номер провадження справи 27/250/23
ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ЗАПОРІЗЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06.12.2023 Справа № 908/2468/23

м. Запоріжжя Запорізької області

Господарський суд Запорізької області у складі судді Дроздової С.С. при секретарі судового засіданні Вака В.С., розглянувши матеріали справи

за позовом: Концерну Міські теплові мережі (бул. Гвардійський, 137, м. Запоріжжя, 69091, ідентифікаційний код юридичної особи 32121458)

до відповідача: Південно-східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Дніпро) (пр. Дмитра Яворницького, буд. 21А, м. Дніпро, 49027, ідентифікаційний код юридичної особи 43314918)

про стягнення 27 877 грн 91 коп.

за участю представників

від позивача: не з`явився

від відповідачів: Проценко Ю.В., довіреність № 09-65/2028/19.01.2023

СУТЬ СПОРУ:

01.08.2023 до Господарського суду Запорізької області надійшла позовна заява Концерну Міські теплові мережі про стягнення з Південно-східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Дніпро) 27 877 грн 91 коп. заборгованості за спожиту теплову енергію.

Відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 01.08.2023, справу № 908/2468/23 передано на розгляд судді Дроздовій С.С.

Ухвалою суду від 07.08.2023 прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі № 908/2468/23, присвоєно справі номер провадження 27/250/23. Розгляд справи призначено за правилами спрощеного позовного провадження без проведення судового засідання.

14.08.2023 відповідач надіслав на електронну адресу суду заяву про заперечення проти розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження.

Ухвалою суду від 21.08.2023 визначено здійснювати розгляд справи за правилами загального позовного провадження, розпочати розгляд справи зі стадії відкриття провадження у справі. Призначено підготовче засідання на 20.09.2023.

22.08.2023 на електронну адресу суду від Південно-східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Дніпро) надійшов відзив на позовну заяву в порядку ст. 165 ГПК України.

Ухвалою суду від 19.09.2023 відкладено підготовче провадження. Засідання суду призначено на 09.10.2023.

09.10.2023 представником Південно-східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Дніпро) подана до суду заява, у якій останній на підставі ст. 185 Господарського процесуального кодексу України просить суд закрити підготовче провадження по справі № 908/2468/23 та призначити справу до судового розгляду по суті, оскільки позивач не з`явився в судове засідання призначене на 10 год. 45 хв. 09.10.2023.

Ухвалою суду від 09.10.2023 підготовче провадження закрито, призначено справу до розгляду по суті 08.11.2023.

Ухвалою суду від 08.11.2023 відкладено розгляд справи по суті, судове засідання призначено на 06.12.23023.

Відповідно до ст. 222 Господарського процесуального кодексу України, за наявності заперечень з боку будь-кого з учасників судового процесу проти здійснення повного фіксування судового засідання за допомогою відеозаписувального технічного засобу - таке фіксування здійснюється лише за допомогою звукозаписувального технічного засобу.

Судом оголошено, яка справа розглядається, склад суду, та роз`яснено представнику позивача, його права, у тому числі право заявляти відводи.

Відводів складу суду не заявлено.

Представник відповідача заявив усне клопотання про залишення позовної заяви без розгляду у зв`язку із неявкою у судові засідання позивача.

Суд відмовив у задоволенні даного клопотання, оскільки в матеріалах справи достатньо доказів для вирішенням спору у справі по суті без участі позивача.

В засіданні суду 06.12.2023 здійснено безпосереднє дослідження доказів, поданих учасниками спору (ст. 210 ГПК України).

У судовому засіданні 06.12.2023, на підставі ст. 217 ГПК України суд закінчив з`ясування обставин та перевірки їх доказами і перейшов до судових дебатів ст. 218 ГПК України.

06.12.2023 позивач у судове засідання не прибув, про час та місце розгляду справи був попереджені належним чином. У позовній заяві позивач просив суд стягнути з відповідача 27 877 грн 91 коп. заборгованості за спожиту теплову енергію, згідно договору № 71300761 від 23.12.2022.

06.12.2023 представник відповідача в судовому засіданні заперечив проти задоволення позовних вимог, просив суд відмовити в позові, на підставах, викладених у відзиві (вх. № 17991-08/23 від 22.08.2023), зазначив, що 23.12.2023 позивач та відповідач уклали договір № 77300251 з власником (користувачем) будівлі про закупівлю послуги з постачання теплової енергії за державні кошти (далі - Договір) де позивач за даним Договором виступає Виконавцем, а відповідач Користувачем. Сторони уклали даний договір керуючись пп. 5 п. 13 постанови Кабінету Міністрів України Про затвердження особливостей здійснення публічних закупівель товарів, робіт і послуг для замовників, передбачених ЗУ Про публічні закупівлі на закупівлю послуги з постачання теплової енергії (код за ДК 021:2-8-Пара, гаряча вода та пов`язана продукція) (послуги з постачання теплової енергії) на період дії правового режиму воєнного стану в Україні та протягом 90 днів з дня його припинення або скасування від 12.10.2022 № 1178, Лот 4 - за адресою: м. Запоріжжя, вул. Вінтера, буд. 12. Відповідно до умов Договору Виконавець взяв на себе зобов`язання надавати Споживачу в період протягом 2022 року послуги з постачання теплової енергії для потреб опалення (далі-послуга) у кількості 10,49589 Гкал, а Споживач зобов`язується прийняти та оплатити її вартість за діючими тарифами (цінами) в термін та порядок, встановленими умовами цього Договору. Пунктом 31 Договору передбачено, що сума Договору становить 27877,91 грн., у тому числі ПДВ 4646,32 грн. Відповідно до п. 51 Договору цей договір діє до 31.12.2022 та у відповідності до ст. 631 Цивільного кодексу України сторони погодились, що умови Договору застосовуються до відносин між Споживачем і Виконавцем, які виникли до його укладення з 01.01.2022. З моменту підписання договору, з 23.12.2022, і до закінчення бюджетного 2022 року, до 30.12.2022, жодний акт надання послуг та рахунок за даним Договором ні в паперовому, ні в електронному вигляді до канцелярії міжрегіонального управління не надходив, тим самим дії/бездіяльність позивача призвела до виникнення заборгованості. За даними бухгалтерського обліку станом на 31.12.2022 кредиторська заборгованість не обліковується. Акти та рахунки по даному Договору надійшли до міжрегіонального управління після закінчення бюджетного 2022 року, а саме 05.06.2023, та вони не перевірялися на відповідність договорам та обсягам надання послуг, не передавались до Центрального відділу бухгалтерського обліку та звітності Управління бухгалтерського обліку та планово-фінансової діяльності Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса). Відповідно до п. 2.1 Порядку розпорядники бюджетних коштів беруть бюджетні зобов`язання в межах бюджетних асигнувань, установлених кошторисами (планами використання бюджетних коштів), з урахуванням планів асигнувань (за винятком надання кредитів з бюджету) загального фонду бюджету, планів надання кредитів із загального фонду бюджету, планів спеціального фонду бюджету (за винятком власних надходжень бюджетних установ та відповідних видатків), помісячних планів використання бюджетних коштів відповідно до статті 48 Бюджетного кодексу України. Відповідно до ч. 1 ст. 3 Бюджетного кодексу України, бюджетний період для всіх бюджетів, що складають бюджетну систему України, становить один календарний рік, який починається 1 січня кожного року і закінчується 31 грудня того ж року. Неприйняття Верховною Радою України закону про Державний бюджет України до 1 січня відповідного року не є підставою для встановлення іншого бюджетного періоду. З огляду на вище зазначене, у новому 2023 році Південне міжрегіональне управління Міністерства юстиції (м. Одеса) на законних підставах не може погасити заборгованість за спожиті послуги з постачання теплової енергії з 01.01.2022 по 31.12.2022 з вини позивача, який самостійно допустив порушення та вимоги договірних зобов`язань, тому вважає, що необхідно відмовити в позовних вимогах позивача в повному обсязі.

Заслухавши представника відповідача, дослідивши докази, суд вийшов з нарадчої кімнати та згідно ст. 240 Господарського процесуального кодексу України оголосив вступну та резолютивну частини рішення, повідомив строк виготовлення повного тексту рішення та роз`яснив порядок і строк його оскарження.

Розглянувши матеріали справи та оцінивши надані докази, вислухавши пояснення представника позивача, суд

УСТАНОВИВ:

Відповідно до Статуту Концерну Міські теплові мережі, основною метою діяльності Концерну МТМ (позивача у справі) є здійснення виробничо-технічної діяльності, спрямованої на надійне та безперебійне забезпечення споживачів тепловою енергією, одержання прибутку для здійснення діяльності Концерну та задоволення на його основі соціально-економічних інтересів трудового колективу концерну..

Згідно з пунктом 2.2 Статуту Концерну МТМ предметом діяльності Концерну є виробництво теплової енергії, транспортування теплової енергії магістральними та місцевими (розподільчими) тепловими мережами, постачання теплової енергії для потреб населення для обігріву житла і побутових потреб, комунально-побутових потреб підприємств, бюджетних установ та організацій, інших категорій споживачів, її збут.

Правовідносини між Теплопостачальною організацією та Споживачем в сфері виробництва, транспортування та постачання теплової енергії регулюються Цивільним кодексом України, Господарським кодексом України, Законом України Про житлово-комунальні послуги, Законом України Про комерційний облік теплової енергії та водопостачання, Законом України "Про теплопостачання", Закон України Про публічні закупівлі, Правилами користування тепловою енергією, затвердженими Постановою Кабінету Міністрів України від 03.10.2007 за № 1198 та іншими нормативно-правовими актами України.

Обсяг спожитої споживачем послуги з постачання теплової енергії визначається згідно з вимогами Закону України Про комерційний облік теплової енергії та водопостачання, відповідно якого, обсяг теплової енергії визначається за допомогою вузла комерційного обліку та опалюваної площі.

Згідно Закону України Про природні монополії Концерн Міські теплові мережі відноситься до суб`єктів природної монополії. Як монополіст такої природної монополії, відповідно до ст. 19 Закону України Про теплопостачання, Концерн Міські теплові мережі не має права відмовити споживачам теплової енергії у забезпеченні їх тепловою енергією за наявністю технічних можливостей на приєднання споживачів до теплової мережі.

Зокрема, в Законі та в вказаних Правилах надано визначення поняттю Споживач, а саме споживач теплової енергії - фізична або юридична особа, яка використовує теплову енергію на підставі до договору (Закон); споживач теплової енергії - фізична особа, яка є власником будівлі або суб`єктом підприємницької діяльності, чи юридична особа, яка використовує теплову енергію відповідно до договору (Правил).

Статтею ст. 1 Закону України Про теплопостачання визначено, що теплова енергія - товарна продукція, що виробляється на об`єктах сфери теплопостачання для опалення, підігріву питної води, інших господарських і технологічних потреб споживачів, призначена для купівлі-продажу; система централізованого теплопостачання - сукупність джерел теплової енергії, магістральних та місцевих (розподільчих) теплових мереж, що об`єднані між собою та використовуються для теплозабезпечення споживача, населеного пункту, яка включає системи децентралізованого та помірно-централізованого теплопостачання.

В розумінні Закону України Про теплопостачання та Правил користування тепловою енергією, Споживачем теплової енергії є фізична або юридична особа, що використовує теплову енергію на підставі договору.

Згідно ст. 19 Закону України Про житлово-комунальні послуги відносини між учасниками договірних відносин у сфері житлово-комунальних послуг здійсняються виключно на договірних засадах. Учасниками відносин у сфері житлово-комунальних послуг є: власник, споживач, виконавець, виробник, при чому виробник послуг може бути і їх виконавцем.

Відповідно до п. 1 ч. 3 ст. 20 Закону України Про житлово-комунальні послуги споживач зобов`язаний укласти договір на надання житлово-комунальних послуг, підготовлений виконавцем на основі типового договору.

Відповідно до частини 4 ст. 19 Закону України "Про теплопостачання", теплогенеруюча організація має право постачати вироблену теплову енергію безпосередньо споживачу згідно з договором купівлі-продажу теплової енергії та частини 1 статті 25 цього Закону, теплопостачальна організація має право укладати договори купівлі-продажу теплової енергії із споживачами.

Пунктами 4, 14 Правил користування тепловою енергією, затверджених Постановою Кабінету Міністрів України № 1198 від 03.10.2007 передбачено, що користування тепловою енергією допускається лише на підставі договору купівлі-продажу теплової енергії, який споживач зобов`язаний до початку подачі теплоносія до системи теплоспоживання укласти з теплопостачальною організацією.

Згідно п. 3 ч. 2 ст. 21 Закону України Про житлово-комунальні послуги виконавець зобов`язаний підготувати та укласти із споживачем договір на надання житлово-комунальних послуг з визначенням відповідальності за дотримання умов його виконання згідно з типовим договором.

Судом встановлено, що 23.12.2022 між Концерном Міські теплові мережі (Виконавець) та Південно-Східним міжрегіональним управлінням Міністерства юстиції України (м. Дніпро) (Споживач) укладено індивідуальний договір № 71300761 про закупівлю послуги з постачання теплової енергії за державні кошти (далі Договір).

Відповідно до п. 1 Договору, цей Договір встановлює порядок та умови надання послуги з постачання теплової енергії для потреб опалення (далі - послуга). Договір укладено керуючись підпунктом 5 пункту 13 постанови Кабінету Міністрів України Про затвердження особливостей здійснення публічних закупівель товарів, робіт і послуг для замовників, передбачених Законом України Про публічні закупівлі на закупівлю послуги з постачання теплової енергії (код за ДК 021:2015 - 09320000-8-Пара, гаряча вода та пов`язана продукція), на період дії правового режиму воєнного стану в Україні та протягом 90 днів з дня його припинення або скасування від 12 жовтня 2022 р № 1178, Лот 4 - за адресою: вул. Вінтера, б. 12 (далі-теплова енергія).

Згідно п. 4 Договору, за цим Договором Виконавець бере на себе зобов`язання надати в період протягом 2022 року послугу з постачання теплової енергії у кількості 10,49589 Гкал Споживачу, а Споживач зобов`язується прийняти та оплатити її вартість за діючими тарифами (цінами) в терміни та порядку, встановленими умовами цього Договору.

Згідно з п. 31 Договору, вартістю послуги є встановлений відповідно до законодавства тариф на теплову енергію, який визначається як сума тарифів на виробництво, транспортування та постачання теплової енергії.

Станом на дату укладення цього договору тариф на послугу з постачання теплової енергії, за умови встановлення двоставкового тарифу становить:

з 01.01.2022 по 09.02.2022: 2 868,32 гривень за Гкал умовно-змінна частина тарифу; 74 063,41 гривень за Гкал/год. умовно-постійна частина тарифу;

з 10.02.2022 по 30.09.2022: 1 617,35 гривень за Гкал умовно-змінна частина тарифу; 76 050,11 гривень за Гкал/год. умовно-постійна частина тарифу.

з 01.10.2022 по 31.12.2022: 1 617,35 гривень за Гкал умовно-змінна частина тарифу; 20 609,45 гривень за Гкал/год. умовно-постійна частина тарифу.

У разі зміни зазначеного тарифу протягом строку дії цього договору новий розмір тарифу застосовується з моменту його введення в дію. Виконавець зобов`язаний забезпечити їх оприлюднення на своєму офіційному веб-сайті.

У разі прийняття уповноваженим органом рішення про зміну ціни/тарифу на послугу Виконавець у строк, що не перевищує 15 днів з дати введення їх у дію, повідомляє про це Споживачу з посиланням на рішення відповідного органу.

Сума цього Договору становить 27877,91 грн, у тому числі ПДВ 4 646,32 грн.

Загальна вартість цього договору може бути зменшена за взаємною згодою сторін.

Відповідно до п. 32 Договору визначено, що розрахунковим періодом для оплати обсягу спожитої послуги є календарний місяць. Плата за абонентське обслуговування нараховується щомісяця. У разі застосування двоставкових тарифів умовно-постійна частина тарифу нараховується щомісяця.

Початок і закінчення розрахункового періоду для розрахунку за платою за абонентське обслуговування завжди збігаються з початком і закінченням календарного місяця відповідно.

Згідно п. 33 Договору Виконавець формує та надає рахунок та акт наданих послуг на оплату спожитої послуги Споживачу не пізніше ніж за десять днів до граничного строку внесення плати за спожиту послугу.

Рахунок та акт наданих послуг надається в електронній формі, у тому числі за допомогою доступу до електронних систем обліку розрахунків споживачів або на вимогу Споживача може надаватися на паперовому носії.

Відповідно до п. 34 Договору Споживач здійснює оплату за цим договором щомісяця не пізніше останнього дня місяця, що настає за розрахунковим періодом, що є граничним строком внесення плати за спожиту послугу.

Згідно п. 38 Договору, Споживач не звільняється від оплати послуги, отриманої ним до укладення цього договору.

У пп. 3 п. 41 Договору передбачено, що Споживач зобов`язаний оплачувати надану послугу за ціною/тарифом, встановленими відповідно до законодавства, а також вносити плату за абонентське обслуговування у строки, встановлені цим договором.

Пунктом 51 договору визначено, що цей договір набирає чинності з моменту його підписання і діє до 31.12.2022.

У відповідності до ст. 631 Цивільного кодексу України Сторони погодилися, що умови Договору застосовуються до відносин між Споживачем і Виконавцем, які виникли до його укладення - з 01.01.2022.

Термін дії договору, а також його певні умови, можуть бути переглянуті за узгодженням сторін на підставах та у відповідності до діючого законодавства України.

Невиконання з боку відповідача своїх зобов`язань стало підставою для звернення до суду з даним позовом.

Оцінивши наявні в справі докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, суд дійшов висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню, виходячи з наступного.

Цивільні обов`язки виконуються у межах, встановлених договором або актом цивільного законодавства. Особа не може бути примушена до дій, вчинення яких не є обов`язковим для неї.

Статтями 11 та 509 Цивільного кодексу України визначено, що однією із підстав виникнення цивільних прав і обов`язків (зобов`язань), які мають виконуватись належним чином і в установлений строк, є договір.

За приписами ст. 173 Господарського кодексу України, господарським визнається зобов`язання, що виникає між суб`єктом господарювання та іншим учасником (учасниками) відносин у сфері господарювання з підстав, передбачених цим Кодексом, у силу якого один суб`єкт (зобов`язана сторона, у тому числі боржник) зобов`язаний вчинити певну дію господарського чи управлінсько-господарського характеру на користь іншого суб`єкта (виконати роботу, передати майно, сплатити гроші, надати інформацію тощо) або утриматися від певних дій, а інший суб`єкт (управнена сторона, у тому числі кредитор) має право вимагати від зобов`язаної сторони виконання її обов`язку.

Згідно з ч. 1 ст. 175 Господарського кодексу України (ГК України), майново-господарськими визнаються цивільно-правові зобов`язання, що виникають між учасниками господарських відносин при здійсненні господарської діяльності, в силу яких зобов`язана сторона повинна вчинити певну господарську дію на користь другої сторони або утримуватися від певної дії, а управнена сторона має право вимагати від зобов`язаної сторони виконання її обов`язку. Майнові зобов`язання, які виникають між учасниками господарських відносин, регулюються Цивільним кодексом України (далі ЦК України) з урахуванням особливостей, передбачених ГК України.

Відповідно до ст. 193 Господарського кодексу України та ст. 526 Цивільного кодексу України суб`єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов`язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов`язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться. Одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

До виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, передбачених Господарським Кодексом України.

Кожна сторона повинна вжити усіх заходів, необхідних для належного виконання нею зобов`язання, враховуючи інтереси другої сторони та забезпечення загальногосподарського інтересу.

Відповідно до ст. 530 ЦК України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Відповідно до положень ст. 629 ЦК України договір є обов`язковим для виконання сторонами.

Відповідно до ст.ст. 3, 4 Закону України Про теплопостачання від 02.05.2005 №2633-IV відносини між суб`єктами діяльності у сфері теплопостачання регулюються цим Законом та іншими нормативно-правовими актами. Проектування, будівництво, реконструкція, ремонт, експлуатація об`єктів теплопостачання, виробництво, постачання теплової енергії регламентуються нормативно-правовими актами, які є обов`язковими для виконання всіма суб`єктами відносин у сфері теплопостачання.

У статті 1 Закону України Про житлово-комунальні послуги № 2189-VIII від 09.11.2017 визначено, що житлово-комунальні послуги - результат господарської діяльності, спрямованої на забезпечення умов проживання та/або перебування осіб у житлових і нежитлових приміщеннях, будинках і спорудах, комплексах будинків і споруд відповідно до нормативів, норм, стандартів, порядків і правил, що здійснюється на підставі відповідних договорів про надання житлово-комунальних послуг.

Згідно зі ст. 1 Закону України Про житлово-комунальні послуги індивідуальний споживач - фізична або юридична особа, яка є власником (співвласником) нерухомого майна, або за згодою власника інша особа, яка користується об`єктом нерухомого майна і отримує житлово-комунальну послугу для власних потреб та з якою або від імені якої укладено відповідний договір про надання житлово-комунальної послуги.

Виконавець комунальної послуги - суб`єкт господарювання, що надає комунальну послугу споживачу відповідно до умов договору. Виконавцями комунальних послуг з постачання теплової енергії є теплопостачальна організація (ст. 1, ч. 2 ст. 6 Закону).

Згідно з ч. 1 ст. 12 Закону надання житлово-комунальних послуг здійснюється виключно на договірних засадах.

Відповідно до приписів ч. 2 ст. 7, ч. 2 ст. 8 Закону індивідуальний споживач зобов`язаний, зокрема, укладати договори про надання житлово-комунальних послуг у порядку і випадках, визначених законом; оплачувати надані житлово-комунальні послуги за цінами/тарифами, встановленими відповідно до законодавства, у строки, встановлені відповідними договорами. Виконавець комунальної послуги зобов`язаний, зокрема: забезпечувати своєчасність надання, безперервність і відповідну якість комунальних послуг згідно із законодавством та умовами договорів про їх надання; готувати та укладати із споживачем договори про надання комунальних послуг з визначенням відповідальності за дотримання умов їх виконання згідно з типовим договором.

Відповідно до положень ч.ч. 2, 3, 6 ст. 21 Закону України Про житлово-комунальні послуги виконавець послуги з постачання теплової енергії повинен забезпечити постачання теплоносія безперервно, з гарантованим рівнем безпеки, обсягу, температури та величини тиску. Постачання теплової енергії для потреб централізованого опалення здійснюється в опалювальний період. Послуга з постачання теплової енергії надається згідно з умовами договору, що укладається з урахуванням особливостей, визначених цим Законом, та вимогами правил надання послуг з постачання теплової енергії, що затверджуються Кабінетом Міністрів України, якщо інше не передбачено законом.

Зазначені положення кореспондуються з пунктами 4, 14 Правил користування тепловою енергією, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 03.10.2007 №1198, якими передбачено, що користування тепловою енергією допускається лише на підставі договору купівлі-продажу теплової енергії між споживачем і теплопостачальною організацією; споживач зобов`язаний до початку подачі теплоносія до системи теплоспоживання укласти з теплопостачальною організацією такий договір.

У статті 24 Закону України Про теплопостачання встановлені права та обов`язки споживача теплової енергії і, зокрема, обов`язок своєчасного укладення договору з теплопостачальною організацією на постачання теплової енергії.

З огляду на викладені норми права, поставка теплової енергії без договору не допускається.

Між тим, взаємовідносини між теплопостачальними організаціями та споживачами теплової енергії згідно до пунктів 1-2, 4 Правил користування тепловою енергією визначаються і в тому випадку, коли такий договір відсутній, оскільки вони є обов`язковими для виконання усіма теплопостачальними організаціями незалежно від форми власності, споживачами, організаціями, що виконують проектування, пуск, налагодження та експлуатацію обладнання для виробництва, транспортування, постачання та використання теплової енергії.

З аналізу положень зазначених Правил, зокрема, пункту 44, вбачається, що термін споживач застосовується в значно ширшому значенні, оскільки він також розповсюджується і на осіб, які використовують теплову енергію без укладення договору на теплопостачання.

Відповідно до ч. 6 ст. 19 Закону України «Про теплопостачання» споживач повинен щомісячно здійснювати оплату теплопостачальній організації за фактично отриману теплову енергію.

Відповідно до частини шостої статті 19 Закону України Про теплопостачання споживач повинен щомісячно здійснювати оплату теплопостачальній організації за фактично отриману теплову енергію.

Частиною 1 ст. 19 Закону України Про житлово-комунальні послуги встановлено, що споживач здійснює оплату за спожиті житлово-комунальні послуги щомісяця, якщо інший порядок та строки не визначені відповідним договором. Споживач не звільняється від оплати житлово-комунальних послуг, отриманих ним до укладення відповідного договору.

Відповідно до правової позиції викладеної у постанові Великої Палати Верховного Суду від 07.07.2020 у справі № 712/8916/17-ц споживачі зобов`язані оплатити житлово-комунальні послуги, якщо вони фактично користуються ними. Факт відсутності договору про надання житлово-комунальних послуг сам по собі не може бути підставою для звільнення від оплати послуг у повному обсязі.

Згідно з правовим висновком, викладеним у постановах Верховного Суду від 11.04.2018 у справі № 904/2238/17, від 16.10.2018 у справі № 904/7377/17, споживач, який фактично споживає теплову енергію, не вчинивши дій з відключення від послуг теплопостачання відповідно до Правил користування тепловою енергією, не може бути звільнений від оплати вартості спожитої теплової енергії, як особа, що допустила господарське правопорушення у відносинах теплопостачання.

Відповідно до п. 18 Правил надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 21 липня 2005 року № 630 (у редакції постанови Кабінету Міністрів України від 18 серпня 2017 року № 633, чинної з 30 серпня 2017 року) розрахунковим періодом для оплати послуг, якщо інше не визначено договором, є календарний місяць. Оплата послуг здійснюється не пізніше 20 числа місяця, наступного за розрахунковим періодом (місяцем), якщо договором не встановлено інший строк.

Статтею 599 ЦК України встановлено, що зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.

Судом встановлено, що відповідно умов договору Виконавець відпускає, а Споживач зобов`язаний прийняти в поточному році послугу з постачання теплової енергії на об`єкти розташовані за наведеними адресою: м. Запоріжжя пр. Соборний, б. 111 з опалювальною площею приміщення 133,9 кв.м.

З матеріалів справи вбачається, що Південно-Східне міжрегіональне управління Міністерства юстиції України (м. Дніпро) користується нежитловими приміщеннями у м. Запоріжжя, що підтверджується договором оренди нерухомого майна по вул. Вінтера, б. 12 від 22.12.2020 № 503/9.

На виконання умов договору № 71300761 позивач в період з січня 2022 по грудень 2022 відпустив відповідачу теплову енергію на загальну суму 27 877 грн 91 коп., що підтверджується Актом приймання-передачі послуг, наданих за договором № 71300761 за 2022 рік від 31.12.2022 на суму 27 877 грн 91 коп.

На підставі вказаного Акту приймання-передачі послуг, Концерном «Міські теплові мережі» виставлено Південно-Східному міжрегіональному управлінню Міністерства юстиції України (м. Дніпро) рахунок за надані послуги за договором № 71300761 за 2022 рік на суму 27 877 грн 91 коп.

01.06.2023 Концерном «Міські теплові мережі» направлено на адресу Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції України (м. Дніпро) лист від 31.05.2023 № б/н, в якому зазначено, що за січень-грудень 2022 року Концерном «Міські теплові мережі» була відпущена теплова енергія на нежитлові приміщення за адресою: по вул. Вінтера, 12, згідно договору № 71300761 у розмірі 27 877 грн 91 коп.

Станом на 31.05.2023 оплата за фактично спожиту теплову енергію не здійснена, відповідно до ст. 530 ЦК України надіслав відповідачу рахунки та пропонував оплатити їх в найкоротший термін за відповідними реквізитами.

До вказаного листа додано рахунки, акти згідно договору № 71300761.

Факт направлення позивачем вказаної кореспонденції на адресу відповідача підтверджується фіскальним чеком від 01.06.2023 та Списком № 210 згрупованих поштових відправлень від 01.06.2023.

Також отримання послуги з постачання теплової енергії вищевказаних приміщень відповідача підтверджується рішеннями виконавчого комітету Запорізької міської ради про початок та закінчення опалювальних періодів 2021-2022 та 2022-2023 рр. відповідно до яких позивачем було розпочато і закінчено опалювальні сезони в м. Запоріжжі.

Згідно п. 19 договору, при застосуванні двоставкового тарифу на послугу з постачання теплової енергії плата за послугу з постачання теплової енергії визначається як сума плати, розрахованої виходячи з умовно-змінної частини тарифу (протягом опалювального періоду за показами лічильника), а також умовно-постійної частини тарифу (протягом року), з огляду на наступне нормативне обґрунтування.

Згідно «Порядку формування тарифів на теплову енергію, її виробництво, транспортування та постачання, послуги з постачання теплової енергії і постачання гарячої води», затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 01.06.2011, № 869 Концерном «Міські теплові мережі» для застосування протягом опалювального періоду 2021-2022 років розраховано двоставкові тарифи на теплову енергію та послуги з постачання теплової енергії, які затверджені Рішенням Виконавчого комітету Запорізької Міської Ради від 11.10.2021 № 374.

Собівартість виробництва, транспортування та постачання теплової енергії складається, по-перше, з вартості палива, електроенергії, покупної теплової енергії та. по-друге, витрат, пов`язаних з виробництвом, транспортуванням та постачанням теплової енергії, з обслуговуванням обладнання, з підтриманням технологічного обладнання в робочому стані.

Перший вид витрат називається умовно-змінними, тобто такими, розмір яких залежить від обсягів теплової енергії, що вироблена та надана споживачам.

Другий вид витрат не залежить від обсягів теплової енергії, що вироблена та надана споживачам, тому називається умовно-постійними.

Проте обсяг цих витрат залежить від кількості і потужності технологічного обладнання, яке виробляє та транспортує теплову енергію Споживачам.

В періоді застосування сезонного тарифу на теплову енергію, до 01.10.2021, тобто до введення двоставкового формату тарифу, як умовно-постійні, так і умовно-змінні витрати в тарифі враховувались разом, і споживач, сплачуючи за теплову енергію, компенсував теплопостачальному підприємству одночасно дві частини витрат у складі однієї сплати.

Двоставковий формат тарифу обумовлює компенсацію підприємству двох частин витрат окремо, тобто двома ставками:

Перша ставка (умовно-змінні витрати) плата за спожиту теплову енергію, за рахунок якої здійснюються витрати на придбання лише енергоресурсів (палива, електроенергії та покупної теплової енергії). Зважаючи на те, що обсяг цих витрат залежить від обсягів теплової енергії, яка виробляється та надається споживачеві, ця ставка визначена у гривнях за одиницю теплової енергії (грн./Гкал). Тобто споживач, сплачуючи за теплову енергію на опалення за показаннями будинкового приладу обліку, сплачує лише вартість природного газу, електричної та покупної теплової енергії. Споживач сплачує за цією ставкою лише протягом опалювального періоду та розмір платежу залежить від обсягів спожитої теплової енергії.

Друга ставка (умовно-постійні витрати) - плата за приєднане теплове навантаження, за рахунок якої здійснюються витрати, пов`язані з виробництвом, транспортуванням та постачанням теплової енергії, з обслуговуванням обладнання, з підтриманням технологічного обладнання в робочому стані, а також зі збутом та реалізацією теплової енергії і послуг з опалення. Зважаючи на те. що обсяг цих витрат залежить від кількості і потужності технологічного обладнання, що виробляє та транспортує теплову енергію споживачам та визначається, виходячи з обсягу теплового навантаження, що приєднане до джерела теплової енергії, ця ставка визначена у гривнях за одиницю теплового навантаження на джерело теплової енергії (грн/Гкал/годину).

Тобто, споживач, сплачуючи за одиницю приєднаного теплового навантаження, сплачує всі витрати, пов`язані з виробництвом, транспортуванням та постачанням теплової, крім енергоносіїв. Оскільки ці витрати виникають у підприємства протягом всього року, то і тариф розраховано для місячної оплати протягом року, рівними частинами в опалювальний та міжопалювальний періоди.

З урахуванням викладеного, суд дійшов висновку, що Концерном «Міські теплові мережі» проведені нарахування за спожиту теплову енергію відповідачем у відповідності до норм чинного законодавства.

Згідно зі ст. 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Відповідно до ст. 612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Позивач виконав свої зобов`язання щодо надання послуг з постачання теплової енергії, а відповідач зобов`язаний оплатити надані послуги.

Відповідач позовні вимоги не спростував, доказів здійснення оплати за спожиту у спірний період теплову енергію в заявленому позивачем розмірі суду не надав.

Заперечення відповідача не приймаються судом до уваги, на підставі наступного.

Посилання відповідача на те, що з 23.12.2022 і до закінчення бюджетного 2022 року, до 30.12.2022, жодний акт надання послуг та рахунок за даним договором ні в паперовому, ні в електронному вигляді до канцелярії міжрегіонального управління не надходив, тим самим дії/бездіяльність позивача призвели до виникнення заборгованості, судом до уваги не приймаються, оскільки як вбачається з матеріалів справи, дійсно позивачем не надано належних та допустимих доказів направлення на адресу відповідача за період з 23.12.2022 (дата укладання договору) і до 30.12.2022 (закінчення бюджетного 2022 року) рахунків та актів наданих послуг на оплату спожитої послуги.

Разом з тим, як встановлено судом вказаний договір укладено між сторонами 23.12.2022 та відповідно до 51 договору, цей договір набирає чинності з моменту його підписання і діє до 31.12.2022. У відповідності до ст. 631 Цивільного кодексу України Сторони погодилися, що умови договору застосовуються до відносин між Споживачем і Виконавцем, які виникли до його укладення - з 01.01.2022 року.

Враховуючи викладене, суд зазначає, що у 2022 році позивач фактично не міг надсилати акти та рахунки відповідачу, оскільки сам договір укладено 23.12.2022.

Крім того, листом від 31.05.2023 № б/н Концерн «Міські теплові мережі» направив на адресу Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції України (м. Дніпро) Акт приймання-передачі послуг, наданих за договором № 71300761 від 23.12.2022 за 2022 рік від 31.12.2022 на суму 27 877 грн 91 коп. та рахунок за надані послуги за договором № 71300761 за 2022 на суму 27 877 грн 91 коп., які, як зазначив відповідач, ним отримані - 05.06.2023.

Отже, дійсно, позивачем направлено відповідачу акт приймання-передачі послуг та рахунок на оплату в порушення строків, передбачених пунктом 33 договору, однак суд зазначає, що вказане порушення щодо направлення зазначених документів на адресу відповідача не звільняє його від обов`язку здійснити оплату за отримані ним послуг з постачання теплової енергії за період з січня 2022 по грудень 2022.

Твердження відповідача, що за даними бухгалтерського обліку станом на 31.12.2022 кредиторська заборгованість не обліковується, судом до уваги не приймається, оскільки відповідних доказів на підтвердження вказаного відповідачем не надано, а також відсутність заборгованості у бухгалтерському обліку відповідача не є належним та допустимим доказом відсутності заборгованості за договором. Відповідач не спростував доводів позивача щодо фактичного отримання послуг з теплової енергії у 2022 році за договором.

Таким чином, відповідачем не надано суду належних та допустимих доказів здійснення оплати за отримані послуги в період 2022 року на суму 27 877 грн 91 коп.

Відносно тверджень відповідача, що у новому 2023 році Південне міжрегіональне управління Міністерства юстиції (м. Одеса) на законних підставах не може погасити заборгованість за спожиті послуги з постачання теплової енергії з 01.01.2022 по 31.12.2022 з вини позивача, який самостійно допустив порушення та вимоги договірних зобов`язань, а тому просить в задоволенні позову відмовити, суд зазначає, що у пункті 31 договору сторони погодили, що сума цього договору становить 27 877 грн 91 коп., у тому числі ПДВ 4 646 грн 32 коп.

Крім того, відсутність фінансування не може бути підставою для звільнення відповідача від обов`язку виконати своє грошове зобов`язання з оплати за надані послуги.

Разом з тим, після отримання відповідачем акту та рахунку на оплату 05.06.2023, відповідач заперечень щодо нарахувань, зазначених у рахунку та акті приймання - передачі теплової енергії на адресу позивача не надіслав, належним чином оформлені акти приймання - передачі теплової енергії за спірний період не повернув. Тобто, фактично погодився з кількістю спожитої теплової енергії та з сумами нарахованими позивачем до оплати за відповідні періоди.

Згідно зі ст. 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Відповідно до ст. 612 Цивільного кодексу України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Вимога п. 1 ст. 6 Конвенції щодо обґрунтовування судових рішень не може розумітися як обов`язок суду детально відповідати на кожен довід заявника. Стаття 6 Конвенції також не встановлює правил щодо допустимості доказів або їх оцінки, що є предметом регулювання в першу чергу національного законодавства та оцінки національними судами. Проте Європейський суд з прав людини оцінює ступінь вмотивованості рішення національного суду, як правило, з точки зору наявності в ньому достатніх аргументів стосовно прийняття чи відмови в прийнятті саме тих доказів і доводів, які є важливими, тобто такими, що були сформульовані заявником ясно й чітко та могли справді вплинути на результат розгляду справи.

Стаття 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод гарантує право кожного на справедливий і публічний розгляд справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом.

При цьому виконання рішень, винесених судом, є невід`ємною частиною права на суд, адже в іншому випадку положення статті 6 Конвенції будуть позбавлені ефекту корисної дії (пункти 34, 37 рішення Європейського суду з прав людини у справі Бурдов проти Росії).

Відповідно до ст.ст. 7, 13 Господарського процесуального кодексу України правосуддя в господарських судах здійснюється на засадах рівності всіх юридичних осіб незалежно від організаційно-правової форми, форми власності, підпорядкування, місцезнаходження, місця створення та реєстрації, законодавства, відповідно до якого створена юридична особа, та інших обставин. Судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності сторін.

Відповідно до статті 74 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування (ст.ст. 73, 77 ГПК України).

Європейський суд з прав людини у рішенні від 10.02.2010 у справі "Серявін та інші проти України" зауважив, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях, зокрема, судів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Отже, відхиляючи будь-які доводи сторін чи спростовуючи подані стороною докази, господарський суд повинен у мотивувальній частині рішення навести правове обґрунтування і ті доведені фактичні обставини, з огляду на які ці доводи або докази не взято до уваги судом. Викладення у рішенні лише доводів та доказів сторони, на користь якої приймається рішення, є порушенням вимог процесуального закону щодо рівності всіх учасників судового процесу перед законом і судом. У справі "Руїс Торіха проти Іспанії", Європейський суд з прав людини зазначає, що хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною залежно від характеру рішення (рішення у справі "Руїс Торіха проти Іспанії" (Ruiz Torija v. Spain) від 09.12.1994). Водночас, необхідно враховувати, що хоча національний суд і має певну свободу розсуду щодо вибору аргументів у тій чи іншій справі та прийняття доказів на підтвердження позицій сторін, орган влади зобов`язаний виправдати свої дії, навівши обґрунтування своїх рішень (рішення у справі "Суомінен проти Фінляндії" (Suominen v. Finland) від 01.07.2003). Ще одне призначення обґрунтованого рішення полягає в тому, щоб продемонструвати сторонам, що вони були почуті (рішення у справі "Гірвісаарі проти Фінляндії" (Hirvisaari v. Finland) від 27.09.2001).

Аналізуючи питання обсягу дослідження доводів скаржника та їх відображення у судових рішеннях, суди мають також враховувати практику Європейського суду з прав людини, викладену, зокрема, у справах "Проніна проти України" (рішення від 18.07.2006), Трофимчук проти України (рішення від 28.10.2010), де Суд зазначає, що пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Водночас, Верховний Суд зазначає, що такий висновок Європейського суду з прав людини звільняє суди від обов`язку надавати детальну відповідь на кожен аргумент скаржника, проте не свідчить про можливість взагалі ігнорувати доводи чи докази, на які посилаються сторони у справі (близька за змістом правова позиція викладена у постановах Верховного Суду від 27.01.2019 у справі № 910/7054/18 та від 12.02.2019 у справі № 911/1694/18).

Позивач надав докази в підтвердження наявності заборгованості.

Відповідач не спростував доводи позивача, не надав доказів оплати заборгованості у спірному періоді. Заперечення відповідача спростовуються вищевикладеним.

Інші доводи та докази учасників справи, детальну оцінку яких не наведено у рішенні, позаяк вони не покладені судом в його основу, не спростовують вищевикладених висновків суду.

З урахуванням викладеного, оскільки заборгованість відповідача перед позивачем за надані послуги з постачання теплової енергії станом на час прийняття рішення не погашена, розмір вказаної заборгованості відповідає фактичним обставинам справи, позовна вимога про стягнення з відповідача 27 877 грн 91 коп. заборгованості за спожиту теплову енергію за період з січня 2022 по грудень 2022 року підлягає задоволенню судом.

Згідно зі ст. 129 ГПК України, витрати зі сплати судового збору покладаються на відповідача.

Позивачем при поданні позову сплачено суму судового збору на загальну суму 2 729 грн 10 коп., згідно платіжних доручень №№ 7636, 7687 від 09.08.2022.

Тоді як сума судового збору при поданні позову повинна складати 2 684 грн 00 коп. судового збору.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 7 Закону України Про судовий збір, сума судового збору підлягає поверненню за клопотанням особи, яка його сплатила в разі, зокрема, внесення судового збору в більшому розмірі, ніж встановлено законом.

Повернення сплаченої суми судового збору здійснюється в порядку, встановленому центральним органом виконавчої влади із забезпечення реалізації державної фінансової політики.

Враховуючи викладене, суд вважає наявними підстави для повернення з Державного бюджету України, згідно п. 1 ч. 1 ст. 7 Закону України Про судовий збір, судового збору в сумі 45 грн 10 коп., сплаченого на підставі платіжного доручення № 7636 від 09.08.2022.

Керуючись ст.ст. 42, 123, 129, 233, 238, 240, 241 Господарського процесуального кодексу України, суд

В И Р І Ш И В:

Позовні вимоги Концерну Міські теплові мережі до Південно-східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Дніпро) задовольнити.

Стягнути з Південно-східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Дніпро) (пр. Дмитра Яворницького, буд. 21А, м. Дніпро, 49027, ідентифікаційний код юридичної особи 43314918) на користь Концерну Міські теплові мережі (бул. Гвардійський, 137, м. Запоріжжя, 69091, ідентифікаційний номер юридичної особи 32121458, р/р № НОМЕР_1 Філії - АТ Укрексімбанк у м. Києві, код МФО 322313, ) суму грошової заборгованості за спожиту теплову енергію в розмірі 27 877 (двадцять сім тисяч вісімсот сімдесят сім) грн 91 коп. заборгованості за спожиту теплову енергію.

Стягнути з Південно-східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Дніпро) (пр. Дмитра Яворницького, буд. 21А, м. Дніпро, 49027, ідентифікаційний код юридичної особи 43314918) на користь Концерну Міські теплові мережі (бул. Гвардійський, 137, м. Запоріжжя, 69091, ідентифікаційний номер юридичної особи 32121458, р/р НОМЕР_2 , МФО 320478, , Банк: ПАТ АБ УКРГАЗБАНК) суму судового збору в розмірі 2 684 (дві тисячі шістсот вісімдесят чотири) грн 00 коп.

Видати накази після набрання рішенням законної сили.

Повернути з Державного бюджету України Концерну Міські теплові мережі (бул. Гвардійський, 137, м. Запоріжжя, 69091, ідентифікаційний код юридичної особи 32121458) 45 (сорок п`ять) грн 10 коп. судового збору, сплаченого у більшому розмірі, на підставі платіжного доручення № 7636 від 09.08.2022.

Рішення оформлено та підписано 18.12.2023.

Суддя С.С. Дроздова

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду. Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом двадцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повний текст рішення розміщено в Єдиному державному реєстрі судових рішень за веб-адресою у мережі Інтернет за посиланням: http://reyestr.court.gov.ua.