ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД КИЇВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"21" грудня 2023 р. Справа № 911/3212/23

Господарський суд Київської області у складі судді Щоткіна О.В. розглянув матеріали справи

за позовом Державного спеціалізованого підприємства Чорнобильська АЕС

до Приватного підприємства Автомагістраль

про стягнення 619495,43 грн

без виклику учасників справи

СУТЬ СПОРУ:

Державне спеціалізоване підприємство Чорнобильська АЕС (далі - позивач) звернулося до Господарського суду Київської області із позовною заявою № 3463/23 від 13.10.2023 до Приватного підприємства Автомагістраль (далі - відповідач) про стягнення 619495,43 грн заборгованості за надані послуги з харчування працівників відповідача у листопаді та у грудні 2022 року.

Ухвалою Господарського суду Київської області від 25.10.2023 відкрито провадження у справі. Розгляд справи вирішено здійснювати за правилами спрощеного позовного провадження без проведення судового засідання (без виклику учасників справи) та встановлено сторонам строки для вчинення процесуальних дій у справі.

20.11.2023 через канцелярію суду (вх. номер 21767) представником ПП «Автомагістраль» подано відзив на позовну заяву, зі змісту якого вбачається, що позовні вимоги про стягнення заборгованості за надані послуги харчування в розмірі 619495,43 грн відповідачем визнаються в повному обсязі. При цьому, у відзиві також міститься клопотання про розподіл судового збору, сплаченого позивачем в розмірі 9292,43 грн, у відповідності до ст. 7 ЗУ «Про судовий збір» наступним чином: 50% покласти на відповідача, 50% повернути позивачеві з державного бюджету.

Також в поданому відзиві, представник ПП «Автомагістраль» виклав клопотання про призначення розгляду даної справи в судовому засіданні та здійснення її розгляду за участю представника відповідача.

Розглянувши клопотання ПП «Автомагістраль», суд дійшов висновку про відсутність підстав для його задоволення з огляду на таке.

Згідно із пунктом 4 частини другої статті 176 ГПК України про прийняття позовної заяви до розгляду та відкриття провадження у справі суд постановляє ухвалу, в якій зазначається за якими правилами позовного провадження (загального чи спрощеного) буде розглядатися справа.

У позовній заяві позивачем було викладено клопотання про розгляд справи за правилами спрощеного позовного провадження без виклику сторін.

З урахуванням характеру спірних правовідносин та незначної складності справи, суд задовольнив клопотання позивача та постановив здійснювати розгляд справи за правилами спрощеного позовного провадження без проведення судового засідання (без виклику учасників справи), про що зазначено в ухвалі про відкриття провадження у справі від 25.10.2023.

При цьому, подане клопотання відповідача, викладене у відзиві на позов, не містить належного обґрунтування щодо необхідності розгляду справи з повідомленням (викликом) сторін, водночас здійснення ефективного захисту порушеного права не поставлене у залежність від безпосередньої участі представника сторони у судових засіданнях.

Суд звертає увагу, що відповідно до частин першої і другої статті 161 ГПК України при розгляді справи судом в порядку позовного провадження (як спрощеного, так і загального) учасники справи викладають письмово свої вимоги, заперечення, аргументи, пояснення та міркування щодо предмета спору виключно у заявах по суті справи, визначених цим Кодексом. Заявами по суті справи є: позовна заява; відзив на позовну заяву (відзив); відповідь на відзив; заперечення; пояснення третьої особи щодо позову або відзиву.

Згідно із приписами статті 80 ГПК України учасники справи подають докази у справі безпосередньо до суду. Позивач, особи, яким законом надано право звертатися до суду в інтересах інших осіб, повинні подати докази разом з поданням позовної заяви.

Таким чином, жодна із сторін не позбавлена права реалізувати всі свої процесуальні права та добросовісно виконати свої обов`язки, передбачені законом, з метою повного, всебічного та об`єктивного розгляду справи, в порядку розгляду справи за правилами спрощеного позовного провадження без виклику представників сторін.

З урахуванням викладених вище обставин, клопотання відповідача про розгляд справи у судовому засіданні за участю представників сторін не підлягає задоволенню.

Відповідно до ч. 8 ст. 252 ГПК України при розгляді справи у порядку спрощеного провадження суд досліджує докази і письмові пояснення, викладені у заявах по суті справи.

Згідно з ч. 4 ст. 240 ГПК України, у разі розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи, суд підписує рішення без його проголошення.

Дослідивши наявні в матеріалах справи докази, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні дані, на яких ґрунтується позов, та об`єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд

ВСТАНОВИВ:

В листопаді 2022 року Приватне підприємство «Автомагістраль» (далі - виконавець) та Державне підприємство «Чорнобильська АЕС» (далі - замовник) дійшли згоди щодо надання послуг з харчування.

Вказане підтверджується тим, що 18 листопада 2022 на адресу Державного спеціалізованого підприємства «Чорнобильська АЕС» (ДСП ЧАЕС) надійшов гарантійний лист № 789 від 18.11.2022 за підписом директора ПП Автомагістраль, в якому він просив надати послуги з харчування працівників ПП Автомагістраль з 19 листопада 2022 на час виконання робіт на ДСП ЧАЕС, а також гарантував оплату за надані послуги.

Зі свого боку, ДСП ЧАЕС, починаючи з 19.11.2022 розпочало надання послуг з харчування працівників ПП Автомагістраль, що були задіяні під час виконання робіт на ДСП ЧАЕС.

Надання ДСП ЧАЕС послуг з харчування відбувалось з 19.11.2022 по 25.12.2022. Харчування працівників ПП Автомагістраль здійснювалось згідно з графіку: сніданок, обід, вечеря.

Згідно затвердженого завідуючого виробництвом та складеного працівниками ДСП ЧАЕС меню на кожний день, починаючи з 19.11.2022 по 25.12.2022 включно, меню містило наступну інформацію: місце харчування, дата харчування, період прийому їжі, найменування продукту, вага (об`єм/кількість) порції продукту, вартість, підписи відповідальних за складання меню осіб.

Крім того, працівником ДСП ЧАЕС складався датований список працівників ПП Автомагістраль, яким надавались послуги з харчування, із зазначенням прізвища, ім`я, по батькові працівників, кількості прийомів їжі кожним працівником та загальної вартості наданих послуг. Подані списки додані до матеріалів позовної заяви.

За результатами наданих послуг було складено відповідні довідки: Харчування ПП Автомагістраль з 19.11.2022 по 30.11.2022 та Харчування ПП Автомагістраль з 01.12.2022 по 25.12.2022, із зазначенням загальної суми наданих послуг, підписані в.о. начальника BOX ДСП ЧАЕС О.О. Бічко.

Спір в межах даної справи виник у зв`язку з тим, що відповідачем надані послуги харчування працівників ПП «Автомагістраль» сплачені не були, внаслідок чого за останнім утворилась заборгованість в розмірі 619 495,43 грн, яка складається із суми неоплаченого харчування в листопаді 2022 року в розмірі 225161,05 грн та в грудні 2022 року в розмірі 394334,38 грн.

В поданому до суду 20.11.2023 відзиві представник ПП «Автомагістраль» проти наявної заборгованості не заперечує та визнає існуючий борг за надані послуги харчування в сумі 619495,43 грн, однак вказує на незалежні від підприємства обставини, які зумовили виникнення боргу, зокрема, несвоєчасне фінансування.

Оцінивши в сукупності матеріали справи, проаналізувавши вимоги чинного законодавства, що регулює спірні правовідносини, суд встановив наступне.

Згідно зі ст. 509 Цивільного кодексу України, зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання виникають з підстав, встановлених ст. 11 цього Кодексу. Зобов`язання має ґрунтуватися на засадах добросовісності, розумності та справедливості.

Пунктом 1 ч. 2 статті 11 Цивільного кодексу України передбачено, що однією з підстав виникнення цивільних прав та обов`язків є договори та інші правочини.

За приписами ч. 2 ст. 180 Господарського кодексу України господарський договір вважається укладеним, якщо між сторонами у передбачених законом порядку та формі досягнуто згоди щодо усіх його істотних умов. Істотними є умови, визнані такими за законом чи необхідні для договорів даного виду, а також умови, щодо яких на вимогу однієї із сторін повинна бути досягнута згода.

Частиною 1 ст. 181 Господарського кодексу України встановлено, що господарський договір за загальним правилом викладається у формі єдиного документа, підписаного сторонами. Допускається укладення господарських договорів у спрощений спосіб, тобто шляхом обміну листами, факсограмами, телеграмами, телефонограмами тощо, а також шляхом підтвердження прийняття до виконання замовлень, якщо законом не встановлено спеціальні вимоги до форми та порядку укладення даного виду договорів.

Відповідно до статті 205 Цивільного кодексу України правочин може вчинятися усно або в письмовій (електронній) формі. Сторони мають право обирати форму правочину, якщо інше не встановлено законом. Правочин, для якого законом не встановлена обов`язкова письмова форма, вважається вчиненим, якщо поведінка сторін засвідчує їхню волю до настання відповідних правових наслідків. У випадках, встановлених договором або законом, воля сторони до вчинення правочину може виражатися її мовчанням.

При цьому, згідно зі статтею 206 Цивільного кодексу України усно можуть вчинятися правочини, які повністю виконуються сторонами у момент їх вчинення, за винятком правочинів, які підлягають нотаріальному посвідченню та (або) державній реєстрації, а також правочинів, для яких недодержання письмової форми має наслідком їх недійсність. Юридичній особі, що сплатила за товари та послуги на підставі усного правочину з другою стороною, видається документ, що підтверджує підставу сплати та суму одержаних грошових коштів. Правочини на виконання договору, укладеного в письмовій формі, можуть за домовленістю сторін вчинятися усно, якщо це не суперечить договору або закону.

Договір може бути укладений у будь-якій формі, якщо вимоги щодо форми договору не встановлені законом. Якщо сторони домовилися укласти договір у певній формі, він вважається укладеним з моменту надання йому цієї форми, навіть якщо законом ця форма для даного виду договорів не вимагалася. (частини 1, 2 ст. 639 Цивільного кодексу України).

Відповідно до положень ст. 6, 627 Цивільного кодексу України, сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Згідно з ч. 1 статті 626 ЦК України, договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Таким чином, за висновками суду, внаслідок надання позивачем послуг з харчування, а також прийняття цих послуг з боку відповідача, між сторонами 19.11.2022 року було укладено у спрощений спосіб в усній формі договір про надання послуг.

Відповідно до статті 901 Цивільного кодексу України за договором про надання послуг одна сторона (виконавець) зобов`язується за завданням другої (замовника) надати послугу, яка споживається в процесі вчинення певної дії або здійснення певної діяльності, а замовник зобов`язується оплатити виконавцеві зазначену послугу, якщо інше не встановлено договором.

Згідно з ч. 1 ст. 509 ЦК України, зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

Судом встановлено та вбачається з поданих позивачем бухгалтерських довідок, а також складеного та затвердженого щоденного меню, в листопаді 2022 року (з 19.11.2022 по 30.11.2022) було надано послуги з харчування на загальну суму 225161,05 грн, які складаються з 67371,64 грн суми вартості послуг за сніданок, 95328,73 грн суми вартості послуг за обід, 62460,68 грн суми вартості послуг за вечерю; в грудні 2022 року (з 01.12.2022 по 25.12.2022) в сумі 394334,38 грн, які складаються з 111059,60 грн суми вартості послуг за сніданок, 199219,98 грн суми вартості послуг за обід, 84054,80 грн суми вартості послуг за вечерю.

Частина 1 статті 193 Господарського кодексу України встановлює, що суб`єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов`язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов`язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться і до виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом.

До виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом.

Статтею 530 цього ж кодексу визначено, що якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Зобов`язання, строк (термін) виконання якого визначений вказівкою на подію, яка неминуче має настати, підлягає виконанню з настанням цієї події.

Якщо строк (термін) виконання боржником обов`язку не встановлений або визначений моментом пред`явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання у будь-який час. Боржник повинен виконати такий обов`язок у семиденний строк від дня пред`явлення вимоги, якщо обов`язок негайного виконання не випливає із договору або актів цивільного законодавства.

Судом установлено, що 31.01.2023 позивач звертався до відповідача з претензією за номером 305/23 щодо оплати заборгованості в сумі 619495,43 грн.

У відповіді на претензію № 268 від 22.02.2023 відповідач визнав факт надання йому послуг харчування згідно гарантійного листа № 789 від 18.11.2022, а також наявність заборгованості перед позивачем та повідомив про проведення ним розрахунку одразу після надходження коштів на його розрахунковий рахунок.

Вказані обставини також підтверджені у відзиві на позов, який було подано до суду 20.11.2023.

За таких обставин, суд визнає факт надання послуг харчування та відсутність проведеної оплати за надання таких послуг - доведеним та обґрунтованим.

Однак, як станом на момент подачі позову, так станом і на момент розгляду даного спору в суді, отримані послуги відповідач не оплатив та доказів зворотного суду не надав.

Приписами статей 73, 74 Господарського процесуального кодексу України визначено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків.

Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Відповідно до статей 76-79 ГПК України належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Докази, одержані з порушенням закону, судом не приймаються.

Достовірними є докази, створені (отримані) за відсутності впливу, спрямованого на формування хибного уявлення про обставини справи, які мають значення для справи.

Наявність обставини, на яку сторона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, вважається доведеною, якщо докази, надані на підтвердження такої обставини, є більш вірогідними, ніж докази, надані на її спростування. Питання про вірогідність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів (ч. 1 ст. 86 ГПК України).

Отже, як вбачається з матеріалів справи, відповідачем не спростовано доводів позовної заяви, які визнані судом обґрунтованими, та не надано суду будь-яких належних та допустимих доказів наявності інших обставин, ніж ті, що були досліджені в ході судового засідання з розгляду справи по суті. Більш того, викладені в позовній заяві обставини відповідачем підтверджено, шляхом визнання позову.

Враховуючи викладене, оскільки сума наданих послуг з харчування в розмірі 619 495,43 грн підтверджена належними доказами, наявними в матеріалах справи, і відповідач на момент прийняття рішення не надав документи, які свідчать про оплату цих послуг, суд дійшов висновку про порушення прав та інтересів позивача, а також законність та обґрунтованість позовної вимоги про стягнення з відповідача даної суми, у зв`язку з чим позов підлягає задоволенню в повному обсязі.

Щодо розподілу судових витрат, пов`язаних зі сплатою судового збору, слід зазначити, що згідно з п. 2 ч. 1 ст. 129 ГПК України судовий збір покладається у спорах, що виникають при виконанні договорів та з інших підстав, на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

При цьому, як вже зазначалось, відповідач визнав позов повністю, про що було зазначено у відзиві на позов, поданому до суду 20.11.2023.

Стаття 130 ГПК України передбачає, що у разі укладення мирової угоди до прийняття рішення у справі судом першої інстанції, відмови позивача від позову, визнання позову відповідачем до початку розгляду справи по суті суд у відповідній ухвалі чи рішенні у порядку, встановленому законом, вирішує питання про повернення позивачу з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову. Аналогічні положення містяться у ст. 7 Закону України Про судовий збір.

Зважаючи на те, що розгляд даної справи здійснювався в порядку спрощеного позовного провадження без виклику представників сторін, розгляд справи по суті згідно ч. 2 ст.252 ГПК України розпочався через 30 днів з дня відкриття провадження у справі, тобто 24.11.2023. Таким чином, визнання відповідачем позову, викладеного у відзиві від 20.11.2023 подано в строк, визначений ст. 130 ГПК України, тобто до початку розгляду по суті.

Зважаючи на викладене, 50% судового збору в сумі 4646,21 грн, який обрахований виходячи із розміру позовних вимог, стосовно яких відповідач подав заяву про визнання позову, підлягає поверненню позивачу з Державного бюджету на підставі ч. 1 ст. 130 ГПК України. Решта судового збору 4646,22 грн підлягає стягненню з відповідача на користь позивача.

Керуючись ст. 73, 74, 76-79, 129, 130, 237, 238, 240, 242 Господарського процесуального кодексу України, суд

ВИРІШИВ:

1. Задовольнити позов повністю.

2. Стягнути з Приватного підприємства «Автомагістраль» (07351, Київська обл., Бучанський р-н, с. Синяк, вул. Київська, буд. 68, ) на користь Державного спеціалізованого підприємства Чорнобильська АЕС (07101, Київська обл., Вишгородський р-н, м. Славутич, вул. Збройних Сил України, буд. 7/1, ) - 619495 (шістсот дев`ятнадцять тисяч чотириста дев`яносто п`ять) грн 43 коп. основного боргу та 4646 (чотири тисячі шістсот сорок шість) грн 22 коп. судового збору.

3. Видати наказ після набрання рішенням законної сили.

4. Повернути Державному спеціалізованому підприємству Чорнобильська АЕС (07101, Київська обл., Вишгородський р-н, м. Славутич, вул. Збройних Сил України, буд. 7/1, ) з Державного бюджету України 4646 (чотири тисячі шістсот сорок шість) грн 21 коп. судового збору, сплаченого платіжною інструкцією № 1120 від 12.10.2023 на суму 9292,43 грн.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. Апеляційна скарга може бути подана протягом двадцяти днів з дня складення повного тексту рішення відповідно до ст. 256-257 Господарського процесуального кодексу України.

Суддя О.В. Щоткін