ПІВНІЧНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"19" грудня 2023 р. Справа№ 925/1770/15(925/11/23)

Північний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Сотнікова С.В.

суддів: Копитової О.С.

Остапенка О.М.

за участю секретаря судового засідання Макухи О.А.,

представника позивача Михайлець О.В.,

представника третьої особи Скороход Р.В.,

прокурора Захарченка Я.В.,

розглянувши апеляційну скаргу Державного агентства резерву України

на ухвалу Господарського суду Черкаської області

від 13.09.2023 (повний текст складено 20.09.2023, суддя Скиба Г.М.)

за скаргою Державного агентства резерву України

на дії державного виконавця Відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби України Міністерства юстиції України

у справі №925/1770/15(925/11/23)

за позовом Державного агентства резерву України

до Державного підприємства "Златодар",

третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, на стороні відповідача - Фонд державного майна України,

про повернення матеріальних цінностей до державного резерву та стягнення 173247885,96 грн штрафних санкцій,

в межах справи №925/1770/15

про банкрутство Державного підприємства "Златодар" (код 00952545),

ВСТАНОВИВ:

Ухвалою Господарського суду Черкаської області від 13.09.2023 у справі № 925/1770/15(925/11/23) відмовлено повністю у задоволенні скарги Державного агентства резерву України від 01.09.2023 №43/юр (вх. №14511/23 від 05.09.2023).

Не погоджуючись із вищезазначеним судовим рішенням, позивач звернувся до Північного апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати ухвалу Господарського суду Черкаської області від 13.09.2023, ухвалити нове рішення, яким скасувати постанову від 11.08.2023 ВП № 72504523 про зупинення вчинення виконавчих дій, визнати дії державного виконавця незаконними та зобов`язати поновити виконавче провадження з виконання наказу Господарського суду Черкаської області від 22.05.2023.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 23.10.2023 відкрито апеляційне провадження у справі № 925/1770/15(925/11/23), розгляд справи призначено на 14.11.2023.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 14.11.2023 відкладено розгляд справи на 19.12.2023.

Фонд державного майна України та прокурор у відзиві просили відмовити у задоволенні апеляційної скарги, залишити ухвалу Господарського суду Черкаської області від 13.09.2023 без змін.

Відповідно до ч. 1, 2 ст. 269 Господарського процесуального кодексу України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Колегія суддів, розглянувши доводи апеляційної скарги, дослідивши наявні матеріали справи, заслухавши пояснення учасників провадження, вважає, що ухвала суду першої інстанції від 13.09.2023 підлягає скасуванню з огляду на наступне.

Провадження у справах про банкрутство регулюється Кодексом України з процедур банкрутства (далі - КУзПБ), Господарським процесуальним кодексом України (далі - ГПК України), іншими законодавчими актами України.

Як вбачається з матеріалів справи, ухвалою Господарського суду Черкаської області від 07.12.2015 відкрито провадження у справі про банкрутство Державного підприємства "Златодар", введено мораторій на задоволення вимог кредиторів, введено процедуру розпорядження майном боржника. На час постановлення оскаржуваної ухвали суду першої інстанції триває процедура розпорядження майном боржника.

У грудні 2022 року Державне агентство резерву України звернулось в Господарський суд Черкаської області із позовом до Державного підприємства "Златодар" про зобов`язання повернути до державного резерву матеріальні цінності, щодо яких встановлено факти незабезпечення збереження, а саме: 4602,173 тонн пшениці 2 класу, 10353,12 тонн пшениці 3 класу, 1,795 тонн пшениці 5 класу, 0,505 тонн пшениці 6 класу, 1,250 тонн ячменю 1 класу, 5,770 тонн ячменю 3 класу, 44 тонни вівса; про стягнення штрафних санкцій в сумі 173247885,96 грн (в тому числі 125696848,21 грн 100% штрафу, 47551037,75 грн пені).

Ухвалою Господарського суду Черкаської області від 04.01.2023 відкрито провадження у справі № 925/1770/15(925/11/23), тобто в межах справи про банкрутство Державного підприємства "Златодар".

Рішенням Господарського суду Черкаської області від 26.04.2023 у справі № 925/1770/15(925/11/23) позов задоволено повністю. Присуджено до стягнення з Державного підприємства "Златодар" на користь Державного агентства з резерву України 125696848,21 грн - 100% штрафу, 47551037,75 грн пені та 868350,00 судового збору. Зобов`язано Державне підприємство "Златодар" повернути до державного резерву матеріальні цінності, щодо яких встановлено незабезпечення збереження, а саме: 4602,173 тонн пшениці 2 класу, 10353,12 тонн пшениці 3 класу, 1,795 тонн пшениці 5 класу, 0,505 тонн пшениці 6 класу, 1,250 тонн ячменю 1 класу, 5,770 тонн ячменю 3 класу, 44 тонни вівса.

22.05.2023 на виконання вказаного рішення видано наказ, який був пред`явлений до примусового виконання у Відділ примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби України Міністерства юстиції України.

Постановою від 11.08.2023 у виконавчому провадженні 72504523 відкрито виконавче провадження з примусового виконання наказу від 22.05.2023.

Також, постановою головного державного виконавця Відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби України Міністерства юстиції України Назаровця А.Т. у виконавчому провадженні № 72504523 від 11.08.2023 зупинено вчинення виконавчих дій з примусового виконання наказу Господарського суду Черкаської області від 22.05.2023.

Постанова мотивована тим, що ухвалою Господарського суду Черкаської області від 07.12.2015 відкрито провадження у справі про банкрутство Державного підприємства "Златодар", введено мораторій на задоволення вимог кредиторів. Відповідно до резолютивної частини рішення Господарського суду Черкаської області від 26.04.2023 у справі № 925/1770/15(925/11/23) вимоги до боржника ґрунтуються на зобов`язаннях (договорах відповідального зберігання), що виникли до порушення справи про банкрутство боржника, а тому на них поширюється правовий режим мораторію у справі про банкрутство, а виконавче провадження підлягає зупиненню на підставі п. 4 ч. 1 ст. 34 Закону України "Про виконаче провадження".

Не погоджуючись із діями державного виконавця у виконавчому провадженні № 72504523, позивач звернувся зі скаргою, у якій просив:

- скасувати постанову Відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України від 11.08.2023 про зупинення вчинення виконавчих дій у виконавчому провадженні №72504523;

- визнати дії державного виконавця Відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України незаконними;

- зобов`язати Відділ примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України поновити виконавче провадження №72504523 з виконання наказу Господарського суду Черкаської області від 22.05.2023 у справі №925/1770/15(925/11/23) про стягнення з Державного підприємства "Златодар" на користь Державного агентства з резерву України 125696848,21 грн - 100% штрафу, 47551037,75 грн пені та 868350,00 судового збору.

Скарга обґрунтована тим, що зупиняючи виконавче провадження, держаний виконавець перевищив надані йому законом повноваження та порушив ст.ст. 3, 18 Закону України "Про виконавче провадження", оскільки фактично здійснив перевірку, дослідження чи тлумачення обставин, що вже встановлені судом у рішенні, замість вжиття передбачених вказаним законом заходів щодо примусового виконання рішення. Вимоги стягувача мають поточний характер, оскільки грунтуються на акті перевірки від 23.04.2021 та матеріалах інвентаризації матеріальних цінностей державного резерву станом на 21.11.2021, проведеної на ДП "Златодар" (тобто вже після відкриття провадження у справі про банкрутство), якими встановлено факти порушення боржником операцій з матеріальними цінностями державного резерву. Крім того, правомірність вимог Держрезерву та їх поточний характер було встановлено Господарським судом Черкаської області під час розгляду справи №925/1770/15(925/11/23). Таким чином, сам факт прийняття судового рішення та видачі судом наказів на його виконання свідчить про законність позовних вимог Держрезерву та обов`язковість їх виконання органами державної виконавчої служби.

Відмовляючи у задоволенні скарги, місцевий господарський суд встановив, що позовні вимоги у справі №925/1770/15(925/11/23) обґрунтовані неналежним виконанням відповідачем умов договору відповідального зберігання матеріальних цінностей державного резерву від 08.01.2009 №юр-2зб/342-2009, а саме: незбереженням та неналежним збереженням переданого на відповідальне зберігання згідно з актами форми Р-16 від 02.09.2011 №2, від 04.09.2011 №3, від 10.09.2011 №4 та №5 майна (пшениці другого та третього класу), вартість якого згідно з ухвалою суду від 06.06.2016 у справі №925/1770/15 є складовою вимог Державного агентства резерву України, як конкурсного кредитора ДП "Златодар", і на які розповсюджується дія мораторію, введеного одночасно з відкриттям провадження у справі про банкрутство №925/1770/15.

Позивач, здійснюючи на виконання п.3.2 договору від 08.01.2009 №юр-2зб/342-2009 контроль за додержанням умов зберігання цінностей, їх наявністю та якісним станом, 23.04.2021 встановив факт незбереження матеріальних цінностей державного резерву, переданих на відповідальне зберігання згідно з актами форми Р-16 від 02.09.2011 №2, від 04.09.2011 №3, від 10.09.2011 №4 та №5 (вартість яких є складовою вимог Державного агентства резерву України, як кредитора у справі №925/1770/15) та здійснив відповідно до п. 6 договору та п. 10, 16 ст. 14 Закону України "Про державний матеріальний резерв" нарахування штрафних санкцій та пені.

З огляду на наведені вище обставини суд першої інстанції дійшов висновку, що нарахування штрафних санкцій, які здійснені на основне зобов`язання, що виникло до відкриття провадження у справі про банкрутство №925/1770/15 і виконання якого не забезпечено заставою майна боржника (вимоги за яким визнані конкурсними), не можуть бути визнані поточними в розумінні приписів статті 1 Кодексу України з процедур банкрутства, і на них поширюється правовий режим мораторію у справі про банкрутство. Ці нарахування та обтяження є похідними від зобов`язань схову майна і не можуть розглядатись чи реалізовуватись самостійно, без процедури виконання в банкрутному провадженні.

Відповідно до статті 2 Закону України "Про виконавче провадження" (далі - Закон) виконавче провадження здійснюється з дотриманням таких засад:

1) верховенства права;

2) обов`язковості виконання рішень;

3) законності;

4) диспозитивності;

5) справедливості, неупередженості та об`єктивності;

6) гласності та відкритості виконавчого провадження;

7) розумності строків виконавчого провадження;

8) співмірності заходів примусового виконання рішень та обсягу вимог за рішеннями;

9) забезпечення права на оскарження рішень, дій чи бездіяльності державних виконавців, приватних виконавців.

Згідно з п. 4 ч. 1 ст. 34 Закону виконавець зупиняє вчинення виконавчих дій у разі відкриття господарським судом провадження у справі про банкрутство (неплатоспроможність) боржника, якщо відповідно до закону на вимогу стягувача поширюється дія мораторію, запровадженого господарським судом.

Як було встановлено вище, згідно з ухвалою Господарського суду Черкаської області від 07.12.2015 щодо відповідача (боржника у виконавчому провадженні) був введений мораторій на задоволення вимог кредиторів.

За визначенням статті 1 КУзПБ забезпечені кредитори - кредитори, вимоги яких до боржника або іншої особи забезпечені заставою майна боржника; конкурсні кредитори - кредитори за вимогами до боржника, що виникли до відкриття провадження у справі про банкрутство і виконання яких не забезпечено заставою майна боржника; поточні кредитори - кредитори за вимогами до боржника, що виникли після відкриття провадження у справі про банкрутство.

Частиною 1 статті 41 КУзПБ унормовано, що мораторій на задоволення вимог кредиторів - це зупинення виконання боржником грошових зобов`язань і зобов`язань щодо сплати податків і зборів (обов`язкових платежів), строк виконання яких настав до дня введення мораторію, і припинення заходів, спрямованих на забезпечення виконання цих зобов`язань та зобов`язань щодо сплати податків і зборів (обов`язкових платежів), застосованих до дня введення мораторію.

Відповідно до ч. 2 ст. 41 КУзПБ мораторій на задоволення вимог кредиторів вводиться одночасно з відкриттям провадження у справі про банкрутство, про що зазначається в ухвалі господарського суду. Ухвала є підставою для зупинення вчинення виконавчих дій.

Згідно з ч. 3 ст. 41 КУзПБ протягом дії мораторію на задоволення вимог кредиторів:

забороняється стягнення на підставі виконавчих та інших документів, що містять майнові вимоги, у тому числі на предмет застави, за якими стягнення здійснюється в судовому або в позасудовому порядку відповідно до законодавства, крім випадків перебування виконавчого провадження на стадії розподілу стягнутих з боржника грошових сум (у тому числі одержаних від продажу майна боржника), перебування майна на стадії продажу з моменту оприлюднення інформації про продаж, а також у разі виконання рішень у немайнових спорах;

забороняється виконання вимог, на які поширюється мораторій;

не нараховується неустойка (штраф, пеня), не застосовуються інші фінансові санкції за невиконання чи неналежне виконання зобов`язань із задоволення всіх вимог, на які поширюється мораторій;

зупиняється перебіг позовної давності на період дії мораторію;

не застосовується індекс інфляції за весь час прострочення виконання грошового зобов`язання, три проценти річних від простроченої суми тощо.

Дія мораторію на задоволення вимог кредиторів не поширюється на вимоги поточних кредиторів частина 5 статті 41 КУзПБ).

З аналізу зазначених норм законодавства слід дійти висновку, що мораторій поширюється на всі вимоги, строк виконання яких настав до дня введення мораторію, на такі вимоги не може бути нарахована неустойка, не застосовуються інші фінансові санкції, індекс інфляції за весь час прострочення виконання грошового зобов`язання, три проценти річних від простроченої суми тощо.

При цьому, дія мораторію не поширюється на вимоги поточних кредиторів, тобто за вимогами, що виникли після відкриття провадження у справі про банкрутство.

Відповідно до статті 7 КУзПБ спори, стороною в яких є боржник, розглядаються господарським судом за правилами, передбаченими Господарським процесуальним кодексом України, з урахуванням особливостей, визначених цією статтею (частина 1).

Господарський суд, у провадженні якого перебуває справа про банкрутство (неплатоспроможність), в межах цієї справи вирішує всі майнові спори, стороною в яких є боржник; спори з позовними вимогами до боржника та щодо його майна; спори про визнання недійсними результатів аукціону; спори про визнання недійсними будь-яких правочинів, укладених боржником; спори про повернення (витребування) майна боржника або відшкодування його вартості відповідно; спори про відшкодування шкоди та/або збитків, завданих боржнику; спори про стягнення заробітної плати; спори про поновлення на роботі посадових та службових осіб боржника; спори щодо інших вимог до боржника.

Склад учасників розгляду спору визначається відповідно до Господарського процесуального кодексу України.

Господарський суд розглядає спори, стороною в яких є боржник, за правилами, визначеними Господарським процесуальним кодексом України. За результатами розгляду спору суд ухвалює рішення.

Заяви (позовні заяви) учасників провадження у справі про банкрутство (неплатоспроможність) або інших осіб у спорах, стороною в яких є боржник, розглядаються в межах справи про банкрутство (неплатоспроможність) за правилами спрощеного позовного провадження (частина 2).

Матеріали справи, в якій стороною є боржник, щодо спорів, зазначених у частині другій цієї статті, провадження в якій відкрито до або після відкриття провадження у справі про банкрутство (неплатоспроможність), за ініціативою учасника справи або суду невідкладно, але не пізніше п`яти робочих днів, надсилаються до господарського суду, у провадженні якого перебуває справа про банкрутство (неплатоспроможність), який розглядає спір по суті в межах цієї справи (частина 3).

У разі якщо господарський суд, розглядаючи в межах справи про банкрутство (неплатоспроможність) спір про стягнення з боржника грошових коштів, встановить, що позивачем у такому спорі подано у справі про банкрутство (неплатоспроможність) боржника заяву з грошовими вимогами до боржника, господарський суд залишає такий позов без розгляду (частина 4).

Відповідно до ч. 8 ст. 45 КУзПБ до визнання боржника банкрутом спори боржника з кредиторами, які мають поточні вимоги до боржника, вирішуються в межах справи про банкрутство шляхом їх розгляду у позовному провадженні господарським судом.

Як вбачається з матеріалів справи, позов про стягнення неустойки та повернення матеріальних цінностей державного резерву заявлено у зв`язку з виявленням у відповідача (боржника у справі про банкрутство) нестачі майна, переданого йому на відповідальне зберігання майна на підставі договору відповідального зберігання матеріальних цінностей державного резерву від 08.01.2009 №юр-2зб/342-2009.

У зв`язку з нестачею матеріальних цінностей державного резерву, позивач нарахував та заявив до стягнення в судовому порядку штраф у розмірі 100 відсотків вартості виходячи з її ринкової ціни на день виявлення факту відсутності, а також пеню з вартості відсутнього їх обсягу за кожний день до повного повернення матеріальних цінностей, що встановлені п. 10 ст. 14 Закону України "Про державний матеріальний резерв", а також вимагав повернути матеріальні цінності згідно ст. 936 Цивільного кодексу України.

Нестача виявлена під час перевірки, що проведена протягом 20-23 квітня 2021 року, за результатами якої складено Акт від 23.04.2021.

Рішенням Господарського суду Черкаської області від 26.04.2023 у справі № 925/1770/15(925/11/23), яке набрало законної сили 22.05.2023, позов задоволено повністю та стягнуто з Державного підприємства "Златодар" на користь Державного агентства з резерву України 125696848,21 грн - 100% штрафу, 47551037,75 грн пені та 868350,00 судового збору, зобов`язано Державне підприємство "Златодар" повернути до державного резерву матеріальні цінності, щодо яких встановлено незабезпечення збереження.

Суд першої інстанції, в оскаржуваній ухвалі послався на те, що нарахування штрафних санкцій (штраф, пені), які здійснені на основне зобов`язання, що виникло до відкриття провадження у справі про банкрутство №925/1770/15 (вимоги за яким визнані конкурсними), не можуть бути визнані поточними в розумінні приписів статті 1 Кодексу України з процедур банкрутства, і на них поширюється правовий режим мораторію у справі про банкрутство.

Колегія суддів вважає такий висновок суду першої інстанції помилковим, зроблений всупереч норм КУзПБ (ст. 1, 7, 41, 45), оскільки протягом дії мораторію не нараховуються неустойка та інші фінансові санкції по зобов`язанням, які виникли до дня відкриття провадження у справі про банкрутство (на конкурсну заборгованість), позов заявлений кредитором, який вже звернувся із грошовими вимогами до боржника підлягає залишенню без розгляду, а всі спори боржника з кредиторами, які мають поточні вимоги до боржника, вирішуються в межах справи про банкрутство шляхом їх розгляду у позовному провадженні господарським судом.

При розгляді справи № 925/1770/15(925/11/23) та ухвалення рішення від 26.04.2023 зі спору про задоволення позовних вимог Господарський суд Черкаської області, який вирішував цей спір в межах справи про банкрутство, не встановив наявності зазначених вище обставин, які б свідчили про заявлення у позові вимог про стягнення з боржника штрафних санкцій, нарахованих на конкурсну заборгованість, звернення із позовом вже визнаного у справі про банкрутство конкурсного кредитора із тими ж вимогами тощо.

В іншому випадку, якщо б заборгованість була конкурсною, то суд би залишив позов без розгляду (за наявності відповідних обставин, що свідчать про визнання грошових вимог до боржника у справі про банкрутство) або відмовив в позові в частині вимог про стягнення неустойки, яка нарахована на конкурсну заборгованість, у зв`язку із дією мораторію на задоволення вимог кредиторів у справі № 925/1770/15.

Таким чином, належить дійти висновку, що заявлена у даній справі заборгованість є поточною, а на неї не поширююється правовий режим мораторію на задоволення вимог кредиторів, введений у зв`язку з відкриттям провадження у справі про банкрутство, у зв`язку з чим безпідставним є зупинення виконавчого провадження за такими вимогами.

Суд враховує положення частини другої статті 13 Закону України "Про судоустрій і статус суддів", відповідно до якої судові рішення, що набрали законної сили, є обов`язковими до виконання усіма органами державної влади, органами місцевого самоврядування, їх посадовими та службовими особами, фізичними і юридичними особами та їх об`єднаннями на всій території України, а також позицію Конституційного Суду України, який неодноразово зазначав у своїх рішеннях, що виконання судового рішення є невід`ємною складовою права кожного на судовий захист і охоплює, зокрема, законодавчо визначений комплекс дій, спрямованих на захист і відновлення порушених прав, свобод, законних інтересів фізичних та юридичних осіб, суспільства, держави (пункт 2 мотивувальної частини рішення від 13 грудня 2012 року № 18-рп/2012); невиконання судового рішення загрожує сутності права на справедливий розгляд судом (пункт 3 мотивувальної частини рішення від 25 квітня 2012 року № 11-рп/2012).

На переконання колегії суддів, невиконання судового рішення, яке набуло законної сили, або надання йому переоцінки суперечить принципу верховенства права, складовою якого є принцип правової визначеності; суд, за загальним правилом, не повинен брати до уваги посилання сторони у справі в обґрунтування своєї позиції на фактичні обставини, виникнення яких стало наслідком невиконання такою стороною судового рішення, що набуло законної сили.

На думку, колегії суддів, суд першої інстанції також не врахував принцип "jura novit curia" ("суд знає закони"), який полягає в тому, що: 1) суд знає право; 2) суд самостійно здійснює пошук правових норм щодо спору безвідносно до посилання сторін; 3) суд самостійно застосовує право до фактичних обставин спору (da mihi factum, dabo tibi jus), фактично здійснив переоцінку судового рішення, яке набрало законної сили, про стягнення з боржника поточної заборгованості, та дійшов протилежного помилкового висновку в оскаржуваній ухвалі про відмову у задоволенні скарги на дії державного виконавця з зупинення виконавчих дій.

З огляду на зазначене, колегія суддів вважає відсутність підстав для зупинення виконавчого провадження з примусового виконання наказу Господарського суду Черкаської області від 22.05.2023, виданого на підставі чинного рішення суду від 26.04.2023 у справі № 925/1770/15(925/11/23), у зв`язку з чим погоджується з доводами скарги позивача щодо незаконності дій державного виконавця із прийняття постанови про зупинення виконавчого провадження.

Відтак, скаргу позивача належить задовольнити частково, визнати незаконними дії державного виконавця у виконавчому провадженні № 72504523 в частині зупинення виконавчого провадження та скасувати постанову від 11.08.2023 про зупинення виконавчих дій, а в решті скаргу Державного агентства резерву України залишити без задоволення, оскільки у суду відсутні повноваження зобов`язувати державного виконавця вчиняти ті дії, які згідно із Законом можуть здійснюватися лише державним виконавцем або відповідною посадовою особою державної виконавчої служби.

У оскарженій постанові виконавче провадження було зупинено до закінчення строку дії обставин введення мораторію на задоволення вимог кредиторів. В той же час, згідно з ч. 8 ст. 41 КУзПБ дія мораторію припиняється з дня закриття провадження у справі про банкрутство. На даний час дія мораторію не припинена, оскільки у справі про банкрутство триває провадження, тобто для поновлення виконавчого провадження відсутні підстави, що суперечить частині 5 статті 35 Закону.

Отже, при апеляційному розгляді справи доводи апеляційної скарги частково знайшли своє підтвердження, у зв`язку з чим вона підлягає до задоволення частково.

Відповідно до п. 3, 4 ч. 1 ст. 277 ГПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, встановленим обставинам справи; порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

За наведених вище обставин, колегія суддів вважає, що ухвала Господарського суду Черкаської області від 13.09.2023 у даній справі підлягає скасуванню із прийняттям нового рішення про часткове задоволення скарги.

Керуючись ст. 269, п. 2 ч. 1 ст. 275, ст.ст. 277, 282 Господарського процесуального кодексу України, Північний апеляційний господарський суд

ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційну скаргу Державного агентства резерву України задовольнити частково.

2. Ухвалу Господарського суду Черкаської області від 13.09.2023 у справі № 925/1770/15 (925/11/23) скасувати.

3. Прийняти нове рішення.

4. Скаргу Державного агентства резерву України на дії державного виконавця задовольнити частково.

5. Визнати незаконними дії державного виконавця у виконавчому провадженні № 72504523 в частині зупинення виконавчого провадження з примусового виконання наказу Господарського суду Черкаської області від 22.05.2023 у справі № 925/1770/15 (925/11/23).

6. Скасувати постанову головного державного виконавця Відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби України Міністерства юстиції України Назаровця А.Т. у виконавчому провадженні № 72504523 від 11.08.2023 про зупинення виконавчих дій.

7. В решті скаргу Державного агентства резерву України залишити без задоволення.

8. Стягнути з Відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби України Міністерства юстиції України на користь Державного агентства резерву України 2684 грн витрат по сплаті судового збору.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена безпосередньо до Верховного Суду у строки, встановлені ст. 288 Господарського процесуального кодексу України.

Повний текст постанови складено та підписаний 22.12.2023.

Головуючий суддя С.В. Сотніков

Судді О.С. Копитова

О.М. Остапенко