ПІВНІЧНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"11" грудня 2023 р. Справа№ 911/294/23

Північний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Пономаренка Є.Ю.

суддів: Барсук М.А.

Кропивної Л.В.

при секретарі судового засідання Гуменюк І.О.,

за участю представників:

від позивача - Гуревич М.Г.,

від відповідача - Стецько М.В., Квасков О.Д.,

розглянувши апеляційну скаргу ОСОБА_1 на ухвалу Господарського суду Київської області від 12.09.2023 про призначення експертизи та зупинення провадження у справі №911/294/23 (суддя Черногуз А.Ф., повний текст складено - 15.09.2023) за позовом ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю Науково-виробничої фірми "Водполімер" про стягнення ринкової вартості частини майна з урахуванням індексу інфляції та 3% річних.

встановив наступне.

Ухвалою Господарського суду Київської області від 12.09.2023 у справі №911/294/23 клопотання позивача від 11.09.2023 про призначення експертизи у справі задоволено частково; призначено судову економічну експертизу у справі №911/294/23, на вирішення якої поставлено питання:

яка дійсна (ринкова) вартість сукупності всіх часток учасників Товариства з обмеженою відповідальністю Науково-виробничої фірми "Водполімер" (ідентифікаційний код юридичної особи 24222805), виходячи з його активів у матеріальній та нематеріальній формі за вирахуванням зобов`язань (вартість чистих активів), що були зареєстровані (обліковувались) за товариством станом на 28.12.2017?

яка вартість частки учасника Товариства з обмеженою відповідальністю Науково-виробничої фірми "Водполімер" (ідентифікаційний код юридичної особи 24222805) ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 ) у статутному капіталі, що визначена виходячи з ринкової вартості сукупності всіх часток учасників Товариства з обмеженою відповідальністю Науково-виробничої фірми "Водполімер" (ідентифікаційний код юридичної особи 24222805) виходячи з його активів у матеріальній та нематеріальній формі за вирахуванням зобов`язань (вартість чистих активів), що були зареєстровані (обліковувались) за товариством станом на 28.12.2017, пропорційно до розміру частки такого учасника станом на 28.12.2017?

Розглядаючи клопотання позивача про призначення експертизи, суд першої інстанції дійшов висновків, що для вирішення питань, які зазначені у вказаному клопотанні, необхідні спеціальні знання у сфері іншій, ніж право та жодною стороною не наданий висновок експерта з цих самих питань, у зв`язку з цим, судом було призначено у справі експертизу.

При цьому, розглянувши запропоновані позивачем питання експерту, судом було їх частково змінено з метою приведення останніх у відповідність з положеннями ст. 54 ЗУ "Про господарські товариства", чинного на момент виключення учасника, чинної редакції ст. 24 ЗУ "Про товариства з обмеженою та додатковою відповідальністю" та чинної судової практики Верховного Суду.

Не погодившись з прийнятою ухвалою, позивач звернувся до Північного апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати вказану ухвалу суду та направити справу для продовження розгляду до суду першої інстанції.

Доводи апеляційної скарги позивача зводяться до непогодження скаржника із наведеним місцевим господарським судом формулюванням питань, що були поставлені на вирішення судової експертизи.

Так, за доводами апелянта, суд першої інстанції обмежив об`єкти дослідження експерта лише тими активами, що були зареєстровані (обліковувались) за товариством, виключивши з переліку об`єктів експертного дослідження активи, які не були зареєстровані (не обліковувались) за товариством, але фактично перебували у його володінні.

В судовому засіданні представник апелянта - позивача у справі підтримав вимоги апеляційної скарги та просив їх задовольнити в повному обсязі.

Представники відповідача в судовому засіданні проти апеляційної скарги заперечили.

Згідно з ч. 1 ст. 270 Господарського процесуального кодексу України у суді апеляційної інстанції справи переглядаються за правилами розгляду справ у порядку спрощеного позовного провадження з урахуванням особливостей, передбачених у Главі 1 Розділу ІV.

Відповідно до ч. 1 ст. 271 Господарського процесуального кодексу України апеляційні скарги на ухвали суду першої інстанції розглядаються в порядку, передбаченому для розгляду апеляційних скарг на рішення суду першої інстанції з урахуванням особливостей, визначених цією статтею.

Частинами 1 та 2 ст. 269 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Колегія суддів, беручи до уваги межі перегляду справи у апеляційній інстанції, обговоривши доводи апеляційної скарги, проаналізувавши на підставі фактичних обставин справи застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права при прийнятті оскаржуваної ухвали, дійшла до висновку про те, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, а оскаржувана ухвала місцевого господарського суду не підлягає зміні або скасуванню з наступних підстав.

Відповідно до ст. 73 ГПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються, зокрема, висновками експертів.

Згідно зі ст. 98 ГПК України висновок експерта - це докладний опис проведених експертом досліджень, зроблені у результаті них висновки та обґрунтовані відповіді на питання, поставлені експертові, складений у порядку, визначеному законодавством. Предметом висновку експерта може бути дослідження обставин, які входять до предмета доказування та встановлення яких потребує наявних у експерта спеціальних знань. Предметом висновку експерта не можуть бути питання права. Висновок експерта може бути наданий на замовлення учасника справи або на підставі ухвали суду про призначення експертизи.

Статтею 1 Закону України "Про судову експертизу" визначено, що судова експертиза - це дослідження на основі спеціальних знань у галузі науки, техніки, мистецтва, ремесла тощо об`єктів, явищ і процесів з метою надання висновку з питань, що є або будуть предметом судового розгляду.

Відповідно до ст. 99 ГПК України суд за клопотанням учасника справи або з власної ініціативи призначає експертизу у справі за сукупності таких умов: 1) для з`ясування обставин, що мають значення для справи, необхідні спеціальні знання у сфері іншій, ніж право, без яких встановити відповідні обставини неможливо; 2) жодною стороною не наданий висновок експерта з цих самих питань або висновки експертів, надані сторонами, викликають обґрунтовані сумніви щодо їх правильності, або за клопотанням учасника справи, мотивованим неможливістю надати експертний висновок у строки, встановлені для подання доказів, з причин, визнаних судом поважними, зокрема через неможливість отримання необхідних для проведення експертизи матеріалів.

При призначенні експертизи судом експерт або експертна установа обирається сторонами за взаємною згодою, а якщо такої згоди не досягнуто у встановлений судом строк, експерта чи експертну установу визначає суд. З урахуванням обставин справи суд має право визначити експерта чи експертну установу самостійно. У разі необхідності може бути призначено декілька експертів для підготовки одного висновку (комісійна або комплексна експертиза).

Питання, з яких має бути проведена експертиза, що призначається судом, визначаються судом.

Учасники справи мають право запропонувати суду питання, роз`яснення яких, на їхню думку, потребує висновку експерта. У разі відхилення або зміни питань, запропонованих учасниками справи, суд зобов`язаний мотивувати таке відхилення або зміну.

Питання, які ставляться експерту, і його висновок з них не можуть виходити за межі спеціальних знань експерта.

Згідно з ч. 1 ст. 100 ГПК України про призначення експертизи суд постановляє ухвалу, в якій зазначає підстави проведення експертизи, питання, з яких експерт має надати суду висновок, особу (осіб), якій доручено проведення експертизи, перелік матеріалів, що надаються для дослідження, та інші дані, які мають значення для проведення експертизи.

Таким чином, необхідність судової експертизи в господарському судочинстві зумовлена тим, що в процесі здійснення правосуддя суд стикається з необхідністю встановлення таких фактів (обставин), дані яких потребують спеціальних знань.

Спеціальні знання - це професійні знання, отримані в результаті навчання, а також навички, отримані обізнаною особою в процесі практичної діяльності в різноманітних галузях науки, техніки та інших суспільно корисних галузях людської діяльності, які використовуються разом з науково-технічними засобами під час проведення експертизи. Змістом спеціальних знань є теоретично обґрунтовані і перевірені практикою положення і правила, які можуть відноситися до будь-якої галузі науки, техніки, мистецтва тощо.

Необхідність судової експертизи в господарському судочинстві зумовлена тим, що в процесі здійснення правосуддя суд стикається з необхідністю встановлення таких фактів (обставин), дані про які потребують спеціальних досліджень. Експертиза - це науковий, дослідницький шлях до висновків, які формулюються у висновку експерта, про фактичні обставини справи.

Таких висновків дійшов Верховний Суд у постанові від 09.10.2018 у справі №908/2261/17.

Визначення, чи потребує вирішення спірного питання застосування спеціальних знань експерта, чи ні, віднесено до компетенції суду. У разі, коли суд потребує висновків фахівця з питань, що відносяться до предмета доказування, тобто, у разі, коли висновок експерта не можуть замінити інші засоби доказування, він вправі призначити експертизу.

У рішенні Європейського суду з прав людини у справі "Дульський проти України" (Заява № 61679/00) від 01.06.2006 зазначено, що експертиза, призначена судом, є одним із засобів встановлення або оцінки фактичних обставин справи і тому складає невід`ємну частину судової процедури. Більше того, суд вирішує питання щодо отримання додаткових доказів та встановлює строк для їх отримання.

Право на справедливий розгляд судом, гарантоване пунктом 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, повинно тлумачитися в контексті Преамбули Конвенції, яка, серед іншого, проголошує верховенство права як частину спільного спадку Договірних Держав. Одним із основоположних аспектів верховенства права є принцип юридичної визначеності, який, зокрема вимагає, щоб, коли суди остаточно вирішили питання, їхнє рішення не ставилось під сумнів.

Предметом позову у даній справі є вимоги позивача про стягнення з відповідача ринкової вартості частини майна з урахуванням індексу інфляції та 3% річних, у зв`язку з виходом з товариства.

Позивач звернувся до суду першої інстанції із клопотанням про призначення експертизи, на вирішення якої просив поставити наступні питання:

яка дійсна (ринкова) вартість всього майна ТОВ НВФ "Водполімер" (), в тому числі нерухомого майна, рухомого майна (в тому числі виробничого обладнання, транспортних засобів, спеціальної техніки та устаткування тощо), об`єктів незавершеного будівництва, майнових прав, в тому числі корпоративних прав, прав вимоги за грошовими зобов`язаннями, прав за інвестиційними зобов`язаннями, дебіторської заборгованості тощо станом на 28.12.2017?

яка дійсна (ринкова) вартість частини майна Товариства з обмеженою відповідальністю Науково-виробничої фірми "Водполімер" (ідентифікаційний код юридичної особи 24222805), з урахуванням його зобов`язань, пропорційно до частки ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 ) у статутному капіталі Товариства з обмеженою відповідальністю Науково-виробничої фірми "Водполімер" (17 %) станом на 28.12.2017?

Розглядаючи клопотання позивача про призначення експертизи, суд першої інстанції дійшов висновків, що для вирішення питань, які зазначені у вказаному клопотанні, необхідні спеціальні знання у сфері іншій, ніж право та жодною стороною не наданий висновок експерта з цих самих питань, у зв`язку з цим, судом було призначено у справі експертизу.

При цьому, розглянувши запропоновані позивачем питання експерту, судом було їх частково змінено з метою приведення останніх у відповідність з положеннями ст. 54 ЗУ "Про господарські товариства", чинного на момент виключення учасника, чинної редакції ст. 24 ЗУ "Про товариства з обмеженою та додатковою відповідальністю" та чинної судової практики Верховного Суду.

Доводи апеляційної скарги позивача зводяться до непогодження скаржника із наведеним місцевим господарським судом формулюванням питань, що були поставлені на вирішення судової експертизи.

Так, за доводами апелянта, суд першої інстанції обмежив об`єкти дослідження експерта лише тими активами, що були зареєстровані (обліковувались) за товариством, виключивши з переліку об`єктів експертного дослідження активи, які не були зареєстровані (не обліковувались) за товариством, але фактично перебували у його володінні.

Стосовно необхідності призначення у даній справі судової експертизи, а також заперечень скаржника проти наведеного місцевим господарським судом формулювання питань, що були поставлені на вирішення судової експертизи, слід зазначити наступне.

Частиною першою статті 167 Господарського кодексу України визначено, що корпоративні права - це права особи, частка якої визначається у статутному фонді (майні) господарської організації, що включають правомочності на участь цієї особи в управлінні господарською організацією, отримання певної частки прибутку (дивідендів) даної організації та активів у разі ліквідації останньої відповідно до закону, а також інші правомочності, передбачені законом та статутними документами.

Статтями 116 Цивільного кодексу України та 10 Закону України "Про господарські товариства" передбачено, що учасники товариства мають право, зокрема, вийти в установленому порядку з товариства.

Частинами першою та другою статті 148 Цивільного кодексу України (в редакції чинній на дату виходу) встановлено, що учасник товариства з обмеженою відповідальністю має право вийти з товариства, повідомивши товариство про свій вихід не пізніше ніж за три місяці до виходу, якщо інший строк не встановлений статутом. Учасник, який виходить із товариства з обмеженою відповідальністю, має право одержати вартість частини майна, пропорційну його частці у статутному капіталі товариства. За домовленістю між учасником та товариством виплата вартості частини майна товариства може бути замінена переданням майна в натурі. Якщо вклад до статутного капіталу був здійснений шляхом передання права користування майном, відповідне майно повертається учасникові без виплати винагороди. Порядок і спосіб визначення вартості частини майна, що пропорційна частці учасника у статутному капіталі, а також порядок і строки її виплати встановлюються статутом і законом.

Відповідно до статті 54 Закону України "Про господарські товариства" (в редакції чинній на дату виходу) при виході учасника з товариства з обмеженою відповідальністю йому виплачується вартість частини майна товариства, пропорційна його частці у статутному капіталі. Виплата провадиться після затвердження звіту за рік, в якому він вийшов з товариства, і в строк до 12 місяців з дня виходу. На вимогу учасника та за згодою товариства вклад може бути повернуто повністю або частково в натуральній формі. Учаснику, який вибув, виплачується належна йому частка прибутку, одержаного товариством в даному році до моменту його виходу. Майно, передане учасником товариству тільки в користування, повертається в натуральній формі без винагороди.

Відповідно до частини першої статті 190 Цивільного кодексу України майном як особливим об`єктом вважаються окрема річ, сукупність речей, а також майнові права та обов`язки.

За змістом частини першої статті 66 та статті 139 Господарського кодексу України майно підприємства становлять речі та інші цінності (включаючи нематеріальні активи), які мають вартісне визначення, виробляються чи використовуються у діяльності суб`єктів господарювання та відображаються в їх балансі або враховуються в інших передбачених законом формах обліку майна підприємства.

Отже, вартість частини майна товариства, що підлягає виплаті, повинна відповідати вартості активів товариства за вирахуванням вартості його зобов`язань (тобто вартості чистих активів), пропорційній до частки учасника в статутному капіталі товариства.

За наявності спору між учасником товариства та самою юридичною особою щодо визначення вартості майна останньої, учасник товариства має право вимагати проведення з ним розрахунків на підставі дійсної (ринкової) вартості майна товариства, а не на підставі вартості, за якою майно обліковується у товаристві. Взяття майна на облік за певною вартістю є односторонньою вольовою дією товариства, яка не може бути беззаперечним доказом дійсної вартості майна. Сторони можуть доводити дійсну вартість майна будь-якими належними доказами (стаття 76 Господарський процесуальний кодекс України). До таких доказів належать, у тому числі, висновки експертів.

Аналогічна правова позиція викладена Великою Палатою Верховного Суду в постанові від 24.04.2018 у справі №925/1165/14 та постановах Верховного Суду від 09.09.2021 у справі №920/831/20, від 24.11.2021 у справі № 911/2882/19, від 01.08.2022 у справі № 903/522/21.

До предмета доказування в цій справі входить визначення вартості частини майна товариства, що підлягає виплаті позивачу. При цьому, як було зазначено вище, сторони можуть доводити дійсну вартість майна будь-якими належними доказами (стаття 76 Господарський процесуальний кодекс України). До таких доказів належать, у тому числі, висновки експертів.

Зі змісту ст.ст. 2, 236 ГПК України вбачається, що з метою забезпечення справедливого, неупередженого та своєчасного вирішення судом спорів, пов`язаних із здійсненням господарської діяльності та ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав і законних інтересів фізичних та юридичних осіб, держави на суд покладено обов`язок повно і всебічно з`ясувати і дослідити обставини справи в їх сукупності, що мають значення для її вирішення по суті.

Отже, розглядаючи справу, суд повинен вжити заходів до всебічного й повного встановлення обставин спору, що не суперечить принципу змагальності, оскільки останній відображається в змісті процесуальних прав та обов`язків осіб, що беруть участь у справі та реалізується в сукупності з принципами рівності, диспозитивності та безпосередності.

З урахуванням змісту позовних вимог, зважаючи на наявність спору між учасником товариства та самою юридичною особою щодо визначення вартості майна останньої, колегія суддів вважає обґрунтованим висновок суду першої інстанції щодо необхідності призначення у даній справі судової експертизи.

Непогодження скаржника із наведеним місцевим господарським судом формулюванням питань, що були поставлені на вирішення судової експертизи, не можуть бути підставою для скасування оскаржуваної ухвали та передачі справи на розгляд до суду першої інстанції, з огляду на наступне.

Як вже було вказано вище, для з`ясування обставин, що мають значення для справи, має місце необхідність залучення спеціальних знань у сфері іншій, ніж право, тобто призначення судової експертизи є необхідним.

Питання, з яких має бути проведена експертиза, що призначається судом, визначаються судом (ч. 4 статті 99 Господарського процесуального кодексу України).

Отже, визначення питань, які ставляться на вирішення експерта належить до дискреційних повноважень суду.

Також, слід врахувати, що згідно з частиною 2 статті 99 Господарського процесуального кодексу України у разі необхідності суд може призначити декілька експертиз, додаткову чи повторну експертизу.

Крім того, статтею 104 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що висновок експерта для суду не має заздалегідь встановленої сили і оцінюється судом разом із іншими доказами за правилами, встановленими статтею 86 цього Кодексу.

Скаржник, посилаючись на виключення судом першої інстанції з переліку об`єктів експертного дослідження активи, які не були зареєстровані (не обліковувались) за товариством, але фактично перебували у його володінні, не надав доказів того, що такі активи не будуть оцінені експертом.

Стосовно непогодження апелянта із посиланням місцевого господарського суду в оскаржуваній ухвалі одночасно на положення ст. 54 ЗУ "Про господарські товариства", чинного на момент виключення учасника та чинну редакцію ст. 24 ЗУ "Про товариства з обмеженою та додатковою відповідальністю" слід зазначити, що питання застосування норм права здійснюється при вирішенні спору по суті.

Отже, враховуючи все викладене у сукупності, колегія суддів дійшла висновку про відсутність підстав для задоволення вимог апеляційної скарги.

Згідно з п. 2 ч. 1 ст. 228 ГПК України суд може за заявою учасника справи, а також з власної ініціативи зупинити провадження у справі у випадку призначення судом експертизи.

Відповідно до п. 6 ч. 1 ст. 229 ГПК України провадження у справі зупиняється у випадках, встановлених п. 2 ч. 1 ст. 228 цього Кодексу - на час проведення експертизи.

У зв`язку з призначенням у даній справі судової експертизи матеріали справи підлягають направленню до експертної установи, а відсутність матеріалів справи у суді унеможливлює подальший розгляд справи, тому суд першої інстанції правомірно зупинив провадження у справі на час проведення експертизи.

Зупинення провадження у справі обумовлене наявністю обставин, які є підставою для такого зупинення в силу вимог процесуального закону, та які мають істотне значення для правильного вирішення спору, тому зупинення провадження у цій справі на час проведення експертизи є обґрунтованим та таким, що відповідає вимогам закону, у зв`язку з чим не може вважатись затягуванням розгляду справи та не свідчить про порушення судом частини першої статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

Таким чином, оскаржувана ухвала місцевого господарського суду є законною, обґрунтованою, та підстав для її зміни чи скасування апеляційний господарський суд не вбачає.

За таких обставин, підстави для задоволення апеляційної скарги відсутні.

Оскільки, у задоволенні апеляційної скарги відмовлено, відповідно до ст. 129 Господарського процесуального кодексу України, витрати по сплаті судового збору за подання апеляційної скарги покладаються на її заявника - позивача (апелянта).

Керуючись ст.ст. 240, 269, 275, 281 - 284 Господарського процесуального кодексу України, Північний апеляційний господарський суд, -

ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення, а ухвалу Господарського суду Київської області від 12.09.2023 про призначення експертизи та зупинення провадження у справі №911/294/23 - без змін.

2. Судові витрати зі сплати судового збору за подачу апеляційної скарги покласти на її заявника - позивача у справі.

3. Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та не підлягає оскарженню.

Повний текст постанови складено: 20.12.2023 року.

Головуючий суддя Є.Ю. Пономаренко

Судді М.А. Барсук

Л.В. Кропивна