ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

07.12.2023м. ДніпроСправа № 904/942/23

Господарський суд Дніпропетровської області у складі судді Рудь І.А., за участю секретаря судового засідання Курінової О.А., розглянувши у відкритому судовому засіданні справу

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Спектр-Агро", м. Обухів Київської області

до відповідача-1: Приватного підприємства "Агрос", с. Пальмирівка П`ятихатського району Дніпропетровської області

відповідача-2: ОСОБА_1 , м. Жовті Води Дніпропетровської області

про стягнення заборгованості в сумі 5 413 637 грн 36 коп. за договором поставки від 22.11.2021 № 412/21-КД в редакції додаткової угоди та договором поруки від 22.11.2021 № П/412/21-КД

Представники:

від позивача: не з`явився;

від відповідача: не з`явився.

СУТЬ СПОРУ:

Товариство з обмеженою відповідальністю "Спектр-Агро" звернулося до Господарського суду Дніпропетровської області через систему "Електронний суд" з позовом від 22.02.2023 № б/н, в якому просить стягнути солідарно з Приватного підприємства "Агрос" та ОСОБА_1 заборгованість за договором поставки від 22.11.2021 № 412/21-КД в редакції додаткової угоди від 20.05.2022 № 1 у загальному розмірі 5 413 637 грн 36 коп., з яких: 3 310 382 грн 71 коп. - основний борг, 533 291 грн 88 коп. - відсотки за користування товарним кредитом, 524 352 грн 45 коп. - пеня, 377 533 грн 77 коп. - 36% річних, 668 076 грн 55 коп. - штраф.

Витрати позивача зі сплати судового збору в сумі 81 204 грн 56 коп. та витрати на професійну правничу допомогу, розмір якої, відповідно до попереднього (орієнтовного) розрахунку, складає 230 448 грн 12 коп., просить покласти на відповідачів.

Позовні вимоги обґрунтовані неналежним виконанням відповідачем-1 умов спірного договору поставки в частині своєчасної оплати за поставлений товар.

Вимога про стягнення з відповідача-2 обґрунтована посиланням на договір поруки від 22.11.2021 № П/412/21-КД.

Ухвалою господарського суду від 03.04.2023 прийнято позовну заяву до розгляду, відкрито провадження у справі, розгляд якої призначено за правилами загального позовного провадження у підготовчому засіданні на 02.05.2023.

18.04.2023 через систему "Електронний суд" відповідачами до суду подані однакового змісту відзиви на позовну заяву від 18.04.2023 № б/н, в яких проти задоволення позовних вимог заперечують та зазначають, що у відповідачів відсутня видаткова накладна № 1696 від 09.02.2022 на суму 803 999 грн 88 коп., у зв`язку із чим ставлять під сумнів достовірність вказаної накладної та стверджують, що наявні на вказаній накладній підпис та печатка не схожі на оригінальний відтиск печатки ПП "Агрос" та підпис директора Негоди О.Г. У зв`язку із чим просять суд витребувати у позивача та долучити до матеріалів справи оригінал видаткової накладної № 1696 від 09.02.2022; призначити у справі судову почеркознавчу експертизу, проведення якої доручити Національному науковому центру "Інститут судових експертиз ім. Засл.проф. М.С. Бокаріуса"; на вирішення експертизи поставити питання: Чи підпис у видатковій накладній № 1696 від 09.02.2022 виконаний від імені директора ОСОБА_1 ним особисто чи іншою особою?

Крім того, просять суд зменшити розмір нарахованих позивачем пені, штрафу, відсотків за користування товарним кредитом та 36% річних на 70%, посилаючись на те, що граничний строк оплати спірних поставок припав на період введення в Україні воєнного стану, через що ПП "Агрос" опинилося у скрутному фінансовому становищі у зв`язку із суттєвим збільшенням собівартості виготовлення сільськогосподарської продукції та зменшенням ціни її реалізації; частина робітників підприємства відповідача у лютому-березні 2022 року покинули межі України, а інша частина деякий час взагалі не працювала через побоювання за власну безпеку. Не зважаючи на це, відповідач-1 здійснив часткове погашення заборгованості перед позивачем на загальну суму 190 999 грн 88 коп.

Також, відповідачі не погоджуються із заявленим розміром витрат позивача на професійну правничу допомогу, вважають його неспівмірним та необґрунтованим; на думку відповідачів розумним розміром таких витрат, з урахуванням обставин справи, буде сума 30 000 грн 00 коп.

24.04.2023 через систему "Електронний суд" позивачем подано до суду відповідь на відзив на позовну заяву від 23.04.2023 № б/н, в якій зазначив, що:

- отримання товару відповідачем-1 за видатковою накладною № 1696 від 09.02.2022 на суму 803 999 грн 88 коп. підтверджується, крім підпису керівника, податковою накладною, яка має статус "Документ прийнято контрагентом", що свідчить про схвалення відповідачем-1 цієї господарської операції;

- товар, отриманий відповідачем-1 за видатковою накладною № 1696 від 09.02.2022, частково оплачений, відповідно до платіжного доручення від 07.02.2022 № 32;

- сторонами підписаний акт звірки взаєморозрахунків від 30.12.02022 за період з 01.01.2022 по 30.12.2022, згідно з яких відпвоідач-1 визнав наявність заборгованості перед позивачем, в тому числі за видатковою накладною № 1696 від 09.02.2022;

- позивач не вбачає підстав для призначення у справі почеркознавчої експертизи, оскільки відповідачами не надано жодного належного та допустимого доказу на підтвердження того, що видаткова накладна № 1696 від 09.02.2022 не була підписана повноважених представником ПП "Агрос" та, що товар за нею не отриманий відвповідачем-1;

- позивач заперечує проти клопотання відповідачів про зменшення розміру пені, відсотків річних, інфляційних втрат та штрафу;

- вважає передчасними заперечення відповідачів щодо витрат позивача на правничу допомогу, оскільки у позовній заяві викладений лише попередній (орієнтовний) розрахунок таких витрат, правнича допомога ще не надана позивачу адвокатом у повному обсязі;

- просив відмовити відповідачам у задоволенні клопотання про призначення судової експертизи, позовні вимоги задовольнити у повному обсязі.

У призначене підготовче засідання 02.05.2023 сторони явку повноважних представників не забезпечили; відповідачі про причини неявки суд не повідомили; позивач надав до суду заяву про розгляд справи без участі від 02.05.2023, в якій просив підготовче засідання, призначене на 02.05.2023 провести без участі представника позивача, подальші засідання призначати в режимі відеоконференції.

Ухвалою господарського суду від 02.05.2023 продовжено строк проведення підготовчого провадження на 30 днів за ініціативою суду, підготовче засідання відкладено на 15.06.2023 із його проведенням у режимі відеоконференції за участю представника позивача поза межами приміщення суду з використанням власних технічних засобів.

15.06.2023 підготовче засідання відкладено до 06.07.2023, у зв`язку із неявкою представників відповідачів, ненаданням ними витребуваних судом документів; за клопотання позивача ухвалено наступне засідання провести у режимі відеоконференції за участю представника позивача, з використанням власних технічних засобів.

06.07.2023 підготовче засідання не відбулося, у зв`язку з перебуванням судді Рудь І.А. на лікарняному.

27.09.2023 через систему "Електронний суд" позивачем подано клопотання про закриття підготовчого провадження від 26.09.2023 № б/н, в якому зазначає, що позивачем до суду була надана відповідь на відзив, а подання інших документів по суті справи Господарським процесуальним кодексом для позивача не передбачено; просить закрити підготовче провадження та перейти до розгляду справи по суті, судове засідання провести в режимі відеоконференції за участю представника позивача з використанням власних технічних засобів.

Після усунення обставин перебування головуючого судді на лікарняному, ухвалою господарського суду від 11.10.2023 застосовані розумні строки для розгляду справи у підготовчому провадженні, підготовче засідання у справі призначено на 07.11.2023 із проведенням його у режимі відеоконференції за участю представника позивача.

Ухвалою господарського суду від 07.11.2023 підготовче засідання відкладено на 23.11.2023 у зв`язку із неявкою відповідачів та ненаданням ним витребуваних судом документів.

20.11.2023 через систему "Електронний суд" позивачем подано заяву від 19.11.2023 про розгляд справи по суті без участі представника позивача, за наявними у справі матеріалами.

Того дня через систему "Електронний суд" позивачем подано клопотання від 20.11.2023 про стягнення витрат на професійну правничу допомогу, в якому просить стягнути у солідарному порядку з відповідачів судові витрати, в тому числі витрати на професійну правничу допомогу в розмірі 149 243,56 грн.

У призначене підготовче засідання 23.11.2023 сторони явку повноважних представників не забезпечили; відповідачі про причини неявки суд не повідомили; позивач надав до суду відповідну заяву.

Ухвалою господарського суду від 23.11.2023 закрито підготовче провадження, справу призначено до судового розгляду по суті в засіданні на 07.12.2023.

У судове засідання 07.12.2023 представники сторін не з`явилися, про час та місце розгляду справи повідомлялися належним чином, відповідач про причини неявки свого поважного представника суду не повідомив, від позивача 04.12.2023 через систему «Електронний суд» надійшла заява про розгляд справи без участі його представника.

Враховуючи достатність часу, наданого учасникам справи для подання доказів, приймаючи до уваги принципи змагальності та диспозитивної господарського процесу, закріплені у статті 129 Конституції України та статтях 13, 14, 74 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд вважає, що в межах наданих йому повноважень, створені належні умови учасникам судового процесу в реалізації ними прав, передбачених Господарським процесуальним кодексом України, висловлення своєї правової позиції у спорі та надання відповідних доказів.

У матеріалах справи достатньо документів, які мають значення для правильного вирішення спору, внаслідок чого справа може бути розглянута за наявними у ній документами без участі представників сторін.

Враховуючи приписи ч. 4 ст. 240 ГПК України, у зв`язку із неявкою сторін, рішення прийнято без його проголошення.

Дослідивши матеріали справи, оцінивши докази в їх сукупності, господарський суд, -

ВСТАНОВИВ:

Предметом доказування у справі є обставини щодо неналежного виконання відповідачем зобов`язань в частині повної та своєчасної оплати за поставлений товар.

22.11.2021 між Товариством з обмеженою відповідальністю "Спектр-Агро" (постачальник) та Приватним підприємством "Агрос" (покупець) укладено договір поставки № 412/21-КД (надалі договір), відповідно до п. 1.1 якого на умовах, визначених договором, постачальник зобов`язується передати у власність покупця продукцію виробничо-технічного призначення (далі - товар), а покупець зобов`язується прийняти товар і оплатити його вартість, сплативши за нього визначену договором грошову суму, а також, сплатити відсотки за користування товарним кредитом в сумі, визначеній відповідно до умов договору.

Згідно з п. 1.2. договору найменування товару, його кiлькiсть, цiна за одиницю, термін поставки покупцю та базис поставки (згiдно з правилами Інкотермс 2010), порядок та термін оплати товару, та нарахованих вiдсоткiв, iншi умови, визначенi в додатках до договору, якi є невiд`ємною його частиною та у видаткових накладних.

У п. 2.1 договору сторони визначили, що загальна сума договору становить загальну вартість товару, визначену iз врахуванням вимог пунктів 2.2. - 2.3. договору, що передається за цим договором та сума належних до сплати вiдсоткiв за користування товарним кредитом. Вартiсть товару вказується у додатках до договору та у видаткових накладних, складених на пiдставi цього договору. Цiна товару встановлюється у гривнях i відображається в додатках до договору. Вартість тари, упакування та маркування товару включена до цiни товару.

За умовами п. 2.2 договору, зважаючи на те, що товар виробляється за кордоном та iмпортyється на територiю України, сторони домовились, що вказанi у пiдписаних сторонами додатках в гривнях цiни на товар та загальна сума договору не є фiксованими i можуть бути вiдкоригованi постачальником в залежностi вiд змiни комерцiйного курсу гривнi до iноземної валюти. Ціна товару заокруглюється до 0,01 грн.

3важаючи на те, що сторони погодились iз тим, що цiна товару за цим договором є договiрною (може визначатися за згодою сторін), то процедуру коригyвання цiни товару постачальником у порядку, передбаченому п.п. 2.2.1-2.2.3, сторони домовились вважати погодженою на увесь час чинностi договору та не вважати таке коригyвання односторонньою змiною умов договору, що потребує окремого погодження сторін.

Комерцiйним курсом гривні до iноземної валюти слiд вважати міжбанкiвський валютний курс продажу iноземної валюти до гривнi, який щоденно розмiщується за адресою на iнтернет-сторінцi (https://minfin.com.ua/currencv/mb/). Вид та комерцiйний курс iноземної валюти вказується в додатках до договору.

У випадку закриття сайтy http://minfin.com.ua/currencv/mb/ (вiдсутності доступу або нерозмiщення iнформацiї про Міжбанкiвський курс) сторони, з метою визначення iнформації про комерцiйний курс гривнi до iноземної валюти, використовують iнформацiю про мiжбанкiвський валютний курс продажу iноземної валюти до гривні, який розмiщується на ве6-сайтi "Лига. Финансы"), за адресою (http://finance.liga.net/rates/mb/).

Згідно з п. 2.4.1. договору покупець проводить розрахунки з постачальником на умовах внесення оплати вартості (ціни) товару, визначеної із врахуванням вимог п.п. 2.2 2.3, у вигляді авансової частини та відстроченого платежу, в розмірах, вказаних в додатках до договору, шляхом перерахування коштів в національній валюті на поточний рахунок постачальника, вказаний в даному договорі або в рахунку на оплату вартості товару. Оплата вважається проведеною після зарахування коштів на рахунок постачальника, вказаний в тексті договору.

Пунктом 2.4.2 договору визначено, що ціна товару, що був повернутий покупцем постачальнику, за згодою останнього, або непоставлений покупцю, зменшує розмір останнього платежу покупця за договором. Якщо розмір останнього платежу за договором є меншим за ціну повернутого або непоставленого товару, то різниця між ними зменшує розмір передостаннього платежу за договором, і так далі. Ця умова поширюється на невиконанні платежі покупця і якщо їх за договором більше ніж один. Строки (терміни) виконання платежів при цьому не змінюються. Отримані ж постачальником суми авансової частини, як оплати за товар, що не був переданий покупцю внаслідок його прострочення приймання або його відмови в прийманні товару, або був повернутий покупцем постачальнику за згодою останнього (у випадках, не пов`язаних з якістю товару), залишаються в постачальника як оплата іншого товару за цим договором, у т.ч. такого, що буде поставлений покупцю в майбутньому.

Відповідно до п. 2.5 договору товар, що був переданий покупцю в межах цього договору тільки згідно накладних (без укладання додатків), підлягає повній оплаті з врахуванням умов п.п. 2.2 2.4 цього договору, не пізніше наступного дня після його прийняття (ч. 1 ст. 692 Цивільного кодексу України). Номенклатура, асортимент та кількість фактично поставленого товару визначається у видаткових накладних. Сплачена авансова частина зараховується в оплату товару, який було поставлено в першу чергу.

Моментом переходу права власностi на товар вiд постачальника до покупця є дата складання видаткової накладної на товар та/або, при необхiдностi, складання iнших документiв, що посвiдчують факт передачi товару покупцю (п. 2.12 договору).

У п. 2.13 договору сторони погодили, що пiдписання представником покупця видаткових накладних, що складенi в перiод дiї договору, засвiдчує факт передачi постачальником покупцю разом з товаром усiєї необхiдної документацiї, що його стосується, в тому числi сертифiкату якостi підприємства-виробника, iнструкцiї щодо використання та застосування даного товару, передбачених чинним законодавством.

Відповідно до пункту 5.1. договору господарські зобов`язання сторін договору, які виникли на його основі, існують протягом одного року із дня його підписання уповноваженими представниками сторін, крім обов`язків покупця по виконанню зобов`язань за договором та відповідальності, які припиняються лише їх належним виконанням, а в частині проведення розрахунків за товар, по штрафних санкціях - до повного їх виконання.

Судом також встановлено, що у вказаному договорі сторонами було досягнуто згоди щодо всіх істотних умов, встановлених законом для даного виду договорів, договір підписаний уповноваженими представниками сторін, їх підписи скріплено печатками підприємств, отже, з урахуванням презумпції правомірності правочину, такий договір є правомірним, укладеним та таким, що породжує у сторін права та обов`язки щодо його виконання.

Доказів визнання недійсним, зміни або розірвання вказаного договору сторонами суду не надано.

Сторонами спірного договору було складено та підписано додатки до договору № 1/СА000051376 від 24.11.2021, № 1/СА000051384 від 24.11.2021, № 1/СА000051394 від 24.11.2021, № 1/СА000051394 від 24.11.2021, № 1/СА000000802 від 17.01.2022, відповідно до яких було визначено графік оплати за поставку товару на суми 1 567 999 грн 44 коп., 302 820 грн 00 коп., 862 563 грн 27 коп., 826 563 грн 27 коп., 803 999 грн 88 коп., а саме: вид платежу відстрочений платіж; строк оплати по (включно) 30.10.2022 (а.с. 18-20).

На виконання умов спірного договору позивач поставив відповідачу-1 товар на загальну суму 3 611 564 грн 05 коп., що підтверджується видатковими накладними №№ 54508 від 30.11.2021 на суму 302 820 грн 00 коп., 54512 від 30.11.2021 на суму 1 567 999 грн 44 коп., 54519 від 30.11.2021 на суму 826 563 грн 27 коп., 1696 від 09.02.2022 на суму 803 999 грн 88 коп., 20799 від 20.05.2022 на суму 110 181 грн 46 коп. (а.с. 21-22, 28).

Як зазначає позивач, відповідачем-1 було частково сплачено за отриманий товару на загальну суму 190 999 грн 88 коп., що підтверджується копіями платіжного доручення та платіжних інструкцій № 32 від 07.02.2022 на суму 160 999 грн 88 коп., № 133729471 від 29.12.2022 на суму 20 000 грн 00 коп., № 133729489 від 30.01.2023 на суму 10 000 грн 00 коп. (24, 35).

20.05.2022 між постачальником та покупцем було укладено додаткову угоду № 1 про повернення товару до договору поставки № 412/21-КД від 22.11.2021, відповідно до п. 1 якої сторони дійшли згоди здійснити повернення товару від покупця до постачальника, отриманого відповідно до договору поставки № 412/21-КД від 22.11.2021 на загальну суму 110 181,46 грн.

Відповідно до видаткової накладної на повернення від покупця № 42 від 20.05.2022 покупцем було повернуто постачальнику товар на суму 110 181 грн 46 коп., одержаний відповідно до видаткової накладної № 20799 від 20.05.2022.

Як зазначає позивач, відповідач-1 у визначений додатками до спірного договору термін (30.10.2022), за отриманий товар не розрахувався, у зв`язку з чим у останнього виникла заборгованість перед позивачем у сумі 3 310 382 грн 71 коп.,за видатковими накладними №№ 54508 від 30.11.2021 на суму 302 820 грн 00 коп., 54512 від 30.11.2021 на суму 1 567 999 грн 44 коп., 54519 від 30.11.2021 на суму 826 563 грн 27 коп., 1696 від 09.02.2022 на суму 803 999 грн 88 коп., що й стало причиною виникнення спору.

Доказів оплати спірної заборгованості відповідач-1 до матеріалів справи не надано.

Дослідивши матеріали справи, оцінивши докази в їх сукупності, суд дійшов висновку, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню з таких підстав.

Відносини, що виникли між сторонами у справі на підставі договору поставки, є господарськими зобов`язаннями, тому, згідно положень ст.ст. 4, 173-175 і ч. 1 ст. 193 Господарського кодексу України, до цих відносин мають застосовуватися відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, передбачених Господарським кодексом України.

Відповідно до ч. 1 ст. 712 Цивільного кодексу України за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов`язується передати у встановлений строк товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов`язаних з особистими, сімейними, домашніми або іншим подібним використанням, а покупець зобов`язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму.

Згідно з ч. 2 ст. 712 Цивільного кодексу України до договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін.

Відповідно до ст. 692 Цивільного кодексу України покупець зобов`язаний оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлений інший строк оплати товару. Покупець зобов`язаний сплатити продавцеві повну ціну переданого товару.

Згідно з ч. 1 ст. 530 Цивільного кодексу України якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Відповідно до ст. ст. 525, 526 Цивільного кодексу України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом

Згідно з ст. 629 Цивільного кодексу України договір є обов`язковим до виконання.

За змістом ч. 1 ст. 625 Цивільного кодексу України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання.

Згідно з ст. 610 Цивільного кодексу України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Як встановлено судом та підтверджується матеріалами справи, заборгованість відповідача-1 за поставлений позивачем товар становить 3 310 382 грн 71 коп.

Відповідно до приписів ч. 5 ст. 254 Цивільного кодексу України, якщо останній день строку припадає на вихідний, святковий або інший неробочий день, що визначений відповідно до закону у місці вчинення певної дії, днем закінчення строку є перший за ним робочий день.

З огляду на умови додатків до договору та норми ч. 5 ст. 254 Цивільного кодексу України, строк оплати поставленого товару за спірними накладними є таким, що настав 01.11.2022.

Враховуючи, що відповідачем-1 своєчасно не сплачено вартість поставленого товару за спірними видатковими накладними, суд вважає позовну вимогу про стягнення боргу у розмірі 3 310 382 грн 71 коп. обґрунтованою та такою, що підлягає задоволенню.

Згідно з п. 2.6 договору за користування товарним кредитом покупець сплачує на користь постачальника відсотки в розмірі 12% річних, якщо інший розмір відсотків не передбачений додатком до договору. Сума відсотків підлягає оподаткуванню податком на додану вартість. Податок на додану вартість додається до нарахованої суми відсотків та підлягає обов`язковій оплаті покупцем.

Строк користування товарним кредитом починається з дня, передбаченого додатком до договору, але не раніше дня, наступного за днем отримання товару покупцем, та закінчується в день розрахунку покупцем за поставлений товар (п. 2.7 договору).

Згідно з п. 2.11 договору вiдсотки за користyвання товарним кредитом, нараховуються постачальником вiдповiдно до п.п. 2.6 та 2.7 договору. Постачальник складає акт нарахування вiдсоткiв за користування товарним кредитом та надсилає його в двох примiрниках на адресу мiсцезнаходження покупця, що вказана в тексті договору. Покупець зобов`язується пiдписати акт та повернути один примiрник пiдписаного акта постачальнику протягом 1-го робочого дня з дати отримання, У разi якщо пiдписаний примiрник акта не повертається постачальнику, акт вважається схваленим та пiдписаним покупцем. Hapaxoвані вiдсотки за користyвання товарним кредитом покупець зобов`язується сплатити у строки, визначенi в додатках до договору для оплати вартості (цiни) товару.

У відповідності до вказаних умов позивачем було здійснено нарахування відсотків за користування товарним кредитом на суму 533 291 грн 88 коп., а також між позивачем та відповідачем-1 складено та підписано відповідні Акти нарахування відсотків за користування товарним кредитом, а саме:

- акт нарахування відсотків за користування товарним кредитом № 55947 від 31.12.2021 щодо відсотків по договорам товарного кредиту на суму 39 504 грн. 74 коп.;

- акт нарахування відсотків за користування товарним кредитом № 1166 від 31.01.2022 щодо відсотків по договорам товарного кредиту на суму 39 504 грн. 74 коп.;

- акт нарахування відсотків за користування товарним кредитом № 10189 від 31.03.2022 щодо відсотків по договорам товарного кредиту на суму 39 504 грн. 74 коп.;

- акт нарахування відсотків за користування товарним кредитом № 17025 від 29.04.2022 щодо відсотків по договорам товарного кредиту на суму 49 645 грн. 85 коп.;

- акт нарахування відсотків за користування товарним кредитом № 23178 від 31.05.2022 щодо відсотків по договорам товарного кредиту на суму 50 498 грн. 14 коп.;

- акт нарахування відсотків за користування товарним кредитом № 27817 від 30.06.2022 щодо відсотків по договорам товарного кредиту на суму 49 645 грн. 85 коп.;

- акт нарахування відсотків за користування товарним кредитом № 29860 від 29.07.2022 щодо відсотків по договорам товарного кредиту на суму 51 300 грн. 71 коп.;

- акт нарахування відсотків за користування товарним кредитом № 33255 від 31.08.2022 щодо відсотків по договорам товарного кредиту на суму 51 300 грн. 71 коп.;

- акт нарахування відсотків за користування товарним кредитом № 35981 від 30.09.2022 щодо відсотків по договорам товарного кредиту на суму 49 645 грн. 85 коп.;

- акт нарахування відсотків за користування товарним кредитом № 37959 від 31.10.2022 щодо відсотків по договорам товарного кредиту на суму 51 300 грн. 71 коп.;

- акт нарахування відсотків за користування товарним кредитом № 39127 від 30.11.2022 щодо відсотків по договорам товарного кредиту на суму 49 645 грн. 85 коп.;

- акт нарахування відсотків за користування товарним кредитом № 40019 від 30.12.2022 щодо відсотків по договорам товарного кредиту на суму 51 298 грн. 73 коп.

В матеріалах справи відсутні докази сплати вказаних відсотків за користування товарним кредитом.

Враховуючи зазначені норми чинного законодавства України та обставини справи, господарський суд вважає, що вимоги позивача в цій частині є обґрунтованими та доведеними належними доказами, у зв`язку з чим підлягають задоволенню, оскільки зобов`язання повинні виконуватись належним чином та у встановлені строки.

Правові наслідки порушення юридичними і фізичними особами своїх грошових зобов`язань передбачені, зокрема, приписами статей 549 - 552, 611, 625 Цивільного кодексу України.

Згідно з положеннями статті 625 Цивільного кодексу України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Відповідно до пункту 3 частини 1 статті 611 Цивільного кодексу України у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема сплата неустойки.

Штрафними санкціями у Господарському кодексі України визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов`язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов`язання (частина 1 статті 230 Господарському кодексі України).

Згідно з частиною 6 статті 231 Господарського кодексу України штрафні санкції за порушення грошових зобов`язань встановлюються у відсотках, розмір яких визначається обліковою ставкою Національного банку України, за увесь час користування чужими коштами, якщо інший розмір відсотків не передбачено законом або договором.

У відповідності до частини 6 статті 232 Господарського кодексу України нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання зобов`язання, якщо інше не встановлено законом або договором, припиняється через шість місяців від дня, коли зобов`язання мало бути виконано.

Пунктом 7.2 договору передбачено, що у випадках порушення умов даного договору, постачальник має право притягти покупця до відповідальності за:

- несвоєчасне виконання будь-яких грошових зобов`язань за договором. 3а порушення даних умов договору покупець:

а) сплачує на користь постачальника пеню в розмiрi подвiйної облiкової ставки НБУ, яка дiяла в перiод прострочення, вiд суми боргy за кожен день прострочення виконання грошового зобов`язання;

б) у випадку прострочення оплати бiльше нiж на 5 банкiвських днiв, сплачує на користь постачальника штраф в розмiрi 20% вiд несплаченої суми, яка склалася на наступний день пiсля прострочення виконання грошового зобов`язання;

в) сплачує на користь постачальника 36% рiчних вiд простроченої суми та iндекс iнфляцiї за весь час прострочення виконання грошового зобов`язання (частина 2 статті 625 Цивiльного кодексу України);

- невиконання чи несвоєчасне виконання обов`язкiв, передбачених пунктами 3.3 та 9.7 договору. 3а порушення вказаних умов договору покупець сплачує постачальнику неустойку у розмiрi 0,5% вiд загальної суми договору, визначеної з врахуванням вимог пункту 2.1 договору, за кожен день прострочення виконання вищевказаних обов`язкiв;

- порушення умов договору, якi передбаченi пунктом 3.4 договору, за порушення даних умов договору покупець сплачує постачальнику штраф у розмiрi 25% вiд загальної суми договору, визначеної з урахуванням вимог пункту 2.1. договору.

Згідно з п. 7.3 договору, керуючись положеннями статті 259 Цивiльного кодексу України, сторони дiйшли згоди про збiльшення строку позовної давностi по всім зобов`язанням (сплатi заборгованостi, пенi, штрафу, вiдсоткiв та iндексу iнфляцiї), що виникли на пiдставi договору до 3 poків. Сторони домовилися, що нарахування штрафних санкцiй за прострочення виконання грошових зобов`язань припиняється через 3 роки вiд дня, коли зобов`язання мало бути виконано (частина 6 статті 232 Господарського кодексу України).

Судом враховано, що сторони у договорі визначили інший розмір відсотків річних, право на що передбачено статтею 625 Цивільного кодексу України.

Судом також враховано, що одним із видів господарських санкцій згідно з частиною 2 статті 217 Господарського кодексу України є штрафні санкції, до яких віднесено штраф та пеню.

Право встановити в договорі розмір та порядок нарахування штрафу надано сторонам частиною 4 статті 231 Господарського кодексу України .

Можливість одночасного стягнення пені та штрафу за порушення окремих видів господарських зобов`язань передбачено частиною 2 статті 231 Господарського кодексу України.

В інших випадках порушення виконання господарських зобов`язань чинне законодавство не встановлює для учасників господарських відносин обмежень передбачати в договорі одночасне стягнення пені та штрафу, що узгоджується із свободою договору, встановленою статтею 627 Цивільного кодексу України, коли сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Розмір штрафних санкцій відповідно до частини 4 статті 231 Господарського кодексу України встановлюється законом, а в разі якщо розмір штрафних санкцій законом не визначено, санкції застосовуються в передбаченому договором розмірі. При цьому розмір санкцій може бути встановлено договором у відсотковому відношенні до суми невиконаної частини зобов`язання, або в певній, визначеній грошовій сумі, або у відсотковому відношенні до суми зобов`язання незалежно від ступеня його виконання, або у кратному розмірі до вартості товарів (робіт, послуг).

Судом також враховано, що одночасне стягнення штрафу та пені не суперечить статті 61 Конституції України, оскільки згідно із статтею 549 Цивільного кодексу України пеня та штраф є формами неустойки, а відповідно до статті 230 Господарського кодексу України - видами штрафних санкцій, тобто не є окремими та самостійними видами юридичної відповідальності, а у межах одного виду відповідальності може застосовуватися різний набір санкцій.

Аналогічна правова позиція міститься в постановах Верховного Суду від 12.12.2019 у справі № 910/10939/18, від 27.09.2019 у справі № 923/760/16, від 19.09.2019 у справі №904/5770/18, від 28.08.2019 у справі № 910/11944/18, від 02.04.2019 у справі № 910/7398/18.

Посилаючись на п. 7.2 (А) та п. 7.2 (В) договору позивач нарахував додатково до суми основного боргу та просить стягнути солідарно з відповідачів 524 352 грн 45 коп. пені за період прострочення з 31.10.2022 по 22.02.2023; 668 076 грн 55 коп. 20% штрафу та 377 533 грн 77 коп. 36 % річних за період прострочення з 31.10.2022 по 22.02.2023.

Перевіркою здійсненого позивачем розрахунку пені та 36% річних судом встановлено, що вони здійснені без урахування останнім вимог статей 253-254 Цивільного кодексу України щодо початку перебігу та закінчення строку.

За розрахунком суду до стягнення з відповідача підлягають пеня у розмірі 510 702 грн 00 коп. за період з 01.11.2022 по 22.02.2023 та 36% річних у розмірі 367 705 грн 84 коп. за період з 01.11.2022 по 22.02.2023. У решті позовних вимог в цій частині слід відмовити.

Перевіркою виконаного позивачем розрахунку штрафу судом порушень умов договору та чинного законодавства не встановлено, у зв`язку з чим до стягнення підлягає штраф у розмірі 668 076 грн 55 коп.

Господарським судом також встановлено, що 22.11.2021 між Товариством з обмеженою відповідальністю "Спектр-Агро" (далі - кредитор, позивач), ОСОБА_1 (далі - поручитель, відповідач-2) та Приватним підприємством «Агрос» (далі - боржник, відповідач-1) укладено договір поруки № П/412/21-КД (далі - договір поруки, а.с.36), відповідно до умов якого в порядку та на умовах, визначених договором, поручитель поручається перед кредитором за виконання боржником вcix грошових зобов`язань за договором, передбачених пунктом 2 договору (далi - основний договiр).

У випадку порушення боржником обов`язку за основним договором, боржник i поручитель вiдповiдають перед кредитором як солiдарнi боржники (пункт 1.2. договору поруки).

У пункті 6.1. договору поруки сторони визначили, що договір набуває чинностi з дати його укладення i дiє до моменту припинення поруки. Порука припиняється через 5 poків з дати укладення договору.

Згідно з пунктом 6.2. договору поруки порука припиняється з припиненням забезпеченого нею зобов`язання.

У розділі 2 договору поруки сторони визначили поняття основний договір, а саме:

- пiд основним договором в даному договорi розумiється договiр поставки № 412/21-КД від 22.11.2021, укладений мiж кредитором (в основному договорi iменується постачальник) та боржником (в основному договорi iменується покупець) (пункт 2.1. договору поруки);

- строк дії основного договору становить один рік iз дня його пiдписання уповноваженими представниками сторін, крім зобов`язань покупця по виконанню грошових зобов`язань та вiдповiдальностi, якi припиняються лише їx належним виконанням, а в частинi проведення розрахункiв за товар, по штрафним санкцiям - до повного їx виконання (пункт 2.2. договору поруки).

У розділі 3 договору поруки сторонами були визначені умови обсягу відповідальності поручителя, а саме:

- передбачений договором обов`язок поручителя перед кредитором поширюється на суму yciх без винятку, грошових зобов`язань боржника за основним договором (пункт 3.1. договору поруки);

- підписанням даного договору поручитель, без додаткового повiдомлення поручителя та без укладення oкpeмої угоди, надає безумовну згоду на те, що у випадку збiльшення обсягу обов`язку боржника перед кредитором за основним договором, вiдповiдно збiльшується обсяг обов`язку поручителя перед кредитором. Кредитор не зобов`язаний повiдомляти поручителя про змiну обсягу обов`язку боржника перед кредитором (пункт 3.2. договору поруки);

- поручитель несе вiдповiдальнiсть за сплату боржником основного боргу, курсової рiзницi, процентiв за користування товарним кредитом, за вiдшкодування збиткiв, за сплату неустойки (штрафу, пенi), вiдсоткiв рiчних, iнфляцiйних втрат, судових витрат та iнших витрат кредитора, пов`язаних з одержанням виконання грошового зобов`язання за основним договором (пункт 3.3. договору поруки);

- сторони договору поруки домовились, що поручитель та боржник несуть солiдарну вiдповiдальнiсть по всім зобов`язанням боржника, вказаним вище, в тому числi по сплатi судових витрат та iнших витрат кредитора, пов`язаних з одержанням виконання грошового зобов`язання за основним договором (пункт 3.4. договору поруки).

Пунктом 4.1. договору поруки передбачено, що поручитель зобов`язаний у разi порушення боржником обов`язку за основним договором, самостiйно виконати зазначений обов`язок боржника перед кредитором в строк 3-х банкiвських днiв пiсля настання строку оплати за основним договором, шляхом оплати грошових коштiв на поточний рахунок кредитора, вказаний в даному договорi.

Враховуючи вказані вище умови договору поруки, позивач просить суд стягнути спірну заборгованість з відповідачів-1,2 солідарно.

Суд зазначає, що з огляду на пред`явлення позову про солідарне стягнення заборгованості з боржника та поручителя, судом при прийнятті рішення враховано наступні норми матеріального права.

Відповідно до частини 1 статті 546 Цивільного кодексу України виконання зобов`язання може забезпечуватися, у тому числі порукою.

Статтею 553 Цивільного кодексу України унормовано, що за договором поруки поручитель поручається перед кредитором боржника за виконання ним свого обов`язку. Поручитель відповідає перед кредитором за порушення зобов`язання боржником. Порукою може забезпечуватися виконання зобов`язання частково або у повному обсязі. Поручителем може бути одна особа або кілька осіб.

Згідно зі статтею 554 Цивільного кодексу України у разі порушення боржником зобов`язання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники, якщо договором поруки не встановлено додаткову (субсидіарну) відповідальність поручителя. Поручитель відповідає перед кредитором у тому ж обсязі, що і боржник, включаючи сплату основного боргу, процентів, неустойки, відшкодування збитків, якщо інше не встановлено договором поруки.

За приписами статті 543 Цивільного кодексу України у разі солідарного обов`язку боржників (солідарних боржників) кредитор має право вимагати виконання обов`язку частково або в повному обсязі як від усіх боржників разом, так і від будь-кого з них окремо. Кредитор, який одержав виконання обов`язку не в повному обсязі від одного із солідарних боржників, має право вимагати недоодержане від решти солідарних боржників. Солідарні боржники залишаються зобов`язаними доти, доки їхній обов`язок не буде виконаний у повному обсязі. Виконання солідарного обов`язку у повному обсязі одним із боржників припиняє обов`язок решти солідарних боржників перед кредитором.

З огляду на викладене, оскільки зобов`язання відповідача-1 перед позивачем у повному обсязі та своєчасно не були виконані, отже поручитель - відповідач-2 як солідарний боржник відповідає перед кредитором за порушення зобов`язання боржником у тому ж обсязі, що і боржник.

Таким чином, вимога позивача про солідарне стягнення заборгованості з відповідачів є обґрунтованою.

Заперечення відповідачів стосовно того, що був відсутній факт поставки товару на суму 803 999 грн 88 коп., оскільки видаткова накладна № 1696 від 09.02.2022 не є належним доказом, господарським судом розглянуті, але до уваги не приймаються, з огляду на таке.

Обов`язок із доказування слід розуміти як закріплену в процесуальному та матеріальному законодавстві міру належної поведінки особи, що бере участь у судовому процесі, із збирання та надання доказів для підтвердження свого суб`єктивного права, що має за мету усунення невизначеності, яка виникає в правовідносинах у разі неможливості достовірно з`ясувати обставини, які мають значення для справи.

Відповідно до статті 73 ГПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків.

Згідно із статтею 77 ГПК України допустимість доказів полягає у тому, що обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Докази, одержані з порушенням закону, судом не приймаються.

Відповідно до статті 79 ГПК України наявність обставини, на яку сторона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, вважається доведеною, якщо докази, надані на підтвердження такої обставини, є більш вірогідними, ніж докази, надані на її спростування. Питання про вірогідність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Вказані вище норми процесуального закону спрямовані на реалізацію статті 13 ГПК України. Згідно з положеннями цієї статті судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом.

Відповідно до статті 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини", суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику ЄСПЛ як джерело права.

У Рішенні Європейського суду з прав людини у справі "Надточий проти України" від 15.05.2008р. зазначено, що змагальність означає таку побудову судового процесу, яка дозволяє всім особам - учасникам певної справи відстоювати свої права та законні інтереси, свою позицію у справі. Принцип змагальності є процесуальною гарантією всебічного, повного та об`єктивного з`ясування судом обставин справи, ухвалення законного, обґрунтованого і справедливого рішення у справі.

Господарський суд відзначає, що підставою для виконання зобов`язання зі сплати поставленого товару є встановлений факт поставки товару, який має бути підтверджений документально.

З матеріалів справи вбачається, що сторони договору протягом його дії здійснювали оформлення поставки товару шляхом складання видаткових накладних. Відповідач-1 в свою чергу приймав товар і заперечень щодо форми документа, за яким поставляється товар, не висловлював.

Крім того, факт отримання товару відповідачем-1 за спірною видатковою накладною підтверджується зареєстрованими в ЄРПН податковими накладними № 592 від 07.02.2022 та № 997 від 09.02.2022, з яких вбачається, що загальна сума податкових накладних складає 803 999 грн 88 коп. та асортимент товару, співпадає з сумою асортименту поставленого товару за видатковою накладною № 1696 від 09.02.2022.

До того ж, з матеріалів справи вбачається, що відповідачем-1 здійснювалась часткова оплата за спірною видатковою накладною, згідно з платіжним дорученням № 32 від 07.02.2022, в якому в призначенні платежу міститься посилання на «Часткова оплата за добрива згідно рахунку на оплату № 590 від 17.01.2022 в т.ч. ПДВ 20% - 26 833 грн 31 коп.». У рахунку на оплату № 590 від 17.01.2022 містяться посилання на додаток № 1/СА000000802 від 17.01.2022, який є невід`ємною частиною договору поставки. Також, найменування товару, кількість та загальна вартість в розмірі 803 999 грн 88 коп. є ідентична з даними вказаного додатку до спірного договору та видаткової накладної № 1696 від 09.02.20222.

Також, господарський суд звертає увагу на те, що в матеріалах справи наявний акт звірки взаєморозрахунків за період з 01.01.2022 по 30.12.2022 за договором поставки № 412/21-КД від 22.11.2021, який підписаний уповноваженими представниками сторін та скріплений печатками підприємств.

Відтак факт поставки позивачем товару та отримання його відповідачем за видатковою накладною № 1696 від 09.02.2022 на суму 803 999 грн 88 коп. є встановленим.

Отже, враховуючи викладене в сукупності, суд приходить до висновку, що наведені відповідачами доводи не спростовують наявності в них обов`язку перед позивачем зі сплати заявленої в позові заборгованості.

Аналізуючи питання обсягу дослідження доводів учасників справи та їх відображення у судових рішеннях у справі, питання вичерпності висновків судів, суд враховує, що Європейський суд з прав людини у рішенні від 10.02.2010 у справі "Серявін та інші проти України" зауважив, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях, зокрема, судів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожний аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною залежно від характеру рішення.

З урахуванням вказаного, суд зазначає, що інші доводи, міркування сторін, судом розглянуті, але до уваги та врахування при вирішенні даної справи не приймаються, оскільки на результат вирішення спору не впливають.

Крім того, відповідачі просять суд зменшити розмір штрафних санкцій та 36% посилаючись на скрутне фінансове становище, яке пов`язане із повномасштабним вторгненням на територію України та введенням воєнного стану.

Позивач проти зменшення штрафних санкцій та 36% річних заперечує, вказує що сторони знаходяться в однакових економічних умовах.

Суд враховує, що Велика Палата Верховного Суду у постанові від 18.03.2020 у справі №902/417/18 зазначила, що господарські санкції, що встановлюються відповідно до договору чи закону за несвоєчасне виконання зобов`язання, спрямовані передусім на компенсацію кредитору майнових втрат, яких він зазнає внаслідок несвоєчасного здійснення з ним розрахунку з боку боржника. Такі санкції не можуть розглядатися кредитором як спосіб отримання доходів, що є більш вигідним порівняно з надходженнями від належно виконаних господарських зобов`язань.

Якщо відповідальність боржника перед кредитором за неналежне виконання обов`язку щодо своєчасного розрахунку не обмежена жодними межами, а залежить виключно від встановлених договором процентів (штрафу, пені, річних відсотків), то за певних обставин обсяг відповідальності може бути нерозумним з огляду на його непропорційність наслідкам правопорушення. Він може бути несправедливим щодо боржника, а також щодо третіх осіб, оскільки майновий тягар відповідних виплат може унеможливити виконання боржником певних зобов`язань, зокрема з виплати заробітної плати своїм працівникам та іншим кредиторам, тобто цей тягар може бути невиправдано обтяжливим чи навіть непосильним. У таких випадках невизнання за судом права на зменшення розміру відповідальності може призводити до явно нерозумних і несправедливих наслідків. Тобто має бути дотриманий розумний баланс між інтересами боржника та кредитора.

Відповідно до частини першої статті 233 Господарського кодексу України у разі якщо належні до сплати штрафні санкції надмірно великі порівняно із збитками кредитора, суд має право зменшити розмір санкцій. При цьому повинно бути взято до уваги: ступінь виконання зобов`язання боржником; майновий стан сторін, які беруть участь у зобов`язанні; не лише майнові, але й інші інтереси сторін, що заслуговують на увагу.

Господарський суд акцентує увагу на неможливості зменшення розміру пені, штрафу та 36% річних, оскільки відповідачем не додано жодного доказу на підтвердження фінансового стану та жодного доказу неможливості своєчасно виконати зобов`язання. Таким чином, у випадку зменшення розміру штрафних санкцій та 36% річних вже буде нівелюватися принцип свободи договору, що є недопустимим. Відповідачі добровільно погодилися на такі умови договору.

Щодо розподілу судових витрат, господарський суд зазначає таке.

У складі судових витрат позивач просить стягнути солідарно з відповідачів витрати на правничу допомогу в розмірі 149 243 грн 56 коп.

З приводу заяви суд зазначає таке.

За змістом статті 123 Господарського процесуального кодексу України витрати на професійну правничу допомогу віднесені до витрат, пов`язаних з розглядом справи в суді, які, в свою чергу, віднесені до судових витрат.

У відповідності до статті 26 Закону України "Про адвокатуру і адвокатську діяльність", адвокатська діяльність здійснюється на підставі договору про надання правової допомоги.

Визначення договору про надання правової допомоги міститься в статті 1 Закону України "Про адвокатуру і адвокатську діяльність", згідно з якою договір про надання правової допомоги - домовленість, за якою одна сторона (адвокат, адвокатське бюро, адвокатське об`єднання) зобов`язується здійснити захист, представництво або надати інші види правової допомоги другій стороні (клієнту) на умовах і в порядку, що визначені договором, а клієнт зобов`язується оплатити надання правової допомоги та фактичні витрати, необхідні для виконання договору.

Гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час (стаття 30 зазначеного Закону).

Разом із тим згідно зі статтею 15 Господарського процесуального кодексу України суд визначає в межах, встановлених цим Кодексом, порядок здійснення провадження у справі відповідно до принципу пропорційності, враховуючи: завдання господарського судочинства; забезпечення розумного балансу між приватними й публічними інтересами; особливості предмета спору; ціну позову; складність справи; значення розгляду справи для сторін, час, необхідний для вчинення тих чи інших дій, розмір судових витрат, пов`язаних із відповідними процесуальними діями, тощо.

Однією з основних засад (принципів) господарського судочинства є відшкодування судових витрат сторони, на користь якої ухвалене судове рішення (пункт 12 частини 3 статті 2 зазначеного Кодексу).

Метою впровадження цього принципу є забезпечення особі можливості; ефективно захистити свої права в суді, ефективно захиститись у разі подання до неї необґрунтованого позову, а також стимулювання сторін до досудового вирішення спору.

Практична реалізація згаданого принципу в частині відшкодування витрат на професійну правничу допомогу відбувається в такі етапи:

1) попереднє визначення суми судових витрат на професійну правничу допомогу (стаття 124 Господарського процесуального кодексу України);

2) визначення розміру судових витрат на професійну правничу допомогу, що підлягають розподілу між сторонами (стаття 126 Господарського процесуального кодексу України): - подання (1) заяви (клопотання) про відшкодування судових витрат на професійну правничу допомогу разом з (2) детальним описом робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, і здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги, та (3) доказами, що підтверджують здійснення робіт (наданих послуг) і розмір судових витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи; - зменшення суми судових витрат на професійну правничу допомогу, що підлягають розподілу.

3) розподіл судових витрат (стаття 129 Господарського процесуального кодексу України).

За приписами частини 3 статті 27 Закону України "Про адвокатуру і адвокатську діяльність", до договору про надання правової допомоги застосовуються загальні вимоги договірного права.

Договір про надання правової допомоги за своєю правовою природою є договором про надання послуг, який в свою чергу, врегульовано Главою 63 Цивільного кодексу України. Зокрема, стаття 903 Цивільного кодексу України передбачає, що якщо договором передбачено надання послуг за плату, замовник зобов`язаний оплатити надану йому послугу в розмірі, у строки та в порядку, що встановлені договором.

Глава 52 Цивільного кодексу України регулює загальні поняття та принципи будь-якого цивільного договору, включаючи договір про надання послуг. Стаття 632 Цивільного кодексу України регулює поняття ціни договору; за приписами вказаної статті ціна в договорі встановлюється за домовленістю сторін, зміна ціни після укладення договору допускається лише у випадках і на умовах, встановлених договором або законом, а якщо ціна у договорі не встановлена і не може бути визначена виходячи з його умов, вона визначається виходячи із звичайних цін, що склалися на аналогічні товари, роботи або послуги на момент укладення договору.

З матеріалів справи вбачається, що 02.01.2023 між адвокатом Бохан Сергієм Олександровичем (далі - адвокат) та Товариством з обмеженою відповідальністю "Спектр-Агро" (далі - замовник) був укладений договір про надання правової (правничої) допомоги (далі - договір, а.с. 41), за умовами пункту 1.1. якого адвокат бере на себе зобов`язання надавати правову допомогу в обсязі та на умовах, передбачених договором, а замовник зобов`язаний оплатити замовлення у порядку та строки, обумовлені сторонами.

У пункті 2.1. договору сторони визначили, що договір набирає чинності з моменту його підписання і діє до виконання сторонами своїх зобов`язань.

Пунктом 3.1. договору передбачено, що за правову допомогу, передбачену пунктом 1.2. договору замовник сплачує адвокату винагороду у розмірі, визначеному у додатках до договору.

Умови та порядок розрахунків замовника з адвокатом за надання правової допомоги визначається сторонами у додатках до договору (пункт 3.3. договору).

17.02.2023 сторонами був підписаний додаток № 8 до договору (далі - додаток № 8 до договору, а.с. 42), в якому визначені положення щодо розміру та порядку оплати та в пункті 1 якого визначено, що даний додаток визначає порядок оплати юридичних послуг адвокату за надання професійної правничої допомоги у спорі про стягнення з ПП «Агрос» та ОСОБА_1 на користь Замовника заборгованості за поставлений товар за договору поставки № 412/21-КД від 22.11.2021 та договором поруки № П/412/21-КД від 22.11.2021.

У пункті 2 додатку № 8 до договору визначена вартість послуг адвоката, а саме:

1) зустріч з клієнтом з метою з`ясування обставин справи, по якій надається професійна правнича допомога у спірних правовідносинах, година - 1 342 грн. 00 коп.;

2) підготовка позовної заяви (правовий аналіз наданих клієнтом документів, пошук та аналіз законодавства та актуальної судової практики з питань застосування законодавства у спірних правовідносинах, складання тексту позовної заяви та розрахунків позовних вимог), документ - 25 000 грн. 00 коп.;

3) збір та підготовка письмових доказів (додатків до позовної заяви), година 1 342 грн 00 коп.;

4) підготовка копії позовної заяви та доданих до неї документів відповідачу, година - 1 342 грн. 00 коп.;

5) подання позову (завантаження тексту позовної заяви та додатних до неї документів до Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи «Електронний суд», підписання КЕП та відправка до суду), година 1 342 грн 00 коп.;

6) участь у судовому розгляді справи підготовка відповіді на відзив (правовий аналіз відзиву на позовну заяву, пошук та аналіз законодавства та актуальної судової практики з питань застосування законодавства у спірних правовідносинах, складання тексту відповіді на відзив), судовий розгляд перша інстанція 15 000 грн 00 коп.;

7) складання заяв, клопотань і заперечень з процесуальних питань, документ 3 000 грн 00 коп.

8) участь у судових засіданнях, засідання - 3 000 грн. 00 коп.;

9) оплата професійної правничої допомоги за прийняття рішення на користь клієнта, % від стягненої суми - 3%;

10) складання заяви про ухвалення додаткового рішення, документ 10 000 грн 00 коп.

Згідно з пунктом 3 додатку № 8 до договору сторони домовились, що розмір оплати професійної правничої допомоги за годину роботи адвоката становить 50% прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого на день укладення додатку (2 684 грн. 00 коп. : 2 = 1 342 грн. 00 коп.).

Оплата послуг з представництва інтересів у суді першої інстанції здійснюється в наступному порядку: 100% вартість послуги сплачується замовником адвокату протягом 30-ти календарних днів з дня проголошення рішення суду першої інстанції (п. 4.1 додатку).

Правова допомога вважається наданою після підписання акту приймання-передачі наданої правової допомоги, який підписується сторонами (п. 8.1 додатку).

У подальшому, 20.11.2023 між адвокатом стронами був підписаний Акт здачі-приймання виконаних правових послуг за договором надання правової (правничої) допомоги (далі - акт наданих послуг, а.с. 131), за умовами якого сторони погодили перелік наданих адвокатом послуг, їх ціни та суми, а саме:

1) зустріч з клієнтом з метою з`ясування обставин справи, по якій надається професійна правнича допомога у спірних правовідносинах, загальною кількістю витраченого часу - 1 година, вартістю 1 342 грн. 00 коп.;

2) підготовка позовної заяви (правовий аналіз наданих клієнтом документів, пошук та аналіз законодавства та актуальної судової практики з питань застосування законодавства у спірних правовідносинах, складання тексту позовної заяви та розрахунків позовних вимог), 1 документ вартістю 25 000 грн. 00 коп.;

3) збір та підготовка письмових доказів (додатків до позовної заяви), 1 година 1 342 грн 00 коп.;

4) підготовка копії позовної заяви та доданих до неї документів відповідачу, 0,5 годин - 671 грн. 00 коп.;

5) подання позову (завантаження тексту позовної заяви та додатних до неї документів до Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи «Електронний суд», підписання КЕП та відправка до суду), 2 години 2 684 грн 00 коп.;

6) участь у судовому розгляді справи підготовка відповіді на відзив (правовий аналіз відзиву на позовну заяву, пошук та аналіз законодавства та актуальної судової практики з питань застосування законодавства у спірних правовідносинах, складання тексту відповіді на відзив), судовий розгляд перша інстанція 15 000 грн 00 коп.;

7) складання заяв, клопотань і заперечень з процесуальних питань, документ (3 документа) 9 000 грн 00 коп.

8) участь у судових засіданнях, 1-е засідання - 3 000 грн. 00 коп.;

9) оплата професійної правничої допомоги за прийняття рішення на користь клієнта, % від стягненої суми 1,5% - 81 204 грн 56 коп.;

10) складання заяви про ухвалення додаткового рішення, 1-н документ 10 000 грн 00 коп.

Загальна вартість наданих послуг склала 149 243 грн. 56 коп. (пункт 2 акту наданих послуг).

Відповідно до положень частини 1 статті 126 Господарського процесуального кодексу України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.

Приписами частини 2 статті 126 Господарського процесуального кодексу України визначено, що за результатами розгляду справи витрати на професійну правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами.

Для цілей розподілу судових витрат, розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, в тому числі: гонорару адвоката за представництво в суді та іншу професійну правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката, визначається згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою.

При здійснені розподілу між сторонами спору судових витрат на професійну правничу допомогу, суд враховує результат розгляду спору, умови договору про надання правничої допомоги, укладеного між стороною спору та адвокатом (адвокатським об`єднанням, бюро), обсяги наданих стороні, як клієнту, послуг правничої допомоги щодо представництва її інтересів в суді під час розгляду справи, а також в порядку статті 86 Господарського процесуального кодексу України надати належну оцінку поданим стороною, яка понесла витрати на професійну правничу допомогу, доказам фактичного надання їй адвокатських послуг, їх прийняття стороною спору на підставі акта приймання-передачі послуг з виставленням адвокатом (адвокатським об`єднанням, бюро) клієнту рахунка на оплату таких послуг.

Для визначення розміру витрат на професійну правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги (частина 3 статті 126 Господарського процесуального кодексу України).

Суд зазначає, що при визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін. Ті самі критерії застосовує Європейський суд з прав людини, присуджуючи судові витрати на підставі статті 41 Конвенції. Зокрема, згідно з його практикою заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір обґрунтованим (рішення у справі "East/West Alliance Limited" проти України", заява № 19336/04, рішення у справі "Баришевський проти України" від 26.02.2015, рішення у справі "Гімайдуліна і інших проти України" від 10.12.2009, рішення у справі "Двойних проти України" від 12.10.2006, рішення у справі "Меріт проти України" від 30.03.2004).

Склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмета доказування у справі. На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг та ін.), документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження). Зазначені витрати мають бути документально підтверджені та доведені. Відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу, а також розрахунку таких витрат є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування таких витрат.

У рішенні Європейського суду з прав людини у справі "Лавентс проти Латвії" зазначено, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір.

Верховний Суд у постановах від 03.10.2019 у справі № 922/445/19, від 24.10.2019 у справі № 905/1795/18, від 17.09.2020 у справі № 904/3583/19 зазначив, що під час вирішення питання про розподіл судових витрат господарський суд за наявності заперечення сторони проти розподілу витрат на адвоката або з власної ініціативи, керуючись критеріями, що визначені частинами 5-7, 9 статті 129 Господарського процесуального кодексу України, може не присуджувати стороні, на користь якої ухвалено судове рішення, всі її витрати на професійну правову допомогу.

У такому випадку суд, керуючись частинами 5-7, 9 статті 129 зазначеного Кодексу, відмовляє стороні, на користь якої ухвалено рішення, у відшкодуванні понесених нею на правову допомогу повністю або частково, та відповідно не покладає такі витрати повністю або частково на сторону, не на користь якої ухвалено рішення.

У постанові від 11.02.2021 у справі № 920/39/20 Верховний Суд вказав, що загальне правило розподілу судових витрат визначене в частині четвертій статті 129 Господарського процесуального кодексу України. Проте, у частині п`ятій наведеної норми цього Кодексу визначено критерії, керуючись якими суд (за клопотанням сторони або з власної ініціативи) може відступити від вказаного загального правила при вирішенні питання про розподіл витрат на правову допомогу та не розподіляти такі витрати повністю або частково на сторону, не на користь якої ухвалено рішення, а натомість, покласти їх на сторону, на користь якої ухвалено рішення.

У постановах від 24.10.2019 у справі № 905/1795/18 і від 01.08.2019 у справі №915/237/18, від 11.02.2021 у справі № 920/39/20 Верховний Суд також зазначив, що при визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін. Ті самі критерії застосовує Європейський суд з прав людини, присуджуючи судові витрат на підставі статті 41 Конвенції. Зокрема, згідно з його практикою заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим (рішення у справі "East/West Alliance Limited" проти України", заява №19336/04). У рішенні Європейського суду з прав людини у справі "Лавентс проти Латвії" зазначено, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір.

Проаналізувавши наданий акт здачі-приймання виконаних правових послуг від 20.11.2023 позивача, а також подані ним документи, господарський суд вказує про те, що предмет спору у даній справі та зміст позовних вимог не охоплюють значну кількість обставин та фактів, які підлягають ретельному дослідженню, не потребують детального вивчення судової практики, адже категорія даного спору не відноситься до складної, відображена у наданих доказах інформація щодо характеру та обсягу виконаної адвокатом позивача роботи (наданих послуг) не відповідає критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності, необхідності) та розумності їхнього розміру у розумінні приписів частини п`ятої статті 129 Господарського процесуального кодексу України.

Враховуючи все вище наведене та обставини справи в їх сукупності, проаналізувавши зміст та вартість наданої в межах даної справи правничої допомоги, що відображена в акті наданих послуг від 20.11.2023, суд відзначає, що з урахуванням заперечень відповідачів-1,2 та всіх аспектів і складності цієї справи, а також враховуючи сукупний час, витрачений на опрацювання спірних правовідносин, суд дійшов висновку про те, що справедливою та співрозмірною є компенсація витрат на професійну правничу допомогу у розмірі 30 000 грн. 00 коп.; інша частина витрат на професійну правничу допомогу судом не розподіляється та покладаються на позивача.

Відповідно до вимог статті 129 Господарського процесуального кодексу України, вказані витрати на професійну правничу допомогу покладаються на відповідачів-1,2 з урахуванням пропорційності розміру задоволених вимогу рівних частинах, як на солідарних боржників; оскільки спір у справі виник внаслідок неправильних дій відповідачів-1,2, то відповідно судові витрати щодо професійної правничої допомоги судом покладаються на відповідачів-1,2 у рівних частинах; стягненню з відповідача-1 на користь позивача підлягає частина витрат на професійну правничу допомогу в сумі 14 934 грн 95 коп.; стягненню з відповідача-2 на користь позивача підлягає частина витрат на професійну правничу в сумі 14 934 грн 95 коп.; інша частина витрат на професійну правничу допомогу у розмірі 119 373 грн 66 коп. покладається на позивача.

Крім того, господарський суд зазначає, що згідно з ч. 2 ст. 123 Господарського процесуального кодексу України розмір судового збору, порядок його сплати, повернення і звільнення від сплати встановлюються законом.

Загальні питання повернення сплачених сум судового збору врегульовано статтею 7 Закону України "Про судовий збір".

Відповідно до частини 1 статті 7 Закону України "Про судовий збір" сплачена сума судового збору повертається за клопотанням особи, яка його сплатила за ухвалою суду в разі, зокрема: зменшення розміру позовних вимог або внесення судового збору в більшому розмірі, ніж встановлено законом (п. 1 ч. 1 ст. 7 Закону України "Про судовий збір"); закриття (припинення) провадження у справі (крім випадків, якщо провадження у справі закрито у зв`язку з відмовою позивача від позову і така відмова визнана судом), у тому числі в апеляційній та касаційній інстанціях (п. 5 ч. 1 ст. 7 Закону України "Про судовий збір").

Згідно з ч. 3 ст. 4 Закону України «Про судовий збір» при поданні до суду процесуальних документів, передбачених частиною другою цієї статті, в електронній формі - застосовується коефіцієнт 0,8 для пониження відповідного розміру ставки судового збору.

Згідно платіжного доручення № 32147 від 21.02.2023 позивачем сплачено судовий збір у розмірі 81 204 грн 00 коп., в той час, як відповідно до зазначеного сума судового збору повинна складати 64 963 грн. 65 коп.

Оскільки позивачем сплачено судовий збір в більшому розмірі, сплачений судовий збір підлягає поверненню із державного бюджету у розмірі 16 240 грн 91 коп. за клопотанням позивача.

Розподіл судового збору у сумі 58 282 грн 40 коп. здійснюється судом відповідно до статті 129 Господарського процесуального кодексу України.

Керуючись ст. ст. 2, 73, 74, 76-79, 86, 91, 129, 165, 232, 233, 236-238, 240, 241, 327 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд, -

ВИРІШИВ:

Стягнути солідарно з Приватного підприємства "Агрос" (52121, Дніпропетровська обл., П`ятихатський р-н, с. Пальмирівка, вул. Калініна, буд. 52 П; ) та ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 ; ідентифікаційний номер НОМЕР_1 ) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Спектр-Агро" (08702, Київська обл., м. Обухів , вул. Промислова, будинок 20; ) 3 310 382 грн. 71 коп. - основного боргу, 533 291 грн. 88 коп. - відсотків за користування товарним кредитом, 510 702 грн. 00 коп. - пені, 668 076 грн. 55 коп. - штрафу, 367 705 грн. 84 коп. - 36% річних.

Стягнути з Приватного підприємства "Агрос" (52121, Дніпропетровська обл., П`ятихатський р-н, с. Пальмирівка, вул. Калініна, буд. 52 П; ) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Спектр-Агро" (08702, Київська обл., м. Обухів , вул. Промислова, будинок 20; ) 32 340 грн. 95 коп. частину витрат по сплаті судового збору та 14 934 грн 95 коп. частину витрат на правничу допомогу.

Стягнути з ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 ; ідентифікаційний номер НОМЕР_1 ) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Спектр-Агро" (08702, Київська обл., м. Обухів , вул. Промислова, будинок 20; ) 32 340 грн. 95 коп. частину витрат по сплаті судового збору та 14 934 грн 95 коп. частину витрат на правничу допомогу.

В задоволенні решти позовних вимог - відмовити.

Накази видати після набрання судовим рішенням законної сили.

Рішення набирає законної сили після закінчення двадцятиденного строку з дня складання повного судового рішення і може бути оскаржено до Центрального апеляційного господарського суду.

Повне рішення складено 18.12.2023.

Суддя І.А. Рудь