння і проведення рятувальних робіт), автоцистерни пожежні АЦ-4-60 (530905)-515М, автоцистерни пожежні АЦ-4-60 (5401НЕ)-515К у кількості та комплектації згідно із специфікацією (додаток 1 до Договору) до місця постачання Продукції (на територію Частини технічної служби ГУ ДСНС України у Київській області Київська обл., м. Вишневе, вул. Київська, 6) по V етапу поставки продукції згідно із Календарним планом оплати та поставки Продукції (додаток 2 до Договору).

- стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю "Промислова компанія "Пожмашина" на користь Державної служби України з надзвичайних ситуацій пеню та проценти за користування коштами у зв`язку із неналежним виконанням договору від 16.05.2018 № 21-5/7 (прострочення поставки частини продукції по V етапу договору у сумі 150 133,95 грн.

13.06.2022 позивач подав до суду заву про поновлення провадження у справі та про збільшення позовних вимог, в якій просив:

- поновити провадження у справі № 911/1490/19 за позовною заявою Державної служби України з надзвичайних ситуацій до Товариства з обмеженою відповідальністю "Промислова компанія "Пожмашина".

- поновити строк позовної давності на подачу цієї заяви, а саме: стягнення з Товариства з обмеженою відповідальністю "Промислова компанія "Пожмашина" на користь Державної служби України з надзвичайних ситуацій 950 903,37 грн. процентів за користування коштами.

- стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю "Промислова компанія "Пожмашина» на користь Державної служби України з надзвичайних ситуацій 950 903,37 грн. процентів за користування коштами.

Як в обґрунтування позовної заяви, так і в обґрунтування заяви про збільшення позовних вимог позивач посилається на порушення відповідачем строків поставки за відповідними етапами поставки та просить стягнути суми пені та відсотків за користування коштами на підставі п.8.1, 8.2. та 8.6 спірного договору №21-5/7 від 16.05.2018.

Отже, порівнявши зміст мотивувальної частини обох заяв, колегія суддів констатує, що основні підстави позову позивач залишив незмінними та лише доповнив їх новими обставинами, які є безпосередньо пов`язаними з основними підставами позову при збереженні первісних обставин, що не може свідчити про зміну підстав позову.

Зміна предмета позову означає зміну матеріальної вимоги, з якою позивач звернувся до відповідача, а зміна підстав позову - це зміна обставин, на яких ґрунтується вимога позивача. Одночасна зміна і предмета, і підстав позову не допускається, оскільки у разі одночасної зміни предмета та підстав позову фактично виникає нова матеріально-правова вимога позивача, яка обґрунтовується іншими обставинами, що за своєю суттю є новим позовом.

Не вважаються зміною підстав позову доповнення його новими обставинами при збереженні в ньому первісних обставин та зміна посилання на норми матеріального чи процесуального права.

Аналогічні висновки Верховного Суду щодо застосування частини третьої статті 46 Господарського процесуального кодексу викладені у постанові Великої Палати Верховного Суду від 25 червня 2019 року у справі № 924/1473/15 та у постанові Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 15 жовтня 2020 року у справі № 922/2575/19.

Особа, яка звертається до суду з позовом, самостійно визначає у позовній заяві, яке її право чи охоронюваний законом інтерес порушено особою, до якої пред`явлено позов, та зазначає, які саме дії необхідно вчинити суду для відновлення порушеного права. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд.

Предмет позову кореспондується із способами захисту права, які визначені, зокрема у статті 16 Цивільного кодексу України, статті 20 Господарського кодексу України, а відтак зміна предмета позову означає зміну вимоги, що може полягати в обранні позивачем іншого/інших, на відміну від первісно обраного/них способу/способів захисту порушеного права, в межах спірних правовідносин.

Необхідність у зміні предмету позову може виникати тоді, коли початкові вимоги позивача не будуть забезпечувати чи не в повній мірі забезпечать позивачу захист його порушених прав та інтересів.

Зміна предмету позову можлива, зокрема у такі способи: 1) заміна одних позовних вимог іншими; 2) доповнення позовних вимог новими; 3) вилучення деяких із позовних вимог; 4) пред`явлення цих вимог іншому відповідачу в межах спірних правовідносин.

При цьому Верховний Суд зазначає про те, що збільшити або зменшити розмір позовних вимог можна лише тоді, коли вони виражені у певному цифровому еквіваленті, наприклад, у грошовому розмірі. Доповнення позовних вимог новими відбувається шляхом зміни предмету позову, а не через збільшення розміру позовних вимог.

Відповідний правовий висновок містить у постанові Верховного Суду у справі №910/18389/20 від 22.07.2021 року.

З урахуванням вищевикладеного колегія суддів доходить висновку, що заява позивач про збільшення позовних вимог, яка надійшла до Господарського суду Київської області 13.06.2022, не свідчить про одночасну зміну предмету та підстав позову як стверджує відповідач.

Відповідно до ч. 3,4 ст. 13 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних з вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

Відповідно до ст. 79 Господарського процесуального кодексу України наявність обставини, на яку сторона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, вважається доведеною, якщо докази, надані на підтвердження такої обставини, є більш вірогідними, ніж докази, надані на її спростування. Питання про вірогідність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Відповідно до п.1 ч.1 ст. 275 ГПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.

Відповідно до ст. 276 ГПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Таким чином, колегія суддів Північного апеляційного господарського суду дійшла висновку, що оскаржуване рішення ґрунтується на засадах верховенства права, є законним - ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права і є обґрунтованим - ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.

Отже, в задоволенні апеляційної скарги Товариства з обмеженою відповідальністю «Артерія Груп» на рішення Господарського суду Київської області від 06.07.2023 у справі № 911/564/23 слід відмовити, а оскаржуване рішення - залишити без змін з мотивів викладених у даній постанові.

Судові витрати розподіляються відповідно до вимог ст. 129 Господарського процесуального кодексу України.

Керуючись ст.ст. 129, 232-241, 275-284 Господарського процесуального кодексу України, Північний апеляційний господарський суд,

П О С Т А Н О В И В:

1. Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Промислова компанія «Пожмашина» на рішення Господарського суду Київської області від 24.04.2023 у справі № 911/1490/19 залишити без задоволення.

2. Рішення Господарського суду Київської області від 24.04.2023 у справі №911/1490/19 залишити без змін.

3. Судові витрати (судовий збір) за розгляд апеляційної скарги покладаються на Товариство з обмеженою відповідальністю «Артерія Груп».

4. Матеріали справи №911/1490/19 повернути до Господарського суду Київської області.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена відповідно до ст. 287-291 Господарського процесуального кодексу України.

Дата складання повного тексту постанови 15.12.2023.

Головуючий суддя О.В. Тищенко

Судді С.Р. Станік

С.А. Гончаров