ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД КИЇВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
УХВАЛА

про відмову у видачі судового наказу

"19" грудня 2023 р. Справа № 920/1344/23

Господарський суд Київської області у складі судді Щоткіна О.В., розглянувши заяву Фізичної особи-підприємця Остапенко Олени Анатоліївни про видачу судового наказу

встановив:

13.12.2023 на адресу Господарського суду Київської області за територіальною юрисдикцією із Господарського суду Сумської області згідно ухвали від 28.11.2023 надійшли матеріали заяви Фізичної особи-підприємця Остапенко Олени Анатоліївни (далі заявник) про видачу судового наказу з вимогою про стягнення з Фізичної особи-підприємця Жабровець Миколи Володимировича (далі - боржник) заборгованості у розмірі 4860,00 грн.

В обґрунтування заяви Фізична особа-підприємець Остапенко Олена Анатоліївна твердить, що 04.09.2023 ним було отримано рахунок-фактуру №МВМ- у електронній формі через месенджер Viber від Фізичної особи-підприємця Жабровця Миколи Володимировича на оплату товару «Лакоста спорт біла (150 грам)» кількістю 60,0 пог.м. за ціною 1 м.пог.-81,00 грн.

На підставі вказаного рахунку була проведена оплата за реквізитами на суму 4860,00 грн, перерахованих згідно платіжної інструкції №877 від 04.09.2023. Однак, товар боржником поставлений не був, як і не були повернуті кошти, про що заявник стверджує, додаючи листування в електронній формі з месенджеру Viber.

Дослідивши зміст заяви про видачу судового наказу та доданих до неї документів, суд приходить до висновку про наявність підстав для відмови у видачі судового наказу з огляду на наступне.

Підстави та порядок видачі судового наказу врегульовано положеннями розділу ІІ Господарського процесуального кодексу України.

У відповідності до ст. 148 Господарського процесуального кодексу України судовий наказ може бути видано тільки за вимогами про стягнення грошової заборгованості за договором, укладеним у письмовій (в тому числі електронній) формі, якщо сума вимоги не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб. Особа має право звернутися до суду з вимогами, визначеними у частині першій цієї статті, в наказному або спрощеному позовному провадженні на свій вибір.

За змістом п. 3 ч. 1 ст. 152 Господарського процесуального кодексу України суддя відмовляє у видачі судового наказу, якщо заявлено вимогу, яка не відповідає вимогам статті 148 цього Кодексу.

ФОП Остапенко О.А. подано до заяви наступні документи, зокрема, платіжну інструкцію № 877 від 04.09.2023, рахунок-фактуру №МВМ- від 04.09.2023 на суму 4860,00 грн, роздруківки з електронної форми месенджер Viber за період з 04.09.2023 по 28.09.2023, оборотно-сальдова відомість по рахунку 3711 за період з 04.09.2023 по 24.11.2023.

За висновком суду в даному випадку вимоги заявника не можуть бути розглянуті судом в порядку наказного провадження, оскільки в матеріалах заяви відсутній договір поставки (купівлі-продажу) товару (тканини), укладеного у письмовій формі (в тому числі електронній), оскільки під час розгляду вимог в порядку наказного провадження та видачі судового наказу суд не розглядає обґрунтованість заявлених стягувачем вимог по суті. Так, при розгляді вимог заявника суду необхідно встановити факт укладення між сторонами договору у спрощений спосіб, що є неможливим при розгляді заяв у наказному провадженні.

Частиною 2 ст. 12 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що наказне провадження призначене для розгляду справ за заявами про стягнення грошових сум незначного розміру, щодо яких відсутній спір або про його наявність заявнику невідомо.

Наявність спору про право вирішується судом у кожному конкретному випадку, виходячи із характеру та обґрунтованості заявленої матеріально-правової вимоги і документів, доданих до заяви. Наявність спору можна встановити відсутністю документів, що підтверджують наявність суб`єктивного права у заявника; документів, що підтверджують порушення суб`єктивного права або документів, що підтверджують виникнення права вимоги.

Відсутність письмового договору свідчить про наявність спору між сторонами, що виключає наявність правової підстави для видачі судового наказу.

За таких обставин, заява ФОП Остапенко О.А. про видачу судового наказу подана з порушенням приписів вимог ст. 148 Господарського процесуального кодексу України, що є підставою для відмови у видачі судового наказу.

Згідно із ч. 2 ст. 154 ГПК України, за результатами розгляду заяви про видачу судового наказу суд видає судовий наказ або постановляє ухвалу про відмову у видачі судового наказу.

Відповідно до ч. 2 ст. 152 ГПК України, про відмову у видачі судового наказу суддя постановляє ухвалу не пізніше десяти днів з дня надходження до суду заяви про видачу судового наказу.

Суд роз`яснює заявнику, що відмова у видачі судового наказу з підстав, передбачених пунктами 3-6 частини першої статті 152 ГПК України, унеможливлює повторне звернення з такою самою заявою. Заявник у цьому випадку має право звернутися з тими самими вимогами у позовному порядку (ч. 2 ст. 153 ГПК України).

Згідно з ч. 2 ст. 151 ГПК України, у разі відмови у видачі судового наказу або в разі скасування судового наказу внесена сума судового збору стягувачу не повертається.

Керуючись ст. ст. 148, 152, 234 Господарського процесуального кодексу України, суд

ухвалив:

Відмовити Фізичній особі-підприємцю Остапенко Олені Анатоліївні у видачі судового наказу про стягнення з Фізичної особи-підприємця Жабровець Миколи Володимировича 4860,00 грн. заборгованості.

Дана ухвала набирає законної сили в порядку, встановленому ст. 235 Господарського процесуального кодексу України, та може бути оскаржена в порядку та строки, визначені ст. ст. 254-256 Господарського процесуального кодексу України.

Суддя О.В. Щоткін