ПІВДЕННО-ЗАХІДНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
_____________________________________________________________________________________________
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13 грудня 2023 року м. ОдесаСправа № 915/1874/21

Південно-західний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

Головуючого судді: Колоколова С.І.

суддів: Разюк Г.П., Савицького Я.Ф.

секретар судового засідання: Кратковський Р.О.

за участю представників сторін:

від позивача - Когін А.В., ордер серія ВЕ №1105252 від 12.12.2023;

від відповідача - Хлівицька О.В., ордер серія ВН №1287655 від 28.09.2023р.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в режимі відеоконференції апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповід альністю транспортної фірми ,,КАМІОН

на рішення Господарського суду Миколаївської області від 10.05.2023, повний текст якого складено та підписано 22.05.2023

у справі №915/1874/21

за позовом: Товариства з обмеженою відповід альністю фірма ,,АВАНТЕХТРАНС

до відповідача: Товариства з обмеженою відповідальністю транспортної фірми ,,КАМІОН

про: стягнення 1 344 250,03 грн,-

головуючий суддя Семенчук Н.О.

місце ухвалення рішення: Господарський суд Миколаївської області

В судовому засіданні 13.12.2023 згідно ст.233 ГПК України оголошено вступну та резолютивну частини постанови.

ВСТАНОВИВ:

У грудні 2021 року Товариство з обмеженою відповідальністю фірма ,,АВАНТЕХТРАНС звернулось до Господарського суду Миколаївської області з позовною заявою до Товариства з обмеженою відповідальністю транспортної фірми ,,КАМІОН, в якій просить суд, з урахуванням заяви про часткову відмову від позовних вимог від 02.05.2023, стягнути з відповідача заборгованість за Договором поставки від 01.01.2014 в розмірі 253 228,03 грн., 44 300,00 грн. - 3% річних нараховані за період з 30.04.2017 по 23.03.2023, 205 664,98 грн. - інфляційні нараховані за період з травня 2017 року по березень 2023 року.

Позовні вимоги обґрунтовано неналежним виконання відповідачем зобов`язань за договором поставки №1 від 01.01.2014 щодо оплати поставленого товару.

Рішенням Господарського суду Миколаївської області від 10.05.2023р. у справі №915/1874/21 (суддя Семенчук Н.О.) закрито провадження у справі в частині позовних вимог про стягнення з Товариства з обмеженою відповідальністю ТФ "Каміон" заборгованості за Договором №1 від 01.01.2014 в сумі 443 771,97 грн. та пені в розмірі 449 249,93 грн., у зв`язку з відмовою позивача від частини позовних вимог. В решті позов задоволено частково. Стягнуто з Товариства з обмеженою відповідальністю ТФ "Каміон" на користь Товариства з обмеженою відповідальністю фірма "Авантехтранс" заборгованість за Договором поставки від 01.01.2014 в сумі 253 228,03 грн., 3% річних у розмірі 22 624,01 грн., інфляційні втрати у розмірі 49 311,56 грн. та 4 873,26 грн. судового збору. В іншій частині позову відмовлено.

Задовольняючи частково позов місцевий господарський суд послався на доведеність позивачем факту неналежного виконання відповідачем прийнятих на себе зобов`язань за Договором поставки №1 від 04.01.2014, та дійшов висновку про наявність підстав для стягнення з відповідача заборгованості за поставлений товар у загальному у розмірі 253 228,03 грн. Разом з тим, судом було здійснено перерахунок 3% річних та інфляційних нарахувань та встановлено, що стягненню з відповідача підлягають 22 624,01 грн. 3% річних та 49 311,56 грн. інфляційних нарахувань.

Не погодившись з прийнятим рішенням, Товариства з обмеженою відповідальністю ТФ "Каміон" звернулось до Південно-західного апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить рішення Господарського суду Миколаївської області від 10.05.2023 у справі №915/1874/21 скасувати повністю і ухвалити нове рішення, яким в задоволенні позовних вимог відмовити.

Апелянт вважає, що судом першої інстанції неповно з`ясовано обставини, що мають значення для справи, неправильно застосовані норми матеріального права та допущено порушення норм процесуального права.

Зокрема, скаржник зазначає, що Товариство звертало увагу суду першої інстанції на те, що договір поставки від 01.01.2014 року, на який посилається позивач, між ТОВ ТФ "Каміон" та ТОВ фірма "Авантехтранс" не укладався.

Крім того заявник апеляційної інстанції вказує, що позивач так і не надав до суду першої інстанції обґрунтований розрахунок сум, що стягуються з посиланням на первинні документи (видаткові накладні) в підтвердження заборгованості, з зазначенням періоду прострочення по ним та з зазначенням часткових сплат, а також не надав оригінал договору поставки №1 від 01.01.2014 року.

Апелянт також вказує, що суд першої інстанції розглянув справу за відсутності сторін, а саме за відсутності відповідача чим позбавив його права на судовий захист як учасника справи, зокрема, права подавати заяви та клопотання, надавати пояснення суду, наводити свої доводи та міркування щодо питань, які виникають під час судового розгляду і заперечення проти заяв, клопотань, доводів і міркувань інших осіб.

Ухвалою Південно-західного апеляційного господарського суду від 07.08.2023 клопотання Товариства з обмеженою відповідальністю транспортної фірми ,,КАМІОН про поновлення строку на апеляційне оскарження задоволено; поновлено Товариству з обмеженою відповідальністю транспортної фірми ,,КАМІОН строк на апеляційне оскарження; зупинено дію рішення Господарського суду Миколаївської області від 10.05.2023 року у справі №915/1874/21; відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою Товариства з обмеженою відповідальністю транспортної фірми ,,КАМІОН на рішення Господарського суду Миколаївської області від 10.05.2023, повний текст якого складено та підписано 22.05.2023 у справі №915/1874/21; призначено розгляд апеляційної скарги Товариства з обмеженою відповідальністю транспортної фірми ,,КАМІОН до розгляду на 28 вересня 2023 року об 11:00 год.

28.09.2023 перед судовим засіданням від Товариства з обмеженою відповідальністю транспортної фірми ,,КАМІОН надійшли письмові пояснення з додатковими документами. Крім того, в прохальній частині вказаних пояснень сформульовано клопотання про витребування у позивача ТОВ фірма «Авантехтранс» оригінал договору поставки №1 від 01.01.2014р., яке судом апеляційної інстанції було залишено без розгляду.

Ухвалою Південно-західного апеляційного господарського суду від 28.09.2023 продовжено розгляд апеляційної скарги Товариства з обмеженою відповідальністю транспортної фірми ,,КАМІОН на рішення Господарського суду Миколаївської області від 10.05.2023, повний текст якого складено та підписано 22.05.2023 у справі №915/1874/21 на розумний строк; повідомлено учасників справи про те, що розгляд апеляційної скарги у справі №915/1874/21 відбудеться 23 листопада 2023 року о 12:00 год.

23.11.2023 до Південно-західного апеляційного господарського суду від Товариства з обмеженою відповідальністю транспортної фірми ,,КАМІОН надійшло клопотання про зупинення апеляційного провадження по справі 915/1874/21 за апеляційною скаргою Товариства з обмеженою відповідальністю транспортної фірми ,,КАМІОН на рішення Господарського суду Миколаївської області від 10.05.2023 до вирішення пов`язаною з нею справи, а саме господарської справи №915/1762/23 за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю транспортної фірми ,,КАМІОН до Товариства з обмеженою відповідальністю фірми ,,АВАНТЕХТРАНС про визнання Договору поставки недійсним, в задоволенні якого судом апеляційної інстанції було відмовлено з підстав необґрунтованості та безпідставності.

Ухвалою Південно-західного апеляційного господарського суду від 23.11.2023 відкладено розгляд апеляційної скарги Товариства з обмеженою відповідальністю транспортної фірми ,,КАМІОН на рішення Господарського суду Миколаївської області від 10.05.2023, повний текст якого складено та підписано 22.05.2023 у справі №915/1874/21 на 13 грудня 2023 року о 10:00 год.

Ухвалою Південно-західного апеляційного господарського суду від 12.12.2023 клопотання представника Товариства з обмеженою відповідальністю фірми ,,АВАНТЕХТРАНС - Когіна Андрія Валерійовича про проведення судового засідання, призначеного на 13 грудня 2023р. о 10:00, в режимі відеоконференції поза межами приміщення суду задоволено. Судове засідання ухвалено провести в режимі відеоконференції поза межами приміщення суду за допомогою комплексу технічних засобів та програмного забезпечення «EasyCon».

Перед судовим засіданням 13.12.2023 до Південно-західного апеляційного господарського суду від Товариства з обмеженою відповідальністю транспортної фірми ,,КАМІОН надійшло клопотання про зупинення провадження, відповідно до якого заявник апеляційної інстанції просить зупинити апеляційне провадження у розгляді апеляційної скарги представника відповідача ТОВ ТФ ,,КАМІОН на рішення Господарського суду Миколаївської області від 10.05.2023 у господарській справі №915/1874/21 за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю фірми ,,АВАНТЕХТРАНС до Товариства з обмеженою відповідальністю транспортної фірми ,,КАМІОН про стягнення боргу до вирішення пов`язаної з нею справи №915/1762/23 за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю транспортної фірми ,,КАМІОН до Товариства з обмеженою відповідальністю фірми ,,АВАНТЕХТРАНС про визнання Договору поставки №1 від 01.01.2014 недійсним.

Розглянувши під час судового засідання від 03.12.2023 вищевказане клопотання Товариства з обмеженою відповідальністю транспортної фірми ,,КАМІОН про зупинення провадження по справі, колегія суддів дійшла висновку про залишення його без розгляду, з огляду на таке.

Відповідно до п. 5 ч. 1 ст. 227 ГПК України, суд зобов`язаний зупинити провадження у справі у випадках об`єктивної неможливості розгляду цієї справи до вирішення іншої справи, що розглядається в порядку конституційного провадження, адміністративного, цивільного, господарського чи кримінального судочинства, - до набрання законної сили судовим рішенням в іншій справі; суд не може посилатися на об`єктивну неможливість розгляду справи у випадку, коли зібрані докази дозволяють встановити та оцінити обставини (факти), які є предметом судового розгляду.

Судова колегія зазначає, що пов`язаною з даною справою є така інша справа, у якій інший суд встановлює обставини, що впливають чи можуть вплинути на подання і оцінку доказів у даній справі; в тому числі йдеться про факти, які мають преюдиціальне значення.

Під неможливістю розгляду даної справи слід розуміти неможливість для даного господарського суду самостійно встановити обставини, які встановлюються іншим судом в іншій справі, - у зв`язку з непідвідомчістю або непідсудністю іншої справи даному господарському суду, одночасністю розгляду двох пов`язаних між собою справ різними судами або з інших причин.

Пов`язаність справи полягає в тому, що рішення іншого суду, який розглядає справу, встановлює обставини, які впливають на збирання та оцінку доказів у даній справі, зокрема, факти, що мають преюдиціальне значення. Ці обставини мають бути такими, що мають значення для даної справи.

Колегія суддів враховує, що недотримання порядку розгляду справи має наслідком затягування судового процесу і призводить до порушення вимог статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, учасником якої є Україна, стосовно права кожного на розгляд його справи упродовж розумного строку, відтак безпідставне зупинення провадження у справі перешкоджає подальшому розгляду справи.

Порушення права на розгляд справи упродовж розумного строку було неодноразово предметом розгляду Європейським судом з прав людини у справах проти України.

Обов`язок швидкого здійснення правосуддя покладається, в першу чергу, на відповідні державні судові органи. Розумність тривалості судового провадження оцінюється в залежності від обставин справи та з огляду на складність справи, поведінку сторін, предмет спору. Нездатність суду ефективно протидіяти недобросовісно створюваним учасниками справи перепонам для руху справи є порушенням частини першої статті 6 згаданої Конвенції (рішення ЄСПЛ від 08.11.2005 у справі "Смірнова проти України", рішення ЄСПЛ від 27.04.2000 у справі "Фрідлендер проти Франції"). Роль національних судів полягає у швидкому та ефективному розгляді справ (рішення ЄСПЛ від 30.11.2006 у справі "Красношапка проти України").

Згідно з приписами ст.169 Господарського процесуального кодексу України, заяви, клопотання і заперечення подаються та розглядаються в порядку, встановленому цим Кодексом.

У суді апеляційної інстанції справи переглядаються за правилами розгляду справ у порядку спрощеного позовного провадження з урахуванням особливостей, передбачених у цій главі (ст.270 ГПК України).

Відповідно до п.6 ч.1 ст.267 ГПК України суддя-доповідач у порядку підготовки справи до апеляційного розгляду за клопотанням сторін та інших учасників справи вирішує питання про виклик свідків, призначення експертизи, витребування доказів, судових доручень щодо збирання доказів, залучення до участі у справі спеціаліста, перекладача. Підготовчі дії, визначені пунктами 5, 6 частини першої цієї статті, вчиняються з дотриманням прав всіх учасників справи подати свої міркування або заперечення щодо їх вчинення, якщо інше не передбачено цим Кодексом (ч. 2 ст.267 ГПК України).

Отже, законодавцем встановлено імперативні приписи, які зобов`язують апелянта подавати будь-які клопотання, у тому числі про призначення судової експертизи, саме разом з апеляційною скаргою у строки, обчислення яких пов`язується із поданням такої скарги.

Так колегія суддів зазначає, що скаржником клопотання про зупинення провадження з апеляційною скаргою не подавалося, а тому суд апеляційної інстанції у порядку підготовки справи до апеляційного розгляду дане питання не вирішувалось. Відтак, апелянтом клопотання про призначення експертизи заявлено після закінчення процесуального строку.

Згідно з приписами ст. 118 Господарського процесуального кодексу України право на вчинення процесуальних дій втрачається із закінченням встановленого законом або призначеного судом строку. Заяви, скарги і документи, подані після закінчення процесуальних строків, залишаються без розгляду, крім випадків, передбачених цим Кодексом.

Судова колегія також відзначає, що з апеляційною скаргою Товариство з обмеженою відповідальністю транспортної фірми ,,КАМІОН звернулось до суду апеляційної інстанції 20.06.2023.

Тобто, виходячи із доводів апелянта, останній не був позбавлений можливості надати відповідне клопотання разом з апеляційною скаргою, однак таких дій не вчинив, а звернувся із клопотанням про зупинення провадження лише у листопаді, тобто майже через 6 місяців.

Суд апеляційної інстанції звертає увагу апелянта, що провадження у даній справі відкрито ухвалою Південно-західного апеляційного господарського суду від 07.08.2023.

З огляду на наведене, колегія суддів вважає, що своєчасне подання клопотання про зупинення провадження залежало виключно від волі скаржника.

Крім того, колегія суддів зазначає, що у задоволенні ідентичного клопотання скаржника про зупинення провадження судом апеляційної інстанції вже було відмовлено.

Відтак, колегія суддів дійшла висновку про залишення клопотання Товариство з обмеженою відповідальністю транспортної фірми ,,КАМІОН про зупинення провадження по справі без розгляду.

Крім того, 13.12.2023 Південно-західного апеляційного господарського суду від Товариства з обмеженою відповідальністю транспортної фірми ,,КАМІОН надійшло клопотання про повернення розгляду апеляційної скарги у господарській справі №915/1874/21 на стадію підготовчого провадження, в якому колегією суддів було відмовлено з підстав вказаних вище.

Позивач не скористався своїм правом згідно ч.1 ст.263 Господарського процесуального кодексу України та не надав суду відзив на апеляційну скаргу, що згідно з ч.3 ст. 263 Господарського процесуального кодексу України не перешкоджає перегляду оскаржуваного рішення суду першої інстанції.

В судовому засіданні 13.12.2023 в режимі відеоконференції представник скаржника просив задовольнити апеляційну скаргу в повному обсязі.

Представник позивача заперечував проти задоволення апеляційної скарги.

Обговоривши доводи апеляційної скарги, перевіривши наявні матеріали справи на предмет правильності застосування місцевим господарським судом норм матеріального та процесуального права, судова колегія дійшла наступних висновків.

Суд апеляційної інстанції, у відповідності до ст. 269 Господарського процесуального кодексу України, переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї. Докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього. Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права. У суді апеляційної інстанції не приймаються і не розглядаються позовні вимоги та підстави позову, що не були предметом розгляду в суді першої інстанції.

Як вбачається з матеріалів справи, 01.01.2014 року між Товариством з обмеженою відповідальністю фірма "Авантехтранс" (Продавець) та Товариством з обмеженою відповідальністю ТФ "Каміон" (Покупець) було укладено Договір поставки №1 , відповіднодо умов якого продавець зобов`язується поставити та передати у власність покупця запчастини до автомобіля та до тракторної техніки (у тому числі акумулятори, мастильні матеріали та технічну рідину), автотовари, далі «Автокомплектуючі», на суму три мільйони гривень, а покупець зобов`язується прийняти автокомплектуючі та оплатити їх вартість у порядку та на умовах передбачених даним Договором (п.1.1 Договору).

У відповідності до п.1.2 Договору, номенклатура, асортимент, загальна кількість автокомплектуючих , розмір партій, ціну за одиницю, загальну вартість партії, умови та строки поставки передбачаються в рахунках-фактури та повністю узгоджується сторонами в видаткових накладних, які є невід`ємною частиною даного Договору та визначають загальну суму Договору.

Згідно п.3.2 Договору, датою поставки автокомплектуючих є дата виписки продавцем видаткової накладної на кожну партію.

Відповідно до п.3.3 Договору, сторони узгодили, що представник покупця, на якого виписана довіреність на отримання ТМЦ, є уповноваженою особою покупця та має право узгоджувати асортимент, кількість та ціну автокомплектуючих.

Пунктом 4.1 Договору визначено, що розрахунок між сторонами відбувається в безготівковій формі, шляхом перерахування грошових коштів на розрахунковий рахунок продавця.

У відповідності до п.4.3 Договору, сторони узгодили наступні умови розрахунку за поставлені автокомплектуючі: - покупець здійснює оплату поставлених автокомплектуючих з відстрочкою платежу 180 календарних днів з моменту здійснення поставки; - повна оплата за поставлені автокомплектуючі повинна бути здійснена не пізніше дати закінчення дії даного Договору, а саме до 31 грудня 2018 року. Оплата відбувається без виставлення рахунку продавцем в безготівковій формі.

Згідно п.4.4 Договору, всі кошти, що надходять від покупця, першочергово направляються в рахунок погашення попередньої заборгованості.

Відповідно до п.8.1 Договору, договір вступає в силу з моменту його підписання сторонами і діє до 31 грудня 2018 року.

Договір підписано та скріплено печатками сторін.

Позивач на виконання умов Договору поставив відповідачу товар, у період з 04 січня 2014 по 01 червня 2017 року на загальну суму 2 403 841,43 грн., що підтверджується видатковими накладними, довіреностями на отримання товару (т.1 а.с.23-276, т.2 а.с.1-255, т.3 а.с.1-126) та не спростовано відповідачем.

Позивач вказує, що відповідач в період з 19.09.2014 по 28.07.2017 здійснив часткову оплату за поставлений товар в сумі 2 150 613,40 грн., та згідно розрахунку позовних вимог (з урахуванням заяви №б/н від 01.05.2023), у відповідача перед позивачем виникла заборгованість за поставлений товару у розмірі 253 228,03 грн. (2 403 841,43 грн. - 2 150 613,40 грн.).

Позивач звернувся до відповідача з вимогою №05 від 07 травня 2021 року в якій просив погасити заборгованість за поставлений товар (т.3 а.с.127).

Відповідач відповіді на вказану вимогу не надав, заборгованість за поставлений товар не сплатив, у зв`язку з чим позивач звернувся до суду з позовом про стягнення заборгованості.

Предметом спору у даній справі є стягнення заборгованості за поставлений товар в сумі 253 228,03 грн., 3% річних в сумі 62 272,00 грн, втрат від інфляції в сумі 135 728,10 грн.

Спірні правовідносини сторін за правовою природою віднесені до договірних зобов`язань поставки, загальні положення про купівлю-продаж визначені параграфом 1 глави 54, особливості поставки - параграфом 3 глави 54 Цивільного кодексу України, параграфом 1 глави 30 Господарського кодексу України, загальні положення про правочини визначені розділом IV книги 1 Цивільного кодексу України, про зобов`язання і договір - розділами І і ІІ книги 5 Цивільного кодексу України, правові наслідки порушення зобов`язання, відповідальність за порушення зобов`язання - главою 51 Цивільного кодексу України, розділом V Господарського кодексу України.

Статтею 3 Цивільного кодексу України визначено загальні засади цивільного законодавства, якими, зокрема, є: свобода договору; свобода підприємницької діяльності, яка не заборонена законом; судовий захист цивільного права та інтересу; справедливість, добросовісність та розумність.

Статтями 13 і 14 Цивільного кодексу України встановлено, відповідно, межі здійснення цивільних прав та загальні засади виконання цивільних обов`язків. Зокрема, і цивільні права і цивільні обов`язки здійснюються (виконуються) в межах, встановлених договором або актом цивільного законодавства.

Відповідно до ч. 1, 2 ст. 11 Цивільного кодексу України, цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки. Підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини.

Частиною 1 ст. 15 Цивільного кодексу України встановлено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Згідно з ч. 1, ч. 2 пп. 5, 8 ст. 16 Цивільного кодексу України, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути, зокрема, примусове виконання обов`язку в натурі, відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди. Суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом.

Статтею 20 Господарського кодексу України передбачено право кожного суб`єкта господарювання на захист своїх прав і законних інтересів шляхом, зокрема, присудження до виконання обов`язку в натурі, відшкодування збитків, іншими способами, передбаченими законом. Порядок захисту прав суб`єктів господарювання та споживачів визначається цим Кодексом, іншими законами.

Статтею 204 Цивільного кодексу України встановлено презумпцію правомірності правочину, за змістом якої правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним.

Так, господарським судом встановлено та підтверджено під час апеляційного перегляду, що 01.01.2014 року між Товариством з обмеженою відповідальністю фірма "Авантехтранс" (Продавець) та Товариством з обмеженою відповідальністю ТФ "Каміон" (Покупець) було укладено Договір поставки №1 , відповіднодо умов якого продавець зобов`язується поставити та передати у власність покупця запчастини до автомобіля та до тракторної техніки (у тому числі акумулятори, мастильні матеріали та технічну рідину), автотовари, далі «Автокомплектуючі», на суму три мільйони гривень, а покупець зобов`язується прийняти автокомплектуючі та оплатити їх вартість у порядку та на умовах передбачених даним Договором (п.1.1 Договору).

Відповідно до ст. 265 Господарського кодексу України за договором поставки одна сторона - постачальник зобов`язується передати (поставити) у зумовлені строки (строк) другій стороні - покупцеві товар (товари), а покупець зобов`язується прийняти вказаний товар (товари) і сплатити за нього певну грошову суму.

Відповідно до ч.ч. 1-2 ст.712 Цивільного кодексу України за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов`язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов`язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов`язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму. До договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін.

Згідно ст.655 Цивільного кодексу України за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов`язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов`язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму.

Таким чином, на підставі Договору №1 від 01.01.2014р. між сторонами склалися правовідносини щодо купівлі-продажу товару.

Відповідно до ст.ст. 525, 526 Цивільного кодексу України, ст.ст. 193, 202 Господарського кодексу України, зобов`язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться; одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається.

Згідно з ч. 1 ст. 530 Цивільного кодексу України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Відповідно до ч. 1 ст. 598, ч. 1 ст. 599 Цивільного кодексу України, зобов`язання припиняється частково або у повному обсязі на підставах, встановлених договором або законом, зокрема, виконанням, проведеним належним чином.

Частиною 1 ст. 173 Господарського кодексу України законодавець також встановив, що господарським визнається зобов`язання, що виникає між суб`єктом господарювання та іншим учасником (учасниками) відносин у сфері господарювання з підстав, передбачених цим Кодексом, в силу якого один суб`єкт (зобов`язана сторона, у тому числі боржник) зобов`язаний вчинити певну дію господарського чи управлінсько-господарського характеру на користь іншого суб`єкта (виконати роботу, передати майно, сплатити гроші, надати інформацію тощо), або утриматися від певних дій, а інший суб`єкт (управнена сторона, у тому числі кредитор) має право вимагати від зобов`язаної сторони виконання її обов`язку.

За приписами ч. 1 ст. 174 Господарського кодексу України господарські зобов`язання можуть виникати з господарського договору та інших угод, передбачених законом, а також з угод, не передбачених законом, але таких, які йому не суперечать.

Згідно з ч.1 ст. 175 Господарського кодексу України майново-господарськими визнаються цивільно-правові зобов`язання, що виникають між учасниками господарських відносин при здійсненні господарської діяльності, в силу яких зобов`язана сторона повинна вчинити певну господарську дію на користь другої сторони або утриматися від певної дії, а управнена сторона має право вимагати від зобов`язаної сторони виконання її обов`язку. Майнові зобов`язання, які виникають між учасниками господарських відносин, регулюються Цивільним кодексом України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом.

Частина 1 ст. 626 Цивільного кодексу України визначає договір як домовленість двох або більше сторін, що спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Згідно ст.627 Цивільного кодексу України відповідно до ст.6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Відповідно до положень ст. ст. 638, 639 Цивільного кодексу України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Договір може укладатися у будь-якій формі, якщо вимоги щодо форми договору не встановлені законом.

За приписами ч.1 ст.629 цього Кодексу договір є обов`язковим для виконання сторонами.

Відповідно до ст. 526 Цивільного кодексу України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Одностороння відмова від зобов`язання, в силу статті 525 Цивільного кодексу України, не допускається.

За нормами ч. 1 ст. 610 Цивільного кодексу України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Частиною 1 ст. 611 Цивільного кодексу України передбачено, що у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом.

Як вірно встановлено господарським судом, позивач на виконання умов Договору поставив відповідачу товар, у період з 04 січня 2014 по 01 червня 2017 року на загальну суму 2 403 841,43 грн., що підтверджується видатковими накладними, довіреностями на отримання товару (т.1 а.с.23-276, т.2 а.с.1-255, т.3 а.с.1-126) та не спростовано відповідачем.

Відповідач в період з 19.09.2014 по 28.07.2017 здійснив часткову оплату за поставлений товар в сумі 2 150 613,40 грн., та згідно розрахунку позовних вимог (з урахуванням заяви №б/н від 01.05.2023), у відповідача перед позивачем виникла заборгованість за поставлений товару у розмірі 253 228,03 грн. (2 403 841,43 грн. - 2 150 613,40 грн.).

Отже, вимоги позивача про стягнення з відповідача заборгованості в сумі 253 228,03 грн. за поставлений товар є обґрунтованими та підставно задоволені судом першої інстанції.

Щодо позовних вимог про стягнення 3% річних та інфляційних колегія суддів зазначає наступне.

Частиною 3 ст.14 ЦК України встановлено, що виконання цивільних обов`язків забезпечується засобами заохочення та відповідальністю, які встановлені договором або актом цивільного законодавства.

Статтею 610 Цивільного кодексу України встановлено, що порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Пунктом 3 частини першої статті 611 Цивільного кодексу України передбачено, що у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема, сплата неустойки.

Згідно зі статтею 625 Цивільного кодексу України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Отже, враховуючи встановлення обставин неналежного виконання зобов`язання щодо розрахунку за поставлений товар після його отримання, колегія суддів дійшла висновку про наявність підстав для стягнення інфляційних втрат та 3 % річних.

Разом з тим, судом перевірено наданий позивачем до матеріалів справи розрахунок 3% та встановлено, що він не є вірним, у зв`язку із чим судом було здійснено власний розрахунок 3%, розмір яких за період з 01.01.2019 по 23.12.2021

становить 22 624,01 грн.

Крім того, судом перевірено наданий позивачем до матеріалів справи розрахунок інфляційних нарахувань та вставлено, що вказаний розрахунок здійснений не вірно, у зв`язку із чим судом було здійснено власний розрахунок та встановлено, що розмір інфляційних який підлягає задоволенню за період з січня 2019 по листопад 2021 становить 49 311,56 грн.

Судом апеляційної інстанції встановлено правильність розрахунку виконаного судом першої інстанції та вважає, що у даному випадку наявні підстави для стягнення з Товариства з обмеженою відповідальністю ТФ "Каміон" 3% річних у розмірі 22 624,01 грн. та інфляційні втрати у розмірі 49 311,56 грн.

Щодо доводів апелянта про порушення судом першої інстанції норм процесуального законодавства, оскільки суд вирішив справу за відсутності представника відповідача.

Обґрунтовуючи свою позицію у даному питанні, відповідач зазначає, що суд першої інстанції розглянув справу за відсутності сторін, а саме за відсутності відповідача чим позбавив його права на судовий захист як учасника справи, зокрема, права подавати заяви та клопотання, надавати пояснення суду, наводити свої доводи та міркування щодо питань, які виникають під час судового розгляду і заперечення проти заяв, клопотань, доводів і міркувань інших осіб.

Крім того, 10.05.2023 відповідачем через систему «Електронний суд» було направлено клопотання в якому останній просив суд визнати причини неявки представника відповідача Хлівецької О.В. та відповідача в судове засідання, яке призначене на 10.05.2023 об 11 год. 00 хв. поважними та відкласти розгляд справи в судовому засіданні на іншу дату та час. В обґрунтування клопотання вказує, що станом на 10.05.2023 адвокат Хлівецька О.В. знаходиться на лікарняному, у зв`язку з хворобою.

У відповідності до п.2 ч.3 ст.202 ГПК України, якщо учасник справи або його представник були належним чином повідомлені про судове засідання, суд розглядає справу за відсутності такого учасника справи у разі повторної неявки в судове засідання учасника справи (його представника) незалежно від причин неявки.

При цьому, відкладення розгляду справи є правом та прерогативою суду, основною умовою для якого є не відсутність у судовому засіданні представників сторін, а неможливість вирішення спору у відповідному судовому засіданні.

Апеляційною колегією встановлено, що відповідач (його представник) повторно не з`явився у судове засідання, хоча був завчасно повідомлений про дату, час і місце судового засідання, відповідно до вимог ст. 120 ГПК України, клопотання представника відповідача не містить доказів в обґрунтування поважності причин не з`явлення в судове засідання, а тому суд першої інстанції дійшов правомірного висновку про відмову у задоволенні клопотання про відкладення розгляду справи та розглянув справу за наявними матеріалами у відповідності до приписів ч.9 ст.165 та ч. 2 ст.178 ГПК України.

Таким чином, місцевий господарський суд розглянув дану справу без порушення відповідних процесуальних норм.

Доводи відповідача про те, Договір поставки між сторонами не укладався до уваги колегії суддів не приймаються, оскільки скаржником не наведено обставин та не надано відповідних доказів, що зумовлюють визнання спірного договору недійсним. Крім того предметом розгляду у даній справі є стягнення заборгованості за поставлений товар, а не визнання договору поставки не дійсним.

Відповідно до ч.1 ст. 73, ч.ч.1, 3 ст. 74 Господарського процесуального кодексу України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи.

Статтею 86 ГПК України передбачено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Згідно пункту 1 частини 1 статті 275 Господарського процесуального кодексу України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.

Відповідно до статті 276 Господарського процесуального кодексу України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

З огляду на вищевикладене, колегія суддів вважає рішення суду у даній справі обґрунтованим, прийнятим з додержанням норм матеріального та процесуального права, підстав для його скасування чи зміни не вбачається. Апеляційна скарга відповідача є необґрунтованою та задоволенню не підлягає.

Порушень норм процесуального права, які могли бути підставою для скасування або зміни оскарженого рішення у відповідності до норм статті 277 Господарського процесуального кодексу України, судом апеляційної інстанції не виявлено.

Судові витрати за подання зазначеної апеляційної скарги згідно статті 129 Господарського процесуального кодексу України покладаються на скаржника.

Керуючись статтями 129, 269, 270, 275, 276, 281-284 ГПК України, Південно-західний апеляційний господарський суд

ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю транспортної фірми ,,КАМІОН залишити без задоволення.

2. Рішення Господарського суду Миколаївської області від 10.05.2023р. у справі №915/1874/21залишити без змін.

Відповідно до ст.284 ГПК України постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена у касаційному порядку протягом 20 днів, які обчислюються у відповідності до ст.288 ГПК України.

Повний текст постанови

складено „18 грудня 2023 року

Головуючий суддя С.І. Колоколов

Суддя Г.П. Разюк

Суддя Я.Ф. Савицький