УХВАЛА

ПРО ЗАЛИШЕННЯ ПОЗОВУ БЕЗ РОЗГЛЯДУ

15.12.2023Справа № 910/11175/23

Господарський суд міста Києва у складі головуючого судді Чинчин О.В., розглянувши у порядку спрощеного позовного провадження справу

за позовом Акціонерного товариства Комерційний Банк «Приватбанк» (01001, м.Київ, ВУЛИЦЯ ГРУШЕВСЬКОГО, будинок 1Д)
до про1. Товариства з обмеженою відповідальністю «КИЇВСЬКИЙ МІСЬКИЙ ЦЕНТР ЛІКУВАННЯ ЗАЛЕЖНОСТІ» (04210, місто Київ, ПРОСПЕКТ ГЕРОЇВ СТАЛІНГРАДА, будинок 25, квартира 17, Ідентифікаційний код юридичної особи 41623926); 2. ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 ) стягнення заборгованості у розмірі 84 479 грн. 30 коп.
Представники: без повідомлення представників сторін

ВСТАНОВИВ:

Акціонерне товариство Комерційний Банк «Приватбанк» (надалі також - «Позивач») звернулось до Господарського суду міста Києва з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю «КИЇВСЬКИЙ МІСЬКИЙ ЦЕНТР ЛІКУВАННЯ ЗАЛЕЖНОСТІ» (надалі також - «Відповідач - 1») та ОСОБА_1 (надалі також - «Відповідач - 2») про стягнення заборгованості у розмірі 84 479 грн. 30 коп.

Позовні вимоги обґрунтовані неналежним виконанням Відповідачем - 1 його зобов`язань за Кредитним договором б/н від 07.12.2021 року та наявністю підстав для солідарного стягнення з Відповідачів заборгованості, як солідарних боржників.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 17.07.2023 року позовну заяву Акціонерного товариства Комерційний Банк «Приватбанк» до Товариства з обмеженою відповідальністю «КИЇВСЬКИЙ МІСЬКИЙ ЦЕНТР ЛІКУВАННЯ ЗАЛЕЖНОСТІ», ОСОБА_1 про стягнення заборгованості у розмірі 84 479 грн. 30 коп. залишено без руху.

28.07.2023 року через загальний відділ діловодства суду (канцелярію) від Акціонерного товариства Комерційний банк «Приватбанк» надійшла заява про усунення недоліків позовної заяви.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 14.08.2023 року відкрито провадження у справі № 910/11175/23, постановлено здійснювати розгляд справи в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін (без проведення судового засідання).

23.08.2023 року через загальний відділ діловодства суду (канцелярію) від Відповідача - 1 надійшло клопотання про долучення доказів.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 29.09.2023 року витребувано від Акціонерного товариства Комерційний Банк «Приватбанк»: обґрунтований розрахунок заборгованості Товариства з обмеженою відповідальністю «КИЇВСЬКИЙ МІСЬКИЙ ЦЕНТР ЛІКУВАННЯ ЗАЛЕЖНОСТІ» за Кредитним договором б/н від 07.12.2021 року за кредитом та за відсотками у вигляді щомісячної комісії; належним чином завірені копії первинних доказів (платіжні інструкції, виписки по рахунку) на підтвердження сплати Товариством з обмеженою відповідальністю «КИЇВСЬКИЙ МІСЬКИЙ ЦЕНТР ЛІКУВАННЯ ЗАЛЕЖНОСТІ» на користь Акціонерного товариства Комерційний Банк «Приватбанк» заборгованості за відсотками у вигляді щомісячної комісії за Кредитним договором б/н від 07.12.2021 року.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 30.10.2023 року витребувано (повторно) від Акціонерного товариства Комерційний Банк «Приватбанк»: обґрунтований розрахунок заборгованості Товариства з обмеженою відповідальністю «КИЇВСЬКИЙ МІСЬКИЙ ЦЕНТР ЛІКУВАННЯ ЗАЛЕЖНОСТІ» за Кредитним договором б/н від 07.12.2021 року за кредитом та за відсотками у вигляді щомісячної комісії; належним чином завірені копії первинних доказів (платіжні інструкції, виписки по рахунку) на підтвердження сплати Товариством з обмеженою відповідальністю «КИЇВСЬКИЙ МІСЬКИЙ ЦЕНТР ЛІКУВАННЯ ЗАЛЕЖНОСТІ» на користь Акціонерного товариства Комерційний Банк «Приватбанк» заборгованості за відсотками у вигляді щомісячної комісії за Кредитним договором б/н від 07.12.2021 року.

Суд, дослідивши матеріали справи, приходить до висновку про залишення позовної заяви Акціонерного товариства Комерційний Банк «Приватбанк» без розгляду, з наступних підстав.

Згідно зі статтею 2 Закону України "Про судоустрій і статус суддів" суд здійснює правосуддя на засадах верховенства права, забезпечує кожному право на справедливий суд та повагу до інших прав і свобод, гарантованих Конституцією і законами України, а також міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України.

Частиною першою статті 8 Закону України "Про судоустрій і статус суддів" передбачено, що ніхто не може бути позбавлений права на розгляд його справи в суді, до юрисдикції якого вона віднесена процесуальним законом.

Порядок звернення до господарського суду, а також здійснення судового провадження у господарській справі регламентовано відповідними нормами процесуального права, а саме приписами ГПК України.

Згідно з частиною першою статті 181 ГПК України для виконання завдань підготовчого провадження в кожній судовій справі, яка розглядається за правилами загального позовного провадження, проводиться підготовче засідання з повідомленням учасників справи.

Відповідно до положень статті 177 ГПК України завданнями підготовчого провадження є, зокрема, визначення обставин справи, які підлягають встановленню, та зібрання відповідних доказів.

Статтями 13, 74 ГПК України визначено, що учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених цим Кодексом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом.

Статтею 74 ГПК України також передбачено, що докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов`язків щодо доказів.

Згідно зі статтею 80 ГПК України учасники справи подають докази у справі безпосередньо до суду. Якщо доказ не може бути поданий у встановлений законом строк з об`єктивних причин, учасник справи повинен про це письмово повідомити суд та зазначити: доказ, який не може бути подано; причини, з яких доказ не може бути подано у зазначений строк; докази, які підтверджують, що особа здійснила всі залежні від неї дії, спрямовані на отримання вказаного доказу.

За змістом частин першої, четвертої статті 81 ГПК України учасник справи у разі неможливості самостійно надати докази вправі подати клопотання про витребування доказів судом. У разі задоволення клопотання суд своєю ухвалою витребовує відповідні докази.

Відповідно до пункту 4 частини 1 статті 226 Господарського процесуального кодексу України суд залишає позов без розгляду, якщо позивач без поважних причин не подав витребувані судом докази, необхідні для вирішення спору, або позивач (його представник) не з`явився у підготовче засідання чи у судове засідання або не повідомив про причини неявки, крім випадку, якщо від нього надійшла заява про розгляд справи за його відсутності і його нез`явлення не перешкоджає вирішенню спору.

З наведеної процесуальної норми слідує, що залишення позову без розгляду - це форма закінчення розгляду господарським судом справи без прийняття рішення суду у зв`язку з виявленням обставин, які перешкоджають розглядові справи, але можуть бути усунуті в майбутньому.

При вирішенні питання щодо залишення позову без розгляду господарським судам слід мати на увазі, що наведене можливо лише за наявності таких умов:

- додаткові документи вважаються витребуваними, тільки якщо про це зазначено у відповідному процесуальному документі або, в разі оголошення перерви в судовому засіданні, - в протоколі такого засідання;

- витребувані документи чи явка представника позивача дійсно необхідні для вирішення спору, тобто за їх відсутності суд позбавлений можливості вирішити спір по суті;

- позивач не подав документи, витребувані судом при підготовці справи до розгляду, чи не направив свого представника в засідання господарського суду без поважних причин.

Отже, перш ніж залишити позов без розгляду господарський суд зобов`язаний з`ясувати причини невиконання його вимог позивачем і об`єктивно оцінити їх поважність. При цьому поважними, з урахуванням конкретних обставин справи, вважаються причини, які за об`єктивних, тобто не залежних від позивача, обставин унеможливлювали або істотно утруднювали вчинення ним відповідних процесуальних дій; при цьому береться до уваги й те, чи вживав позивач заходів до усунення цих обставин або послаблення їх негативного впливу на виконання позивачем процесуальних обов`язків, покладених на нього судом. Відповідні докази подаються позивачем і оцінюються господарським судом за загальними правилами Господарського процесуального кодексу України.

У розумінні наведених положень процесуального закону залишення позову без розгляду на підставі пункту 4 частини 1 статті 226 ГПК України можливе за умови, якщо суд позбавлений можливості вирішити спір по суті з вини позивача, який не подав без поважних причин витребувані згідно з ухвалами суду докази, необхідні для вирішення спору, або його представник не з`явився на виклик у засідання господарського суду чи не повідомив про причини неявки і його нез`явлення перешкоджає вирішенню спору. Тобто, коли йдеться про ігнорування позивачем своїх процесуальних обов`язків і вимог суду, що унеможливлює розгляд господарським судом і вирішення спору по суті заявлених позовних вимог. При цьому, господарський суд має з`ясувати також і те, яким чином неявка представника позивача та не подання ним витребуваних судом документів перешкоджає вирішенню спору та у чому полягають перешкоди для розгляду та вирішення спору по суті заявлених позовних вимог за відсутності представника позивача та витребуваних документів.

Тобто, умовами застосування зазначеної норми є те, що витребувані матеріали чи явка представника позивача дійсно необхідні для розгляду спору по суті позовних вимог і спір без них вирішити неможливо.

Таким чином, визначальною умовою залишення позову без розгляду є саме можливість або неможливість вирішення спору по суті при невчиненні позивачем певних дій, покладених на нього судом.

Зазначена правова позиція викладена також в постанові Верховного Суду від 10.04.2019 року у справі №909/1425/13.

Надаючи висновок щодо правильного застосування пункту 4 частини першої статті 226 ГПК України, Верховний Суд (постанови від 18.03.2021 у справі №911/802/20, від 12.09.2019 у справі №910/498/18, від 23.06.2021 у справі №917/531/19) зазначав, що залишення позову без розгляду на підставі пункту 4 частини першої статті 226 ГПК України можливе за умови, якщо суд позбавлений можливості вирішити спір по суті з вини позивача, який не подав без поважних причин витребувані згідно з ухвалами суду докази, необхідні для вирішення спору, або його представник не з`явився на виклик у засідання господарського суду чи не повідомив про причини неявки і його нез`явлення перешкоджає вирішенню спору.

Суд звертає увагу на те, що у зазначеному випадку йдеться про ігнорування позивачем своїх процесуальних обов`язків і вимог суду, що унеможливлює розгляд господарським судом і вирішення спору по суті заявлених позовних вимог.

Суд вважає за необхідне зазначити, що наведені вище положення процесуального закону пов`язують можливість залишення судом позову без розгляду навіть не з ухиленням позивача від виконання будь-якої ухвали суду про витребування доказів, а лише з неподанням позивачем витребуваних судом доказів, необхідних для вирішення спору, тобто таких, що мають істотне значення і унеможливлюють розгляд справи за наявними в ній доказами.

Тобто, господарський суд має з`ясувати також і те, яким чином не подання позивачем витребуваних судом документів перешкоджає вирішенню спору та у чому полягають перешкоди для розгляду та вирішення спору по суті заявлених позовних вимог за відсутності витребуваних документів.

При зверненні до суду з вказаним позовом, Позивач просив суд стягнути солідарно з Товариства з обмеженою відповідальністю «КИЇВСЬКИЙ МІСЬКИЙ ЦЕНТР ЛІКУВАННЯ ЗАЛЕЖНОСТІ» та ОСОБА_1 заборгованість по кредиту у розмірі 65 894 грн. 50 коп., заборгованість за відсотками у вигляді щомісячної комісії у розмірі 18 584 грн. 80 коп.

Для з`ясування наведених питань, а відтак і правильного вирішення спору суду в межах наданих йому повноважень процесуальним законом слід дослідити умови укладеного між сторонами договору, якими опосередковувалися спірні правовідносини, зміст доказів наданих сторонами, доказів на підтвердження своїх аргументів щодо позову, і на підставі цього встановити наявність (відсутність) підстав для стягнення солідарно з відповідачів заборгованості за договором.

Як вбачається з матеріалів справи, 24.02.2023 року Акціонерним товариством Комерційний Банк «Приватбанк» було прийнято рішення про дострокову реструктуризацію, яким починаючи з 24.02.2023 року сума заборгованості Позичальника за неповернутими кредитними коштами по Кредитному договору становить 65894.50 грн., при цьому подальше надання Банком Позичальнику кредитних коштів за Кредитним договором не здійснюється. Тип кредиту за Кредитним договором переводиться в режим невідновлюваної кредитної лінії, при цьому заборгованість за Кредитом та нарахованими процентами за користування кредитними коштами підлягає поверненню Позичальником в порядку та на умовах передбачених Кредитним договором з урахуванням його змін визначених в цій пропозиції про зміну істотних умов кредитування за Кредитним договором. (а.с.19-21)

Заборгованість Позичальника за Кредитом, а також сукупна сума заборгованості із сплати процентів та комісії за користування Кредитом, що нараховані по 23.02.2023 року (включно) та які не були сплачені, підлягає поверненню згідно з наступним графіком. (п.4 пропозиції)

Судом встановлено, що у Відповідача - 1 перед Позивачем утворилась заборгованість по поверненню кредитних коштів за Кредитним договором №б/н від 07.12.2021 року в розмірі 65 894 грн. 50 коп., що підтверджується детальним розрахунком заборгованості станом на 30.06.2023 року, наданим Позивачем. (а.с.22-23)

За змістом п.3.2.2.3.2 Умов за користування послугою Клієнт сплачує щомісяця проценти за користування кредитом у вигляді щомісячної комісії в розмірі, що зазначені в п.1.4 заяви.

З огляду на матеріали справи, через порушення зобов`язань по поверненню кредиту, Відповідачу - 1 здійснено нарахування комісії в сумі 18 584 грн. 80 коп., а тому через прострочення виконання Відповідачем - 1 його зобов`язань з повернення грошових коштів.

У поданому клопотанні про долучення доказів до матеріалів справи Товариство з обмеженою відповідальністю «КИЇВСЬКИЙ МІСЬКИЙ ЦЕНТР ЛІКУВАННЯ ЗАЛЕЖНОСТІ» зазначало, що згідно з довідкою Акціонерного товариства Комерційний банк «Приватбанк» №230822SU18273000 від 22.08.2023 року про стан позичкової заборгованості за Угодою б/н від 07.12.2021 року поточна заборгованість становить 63 578 грн. 75 коп., прострочена заборгованість становить 0,00 грн.

Суд зазначає, що в матеріалах справи наявна виписка по рахунку Відповідача -1 , надана Позивачем, за період з 07.12.2021 року по 26.06.2023 року, в той же час, Відповідачем - 1 надана заключна виписка за період з 22.08.2022 року по 21.08.2023 року, що включає в себе період, який не охоплюється випискою, наданою Акціонерним товариством Комерційний банк «Приватбанк».

Визначення поняття доказів, вимоги щодо доказів, властивостей доказів та порядку їх оцінки урегульовано у главі 5 "Докази та доказування" ГПК України. Відповідно до статті 73 ГПК України доказами у справі є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків.

Згідно з частинами першою, третьою статті 74 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи.

Обов`язок із доказування слід розуміти як закріплену в процесуальному та матеріальному законодавстві міру належної поведінки особи, що бере участь у судовому процесі, із збирання та надання доказів для підтвердження свого суб`єктивного права, що має за мету усунення невизначеності, яка виникає в правовідносинах у разі неможливості достовірно з`ясувати обставини, які мають значення для справи.

Важливим елементом змагальності процесу є стандарти доказування - спеціальні правила, яким суд має керуватися при вирішення справи. Ці правила дозволяють оцінити, наскільки вдало сторони виконали вимоги щодо тягаря доказування і наскільки вони змогли переконати суд у своїй позиції, що робить оцінку доказів більш алгоритмізованою та обґрунтованою.

На сьогодні у праві існують такі основні стандарти доказування: "баланс імовірностей" (balance of probabilities) або "перевага доказів" (preponderance of the evidence); "наявність чітких та переконливих доказів" (clear and convincing evidence); "поза розумним сумнівом" (beyond reasonable doubt). 17.10.2019 набув чинності Закон України № 132-IX від 20.09.2019 "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо стимулювання інвестиційної діяльності в Україні", яким було, зокрема внесено зміни до України змінено назву статті 79 ГПК з "Достатність доказів" на нову - "Вірогідність доказів" та викладено її у новій редакції, фактично впровадивши в господарський процес стандарт доказування "вірогідності доказів".

У рішенні Європейського Суду з прав людини (далі - ЄСПЛ) у справі "Brualla Gomez de La Torre v. Spain" від 19.12.1997 наголошено про загальновизнаний принцип негайного впливу процесуальних змін на позови, що розглядаються. Стандарт доказування "вірогідності доказів", на відміну від "достатності доказів", підкреслює необхідність співставлення судом доказів, які надає позивач та відповідач. Тобто, з введенням в дію нового стандарту доказування необхідним є не надати достатньо доказів для підтвердження певної обставини, а надати їх саме ту кількість, яка зможе переважити доводи протилежної сторони судового процесу.

Відповідно до статті 79 ГПК України наявність обставини, на яку сторона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, вважається доведеною, якщо докази, надані на підтвердження такої обставини, є більш вірогідними, ніж докази, надані на її спростування. Питання про вірогідність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Тлумачення змісту цієї статті свідчить, що нею покладено на суд обов`язок оцінювати докази, обставини справи з огляду на їх вірогідність, яка дозволяє дійти висновку, що факти, які розглядаються скоріше були (мали місце), аніж не були. Принцип змагальності забезпечує повноту дослідження обставин справи. Цей принцип передбачає покладання тягаря доказування на сторони. Одночасно, цей принцип не передбачає обов`язку суду вважати доведеною та встановленою обставину, про яку сторона стверджує. Така обставина підлягає доказуванню таким чином, аби задовольнити, як правило, стандарт переваги більш вагомих доказів, тобто, коли висновок про існування стверджуваної обставини з урахуванням поданих доказів видається більш вірогідним, ніж протилежний (постанови Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 02.10.2018 у справі № 910/18036/17, від 23.10.2019 у справі № 917/1307/18, від 18.11.2019 у справі № 902/761/18, від 04.12.2019 у справі № 917/2101/17). Аналогічний стандарт доказування застосовано Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 18.03.2020 у справі № 129/1033/13-ц (провадження № 14-400цс19).

Такий підхід узгоджується з судовою практикою Європейського суду з прав людини (далі - ЄСПЛ), юрисдикція якого поширюється на всі питання тлумачення і застосування Конвенції (пункт 1 статті 32 Конвенції). Так, зокрема, у рішенні 23.08.2016 у справі "Дж. К. та Інші проти Швеції" ("J.K. AND OTHERS v. SWEDEN") ЄСПЛ наголошує, що "у країнах загального права у кримінальних справах діє стандарт доказування "поза розумним сумнівом ("beyond reasonable doubt"). Натомість, у цивільних справах закон не вимагає такого високого стандарту; скоріше цивільна справа повинна бути вирішена з урахуванням "балансу вірогідностей". Суд повинен вирішити, чи являється вірогідність того, що на підставі наданих доказів, а також правдивості тверджень заявника, вимога цього заявника заслуговує довіри". Схожий стандарт під час оцінки доказів застосовано у рішенні ЄСПЛ від 15.11.2007 у справі "Бендерський проти України" ("BENDERSKIY v. Ukraine"), в якому суд оцінюючи фактичні обставини справи звертаючись до балансу вірогідностей вирішуючи спір виходив з того, що факти встановлені у експертному висновку, є більш вірогідним за інші докази.

Статтею 86 ГПК України передбачено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також вірогідність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Суд акцентує, що обов`язком суду при розгляді справи є дотримання вимог щодо всебічності, повноти й об`єктивності з`ясування обставин справи та оцінки доказів. Всебічність та повнота розгляду передбачає з`ясування всіх юридично значущих обставин та наданих доказів з усіма притаманними їм властивостями, якостями та ознаками, їх зв`язками, відносинами і залежностями. Таке з`ясування запобігає однобічності та забезпечує, як наслідок, постановлення законного й обґрунтованого рішення. З`ясування відповідних обставин має здійснюватися із застосуванням критеріїв оцінки доказів передбачених статтею 86 ГПК України щодо відсутності у жодного доказу заздалегідь встановленої сили та оцінки кожного доказу окремо, а також вірогідності і взаємного зв`язку доказів у їх сукупності.

У пунктах 1 - 3 частини першої статті 237 ГПК України передбачено, що при ухваленні рішення суд вирішує, зокрема, питання чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; яку правову норму належить застосувати до цих правовідносин. Суд зауважує, що принцип "процесуальної рівності сторін" передбачає, що у випадку спору, який стосується приватних інтересів, кожна зі сторін повинна мати розумну можливість представити свою справу, включаючи докази, в умовах, які не ставлять цю сторону в істотно більш несприятливе становище стосовно протилежної сторони (рішення ЄСПЛ від 27.10.1993 у справі "DOMBO BEHEERB.V. v. THE NETHERLANDS").

Суд, з огляду на викладені норми чинного законодавства України, приймає до уваги подану Відповідачем - 1 заключну виписку за період з 22.08.2022 по 22.08.2022, сформовану на офіційному вебсайті Акціонерного товариства Комерційний Банк «Приватбанк», яка містить печатку Позивача, на підтвердження факту погашення заборгованості за Кредитним договором №б/н від 07.12.2021 року.

Як вбачається з заключної виписки за період з 22.08.2022 по 22.08.2022, поданої Товариством з обмеженою відповідальністю «КИЇВСЬКИЙ МІСЬКИЙ ЦЕНТР ЛІКУВАННЯ ЗАЛЕЖНОСТІ», за період з 30.06.2023 по 21.08.2023, що не був охоплений Позивачем при зверненні до суду з вказаним позовом, Відповідачем - 1 здійснено погашення заборгованості по комісії по вказаному кредитному договору на загальну суму в розмірі 30 011 грн. 45 коп. й нараховано комісії по кредитному договору б/н від 07.12.2021 року на загальну суму 14 000 грн. 00 коп. Крім того, здійснено погашення заборгованості за кредитним договором у загальному розмірі 6 589 грн. 45 коп.

В той же час, із вказаної заключної виписки за період з 22.08.2022 по 22.08.2022, поданої Товариством з обмеженою відповідальністю «КИЇВСЬКИЙ МІСЬКИЙ ЦЕНТР ЛІКУВАННЯ ЗАЛЕЖНОСТІ», Суд позбавлений можливості самостійно встановити чи відбувалось погашення заборгованості по комісії, нарахованої за Кредитним договором б/н від 07.12.2021 року, яка є предметом спору у даній справі, чи відбувалось погашення поточної комісії, нарахованої на новий період прострочення заборгованості Відповідача - 1, яка вже не є предметом спору у даній справі. З огляду на відсутність даних доказів, Суд також позбавлений можливості визначити наслідки погашення заборгованості перед Позивачем, а саме у вигляді закриття провадження у справі або відмови у задоволенні позову у разі, якщо таке погашення відбулось до моменту відкриття провадження у справі №910/11175/23.

Враховуючи вищевикладене, ухвалою Господарського суду міста Києва від 29.09.2023 року витребувано від Акціонерного товариства Комерційний Банк «Приватбанк»: обґрунтований розрахунок заборгованості Товариства з обмеженою відповідальністю «КИЇВСЬКИЙ МІСЬКИЙ ЦЕНТР ЛІКУВАННЯ ЗАЛЕЖНОСТІ» за Кредитним договором б/н від 07.12.2021 року за кредитом та за відсотками у вигляді щомісячної комісії; належним чином завірені копії первинних доказів (платіжні інструкції, виписки по рахунку) на підтвердження сплати Товариством з обмеженою відповідальністю «КИЇВСЬКИЙ МІСЬКИЙ ЦЕНТР ЛІКУВАННЯ ЗАЛЕЖНОСТІ» на користь Акціонерного товариства Комерційний Банк «Приватбанк» заборгованості за відсотками у вигляді щомісячної комісії за Кредитним договором б/н від 07.12.2021 року.

Частиною 5 статті 176 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що ухвала про відкриття провадження у справі надсилається учасникам справи, а також іншим особам, якщо від них витребовуються докази, в порядку, встановленому статтею 242 цього Кодексу, та з додержанням вимог частини четвертої статті 120 цього Кодексу.

Відповідно до ч. 6 ст. 242 Господарського процесуального кодексу України у випадку розгляду справи за матеріалами в паперовій формі судові рішення надсилаються в паперовій формі рекомендованим листом з повідомленням про вручення.

Відповідно до статті 242 Господарського процесуального кодексу України днем вручення судового рішення є:

1) день вручення судового рішення під розписку;

2) день отримання судом повідомлення про доставлення копії судового рішення до електронного кабінету особи;

3) день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про вручення судового рішення;

4) день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про відмову отримати копію судового рішення чи відмітки про відсутність особи за адресою місцезнаходження, місця проживання чи перебування особи, повідомленою цією особою суду;

5) день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про відмову отримати копію судового рішення чи відмітки про відсутність особи за адресою місцезнаходження, місця проживання чи перебування особи, яка зареєстрована у встановленому законом порядку, якщо ця особа не повідомила суду іншої адреси.

Якщо судове рішення надіслано до електронного кабінету пізніше 17 години, судове рішення вважається врученим у робочий день, наступний за днем його відправлення, незалежно від надходження до суду повідомлення про його доставлення.

Вказана ухвала суду була отримана уповноваженою особою Акціонерного товариства Комерційний Банк «Приватбанк» 09.10.2023 року, що підтверджується поверненням на адресу суду рекомендованого повідомлення про вручення поштового відправлення. Однак, вказана ухвала залишена без відповіді і виконання Позивачем, без повідомлення суду про неможливості подати такий доказ у встановлені строки із зазначенням причин протягом п`яти днів з дня вручення ухвали.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 30.10.2023 року витребувано (повторно) від Акціонерного товариства Комерційний Банк «Приватбанк»: обґрунтований розрахунок заборгованості Товариства з обмеженою відповідальністю «КИЇВСЬКИЙ МІСЬКИЙ ЦЕНТР ЛІКУВАННЯ ЗАЛЕЖНОСТІ» за Кредитним договором б/н від 07.12.2021 року за кредитом та за відсотками у вигляді щомісячної комісії; належним чином завірені копії первинних доказів (платіжні інструкції, виписки по рахунку) на підтвердження сплати Товариством з обмеженою відповідальністю «КИЇВСЬКИЙ МІСЬКИЙ ЦЕНТР ЛІКУВАННЯ ЗАЛЕЖНОСТІ» на користь Акціонерного товариства Комерційний Банк «Приватбанк» заборгованості за відсотками у вигляді щомісячної комісії за Кредитним договором б/н від 07.12.2021 року.

Вказана ухвала суду була отримана уповноваженою особою Акціонерного товариства Комерційний Банк «Приватбанк» 09.11.2023 року, що підтверджується поверненням на адресу суду рекомендованого повідомлення про вручення поштового відправлення. Однак, вказана ухвала залишена без відповіді і виконання Позивачем, без повідомлення суду про неможливості подати такий доказ у встановлені строки із зазначенням причин протягом п`яти днів з дня вручення ухвали.

Відповідно до ст.18 Господарського процесуального кодексу України судові рішення, що набрали законної сили, є обов`язковими до виконання всіма органами державної влади, органами місцевого самоврядування, їх посадовими та службовими особами, фізичними і юридичними особами та їх об`єднаннями на всій території України. Невиконання судового рішення є підставою для відповідальності, встановленої законом.

Крім того, відповідно до частини 1 статті 326 Господарського процесуального кодексу України судові рішення, що набрали законної сили, є обов`язковими на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, - і за її межами.

Відповідно до статті 129-1 Конституції України суд ухвалює рішення іменем України. Судове рішення є обов`язковим до виконання. Держава забезпечує виконання судового рішення у визначеному законом порядку. Контроль за виконанням судового рішення здійснює суд.

Враховуючи вищевикладене, у зв`язку з неподанням Позивачем витребуваних судом доказів, Господарський суд міста Києва позбавлений можливості розглянути і вирішити спір по суті на підставі наявних у справі доказів, оскільки дослідити дійсний розмір заборгованості Відповідача - 1 перед Позивачем за Кредитним договором /н від 07.12.2021 року у вигляді заборгованості за кредитом та заборгованості за відсотками у вигляді щомісячної комісії не вбачається за можливе, а також прийняти законне й обґрунтоване рішення у справі з огляду на правові наслідки здійснення оплати заборгованості Відповідачем - 1 до або після відкриття провадження у справі №910/11175/23. При цьому, Суд звертає увагу, що Позивачем взагалі не зазначено про причини невиконання вимог ухвал суду, що свідчить про ігнорування позивачем своїх процесуальних обов`язків і вимог суду, що унеможливлює розгляд господарським судом і вирішення спору по суті заявлених позовних вимог.

Суд зазначає, що судовий процес, в першу чергу, спрямований на вирішення спору, шляхом винесення відповідного судового рішення, і у випадку обґрунтованої неможливості розгляду справи за недостатністю доказів, які були витребувані та є необхідними, суд може залишити позов без розгляду.

Враховуючи вищевикладене, Суд приходить до висновку, що позов Акціонерного товариства Комерційний Банк «Приватбанк» до Товариства з обмеженою відповідальністю «КИЇВСЬКИЙ МІСЬКИЙ ЦЕНТР ЛІКУВАННЯ ЗАЛЕЖНОСТІ» та ОСОБА_1 про стягнення заборгованості у розмірі 84 479 грн. 30 коп. підлягає залишенню без розгляду.

При цьому, Суд звертає увагу на те, що особа, позов якої залишено без розгляду, після усунення обставин, що були підставою для залишення позову без розгляду, має право звернутися до суду повторно.

Крім того, Суд зазначає, що згідно з пунктом 4 частини 1 статті 7 Закону України «Про судовий збір» сплачена сума судового збору повертається за клопотанням особи, яка його сплатила за ухвалою суду в разі залишення заяви або скарги без розгляду (крім випадків, якщо такі заяви або скарги залишені без розгляду у зв`язку з повторним неприбуттям або залишенням позивачем судового засідання без поважних причин та неподання заяви про розгляд справи за його відсутності, або неподання позивачем витребуваних судом матеріалів, або за його заявою (клопотанням).

Таким чином, у зв`язку з тим, що позовна заява підлягає залишенню без розгляду за заявою Позивача, витрати по сплаті судового збору залишаються за Позивачем.

На підставі вищевикладеного, керуючись статтями 226, 233, 234 Господарського процесуального кодексу України, Господарський суд міста Києва, -

ПОСТАНОВИВ:

1. Позов Акціонерного товариства Комерційний Банк «Приватбанк» до Товариства з обмеженою відповідальністю «КИЇВСЬКИЙ МІСЬКИЙ ЦЕНТР ЛІКУВАННЯ ЗАЛЕЖНОСТІ» та ОСОБА_1 про стягнення заборгованості у розмірі 84 479 грн. 30 коп. - залишити без розгляду.

2. Ухвала набирає законної сили негайно після її підписання може бути оскаржена в апеляційному порядку до Північного апеляційного господарського суду шляхом подачі апеляційної скарги у строки, визначені статтею 256 Господарського процесуального кодексу України.

Дата складання та підписання повного тексту ухвали: 15 грудня 2023 року.

Суддя О.В. Чинчин