РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

м. Київ

20.12.2023Справа № 910/16021/23
Господарський суд міста Києва у складі судді Грєхової О.А., розглянувши у спрощеному позовному провадженні матеріали господарської справи

за позовом Акціонерного товариства "Оператор газорозподільної системи "Лубнигаз"

до Головного управління ДПС у м. Києві та Державної податкової служби України

третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні позивача

Товариство з обмеженою відповідальністю «Класика комфорту»

третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідачів

Головне управління Державної казначейської служби України у м. Києві

про стягнення збитків в розмірі 107 172,75 грн.

Без повідомлення (виклику) сторін.

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

Акціонерне товариство «Оператор газорозподільної системи «Лубнигаз» звернулось до Господарського суду міста Києва із позовними вимогами до Головного управління ДПС у м. Києві та Державної податкової служби України про стягнення збитків у розмірі 107 172,75 грн.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що за наслідками придбання позивачем робіт у ТОВ «Класика комфорту», підрядник склав та подав на реєстрацію в ЄРПН податкову накладну № 5 від 15.08.2022, у реєстрації якої, відповідач 1 відмовив, та в подальшому, після розгляду скарги ТОВ «Класика комфорту», відповідач 2 прийняв рішення, яким залишив скаргу без задоволення, в зв`язку з чим, позивач втратив право на податковий кредит.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 23.10.2023 позовну заяву прийнято судом до розгляду та відкрито провадження у справі № 910/16021/23, розгляд справи вирішено здійснювати за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін, залучено до участі у справі Товариство з обмеженою відповідальністю «Класика комфорту» в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні позивача та Головне управління Державної казначейської служби України у м. Києві в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідачів.

08.11.2023 представниками відповідачів подано відзиви на позовну заяву, у яких відповідачі, заперечуючи проти позову зазначають, що рішення про зупинення реєстрації податкових накладних на сьогоднішній день є чинними, оскільки їх не було скасовано в адміністративному і судовому порядку, а отже протиправність дій контролюючих органів в зупиненні реєстрації податкових накладних, а саме рішеннях № 7381760/36100693 від 23.09.2022 та № 51462/36100693 від 06.10.2022 - не доведено, а отже відсутній причинно-наслідковий зв`язком між рішеннями контролюючих органів і збитками позивача.

Також, відповідачі зазначають, що відповідно до висновків Великої Палати Верховного Суду у справі № 925/556/21 від 01.03.2023 саме від продавця, який має визначений перед законом обов`язок вчинити дії необхідні для реєстрації податкових накладної в ЄРПН (а також, може у необхідних випадках ефективно оскаржити рішення, дії чи бездіяльність контролюючого органу, які перешкоджали виконати цей обов`язок), залежить реалізація покупцем означеного вище майнового інтересу, пов`язаного з одержанням права на податковий кредит з ПДВ за наслідками господарської організації, він (продавець) залишається відповідальним перед своїм контрагентом у господарській операції за наслідки не вчинення цих дій.

14.11.2023 представником третьої особи 2 подано письмові пояснення по суті спору.

14.11.2023 представником відповідача 2 подано відзив на позовну заяву, який судом залишається без розгляду, оскільки поданий поза межами встановленого строку.

16.11.2023 представником позивача подано відповідь на відзиви, у якій позивач зазначає, що чинність рішень відповідачів ніяк не перешкоджає встановленню їх незаконності у порядку господарського судочинства, як підстави для відшкодування заподіяної шкоди.

Відповідачі правом на подання заперечень на відповідь на відзиви у визначений судом у відповідності до положень Господарського процесуального кодексу України строк не скористалися.

Розглянувши подані документи і матеріали, з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, Господарський суд міста Києва

ВСТАНОВИВ:

28 липня 2022 року між Акціонерним товариством «Оператор газорозподільної системи «Лубнигаз» (далі - замовник, позивач) та Товариством з обмеженою відповідальністю «Класика комфорту» (далі - підрядник, третя особа 1) укладено Договір про закупівлю робіт № 28/07-2022 (далі - Договір) за умовами якого підрядник, відповідно до умов цього Договору зобов`язується на свій ризик з власного матеріалу виконати роботи по заміні трубопровідної арматури, код ДК 021:2015-45230000-8 Будівництво трубопроводів, ліній зв`язку та електропередач, шосе, доріг, аеродромів і залізничних доріг: вирівнювання поверхонь (далі - роботи) на газопроводах, відповідно до вимог чинних нормативних документів, а замовник - прийняти та оплатити такі роботи відповідно до умов цього Договору.

Склад, обсяги, вартість робіт та строки визначені Технічними вимогами і якісними характеристиками (Додаток № 1), Договірною ціною (Додаток № 2) та Графіком виконання робіт (Додаток № 3), які є невід`ємною частиною Договору (п. 1.2 Договору).

Відповідно до п. 3.1 Договору загальна вартість виконуваних робіт за цим Договором згідно із Договірною ціною (Додаток № 2) становить 643 036,52 грн. в т.ч. ПДВ 20% - 107 172,75 грн.

Ціна Договору є твердою і не може змінюватися в ході його виконання, якщо інше не передбачено цим Договором та чинним законодавством. Ціна Договору може бути знижена за згодою сторін без зміни передбачених Договором обсягу робіт та інших умов виконання Договору (п. 3.2 Договору).

За умовами п. 3.4 Договору оплата за цим Договором проводиться на умовах відтермінування розрахунку на протязі 120 календарних днів з моменту прийняття робіт, що підтверджується актами приймання виконаних робіт та довідками про вартість виконаних робіт, перераховує на розрахунковий рахунок підрядника суму вартості прийнятих робіт.

При складанні актів приймання виконаних робіт та довідок про вартість виконаних робіт та довідок про вартість виконаних робіт використовуються форми документів КБ-2в та КБ-3.

У відповідності до п. 4.1 Договору підрядник зобов`язується виконати роботи до 31.12.2022 з обов`язковим дотриманням погодженого із замовником графіку виконання робіт (Додаток № 3), що додається до цього Договору та є невід`ємною його частиною.

Місце виконання робіт визначено в Додатку № 1 до Договору (п. 4.3 Договору).

Згідно з п. 5.1 Договору передача виконаних робіт підрядником і прийняття їх замовником оформлюється актами приймання виконаних робіт по кожному об`єкту окремо, підписаними уповноваженими представниками сторін.

Разом з актом приймання виконаних робіт підрядник надає замовнику повний комплект виконавчої документації за звітний період, оформленої належним чином, відповідно до вимог чинних нормативних документів у галузі будівництва.

Замовник протягом 5 робочих днів перевіряє достовірність отриманих акту приймання виконаних робіт та довідки про вартість виконаних робіт в частині фактично виконаних робіт, їх відповідність показникам якості, комплектність виконавчої документації, та у разі відсутності явних недоліків, підписує його в рамках цього ж строку, або направляє мотивоване заперечення проти такого підписання.

При прийманні виконаних робіт замовник може витребувати сертифікати/паспорти на застосовані матеріали, документи, що підтверджують вартість матеріалів, розрахунки на інші витрати та іншу документацію, визначену чинним законодавством.

Пунктом 6.3.4 Договору узгоджено, що підрядник зобов`язаний відшкодувати відповідно до законодавства та цього Договору завдані замовнику збитки.

Договір вважається укладеним з моменту його підписання сторонами і діє до 31.12.2022 з дати підписання. В частині гарантійних зобов`язань Договір діє до закінчення гарантійного строку, а в частині розрахунків - до їх повного виконання (п.9.8 Договору).

29 липня 2022 року Товариством з обмеженою відповідальністю «Класика комфорту» виставлено Акціонерному товариству «Оператор газорозподільної системи «Лубнигаз» рахунок на оплату № 73 від 29.07.2022 на суму 643 035,52 грн. в т.ч. ПДВ - 107 172,75 грн., який позивачем оплачено згідно платіжного доручення № 1820 від 15.08.2022 на суму 643 036,52 грн.

30 серпня 2022 року третя особа 1 склала податкову накладну № 5 від 15.08.2022 та подала її до ДПС для реєстрації в ЄРПН, що підтверджується квитанцією від 30.08.2022 про прийняття податкової накладної за реєстраційним номером , яка була прийнята і зупинена реєстрація на підставі пункту 201.16 статті 201 ПК України та було запропоновано третій особі 1 надати пояснення та копії документів щодо підтвердження інформації, зазначеної в ПН для розгляду питання прийняття рішення про реєстрацію/відмову в реєстрації податкової накладної в ЄРПН.

20 вересня 2022 року третьою особою 1 надано пояснення щодо підтвердження інформації, зазначеної у податковій накладній № 5 від 15.08.2022.

23 вересня 2022 року відповідачем 1 прийнято рішення № 7381760/36100693 про відмову у реєстрації податкової накладної № 5 від 15.08.2022 на суму 643 036,52 грн. з яких ПДВ у розмірі 107 172,75 грн. через ненадання платником податку копій розрахункових документів та/або банківських виписок з особових рахунків, а саме: платіжне доручення не завірене (не містить печатки банку).

ТОВ «Класика комфорт» в свою чергу, звернулося до Головного управління ДПС у м. Києві зі Скаргою від 28.09.2022 на рішення № 7381760/36100693 від 23.09.2023 про відмову в реєстрації податкової накладної, за результатами розгляду якої прийнято рішення № 51462/36100693/2, яким залишено скаргу без задоволення та рішення комісії регіонального рівня про відмову у реєстрації податкової накладної у Єдиному реєстрі податкових накладних без змін у зв`язку з ненаданням платником податку копій первинних документів щодо постачання/придбання товарів/послуг, зберігання і транспортування, навантаження, розвантаження продукції, складських документів (інвентаризаційні описи), у тому числі рахунки-фактури/інвойси, акти приймання-передачі товарів (робіт, послуг) з урахуванням наявності певних типових форм та галузевої специфіки, накладних.

Звертаючись з позовом до суду, позивач зазначає, що ГПУ ДПС у м. Києві не було враховано ні пояснення ТОВ «Класика комфорту», ні підтверджуючі документи та винесено незаконне рішення № 7381760/36100693 від 23.09.2022, яким відмовлено ТОВ «Класика комфорту» в реєстрації зазначеної податкової накладної у зв`язку з ненаданням належним чином оформленого платіжного доручення про отримання передоплати. Позивач зазначає, що ТОВ «Класика комфорту» не скористалося свої правом на судове оскарження зазначених рішень відповідачів у судовому порядку в порядку адміністративного судочинства у зв`язку з відсутністю коштів на сплату судового збору та перервами у роботі підприємства у період воєнного стану та на момент подачі цього позову передбачений статтею 122 Кодексу адміністративного судочинства України строк звернення ТОВ «Класика комфорту» до суду вже минув. Однак, позивач зазначає, що незаконні рішення відповідачів призвели до втрати позивачем права на податковий кредит, а отже АТ «Лубнигаз» були заподіяні збитки у розмірі не отриманого податкового кредиту на суму 107 172,75 грн., в зв`язку з чим, враховуючи висновок, зроблений Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 01.03.2023 у справі № 925/556/21 позивач вважає, що за цих обставин справи єдиним ефективним способом судового захисту його порушених прав є звернення до суду з цим позовом з метою стягнення збитків, які були йому заподіяні незаконними рішеннями відповідачів.

Оцінивши подані докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на повному, всебічному і об`єктивному розгляді всіх обставин справи в їх сукупності, суд дійшов наступного висновку.

Частиною другою статті 19 Конституції України передбачено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

В силу приписів статей 15, 16 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України), кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу у разі їх порушення, невизнання чи оспорювання. Одним з способів захисту цивільних прав та інтересів є відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди.

Згідно із статтею 56 Конституції України кожен має право на відшкодування за рахунок держави чи органів місцевого самоврядування матеріальної та моральної шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їх посадових і службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень.

Частинами 1 та 2 статті 22 Цивільного кодексу України визначено, що особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Збитками є: 1) втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки); 2) доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушене (упущена вигода).

Частиною другою статті 224 Господарського кодексу України встановлено, що під збитками розуміються витрати, зроблені управненою стороною, втрата або пошкодження її майна, а також не одержані нею доходи, які управнена сторона одержала б у разі належного виконання зобов`язання або додержання правил здійснення господарської діяльності другою стороною.

Згідно із частиною 1 статті 225 Господарського кодексу України до складу збитків, що підлягають відшкодуванню особою, яка допустила господарське правопорушення, включаються: вартість втраченого, пошкодженого або знищеного майна, визначена відповідно до вимог законодавства; додаткові витрати (штрафні санкції, сплачені іншим суб`єктам, вартість додаткових робіт, додатково витрачених матеріалів тощо), понесені стороною, яка зазнала збитків внаслідок порушення зобов`язання другою стороною; неодержаний прибуток (втрачена вигода), на який сторона, яка зазнала збитків, мала право розраховувати у разі належного виконання зобов`язання другою стороною; матеріальна компенсація моральної шкоди у випадках, передбачених законом.

Таким чином, стягнення збитків є видом цивільно-правової відповідальності.

Відповідно ч. 1 ст. 1166 ЦК України, майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

Для застосування такої міри відповідальності, як стягнення збитків потрібна наявність усіх елементів складу цивільного правопорушення: протиправної поведінки; збитків; причинно-наслідкового зв`язку між протиправною поведінкою боржника та збитками; вини та встановлення заходів, вжитих стороною для одержання такої вигоди.

Тобто, слід довести, що протиправні дії чи бездіяльність заподіювача є причиною, а збитки, які виникли у потерпілої особи - безумовним наслідком такої протиправної поведінки.

При цьому, згідно зі статтею 1173 Цивільного кодексу України, шкода, завдана фізичній або юридичній особі незаконними рішеннями, дією чи бездіяльністю, зокрема, органу державної влади при здійсненні ними своїх повноважень, відшкодовується державою незалежно від вини цих органів.

Суд відзначає, що на відміну від загальної норми статті 1166 Цивільного кодексу України, яка вимагає встановлення усіх чотирьох елементів цивільного правопорушення (протиправна поведінка, наявність шкоди, причинний зв`язок між протиправною поведінкою та завданою шкодою, вина заподіювача шкоди), спеціальна норма статті 1173 Цивільного кодексу України допускає можливість відшкодування шкоди незалежно від вини державних органів.

Отже, необхідною підставою для притягнення органу державної влади до відповідальності у вигляді стягнення шкоди є наявність трьох елементів цивільного правопорушення: неправомірні дії цього органу, наявність шкоди та причинний зв`язок між неправомірними діями і заподіяною шкодою, і довести наявність цих елементів має позивач, який звернувся з позовом про стягнення шкоди. Відсутність хоча б одного з цих елементів виключає відповідальність за заподіяну шкоду.

Збитки - це об`єктивне зменшення будь-яких майнових благ сторони, що обмежує її інтереси як учасника певних господарських відносин і проявляється у витратах, зроблених кредитором, втраті або пошкодженні майна, а також у неодержаних кредитором доходах, які б він одержав, якби зобов`язання було виконане боржником.

Доведення факту наявності таких збитків та їх розміру, а також причинно-наслідкового зв`язку між правопорушенням і збитками покладено на позивача.

Причинний зв`язок як обов`язковий елемент відповідальності за заподіяні збитки полягає в тому, що шкода повинна бути об`єктивним наслідком поведінки заподіювача шкоди, а отже, доведенню підлягає факт того, що його протиправні дії є причиною, а збитки - наслідком такої протиправної поведінки.

Позивач в обґрунтування своїх позовних вимог посилається на протиправну поведінку відповідачів, що призвела до втрати позивачем права на податковий кредит, а отже АТ «Лубнигаз» були заподіяні збитки у розмірі не отриманого податкового кредиту на суму 107 172,75 грн.

Відповідно до пункту 14.1.181 статті 14 Податкового кодексу України (далі - ПК України) податковий кредит - сума, на яку платник ПДВ має право зменшити податкове зобов`язання звітного (податкового) періоду, визначена згідно з розділом V цього Кодексу.

За пунктами 198.1, 198.2 статті 198 ПК України до податкового кредиту відносяться суми податку, сплачені/нараховані, зокрема, у разі здійснення операцій з придбання або виготовлення товарів та послуг. Датою віднесення сум податку до податкового кредиту вважається дата тієї події, що відбулася раніше: дата списання коштів з банківського рахунка платника податку на оплату товарів / послуг; дата отримання платником податку товарів/послуг.

З аналізу приписів пункту 198.6 статті 198 Податкового кодексу України вбачається, що не відносяться до податкового кредиту суми податку, сплаченого (нарахованого) у зв`язку з придбанням товарів/послуг, не підтверджені зареєстрованими в Єдиному реєстрі податкових накладних податковими накладними/розрахунками коригування до таких податкових накладних чи не підтверджені митними деклараціями (тимчасовими, додатковими та іншими видами митних декларацій, за якими сплачуються суми податку до бюджету при ввезенні товарів на митну територію України), іншими документами, передбаченими пунктом 201.11 статті 201 цього Кодексу. У разі коли на момент перевірки платника податку контролюючим органом суми податку, попередньо включені до складу податкового кредиту, залишаються не підтвердженими зазначеними у абзаці першому цього пункту документами, платник податку несе відповідальність відповідно до цього Кодексу. Податкові накладні, отримані з Єдиного реєстру податкових накладних, є для отримувача товарів/послуг підставою для нарахування сум податку, що відносяться до податкового кредиту.

За приписами абзацу 1, 2 пункту 201.10 статті 201 Податкового кодексу України, при здійсненні операцій з постачання товарів/послуг платник податку - продавець товарів/послуг зобов`язаний в установлені терміни скласти податкову накладну, зареєструвати її в Єдиному реєстрі податкових накладних та надати покупцю за його вимогою.

Податкова накладна, складена та зареєстрована в Єдиному реєстрі податкових накладних платником податку, який здійснює операції з постачання товарів/послуг, є для покупця таких товарів/послуг підставою для нарахування сум податку, що відносяться до податкового кредиту.

Відсутність факту реєстрації платником податку - продавцем товарів/послуг податкових накладних в Єдиному реєстрі податкових накладних не дає права покупцю на включення сум податку на додану вартість до податкового кредиту та не звільняє продавця від обов`язку включення суми податку на додану вартість, вказаної в податковій накладній, до суми податкових зобов`язань за відповідний звітний період.

Подальшим абзацом пункту 201.10 статті 201 Податкового кодексу України (в редакції чинній на момент виникнення спірних правовідносин) визначено, що у разі допущення продавцем товарів/послуг помилок при зазначенні обов`язкових реквізитів податкової накладної, передбачених пунктом 201.1 статті 201 цього Кодексу, та/або порушення продавцем/покупцем граничних термінів реєстрації в Єдиному реєстрі податкових накладних (крім податкових накладних/розрахунків коригування, реєстрація яких зупинена згідно з пунктом 201.16 цієї статті) податкової накладної та/або розрахунку коригування покупець/продавець таких товарів/послуг має право додати до податкової декларації за звітний податковий період заяву із скаргою на такого продавця/покупця. Таке право зберігається за ним протягом 365 календарних днів, що настають за граничним терміном подання податкової декларації за звітний (податковий) період, у якому не надано податкову накладну або допущено помилки при зазначенні обов`язкових реквізитів податкової накладної та/або порушено граничні терміни реєстрації в Єдиному реєстрі податкових накладних. До заяви додаються копії товарних чеків або інших розрахункових документів, що засвідчують факт сплати податку у зв`язку з придбанням таких товарів/послуг, або копії первинних документів, складених відповідно до Закону України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні", що підтверджують факт отримання таких товарів/послуг.

Аналіз статей 14, 198, 201 Податкового кодексу України свідчить, що податкове законодавство України не встановлює для платника ПДВ механізм, який би дозволяв йому включити ПДВ за відповідною операцією до складу податкового кредиту за відсутності зареєстрованої його контрагентом у ЄРПН податкової накладної, якщо контрагент за законом мав її зареєструвати.

Отже, у даному випадку, АТ «Лубнигаз» не має у податкових відносинах права самостійно спонукати ТОВ «Класика комфорту» до здійснення реєстрації, а також не може спонукати ТОВ «Класика комфорту» оскаржити незаконні рішення, дії чи бездіяльність контролюючого органу, якщо вони були перешкодою у реєстрації податкової накладної у ЄРПН. Водночас саме від того, чи здійснить ТОВ «Класика комфорту» всі необхідні дії для реєстрації податкової накладної в ЄРПН, а у випадку незаконної перешкоди з боку контролюючого органу для реєстрації - від того, чи зможе ТОВ «Класика комфорту» успішно усунути ці перешкоди, фактично залежить виникнення права у АТ «Лубнигаз» на податковий кредит з ПДВ.

Ураховуючи викладене, суд зауважує на тому, що збільшення податкового кредиту є майновим інтересом АТ «Лубнигаз», який за загальним правилом реалізовується після виконання ТОВ «Класика комфорту» в публічно-правових відносинах з державою обов`язку скласти та зареєструвати в ЄРПН податкову накладну, адже із цим пов`язується виникнення у АТ «Лубнигаз» права на віднесення відповідних сум ПДВ до податкового кредиту.

Водночас АТ «Лубнигаз» не є стороною публічно-правових відносин між ТОВ «Класика комфорту» і контролюючим органом щодо реєстрації податкових накладних. До моменту виникнення права на включення суми ПДВ за операцію з придбання товарів/послуг до складу податкового кредиту взаємодія держави і АТ «Лубнигаз» зводиться лише до можливості АТ «Лубнигаз» подати на ТОВ «Класика комфорту» скаргу, що в силу пункту 201.10 статті 201 ПК України зумовлює лише обов`язок контролюючого органу провести документальну перевірку ТОВ «Класика комфорту», спонукати виконати який АТ «Лубнигаз» не може.

Як наслідок, АТ «Лубнигаз» не може вимагати від держави відшкодування збитків, спричинених невиконанням контролюючим органом обов`язку з проведення перевірки, оскільки цей обов`язок контролюючий орган має не перед АТ «Лубнигаз» і його невиконання не вважається таким, що порушує якесь конкретне право платника податків.

Отже, АТ «Лубнигаз» не є стороною, яка може оскаржувати незаконність рішень та дій відповідачів, в тому числі у межах даної справи, оскільки АТ «Лубнигаз», як вже зазначено судому, не є стороною в публічно-правових відносин між ТОВ «Класика комфорту» і контролюючим органом щодо реєстрації податкових накладних, і правом на таке оскарження наділене саме ТОВ «Класика комфорту», як сторона таких публічно-правових відносин.

Таким чином, саме від ТОВ «Класика комфорту», який має визначений законом обов`язок вчинити дії, необхідні для реєстрації податкової накладної в ЄРПН (а також може у необхідних випадках ефективно оскаржити рішення, дії чи бездіяльність контролюючого органу, які перешкодили виконати цей обов`язок), залежить реалізація АТ «Лубнигаз» означеного вище майнового інтересу, пов`язаного з одержанням права на податковий кредит з ПДВ за наслідками господарської операції, і саме ТОВ «Класика комфорту» залишається відповідальним перед АТ «Лубнигаз» у господарській операції за наслідки невчинення цих дій.

Відтак, якщо перешкодою для вчинення ТОВ «Класика комфорту» дій, необхідних для реєстрації податкової накладної у ЄРПН, було незаконне рішення, дія чи бездіяльність контролюючого органу, доказів чого, матеріали справи не містять, оскільки ТОВ «Класика комфорту» не оскаржувало рішення відповідачів у судовому порядку, то держава могла би бути притягнута до відповідальності, однак перед ТОВ «Класика комфорту» за спричинену цим шкоду, зокрема, в результаті притягнення ТОВ «Класика комфорту» до відповідальності АТ «Лубнигаз».

У свою чергу, законний майновий інтерес АТ «Лубнигаз» в отриманні права на податковий кредит з ПДВ випливає з господарської операції, яку він як платник податку здійснює з іншим платником податку, у даному випадку ТОВ «Класика комфорту», від дій якого залежить, чи буде цей майновий інтерес реалізовано, про що судом зазначено вище.

Цей майновий інтерес не має своїм джерелом окремі спеціальні умови господарського правочину між АТ «Лубнигаз» та ТОВ «Класика комфорту» і виникає в силу норм податкового законодавства внаслідок відповідної господарської операції між платниками податку.

Аналогічна правова позиція викладена у постанові Великої Палати Верховного Суду від 01.03.2023 у справі №925/556/21.

При цьому, позивач посилаючись на означену постанову Великої Палати Верховного Суду від 01.03.2023 у справі №925/556/21 в підтвердження заявлених позовних вимог, помилково підмінює, з урахуванням викладених у постанові висновків щодо застосування норм права, ТОВ «Класика комфорту» у відносинах з контролюючим органом щодо реєстрації податкових накладних на АТ «Лубнигаз», яке не є стороною публічно-правових відносин, з урахуванням висновків, що саме продавець, у даному випадку ТОВ «Класика комфорту» залишається відповідальним перед своїм контрагентом - АТ «Лубнигаз», у господарській операції за наслідки неефективного оскарження рішень контролюючого органу та можливість притягнення держави до відповідальності саме перед постачальником - ТОВ «Класика комфорту» за спричинену шкоду, в разі притягнення останнього до відповідальності його контрагентом - АТ «Лубнигаз».

Зокрема, згідно з правовою позицією, викладеною в постановах Великої Палати Верховного Суду від 05.06.2019 року у справі №908/1568/18 та Об`єднаної палати Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 03.08.2018 року у справі №917/877/17, при порушенні контрагентом (продавцем) за договором обов`язку щодо складення та реєстрації податкових накладних належним способом захисту для заявника (покупця) може бути звернення до суду з позовом про відшкодування завданих збитків з продавця.

У статті 114 Податкового кодексу України, яка регулює особливості відносин з відшкодування шкоди, заподіяної протиправними рішеннями, діями чи бездіяльністю контролюючих органів, підпункт 114.3.2. пункту 114.2 визначає, що шкода, заподіяна протиправними рішеннями, діями чи бездіяльністю контролюючих органів, їх посадових (службових) осіб, може включати, зокрема, додаткові витрати, понесені платником податку внаслідок протиправних рішень, дій чи бездіяльності контролюючих органів, їх посадових (службових) осіб (зокрема, штрафні санкції, сплачені контрагентам платника податку).

Отже, законодавець установив механізм, за яким платник податків має право вимагати відшкодування шкоди, завданої протиправними рішеннями, діями чи бездіяльністю контролюючих органів, зокрема якщо це потягло притягнення його до відповідальності контрагентом.

Відтак, оскільки саме від дій ТОВ «Класика комфорту» залежало виникнення у АТ «Лубнигаз» права на податковий кредит з ПДВ, ТОВ «Класика комфорту» не реалізувало своє право як платника податків у податкових відносинах і не вчинило дії, спрямованих на відновлення майнового інтересу свого контрагента - АТ «Лубнигаз» на одержання права на податковий кредит, не оскарживши в судовому порядку відповідні рішення відповідачів, стороною яких не є АТ «Лубнигаз», що виключає можливість останнього самостійно оскаржувати такі рішення, в тому числі в межах даної справи, а отже позивачем не доведено наявності усіх необхідних елементів складу цивільного правопорушення для відшкодування шкоди, а саме неправомірних дій відповідачів та відповідно причинний зв`язок між неправомірними діями і заподіяною шкодою, довести наявність яких мав позивач.

Статтею 13 Господарського процесуального кодексу України встановлено, що судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених цим Кодексом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом.

Статтею 74 Господарського процесуального кодексу України встановлено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог та заперечень.

Відповідно до ст.ст. 76, 77 Господарського процесуального кодексу України, належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

За таких обставин, оцінивши подані докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на повному, всебічному і об`єктивному розгляді всіх обставин справи в їх сукупності, суд дійшов висновку про відмову у задоволення позовних вимог.

Керуючись ст.ст. 74, 76-80, 129, 236 - 242 Господарського процесуального кодексу України, Господарський суд міста Києва

ВИРІШИВ:

У задоволенні позову відмовити повністю.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом двадцяти днів. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Апеляційна скарга подається безпосередньо до суду апеляційної інстанції.

Повне рішення складено: 20.12.2023

Суддя О.А. Грєхова