РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

07.12.2023Справа № 910/12752/23

Господарський суд міста Києва у складі судді Щербакова С.О., за участю секретаря судового засідання Яременко Т.Є., розглянувши матеріали господарської справи

за позовом Публічного акціонерного товариства "Укрнафта"

до Товариства з обмеженою відповідальністю "Бізнес тренд"

про стягнення 45 737 048, 88 грн.

Представники:

від позивача: Слівінський І.О.;

від відповідача: Руденко А.О.

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

Публічне акціонерне товариство "Укрнафта" (далі-позивач) звернулося до Господарського суду міста Києва з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю "Бізнес тренд" (далі-відповідач) про стягнення пені у розмірі 45 737 048, 88 грн.

Позовні вимоги обґрунтовані неналежним виконанням відповідачем своїх зобов`язань за договором купівлі-продажу нафти № А284ДНГК-УЕБ/19-Н від 28.07.2022.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 15.08.2023 прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі. Розгляд справи здійснюється в порядку загального позовного провадження. Підготовче засідання призначено на 14.09.2023.

11.09.2023 через відділ автоматизованого документообігу суду відповідач подав відзив на позовну заяву, в якому заперечує проти задоволення позовних вимог та зокрема зазначає, що внаслідок дії форс-мажорних обставин ТОВ "Бізнес тренд" не мало змоги виконати свої зобов`язання по сплаті попередньої оплати за товар. Також, відповідач вказує, що позивачем було зараховано сплачений ним гарантійний внесок у сумі 9 072 838, 50 грн, як штраф (компенсація) за неналежне виконання договору покупцем, тож, на думку відповідача, наразі позивачем додатково необгрунтовано здійснюється нарахування пені за одне й те саме порушення умов договору.

У судовому засіданні 14.09.2023 суд на місці ухвалив відкласти підготовче засідання на 05.10.2023.

22.09.2023 через відділ автоматизованого документообігу суду позивач подав відповідь на відзив, в якій зазначає, що відповідачем не надано жодних доказів на підтвердження того, що саме військова агресія рф проти України, як форс-мажорна обставина спричинила неможливість виконання відповідачем грошових зобов`язань за договором № А284ДНГК-УЕБ/19-Н від 28.07.2022. Також, позивач вказує, що договором № А284ДНГК-УЕБ/19-Н від 28.07.2022 передбачена можливість одночасного стягнення з відповідача пені та штрафу за прострочення чи нездійснення ним оплати товару за договором.

02.10.2023 через відділ автоматизованого документообігу суду відповідач подав заперечення на відповідь на відзив, в яких, зокрема зазначає, що розрахунок пені, наведений позивачем не відповідає умовам договору та фактичним обставинам, а також вказує, що позивачем не надано жодних доказів щодо понесення ним будь-яких збитків внаслідок несплати відповідачем попередньої оплати за договором.

У судовому засіданні 05.10.2023 оголошено перерву до 12.10.2023.

Судове засідання призначене на 12.10.2023 не відбулося, у зв`язку з тим, що 12.10.2023 о 9 год 25 хв припинилось постачання електричної енергії до приміщень Господарського суду міста Києва, розташованих по вул. Б. Хмельницького, 44, 44-Б, 44-В, що унеможливило функціонування автоматизованої системи документообігу суду, реєстрацію документів, здійснення автоматизованого розподілу судових справ і матеріалів, фіксування судових засідань технічними засобами тощо. Об 11 год 30 хв 12.10.2023 електропостачання будівель суду було відновлено, проте сервер бази даних комп?ютерної програми "Діловодство спеціалізованого суду" потребував проведення налагоджувальних робіт. Роботу автоматизованої системи документообігу суду у штатному режимі було відновлено о 14 год 30 хв 12.10.2023, про що Господарським судом міста Києва складено акт від 12.10.2023.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 12.10.2023 підготовче засідання призначено на 09.11.2023.

У судовому засіданні 09.11.2023 представник позивача надав для огляду оригінал договору купівлі-продажу нафти № А284ДНГК-УЕБ/19-Н від 28.07.2022 та угоди про використання факсимільного відтворення підписів, а також копію такої угоди для долучення до матеріалів справи.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 09.11.2023 закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду по суті. Судове засідання у справі № 910/12752/23 призначено на 07.12.2023.

06.12.2023 до суду надійшли додаткові пояснення відповідача у справі, в яких відповідач, зокрема, просить суд зменшити розмір пені.

У цьому судовому засіданні представник позивача підтримав заявлені позовні вимоги.

Представник відповідача заперечив проти задоволення позовних вимог.

Відповідно до ст. 233 Господарського процесуального кодексу України, рішення у даній справі прийнято у нарадчій кімнаті за результатами оцінки доказів, поданих сторонами та витребуваних судом.

У судовому засіданні 07.12.2023 відповідно до ст. 240 Господарського процесуального кодексу України судом проголошено вступну та резолютивну частини рішення.

Дослідивши матеріали справи, заслухавши пояснення представників сторін, Господарський суд міста Києва

ВСТАНОВИВ:

28.07.2022 між Публічним акціонерним товариством "Укрнафта" (далі - продавець), Товариством з обмеженою відповідальністю "Бізнес тренд" (далі - покупець) та Товариством з обмеженою відповідальністю «Українська енергетична біржа» укладено договір купівлі-продажу нафти № А284ДНГК-УЕБ/19-Н, умовами якого передбачено, що на аукціоні № 284ДНГК-УЕБ з продажу нафти, що відбувся 28.07.2022 за результатами проведення торгів покупець купує у продавця нафту власного видобутку (далі - нафта).

Покупець зобов`язується оплатити та прийняти нафту на умовах цього Договору, а продавець зобов`язується передати покупцю нафту відповідно до графіка поставки, вказаного в додатку 1 до цього договору, загальною кількістю 11 000 тон. (п.1.2. договору).

Якість нафти повинна відповідати ГОСТ9965-76 або ТУ У06.1-6:2018 (п. 1.3. договору).

Відповідно до п. 2.1. договору, вартість нафти по даному договору становить 169 585 766, 36 грн, крім того ПДВ 11 871 003, 64 грн. Загальна сума договору з урахуванням ПДВ становить 181 456 770, 00 грн.

Згідно п.3.2. договору, відвантаження і передача нафти здійснюється після отримання продавцем оплати згідно з п.5.2. договору, про що складаються відповідні акти приймання-передачі.

За умовами п. 3.4. договору, продавець має право не поставляти нафту в разі відсутності передоплати за нафту згідно з п. 5.2. цього договору та невиконанні вимог пп.4.2.2. або 4.2.3. цього договору.

Згідно п. 4.1.2. договору, продавець зобов`язаний здійснити поставку нафти покупцю відповідно до графіку поставки в додатку 1 до цього договору після отримання продавцем оплати за нафту відповідно до п. 5.2. цього договору, при забезпеченні покупцем умов для відвантаження нафти трубопровідним, залізничним чи автомобільним транспортом відповідно до п. 4.2.2. цього договору.

В свою чергу, відповідно до п. 4.2.1. договору, покупець зобов`язаний сплатити на рахунок продавця, вказаний в розділі 10 цього договору, вартість нафти відповідно до п. 5.2. цього договору.

Біржа зобов`язана перерахувати продавцю гарантійний внесок, який біржа отримала від покупця для участі в аукціоні, тільки згідно з терміном оплати та реквізитами вказаними в листах продавця, що надаються продавцем відповідно до п. 4.1.4. цього договору (п. 4.3.1. договору).

Згідно п. 5.1. договору, покупець проводить оплату нафти по цьому договору шляхом перерахування грошових коштів на рахунок продавця, вказаний в розділі 10 цього договору.

Пунктом 5.2. договору визначено, що покупець здійснює попередню оплату за нафту відповідно до п. 5.1. цього договору за наступним графіком:

1) Термін відвантаження нафти - 1 декада серпня 2022 року; дата оплати нафти - протягом першого банківського дня першої декади місяця; вартість нафти, яка підлягає оплаті - 00, 00 грн;

2) Термін відвантаження нафти - 2 декада серпня 2022 року; дата оплати нафти - протягом трьох діб до початку декади; вартість нафти, яка підлягає оплаті - 00, 00 грн;

3) Термін відвантаження нафти - 3 декада серпня 2022 року; дата оплати нафти - протягом трьох діб до початку декади; вартість нафти, яка підлягає оплаті - 181 456 770, 00 грн.

Остання сума, зазначена вище, перераховується з врахуванням сплаченого біржею гарантійного внеску в сумі 9 072 838, 50 грн.

Відповідно до п. 5.3. договору, біржа перераховує продавцю гарантійний внесок, який вона отримала від покупця для участі в аукціоні, відповідно до п. 4.3.1. цього договору.

Згідно п. 6.1. договору, у випадку несвоєчасної або в неповномму обсязі сплати покупцем на рахунок продавця суми згідно п. 5.2. цього договору, покупець повинен сплатити пеню в розмірі подвійної облікової ставки НБУ від вартості неоплачених обсягів нафти за кожен день прострочки оплати, що не звільняє останнього від виконання своїх зобов`язань за цим договором.

За умовами п. 6.5. договору, якщо покупець не перерахував кошти у повному обсязі на рахунок продавця в терміни, визначені п. 5.2. цього договору, гарантійний внесок покупця (отриманий продавцем відповідно до п. 4.3.1. цього договору у сумі, зазначеній у п. 5.2. цього договору) як штраф (компенсація) за неналежне виконання ним своїх зобов`язань залишається у продавця. Зарахування продавцем зазначених коштів як штрафу не звільняє покупця від відповідальності за виконання цього договору згідно з умовами договору і законодавством.

Договір вступає в дію з дати його підписання сторонами та реєстрації Біржею і діє до 30.09.2022, з можливою пролонгацією в окремих випадках за згодою сторін при умові укладення додаткової угоди, а в частині взаєморозрахунків - до повного їх закінчення (п.9.1. договору).

Додатком № 1 до договору № А284ДНГК-УЕБ/19-Н від 28.07.2022 сторони погодили графік поставки нафти в серпні 2022.

Крім того, як вбачається з матеріалів справи, між Публічним акціонерним товариством "Укрнафта" (далі - сторона-2) та Товариством з обмеженою відповідальністю "Бізнес тренд" було укладено угоду по використання факсимільного відтворення підпису від 07.06.2022, відповідно до якої на підставі ч. 3 ст. 207 Цивільного кодексу України, сторони домовились, що при підписанні договорів, які укладаються між сторонами, а також додаткових угод, додатків, актів, рахунків, накладних, повідомлень, вимог, претензій, листів та інших документів по таких договорах, стороною-2 може бути використано факсимільне відтворення підпису уповноваженого представника сторони-2 за допомогою засобів механічного копіювання.

З матеріалів справи вбачається, що відповідно до умов договору, Товариством з обмеженою відповідальністю «Українська енергетична біржа» було перераховано позивачу грошові кошти у розмірі 9 072 838, 50 грн, як гарантійний внесок ТОВ "Бізнес тренд", що підтверджується платіжною інструкцією № від 29.07.2022.

Вказані кошти мали враховуватися під час проведення розрахунків між позивачем та відповідачем, як останній платіж відповідача за нафту згідно п. 5.2. договору № А284ДНГК-УЕБ/19-Н від 28.07.2022.

Як зазначає позивач, 28.10.2022 з порушенням встановленого договором № А284ДНГК-УЕБ/19-Н строку відповідачем було сплачено на користь позивача грошові кошти за договором на загальну суму 141 646 155, 42 грн., що підтверджується платіжними інструкціями № 22 від 28.10.2022 на суму 100 000 000, 00 грн. та № 23 від 28.10.2022 на суму 41 646 155, 42 грн.

Позивач також зазначає, що цього ж дня - 28.10.2022 року негайно після здійснення зазначених вище платежів, покупець ТОВ «Бізнес Тренд» зарахував усі кошти, сплачені за договором № А284ДНГК-УЕБ/19-Н, на оплату за іншими договорами № А284ДНГК.

Так, 28.10.2022 року ТОВ «Бізнес Тренд» було надіслано на адресу ПАТ «Укрнафта» лист № 17, яким відповідач повідомив про зміну призначення платежів, внаслідок чого:

1) грошові кошти у сумі 100 000 000, 00 грн., попередньо сплачені за договором № А284ДНГК-УЕБ/19-Н відповідно до платіжної інструкції № 22 були зараховані у сумі 81 673 511, 43 грн. за нафту по іншому договору, укладеному ПАТ «Укрнафта», ТОВ «Бізнес Тренд» і Біржею 28 липня 2022 року за результатами аукціону, а саме договору № А284ДНГК-УЕБ/16-Н купівлі-продажу нафти та у сумі 18 326 488,57 грн. за нафту по ще одному іншому договору, укладеному ПАТ «Укрнафта», ТОВ «Бізнес Тренд» і Біржею 28 липня 2022 року за результатами аукціону, а саме договору № А284ДНГК-УЕБ/20-Н купівлі-продажу нафти;

2) усі грошові кошти у сумі 41 646 155, 42 грн., попередньо сплачені за договором № А284ДНГК-УЕБ/19-Н відповідно до платіжної інструкції № 23, були зараховані за нафту по іншому Договору № А284ДНГК-УЕБ/20.

Тож, позивач зазначає, що станом на дату звернення до суду з даним позовом, відповідач в порушенням умов договору № А284ДНГК-УЕБ/19-Н від 28.07.2022 не сплатив продавцю ПАТ «Укрнафта» жодних грошових коштів саме за цим договором.

Листом від 01.05.2023 № 01/01-02/01/2087 позивач звернувся до відповідача, в якому зазначив, що у зв`язку із недотриманням відповідачем умов оплати нафти, визначених у п. 5.2. договору, ПАТ «Укрнафта» залишає у себе гарантійний внесок покупця ТОВ «Бізнес Тренд», отриманий продавцем ПАТ «Укрнафта» від біржі 29.07.2022 у сумі 9 072 838, 50 грн, як штраф за неналежне виконання договору № А284ДНГК-УЕБ/19-Н від 28.07.2022 відповідачем. Також, у вказаному листі позивач повідомив відповідача про нарахування останньому пені у розмірі 45 737 048, 88 грн відповідно до п. 6.1 договору та про припинення дії договору № А284ДНГК-УЕБ/19-Н від 28.07.2022 на підставі п. 9.3. договору. Надіслання вказаного листа позивачем відповідачу підтверджується описом вкладення у цінний лист та накладною АТ Укрпошта.

Відповідач на вищезазначений лист відповіді не надав.

Отже, обґрунтовуючи свої вимоги, позивач зазначає, що відповідач не здійснив попередню оплату за нафту у визначений договором строк, тому просить суд стягнути з відповідача пеню у розмірі 45 737 048, 88 грн. за період з 21.08.2022 по 21.02.2023.

Оцінюючи подані докази та наведені обґрунтування за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному розгляді в судовому засіданні всіх обставин справи в їх сукупності, суд вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню, виходячи з наступного.

Згідно зі ст. 11 Цивільного кодексу України, цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки; підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини.

Проаналізувавши зміст укладеного між сторонами договору № А284ДНГК-УЕБ/19-Н від 28.07.2022, суд дійшов висновку, що за своєю правовою природою він є договором поставки.

Згідно частини першої статті 509 Цивільного кодексу України, зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

Частинами 1, 3, 5 ст. 626 Цивільного кодексу України встановлено, що договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Договір є двостороннім, якщо правами та обов`язками наділені обидві сторони договору. Договір є відплатним, якщо інше не встановлено договором, законом, або не випливає із суті договору.

У відповідності до положень ст.ст. 6, 627 Цивільного кодексу України, сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Згідно зі ст. 628 Цивільного кодексу України, зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Відповідно до ч. 1 ст. 265 Господарського кодексу України, за договором поставки одна сторона - постачальник зобов`язується передати (поставити) у зумовлені строки (строк) другій стороні - покупцеві товар (товари), а покупець зобов`язується прийняти вказаний товар (товари) і сплатити за нього певну грошову суму.

Статтею 655 Цивільного кодексу України унормовано, що за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов`язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов`язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму.

Згідно ч. 1 ст. 712 Цивільного кодексу України, за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов`язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов`язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов`язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму.

Особливості укладання договорів за державним замовленням (державних контрактів) визначаються Законом України "Про публічні закупівлі" та Законом України "Про особливості здійснення закупівель товарів, робіт і послуг для гарантованого забезпечення потреб оборони".

Згідно з пунктом 6 статті 1 Закону України "Про публічні закупівлі" договір про закупівлю - господарський договір, що укладається між замовником і учасником за результатами проведення процедури закупівлі/спрощеної закупівлі та передбачає платне надання послуг, виконання робіт або придбання товару.

Частина 1 статті 193 Господарського кодексу України встановлює, що суб`єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов`язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов`язання відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться і до виконання господарських договорі застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом.

Частиною 2 статті 193 Господарського кодексу України визначено, що кожна сторона повинна вжити усіх заходів, необхідних для належного виконання нею зобов`язання, враховуючи інтереси другої сторони та забезпечення загальногосподарського інтересу. Порушення зобов`язань є підставою для застосування господарських санкцій, передбачених цим Кодексом, іншими законами або договором.

Положеннями статті 526 Цивільного кодексу України передбачено, що зобов`язання повинні виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом (ст. 525 Цивільного кодексу України).

Договір, відповідно до ст. 629 Цивільного кодексу України, є обов`язковим для виконання сторонами.

Відповідно до ч. 1 ст. 73 Господарського процесуального кодексу України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

З матеріалів справи вбачається, що відповідно до умов договору, Товариством з обмеженою відповідальністю «Українська енергетична біржа» було перераховано позивачу грошові кошти у розмірі 9 072 838, 50 грн, як гарантійний внесок ТОВ "Бізнес тренд", що підтверджується платіжною інструкцією № від 29.07.2022.

Згідно п. 5.1. договору, покупець проводить оплату нафти по цьому договору шляхом перерахування грошових коштів на рахунок продавця, вказаний в розділі 10 цього договору.

Пунктом 5.2. договору визначено, що покупець здійснює попередню оплату за нафту відповідно до п. 5.1. цього договору за наступним графіком:

1) Термін відвантаження нафти - 1 декада серпня 2022 року; дата оплати нафти - протягом першого банківського дня першої декади місяця; вартість нафти, яка підлягає оплаті - 00, 00 грн;

2) Термін відвантаження нафти - 2 декада серпня 2022 року; дата оплати нафти - протягом трьох діб до початку декади; вартість нафти, яка підлягає оплаті - 00, 00 грн;

3) Термін відвантаження нафти - 3 декада серпня 2022 року; дата оплати нафти - протягом трьох діб до початку декади; вартість нафти, яка підлягає оплаті - 181 456 770, 00 грн.

Остання сума, зазначена вище, перераховується з врахуванням сплаченого біржею гарантійного внеску в сумі 9 072 838, 50 грн.

Судом встановлено, що відповідно до умов договору № А284ДНГК-УЕБ/19-Н від 28.07.2022, відповідач зобов`язаний був попередньо, до початку третьої декади серпня 2022 року, тобто до 20 серпня 2022 року (включно) сплатити продавцю ПАТ «Укрнафта» за нафту грошові кошти у сумі 181 456 770, 00 грн. Остання грошова сума мала бути перерахована з урахуванням гарантійного внеску у сумі 9 072 838, 50 грн.

В свою чергу, продавець ПАТ «Укрнафта» мав передати покупцю ТОВ «Бізнес Тренд» у пункті передачі нафту в обсязі 11 000,000 тон на умовах попередньої оплати протягом третьої декади серпня 2022 року, тобто у період з 21 серпня 2022 року по 31 серпня 2022 року.

Проте, всупереч умовам укладеного договору відповідачем договірні зобов`язання не виконано, попередню оплату у визначений п. 5.2. договору строк позивачу не перераховано.

Частиною 1 статті 691 Цивільного кодексу України визначено, що покупець зобов`язаний оплатити товар за ціною, встановленою у договорі купівлі-продажу, або, якщо вона не встановлена у договорі і не може бути визначена виходячи з його умов, - за ціною, що визначається відповідно до статті 632 цього Кодексу, а також вчинити за свій рахунок дії, які відповідно до договору, актів цивільного законодавства або вимог, що звичайно ставляться, необхідні для здійснення платежу.

Відповідно до ч.1 ст. 693 Цивільного кодексу України якщо договором встановлений обов`язок покупця частково або повністю оплатити товар до його передання продавцем (попередня оплата), покупець повинен здійснити оплату в строк, встановлений договором купівлі-продажу, а якщо такий строк не встановлений договором, - у строк, визначений відповідно до статті 530 цього Кодексу. У разі невиконання покупцем обов`язку щодо попередньої оплати товару застосовуються положення статті 538 цього Кодексу.

Частиною 1 статті 527 Цивільного кодексу України, передбачено, що боржник зобов`язаний виконати свій обов`язок, а кредитор - прийняти виконання особисто, якщо інше не встановлено договором або законом, не випливає із суті зобов`язання чи звичаїв ділового обороту.

Судом встановлено, що строк виконання відповідачем своїх зобов`язань щодо здійснення попередньої оплати за Договором є таким, що настав.

В той же час, матеріали справи не містять доказів сплати відповідачем суми попередньої плати за нафту у визначеному розмірі та строк.

Заперечуючи проти задоволення позовних вимог, відповідач у відзиві на позовну заяву посилається на настання форс-мажорних обставин, а саме введення в Україні воєнного стану 24.02.2022, як підставу для звільнення від відповідальності.

Проте, суд не приймає до уваги такі твердження відповідача, з огляду на наступне.

Відповідно до статті 617 Цивільного кодексу України особа, яка порушила зобов`язання, звільняється від відповідальності за порушення зобов`язання, якщо вона доведе, що це порушення сталося внаслідок випадку або непереборної сили.

У пункті 1 частини 1 статті 263 Цивільного кодексу України наведено ознаки непереборної сили та визначено, що непереборна сила - це надзвичайна або невідворотна за даних умов подія. Отже, непереборною силою є надзвичайна і невідворотна зовнішня подія, що повністю звільняє від відповідальності особу, яка порушила зобов`язання, за умови, що остання не могла її передбачити або передбачила, але не могла її відвернути, та ця подія завдала збитків.

За змістом частини другої статті 218 Господарського кодексу України підставою для звільнення від відповідальності є тільки непереборна сила, що одночасно має ознаки надзвичайності та невідворотності.

Так, частина друга статті 218 Господарського кодексу України передбачає, що учасник господарських відносин відповідає за невиконання або неналежне виконання господарського зобов`язання чи порушення правил здійснення господарської діяльності, якщо не доведе, що ним вжито усіх залежних від нього заходів для недопущення господарського правопорушення. У разі якщо інше не передбачено законом або договором, суб`єкт господарювання за порушення господарського зобов`язання несе господарсько-правову відповідальність, якщо не доведе, що належне виконання зобов`язання виявилося неможливим внаслідок дії непереборної сили, тобто надзвичайних і невідворотних обставин за даних умов здійснення господарської діяльності.

Для звільнення від відповідальності за порушення зобов`язання згідно зі статтями 617 ЦК України, 218 ГК України особа, яка порушила зобов`язання, повинна довести: 1) наявність обставин непереборної сили; 2) їх надзвичайний характер; 3) неможливість попередити за даних умов завдання шкоди; 4) причинний зв`язок між цими обставинами і понесеними збитками (постанова Верховного Суду України від 10 червня 2015 року у справі № 904/6463/14 (3-216гс15)).

Ознаками форс-мажорних обставин є наступні елементи: вони не залежать від волі учасників цивільних (господарських) відносин; мають надзвичайний характер; є невідворотними; унеможливлюють виконання зобов`язань за даних умов здійснення господарської діяльності.

Форс-мажорні обставини не мають преюдиціальний (заздалегідь встановлений) характер. При їх виникненні сторона, яка посилається на дію форс-мажорних обставин, повинна це довести. Сторона яка посилається на конкретні обставини повинна довести те, що вони є форс-мажорними, в тому числі, саме для конкретного випадку. Виходячи з ознак форс-мажорних обставин, необхідно також довести їх надзвичайність та невідворотність. Те, що форс-мажорні обставини необхідно довести, не виключає того, що наявність форс-мажорних обставин може бути засвідчено відповідним компетентним органом.

Верховний Суд у складі суддів об`єднаної палати Касаційного господарського суду у постанові від 19.08.2022 у справі №908/2287/17, зазначив, що сертифікат видається торгово-промисловою палатою за зверненням однієї зі сторін спірних правовідносин (сторін договору), яка (сторона) оплачує (за винятком суб`єктів малого підприємництва) послуги торгово-промислової палати. Водночас інша сторона спірних правовідносин (договору) позбавлена можливості надати свої доводи і вплинути на висновки торгово-промислової палати (пункт 75).

Таке засвідчення форс-мажорних обставин (обставин непереборної сили) може вважатися достатнім доказом про існування форс-мажорних обставин для сторін договору, якщо вони про це домовилися, але не пов`язує суд у випадку виникнення спору між сторонами щодо правової кваліфікації певних обставин як форс-мажорних (пункт 76).

Сертифікат торгово-промислової палати, який підтверджує наявність форс-мажорних обставин, не може вважатися беззаперечним доказом про їх існування, а повинен критично оцінюватися судом з урахуванням встановлених обставин справи та у сукупності з іншими доказами (подібні правові висновки викладено у постановах Верховного Суду від 14.02.2018 у справі № 926/2343/16, від 16.07.2019 у справі № 917/1053/18 та від 25.11.2021 у справі № 905/55/21). Адже визнання сертифіката торгово-промислової палати беззаперечним та достатнім доказом про існування форс-мажорних обставин (обставин непереборної сили) без надання судом оцінки іншим доказам суперечить принципу змагальності сторін судового процесу (пункт 77).

Таких саме висновків дотримуються колегії суддів Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду у постанові від 16.07.2019 у справі №917/1053/18 та у постанові від 09.11.2021 у справі №913/20/21.

Отже, для звільнення від відповідальності внаслідок настання форс-мажорних обставин (обставинами непереборної сили) відповідач зобов`язаний надати не лише сертифікат про форс-мажорні обставини (обставини непереборної сили), а й довести, що такі обставини об`єктивно унеможливлюють виконання зобов`язань, передбачених умовами договору, зокрема, підтвердити нездійснення господарської діяльності у спірний період.

Відповідно до ч. 4 ст. 219 ГК України сторони зобов`язання можуть передбачити певні обставини, які через надзвичайний характер цих обставин є підставою для звільнення їх від господарської відповідальності у випадку порушення зобов`язання через дані обставини, а також порядок засвідчення факту виникнення таких обставин.

Суд зазначає, що воєнний стан - це особливий правовий режим, що вводиться в Україні або в окремих її місцевостях у разі збройної агресії чи загрози нападу, небезпеки державній незалежності України, її територіальній цілісності та передбачає надання відповідним органам державної влади, військовому командуванню, військовим адміністраціям та органам місцевого самоврядування повноважень, необхідних для відвернення загрози, відсічі збройної агресії та забезпечення національної безпеки, усунення загрози небезпеки державній незалежності України, її територіальній цілісності, а також тимчасове, зумовлене загрозою, обмеження конституційних прав і свобод людини і громадянина та прав і законних інтересів юридичних осіб із зазначенням строку дії цих обмежень (стаття 1 Закону України «Про правовий режим воєнного стану»).

Указом Президента України №64/2022 від 24.02.2022 «Про введення воєнного стану в Україні», затвердженим Законом України №2102-IX від 24.02.2022 «Про затвердження Указу Президента України «Про введення воєнного стану в Україні», в Україні введено воєнний стан із 05 години 30 хвилин 24 лютого 2022 року строком на 30 діб, який в подальшому неодноразово продовжувався.

Господарський суд наголошує, що форс-мажор (у даному випадку військова агресія проти України) повинен бути у причинному зв`язку з негативними наслідками для підприємницької діяльності.

Сторона, яка посилається на вищезгадані обставини, повинна довести, що саме введення воєнного стану призвело до унеможливлення виконання конкретних зобов`язань за договором.

Так, відповідно до частини 1 статті 14-1 Закону України «Про торгово-промислові палати в Україні», Торгово-промислова палата України та уповноважені нею регіональні торгово-промислові палати засвідчують форс-мажорні обставини (обставини непереборної сили) та видають сертифікат про такі обставини протягом семи днів з дня звернення суб`єкта господарської діяльності за собівартістю.

Наразі Торгово-промислова палата України ухвалила рішення спростити процедуру засвідчення форс-мажорних обставин та з метою позбавлення обов`язкового звернення до ТПП України та уповноважених нею регіональних ТПП і підготовки пакету документів у період дії воєнного стану, на сайті Торгово-промислової палати України розміщено загальний офіційний лист щодо засвідчення форс-мажорних обставин.

Зокрема, листом від 28.02.2022 № 2024/02.0-7.1, що розміщений в мережі Інтернет, та адресований «Всім кого це стосується», Торгово-промислова палата України на підставі ст. ст. 14, 14-1 Закону України «Про торгово-промислові палати в Україні» від 02.12.1997 №671/97-ВР, Статуту ТПП України, цим засвідчує форс-мажорні обставини (обставини непереборної сили): військову агресію російської федерації проти України, що стало підставою введення воєнного стану із 05 години 30 хвилин 24 лютого 2022 року строком на 30 діб, відповідно до Указу Президента України від 24 лютого 2022 року №64/2022 «Про введення воєнного стану в Україні». Враховуючи це, ТПП України підтверджує, що зазначені обставини з 24 лютого 2022 року до їх офіційного закінчення, є надзвичайними, невідворотними та об`єктивними обставинами для суб`єктів господарської діяльності та/або фізичних осіб по договору, окремим податковим та/чи іншим зобов`язанням/обов`язком, виконання яких/-го настало згідно з умовами договору, контракту, угоди, законодавчих чи інших нормативних актів і виконання відповідно яких/-го стало неможливим у встановлений термін внаслідок настання таких форс-мажорних обставин (обставин непереборної сили).

Разом з цим, незважаючи на те, що такий загальний офіційний лист щодо засвідчення форс-мажорних обставин стосується невизначеного кола осіб, це не означає, що такий лист звільняє від цивільно-правової відповідальності сторону договору. Зокрема, у будь-якому разі стороні необхідно буде довести, що зобов`язання невиконане саме у зв`язку з воєнними діями.

13.05.2022 ТПП України опублікувала на своєму сайті пояснення, що в період дії воєнного стану у разі порушення зобов`язань згаданий вище лист від 28.02.2022 можна роздрукувати із сайту ТПП України та долучати до повідомлення про форс-мажорні обставини, які унеможливили виконання договірних зобов`язань у встановлений термін, для спроможності обґрунтованого перенесення строків виконання зобов`язань та вирішення спірних питань мирним шляхом. Також вказується, що у разі необхідності сторона, яка порушила свої зобов`язання в період дії форс-мажорних обставин, має право звертатися до ТПП України та уповноважених нею регіональних ТПП за отриманням відповідного Сертифіката про форс-мажорні обставини (обставини непереборної сили), дотримуючись порядку, встановленого Регламентом ПП України від 18.12.2014, за кожним зобов`язанням окремо.

З огляду на це, загальний лист ТПП України від 28.02.2022 №2024/02.0-7.1 щодо засвідчення форс-мажорних обставин (обставин непереборної сили), зумовлених військовою агресією російської федерації проти України, не відповідає вимогам конкретизації впливу відповідної форс-мажорної обставини на конкретне зобов`язання (а доведення причинно-наслідкового зв`язку в такому випадку є обов`язковим).

Суд відзначає, що ключовою ознакою форс-мажору є причинно-наслідковий зв`язок між форс-мажорними обставинами та неможливістю виконати конкретне зобов`язання. Іншими словами, сама по собі військова агресія російської федерації проти України не може автоматично означати звільнення від виконання будь-ким в Україні будь-яких зобов`язань, незалежно від того, існує реальна можливість їх виконати чи ні.

Воєнний стан як обставина непереборної сили звільняє від відповідальності лише у разі, якщо саме внаслідок пов`язаних із ним обставин юридична чи фізична особа не може виконати ті чи інші зобов`язання.

Вищенаведене у сукупності дає підстави для висновку, що форс-мажорні обставини не мають преюдиційного характеру і при їх виникненні сторона, яка посилається на них як на підставу неможливості виконання зобов`язання, повинна довести наявність таких обставин не тільки самих по собі, але й те, що ці обставини були форс-мажорними саме для цього конкретного випадку виконання господарського зобов`язання.

Аналогічна правова позиція наведена в постанові Верховного Суду від 30.05.2022 у справі №922/2475/21.

Тож, доведення наявності непереборної сили покладається на особу, яка порушила зобов`язання. Саме вона має подавати відповідні докази в разі виникнення спору.

Відповідно до п. 7.1. договору, сторони звільняються від відповідальності за часткове або повне невиконання обов`язків по даному договору, якщо це невиконання є наслідком форс-мажорних обставин.

Згідно п. 7.2. договору, під форс-мажорними обставинами розуміють обставини, які виникли після підписання Договору внаслідок непередбачених Сторонами подій надзвичайного характеру, включаючи аварії на нафто-трубопроводі, пожежі, землетруси, оповзні, інші стихійні лиха, вибухи, війни або військові дії. Дія таких обставин повинна бути підтверджена ТПП України або організацією, на яку Урядом покладений обов`язок по ліквідації таких обставин. Строк виконання зобов`язань відкладається відповідно до часу, на протязі якого будуть діяти такі обставини.

Про настання таких обставин сторона, для якої вони наступили, повинна негайно повідомити інші сторони та аукціонний комітет в письмовому вигляді. У разі невиконання вимоги щодо повідомлення, сторона, що не виконує свої зобов?язання, позбавляється права посилатися на такі обставини (п. 7.3. договору).

Суд зазначає, що матеріали справи не містять жодних доказів на підтвердження негайного повідомлення Товариством з обмеженою відповідальністю "Бізнес тренд" позивача та аукціонний комітет в письмовому вигляді про настання форс - мажорних обставин відповідно до п.7.3 договору, як і не містять доказів укладення сторонами додаткової угоди, якою продовжено виконання сторонами своїх зобов`язань за договором поставки внаслідок дії обставин непереборної сили, а тому суд не приймає до уваги доводи відповідача в цій частині.

При цьому, суд зазначає, що договір купівлі-продажу нафти № А284ДНГК-УЕБ/19-Н від 28.07.2022 був укладений між сторонами після введення в Україні воєнного стану.

З огляду на викладене вище, суд зазначає, що Товариством з обмеженою відповідальністю "Бізнес тренд" не надано доказів неможливості виконання ним свого зобов`язання зі сплати попередньої оплати у визначений договором № А284ДНГК-УЕБ/19-Н від 28.07.2022 строк внаслідок настання форс-мажорних обставин.

Крім того, суд зазначає, що відповідно до ст. 42 Господарського кодексу України підприємництво - це самостійна, ініціативна, систематична, на власний ризик господарська діяльність, що здійснюється суб`єктами господарювання (підприємцями) з метою досягнення економічних і соціальних результатів та одержання прибутку.

Згідно ст. 44 Господарського кодексу України, підприємництво здійснюється на основі, зокрема комерційного розрахунку та власного комерційного ризику.

Відповідно до статті 3 ГК України під господарською діяльністю у цьому Кодексі розуміється діяльність суб`єктів господарювання у сфері суспільного виробництва, спрямована на виготовлення та реалізацію продукції, виконання робіт чи надання послуг вартісного характеру, що мають цінову визначеність. Господарська діяльність, що здійснюється для досягнення економічних і соціальних результатів та з метою одержання прибутку, є підприємництвом.

Важливим елементом підприємницької діяльності є ризик збитків. Підприємницький ризик - це імовірність виникнення збитків або неодержання доходів порівняно з варіантом, що прогнозується; невизначеність очікуваних доходів.

Суд зазначає, що юридична особа здійснює свою господарську діяльність на власний ризик. Укладаючи спірний договір із строком внесення попередньої оплати до 21.08.2022 відповідач повинен був оцінити погоджений сторонами строк виконання зобов`язання з внесення попередньої оплати та відповідно об`єктивно оцінити можливість виконання такого зобов`язання у вказаний договором строк.

Аналогічна правова позиція викладена у постановах Верховного Суду від 21.02.2018 у справі № 910/14628/17, від 13.06.2018 у справі № 910/17259/17, від 14.08.2018 у справі № 910/496/18, від 15.08.2018 у справі № 910/21804/17, від 22.05.2019 у справі № 904/1782/19 та від 05.09.2019 у справі № 910/1338/19.

Договір, відповідно до ст. 629 Цивільного кодексу України, є обов`язковим для виконання сторонами.

Згідно приписів ст.ст. 598, 599 Цивільного кодексу України, зобов`язання припиняється частково або у повному обсязі на підставах, встановлених договором або законом. Зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.

Відповідно до ст. 530 Цивільного кодексу України, що якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Зобов`язання, строк (термін) виконання якого визначений вказівкою на подію, яка неминуче має настати, підлягає виконанню з настанням цієї події.

Таким чином, як встановлено судом вище, відповідно до умов договору № А284ДНГК-УЕБ/19-Н від 28.07.2022, відповідач зобов`язаний був до початку третьої декади серпня 2022 року, тобто до 20 серпня 2022 року (включно) сплатити ПАТ «Укрнафта» за нафту грошові кошти у сумі 181 456 770, 00 грн. Тож, починаючи з 21.08.2022 відбулося прострочення виконання відповідачем своїх зобов`язань з поставки товару.

Звертаючись до суду з даним позовом, Публічне акціонерне товариство "Укрнафта" просить суд стягнути з відповідача на користь позивача пеню у розмірі 45 737 048, 88 грн. за період з 21.08.2022 по 21.02.2023.

Згідно п. 6.1. договору, у випадку несвоєчасної або в неповномму обсязі сплати покупцем на рахунокк продавця суми згідно п. 5.2. цього договору, покупець повинен сплатити пеню в розмірі подвійної облікової ставки НБУ від вартості неоплачених обсягів нафти за кожен день прострочки оплати, що не звільняє останнього від виконання своїх зобов`язань за цим договором.

Відповідно до ч. 1 ст. 216 Господарського кодексу України, учасники господарських відносин несуть господарсько-правову відповідальність за правопорушення у сфері господарювання шляхом застосування до правопорушників господарських санкцій на підставах і в порядку, передбачених цим Кодексом, іншими законами та договором.

Згідно зі ст. 218 Господарського кодексу України, підставою господарсько-правової відповідальності учасника господарських відносин є вчинення ним правопорушення у сфері господарювання. Учасник господарських відносин відповідає за невиконання або неналежне виконання господарського зобов`язання чи порушення правил здійснення господарської діяльності, якщо не доведено, що ним вжито усіх належних від нього заходів для недопущення господарського правопорушення.

Штрафними санкціями згідно з ч. 1 ст. 230 Господарського кодексу України визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов`язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов`язання.

Згідно ч. 1 ст. 612 Цивільного кодексу України, боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Господарськими санкціями визнаються заходи впливу на правопорушника у сфері господарювання, в результаті застосування яких для нього настають несприятливі економічні та/або правові наслідки. У сфері господарювання застосовуються такі види господарських санкцій: відшкодування збитків; штрафні санкції; оперативно-господарські санкції (частини перша, друга статті 217 Господарського кодексу України).

Виконання господарських зобов`язань забезпечується заходами захисту прав та відповідальності учасників господарських відносин, передбаченими ГК та іншими законами. За погодженням сторін можуть застосовуватися передбачені законом або такі, що йому не суперечать, види забезпечення виконання зобов`язань, які звичайно застосовуються у господарському (діловому) обігу. До відносин щодо забезпечення виконання зобов`язань учасників господарських відносин застосовуються відповідні положення ЦК (частина перша статті 199 Господарського кодексу України),

Видами забезпечення виконання зобов`язання за змістом положень частини першої статті 546 ЦК є неустойка, порука, гарантія, застава, притримання, завдаток, а частиною другою цієї норми визначено, що договором або законом можуть бути встановлені інші види забезпечення виконання зобов`язання.

Відповідно до ст. 611 Цивільного кодексу України, у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема сплата неустойки.

Неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання (ст. 549 Цивільного кодексу України).

В силу положень ч. 6 ст. 232 Господарського кодексу України нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання зобов`язання, якщо інше не встановлено законом або договором, припиняється через шість місяців від дня, коли зобов`язання мало бути виконано. Діючим господарським законодавством не передбачена можливість нарахування пені більше ніж за півроку і цей строк є присікальним.

Оскільки положення договору не містять вказівки на встановлення іншого строку припинення нарахування пені, ніж встановленого в ст. 232 Господарського кодексу України, то нарахування штрафних санкцій припиняється зі сплином 6 місяців.

Згідно ч. 4 ст. 231 Господарського кодексу України, у разі якщо розмір штрафних санкцій законом не визначено, санкції застосовуються в розмірі, передбаченому договором. При цьому розмір санкцій може бути встановлено договором у відсотковому відношенні до суми невиконаної частини зобов`язання або у певній, визначеній грошовій сумі, або у відсотковому відношенні до суми зобов`язання незалежно від ступеня його виконання, або у кратному розмірі до вартості товарів (робіт, послуг).

За таких обставин, суд дійшов висновку, що сторони за взаємною згодою визначили вид штрафних санкцій та їх розмір за порушення зобов`язань за договором.

Судом перевірено правильність наданого позивачем розрахунку пені та встановлено, що останній відповідає вимогам чинного законодавства, зокрема, проведений з урахуванням моменту виникнення прострочення виконання зобов`язання зі сплати попередньої оплати та за відповідний період прострочення, а тому визнаються обґрунтованими вимоги позивача про стягнення з відповідача 45 737 048, 88 грн. - пені за період з 21.08.2022 по 21.02.2023.

При цьому, суд не приймає до уваги твердження відповідача стосовного того, що пеня може бути нарахована лише за період з 21.08.2022 по 30.09.2022 - день закінчення дії договору, оскільки такі доводи відповідача суперечать приписам частини 6 статті 232 ГК, згідно якої нарахування штрафних санкцій припиняється через 6 місяців від дня, коли зобов`язання мало бути виконано, і зазначений строк (6 місяців) жодною нормою ЦК та ГК не обмежується терміном дії договору.

Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 04.05.2018 у справі № 927/333/17.

Крім того, суд відхиляє твердження відповідача стосовного того, що при розрахунку пені позивач не мав брати за основу суму 172 383 931, 50 грн (за вирахуванням гарантійного внеску у сумі 9 072 838, 50 грн від суми договору 181 456 770, 00 грн), з огляду на приписи п. 6.5. договору, відповідно до якого, якщо покупець не перерахував кошти у повному обсязі на рахунок продавця в терміни, визначені п. 5.2. цього договору, гарантійний внесок покупця (отриманий продавцем відповідно до п. 4.3.1. цього договору у сумі, зазначеній у п. 5.2. цього договору) як штраф (компенсація) за неналежне виконання ним своїх зобов`язань залишається у продавця. Зарахування продавцем зазначених коштів як штрафу не звільняє покупця від відповідальності за виконання цього договору згідно з умовами договору і законодавством.

Тож, відповідно до умов укладеного між сторонами договору, позивач має право залишити у себе сплачений відповідачем гарантійний внесок, як штраф за порушення відповідачем термінів сплати попередньої оплати визначений у п. 5.2. цього договору, тобто починаючи з 21.08.2022 позивач мав право зарахувати такий гарантиний внесок, як штраф та таке зарахування не потребує попереднього повідомлення відповідача.

Тобто, умови договору не встановляють для позивача обов`язку з письмового повідомлення відповідача про зарахування гарантійного внеску у якості штрафу за неналежне виконання відповідачем своїх зобов`язанб=ь за договором.

Крім того, у випадках порушення виконання господарських зобов`язань чинне законодавство не встановлює для учасників господарських відносин обмежень можливості передбачати в договорі одночасне стягнення пені та штрафу, що узгоджується із свободою договору, встановленою ст. 627 ЦК України, відповідно до якої сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Тобто, одночасне стягнення з учасника господарських відносин, який порушив господарське зобов`язання за договором, штрафу та пені не суперечить статті 61 Конституції України, оскільки згідно зі статтею 549 Цивільного кодексу України пеня та штраф є формами неустойки.

Таким чином, чинне законодавство допускає можливість одночасного стягнення з учасника господарських відносин, що порушив господарське зобов`язання за договором, штрафу та пені, які не є окремими та самостійними видами юридичної відповідальності. У межах одного виду відповідальності може застосовуватися різний набір санкцій.

Аналогічна правова позиція викладена у постановах Верховного Суду від 02.04.2019 у справі №917/194/18, від 09.02.2018 у справі №911/2813/17, від 22.03.2018 у справі №911/1351/17, від 25.05.2018 у справі №922/1720/17.

Разом з тим, Товариство з обмеженою відповідальністю "Бізнес тренд" у додаткових поясненнях просило суд зменшити розмір пені.

Згідно зі ст. 233 Господарського кодексу України у разі якщо належні до сплати штрафні санкції надмірно великі порівняно із збитками кредитора, суд має право зменшити розмір санкцій. При цьому повинно бути взято до уваги: ступінь виконання зобов`язання; майновий стан сторін, які беруть участь в зобов`язанні; не лише майнові, а й інші інтереси сторін, що заслуговують на увагу.

Частиною 3 ст. 551 Цивільного кодексу України передбачено, що розмір неустойки може бути зменшений за рішенням суду, якщо він значно перевищує розмір збитків та за наявності інших обставин, які мають істотне значення.

Вирішуючи питання про зменшення розміру неустойки (штрафу, пені), яка підлягає стягненню зі сторони, що порушила зобов`язання, господарський суд повинен об`єктивно оцінити, чи є даний випадок винятковим, виходячи з інтересів сторін, які заслуговують на увагу, ступеню виконання зобов`язання, причини (причин) неналежного виконання або невиконання зобов`язання, незначності прострочення виконання, наслідків порушення зобов`язання, невідповідності розміру стягуваної неустойки (штрафу, пені) таким наслідкам, поведінки винної сторони (в тому числі вжиття чи невжиття нею заходів до виконання зобов`язання, негайне добровільне усунення нею порушення та його наслідків) тощо.

Зі змісту наведених норм вбачається, що при вирішенні питання про можливість зменшення неустойки, суд має дати належну оцінку правовідносинам сторін з точки зору винятковості випадку. Крім цього, зменшення розміру штрафних санкцій не є обов`язком суду, а його правом і виключно у виняткових випадках.

Проте, суд зазначає, що приписами ст. 551 Цивільного кодексу України передбачено лише право суд зменшити розмір штрафних санкцій (пені та штрафу), які підлягають стягненню з відповідача.

Позивач і відповідач є господарюючими суб`єктами і вони несуть відповідний ризик під час здійснення своєї господарської діяльності. Зменшення (за клопотанням сторони) заявленого штрафу/пені, які нараховуються за неналежне виконання стороною своїх зобов`язань кореспондується із обов`язком сторони, до якої така санкція застосовується, довести згідно з статтею 74 ГПК України, статтею 233 ГК України те, що вона не бажала вчинення таких порушень, що вони були зумовлені винятковими обставинами та не завдали значних збитків контрагенту на підставі належних і допустимих доказів. Аналогічна правова позиція викладена в постанові Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 27.02.2019 у справі № 910/9765/18.

Зменшення розміру неустойки є правом суду, а за відсутності в законі як переліку виняткових обставин, так і врегульованого розміру (відсоткового співвідношення) можливого зменшення штрафних санкцій, господарський суд, оцінивши надані сторонами докази та обставини справи, враховуючи загальні засади цивільного законодавства, передбачені статтею 3 ЦК України (справедливість, добросовісність, розумність) та з дотриманням правил статті 86 ГПК України на власний розсуд та внутрішнім переконанням вирішує питання про наявність або відсутність у кожному конкретному випадку обставин, за яких можливе таке зменшення та конкретний розмір зменшення неустойки.

Отже, питання щодо зменшення розміру штрафних санкцій суд вирішує відповідно до статті 86 ГПК України за наслідками аналізу, оцінки та дослідження конкретних обставин справи з огляду на фактично-доказову базу, встановлені судами фактичні обставини, що формують зміст правовідносин, умов конкретних правовідносин з урахуванням наданих сторонами доказів, тобто у сукупності з`ясованих ним обставин, що свідчать про наявність/відсутність підстав для вчинення зазначеної дії.

Подібний за змістом висновок щодо застосування норм права, а саме статті 551 ЦК України та 233 ГК України, неодноразово викладався Верховним Судом у постановах, зокрема, але не виключно, від 26.07.2018 у справі № 924/1089/17, від 12.12.2018 у справі № 921/110/18, від 14.01.2019 у справі № 925/287/18, від 22.01.2019 у справі № 908/868/18, від 27.03.2019 у справі № 912/1703/18, від 13.05.2019 у справі № 904/4071/18, від 03.06.2019 у справі № 914/1517/18, від 23.10.2019 у справі № 917/101/19, від 06.11.2019 у справі №917/1638/18, від 17.12.2019 у справі № 916/545/19, від 13.01.2020 у справі № 902/855/18, від 14.01.2020 у справі № 911/873/19, від 10.02.2020 у справі № 910/1175/19, від 19.02.2020 у справі № 910/1303/19, від 26.02.2020 у справі № 925/605/18, від 17.03.2020 № 925/597/19, від 18.06.2020 у справі № 904/3491/19 від 14.04.2021 у справі № 922/1716/20.

У постановах від 12.06.2019 у справі № 904/4085/18 та від 09.10.2019 у справі №904/4083/18 Верховний Суд вказав на те, що зменшення розміру пені є правом суду, яке може бути реалізоване ним у кожному конкретному випадку за наслідками оцінки обставин справи, наведених учасниками справи обґрунтувань та дослідження доказів.

Згідно ст. 219 Господарського кодексу України за невиконання або неналежне виконання господарських зобов`язань чи порушення правил здійснення господарської діяльності правопорушник відповідає належним йому на праві власності або закріпленим за ним на праві господарського відання чи оперативного управління майном, якщо інше не передбачено цим Кодексом та іншими законами. Засновники суб`єкта господарювання не відповідають за зобов`язаннями цього суб`єкта, крім випадків, передбачених законом або установчими документами про створення даного суб`єкта. Якщо правопорушенню сприяли неправомірні дії (бездіяльність) другої сторони зобов`язання, суд має право зменшити розмір відповідальності або звільнити відповідача від відповідальності. Сторони зобов`язання можуть передбачити певні обставини, які через надзвичайний характер цих обставин є підставою для звільнення їх від господарської відповідальності у випадку порушення зобов`язання через дані обставини, а також порядок засвідчення факту виникнення таких обставин.

Проте, відповідач не довів наявність обставин, передбачених ст. 219 Господарського кодексу України для зменшення розміру його відповідальності.

Таким чином, враховуючи викладене вище, суд зазначає, що відповідачем не надано суду жодних належних та допустимих в розумінні ст.ст. 76, 77 Господарського процесуального кодексу України на підтвердження наявності скрутного фінансового становища, поважності причин неналежного виконання зобов`язань, винятковості даного випадку та невідповідності розміру пені наслідкам порушення, а тому заявлене клопотання Товариства з обмеженою відповідальністю "Бізнес тренд" про зменшення розміру пені на підставі ч.3 ст. 551 Цивільного кодексу України та ст. 233 Господарського кодексу України не підлягає задоволенню.

Тож, з Товариства з обмеженою відповідальністю "Бізнес тренд" на користь Публічного акціонерного товариства "Укрнафта" підлягає стягненню пеня у розмірі 45 737 048, 88 грн. за період з 21.08.2022 по 21.02.2023.

Згідно зі ст. 610 Цивільного кодексу України, порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання.

Частиною 1 ст. 614 Цивільного кодексу України визначено, що особа, яка порушила зобов`язання, несе відповідальність за наявності її вини (умислу або необережності), якщо інше не встановлено договором або законом. Особа є невинуватою, якщо вона доведе, що вжила всіх залежних від неї заходів щодо належного виконання зобов`язання. При цьому відсутність своєї вини відповідно до ч. 2 ст. 614 Цивільного кодексу України доводить особа, яка порушила зобов`язання.

Статтею 74 Господарського процесуального кодексу України встановлено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог та заперечень.

Відповідно до ст.ст. 76, 77 Господарського процесуального кодексу України, належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

З огляду на викладене, суд вважає вимоги Публічного акціонерного товариства "Укрнафта" обґрунтованими та відповідно такими, що підлягають задоволенню.

Витрати по сплаті судового збору відповідно до ч. 1 ст. 129 Господарського процесуального кодексу України, покладаються на відповідача.

Керуючись статтями 74, 76-80, 129, 236-242 Господарського процесуального кодексу України, Господарський суд міста Києва

ВИРІШИВ:

1. Позовні вимоги Публічного акціонерного товариства "Укрнафта" задовольнити.

2. Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю "Бізнес тренд" (вул. Дніпроводська, буд. 1-А, оф.1, м. Київ, 04077, ідентифікаційний код - 39726825) на користь Публічного акціонерного товариства "Укрнафта" (пров. Несторівський, буд. 3-5, м. Київ, 04053, ідентифікаційний код - 00135390) 45 737 048 (сорок п`ять мільйонів сімсот тридцять сім тисяч сорок вісім) грн 88 коп. - пені та 686 055 (шістсот вісімдесят шість тисяч п`ятдесят п`ять) грн 74 коп. - судового збору.

3. Видати наказ після набрання рішенням законної сили.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом двадцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Згідно з пунктом 17.5 розділу ХІ Перехідні положення Господарського процесуального кодексу України, апеляційна скарга на рішення суду подається до апеляційного господарського суду або через відповідний місцевий господарський суд.

Повний текст рішення складено: 18.12.2023.

Суддя Щербаков С.О.