ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
_______________________________________________________________________
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19.12.2023м. ХарківСправа № 922/2588/23 (642/2960/23)

Господарський суд Харківської області у складі:

судді Усатого В.О.

розглянувши без повідомлення (виклику) учасників справи в порядку спрощеного позовного провадження справу

за позовом ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 )
до Акціонерного товариства "Електромашина" (61016, м. Харків, вул. Озерянська, буд. 106, )
про стягнення коштів в межах справи № 922/2588/23 про банкрутство Акціонерного товариства "Електромашина"

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернувся до Ленінського районного суду м.Харкова з позовною заявою до Акціонерного товариства "Електромашина", в якій просив суд стягнути з Акціонерного товариства "Електромашина" на користь ОСОБА_1 середній заробіток за час затримки виплати заробітної плати при звільненні у розмірі 154133,29 грн та витрат на професійну правову (правничу) допомогу у розмірі 20000,00 грн.

Одночасно з позовною заявою ОСОБА_1 подано клопотання про витребування доказів, в якому останній просить суд витребувати у відповідача належним чином засвідчені копії наказів АТ "Електромашина" про прийняття на роботу та звільнення з роботи ОСОБА_1 , копії наказів, які впливали на трудові відносини з ОСОБА_1 та порядок виконання ним трудової функції, що були прийняті за період з 24.02.2022 по день звільнення з роботи ОСОБА_1 , повідомлення (довідку) АТ "Електромашина" про нараховані та виплачені (або невиплачені) ОСОБА_1 суми при звільненні.

В обґрунтування клопотання про витребування доказів позивач зазначив, що відповідач на адвокатський запит витребувані документи не надав.

Ухвалою Ленінського районного суду м. Харкова від 09.06.2023 провадження у справі відкрито в порядку спрощеного позовного провадження без виклику сторін.

Ухвалою Ленінського районного суду м. Харкова від 09.06.2023 клопотання представника позивача задоволено. Витребувано у АТ "Електромашина" наступні документи: належним чином засвідчені копії наказів АТ "Електромашина" про прийняття на роботу та звільнення з роботи ОСОБА_1 ; належним чином засвідчені копії наказів АТ "Електромашина", що будь-яким чином впливали б на трудові відносини з ОСОБА_1 та порядок виконання ним його трудової функції, що були прийняті за період з 24.02.2022 по день звільнення з роботи ОСОБА_1 ; повідомлення (довідку) АТ "Електромашина" про нараховані та виплачені (або невиплачені) ОСОБА_1 суми при звільненні. Зобов`язано АТ "Електромашина" надати витребувані документи безпосередньо до суду не пізніше п`ятнадцяти днів після отримання копії даної ухвали.

28.06.2023 до Ленінського районного суду м. Харкова від відповідача надійшов відзив (вх.№10661) із заявою про часткову неможливість виконати ухвалу суду від 09.06.2023 у зв`язку зі знищенням документів через пошкодження адміністративної будівлі підприємства внаслідок влучення вибухового пристрою (ракети), на підтвердження чого надав лист Відділу запобігання надзвичайним ситуаціям по Холодногірському району Харківської міської територіальної громади Харківського районного управління ДСНС України у Харківській області № 331/583 від 14.09.2022.

Також відповідач надав клопотання про зменшення витрат на професійну правничу допомогу.

05.07.2023 до Ленінського районного суду м. Харкова від позивача надійшла відповідь на відзив (вх. № 11158).

14.08.2023 до суду надійшов лист арбітражного керуючого Іваненка Є.В., згідно з яким у провадженні Господарського суду Харківської області перебуває справа №922/2588/23 про банкрутство АТ "Електромашина" (), на підставі чого просив направити позовну заяву ОСОБА_1 до Господарського суду Харківської області для розгляду в межах справи № 922/2588/23.

Ухвалою Ленінського районного суду м. Харкова від 16.08.2023 цивільну справу №642/2960/23 за позовом ОСОБА_1 до АТ "Електромашина" про стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні передано до Господарського суду Харківської області, в провадженні якого перебуває справа про банкрутство АТ "Електромашина".

14.09.2023 матеріали справи №642/2960/23 надійшли до Господарського суду Харківської області.

Суд зазначає, що ухвалою Господарського суду Харківської області від 27.07.2023 у справі № 922/2588/23, крім іншого, відкрито провадження у справі про банкрутство Акціонерного товариства "Електромашина"; визнано вимоги ініціюючого кредитора - ТОВ "ТД "Спецзапчастина" до боржника - АТ "Електромашина" в розмірі 377901,09 грн (з яких: 299253,67 грн - основний борг, 12484,55 грн - 3% річних, 66162,87 грн - інфляційне збільшення), 26840,00 грн - витрат зі сплати судового збору за подання до суду заяви кредитора про відкриття провадження у справі про банкрутство, 60300,00 грн - витрат на авансування винагороди арбітражному керуючому; введено мораторій на задоволення вимог кредиторів та процедуру розпорядження майном боржника.

31.07.2023 здійснено офіційне оприлюднення оголошення про відкриття провадження у справі про банкрутство Акціонерного товариства "Електромашина" №71109.

Відповідно до ч. 2 ст. 7 Кодексу України з процедур банкрутства господарський суд, у провадженні якого перебуває справа про банкрутство, в межах цієї справи вирішує всі майнові спори, стороною в яких є боржник; спори з позовними вимогами до боржника та щодо його майна; спори про визнання недійсними результатів аукціону; спори про визнання недійсними будь-яких правочинів, укладених боржником; спори про повернення (витребування) майна боржника або відшкодування його вартості відповідно; спори про стягнення заробітної плати; спори про поновлення на роботі посадових та службових осіб боржника; спори щодо інших вимог до боржника.

Враховуючи вищевикладене, відповідно до протоколу передачі судової справи раніше визначеному складу суду позовна заява в межах справи про банкрутство передана на розгляд судді Усатому В.О.

Ухвалою суду від 26.09.2023 позовну заяву ОСОБА_1 (вх.№4041/23 від 14.09.2023) залишено без руху після відкриття провадження. Надано позивачу строк 5 днів з дня вручення йому цієї ухвали для усунення недоліків, а саме: доплати судового збору у розмірі 1142,67 грн та надання до суду відповідних доказів (оригіналу квитанції); повідомлення про наявності у позивача або іншої особи оригіналів письмових або електронних доказів, копії яких додано до заяви.

03.10.2023 в межах строку, встановленого судом, від позивача на виконання ухвали суду від 26.09.2023 надійшла заява (вх. № 26702), до якої останнім додано низку документів, у тому числі докази доплати судового збору у розмірі 1142,67 грн.

Ухвалою суду від 09.10.2023 прийнято до розгляду позовну заяву ОСОБА_1 до Акціонерного товариства "Електромашина" про стягнення середнього заробітку в межах справи № 922/2588/23 про банкрутство Акціонерного товариства "Електромашина". Повторно розпочато розгляд справи в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін. Ухвалено відповідачу, у разі наявності заперечень проти розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, подати суду заяву із обґрунтуванням своїх заперечень протягом п`яти днів з дня вручення даної ухвали. Встановлено відповідачу п`ятнадцятиденний строк з дня вручення даної ухвали для подання актуального відзиву на позовну заяву. У зазначений строк відповідач має надіслати суду відзив, який повинен відповідати вимогам статті 165 Господарського процесуального кодексу України, і всі письмові та електронні докази, висновки експертів і заяви свідків, що підтверджують заперечення проти позову. Копію відзиву та доданих до нього документів відповідач має надіслати (надати) іншим учасникам справи одночасно із надсиланням (наданням) відзиву до суду та докази надіслання надати суду разом із відзивом на позов. Встановлено позивачу строк для подання відповіді на відзив із урахуванням вимог статті 166 Господарського процесуального кодексу України протягом п`яти днів з дня отримання відзиву. Докази надіслання відповіді на відзив іншій стороні надати суду. Встановити відповідачу строк для подання заперечень на відповідь на відзив із урахуванням вимог статті 167 Господарського процесуального кодексу України протягом п`яти днів з дня отримання відповіді на відзив. Докази надіслання заперечень іншій стороні надати суду.

13.12.2023 до суду від позивача надійшла заява про визнання позову (вх.№34406), в якій АТ "Електромашина" просить суд: прийняти заяву про визнання позову; вважати відповідача - АТ "Електромашина" таким, що визнав позов ОСОБА_1 про стягнення 154133,29 грн в повному обсязі; застосувати до АТ "Електромашина" положення ГПК України про зменшення судового збору на 50 відсотків; врахувати поведінку відповідача у справі та зменшити розмір витрат на правничу допомогу на 50 відсотків.

У поданій заяві відповідач зазначає про те, що Акціонерне товариство "Електромашина" під час розгляду справи в Ленінському районному суді міста Харкова подало відзив на позовну заяву, в якому погодилося з фактом затримки при розрахунку працівника, однак не погодилося із сумою виплати, надавши власний розрахунок, який становить 133023,26 грн, крім того, з боку відповідача було подано клопотання про зменшення розміру витрат на правничу допомогу.

Посилаючись на тяжке фінансове становище підприємства на даний час, оцінивши майбутні економічні втрати у вигляді суми судового збору, що буде стягнута з підприємства у разі задоволення позову, суми витрат на правничу допомогу, відповідач вважає, що найбільш економічно обґрунтованим для підприємства буде визнання позовних вимог.

Відповідно до статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04 листопада 1950 року, яка ратифікована Україною 17 липня 1997 року, кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи у продовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру.

Обов`язок швидкого здійснення правосуддя покладається, в першу чергу, на відповідні державні судові органи.

Розумність тривалості судового провадження оцінюється в залежності від обставин справи та з огляду на складність справи, поведінки сторін, предмету спору. Нездатність суду ефективно протидіяти недобросовісно створюваним учасниками справи перепонам для руху справи є порушенням частини 1 статті 6 даної Конвенції (§ 66 - 69 рішення Європейського суду з прав людини від 08 листопада 2005 року у справі "Смірнова проти України").

У пунктах 2, 4 частини 3 статті 129 Конституції України закріплені такі основні засади судочинства як: рівність усіх учасників судового процесу перед законом і судом; змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Зазначені принципи знайшли своє відображення у статтях 7, 13 ГПК України, а тому господарські суди зобов`язані реалізовувати їх під час здійснення господарського судочинства.

Закон України "Про судоустрій та статус суддів" (пункт 3 статті 7) також гарантує право кожного на участь у розгляді своєї справи у визначеному процесуальним законом порядку.

Згідно зі статтею 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.

Конвенція покликана гарантувати не теоретичні або примарні права, а права, які є практичними і ефективними.

Це особливо стосується права на доступ до суду, зважаючи на помітне місце, відведене у демократичному суспільстві праву на справедливий суд (див. рішення у справах "Ейрі проти Ірландії", від 09 жовтня 1979 року, пункт 24, Series A N 32, та "Гарсія Манібардо проти Іспанії", заява №38695/97, пункт 43, ECHR 2000-II).

Як зазначив Європейський суд з прав людини у рішенні від 03.04.2008 "Пономарьов проти України", сторони у розумні інтервали часу мають вживати заходів, щоб дізнатись про стан відомого їм судового провадження.

Статтею 248 ГПК України унормовано, що суд розглядає справи у порядку спрощеного позовного провадження протягом розумного строку, але не більше шістдесяти днів з дня відкриття провадження у справі.

Проте, Указом Президента України від 24.02.2022 № 64/2022 "Про введення воєнного стану в Україні" (із змінами) у зв`язку з військовою агресією російської федерації проти України, на підставі пропозиції Ради національної безпеки і оборони України, відповідно до пункту 20 частини першої статті 106 Конституції України, Закону України "Про правовий режим воєнного стану" введено в Україні воєнний стан.

Згідно зі ст. 26 Закону України "Про правовий режим воєнного стану" скорочення чи прискорення будь-яких форм судочинства в умовах воєнного стану забороняється.

Поряд із цим, відповідно до Рекомендацій, прийнятих Радою суддів України щодо роботи судів в умовах воєнного стану, при визначенні умов роботи суду у воєнний час, рекомендовано керуватися реальною поточною обстановкою, що склалася в регіоні. У випадку загрози життю, здоров`ю та безпеці відвідувачів суду, працівників апарату суду, суддів оперативно приймати рішення про тимчасове зупинення здійснення судочинства певним судом до усунення обставин, які зумовили припинення розгляду справ.

На підставі вищевикладеного, у зв`язку із введенням в Україні воєнного стану, враховуючи поточну обстановку, що склалася в місті Харкові, для надання можливості сторонам висловити свою правову позицію щодо позовних вимог та встановлення істини у даній справі, суд був вимушений з об`єктивних причин вийти за межі строку, встановленого статтею 248 ГПК України, який у даному випадку не є розумним для розгляду даної справи.

Суд здійснив усі необхідні дії для розгляду справи, з огляду на що в матеріалах справи достатньо документів, які мають значення для правильного вирішення спору, у тому числі заява відповідача про визнання позову (вх. № 34406 від 13.12.2023), внаслідок чого суд доходить висновку про те, що справа може бути розглянута за наявними у ній матеріалами.

Розглянувши матеріали справи, з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, всебічно та повно перевіривши матеріали справи та надані докази, суд встановив наступне.

ОСОБА_1 перебував у трудових відносинах із Акціонерним товариством "Електромашина" (попередня назва - ПАТ "Електромашина") у період з 25.10.2011 по 11.08.2022, що підтверджується даними трудової книжки.

Наказом № 15-к від 11.08.2022 ОСОБА_1 звільнено з АТ "Електромашина" за власним бажанням на підставі ст. 38 КЗпП України.

Позивач зазначає про те, що відповідачем не було проведено розрахунок при звільненні, у зв`язку з чим ОСОБА_1 нараховано середній заробіток за весь час період затримки розрахунку з дня звільнення по день фактичного розрахунку, а саме з 12.08.2022 по 11.02.2023 на суму 154133,29 грн.

Згідно зі ст. 43 Конституції України кожен має право на працю, що включає можливість заробляти собі на життя працею, яку він вільно обирає або на яку вільно погоджується.

Статтею 94 Кодексу законів про працю України (далі - КЗпП України) передбачено, що заробітна плата - це винагорода, обчислена, як правило, у грошовому виразі, яку власник або уповноважений ним орган виплачує працівникові за виконану роботу.

Згідно зі ст. 3 КЗпП України законодавство про працю регулює трудові відносини працівників усіх підприємств, установ, організацій незалежно від форми власності, виду діяльності і галузевої належності, а також осіб, які працюють за трудовим договором з фізичними особами.

Економічні, правові та організаційні засади оплати праці працівників, які перебувають у трудових відносинах, на підставі трудового договору з підприємствами, установами, організаціями усіх форм власності та господарювання, а також з окремими громадянами у сфері державного і договірного регулювання оплати праці, визначено Законом України "Про оплату праці".

Відповідно до ч. 1 ст. 115 КЗпП України та ст. 24 Закону України "Про оплату праці" заробітна плата виплачується працівникам регулярно в робочі дні у строки, встановлені колективним договором, але не рідше двох разів на місяць через проміжок часу, що не перевищує шістнадцяти календарних днів.

За приписами ч. 1 ст. 47 КЗпП України власник або уповноважений ним орган зобов`язаний у день звільнення видати працівникові належно оформлену трудову книжку і провести з ним розрахунок у строки, зазначені в ст. 116 цього Кодексу.

Згідно з ч. 1 ст. 116 КЗпП України при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред`явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про нараховані суми, належні працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган повинен письмово повідомити працівника перед виплатою зазначених сум.

Щодо строку звернення позивача до суду, суд зазначає про те, що відповідно до ст. 233 КЗпП України (в редакції на день подання позову) працівник може звернутися з заявою про вирішення трудового спору безпосередньо до районного, районного у місті, міського чи міськрайонного суду в тримісячний строк з дня, коли він дізнався або повинен був дізнатися про порушення свого права, а у справах про звільнення - в місячний строк з дня вручення копії наказу (розпорядження) про звільнення. У разі порушення законодавства про оплату праці працівник має право звернутися до суду з позовом про стягнення належної йому заробітної плати без обмеження будь-яким строком.

Проте, відповідно до ч. 1 Глави XIX Прикінцевих положень КЗпП України, під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19), строки, визначені статтею 233 цього Кодексу, продовжуються на строк дії такого карантину.

Згідно з постановою Кабінету Міністрів України від 11.03.2020 № 211 (зі змінами) "Про запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2", строк дії карантину закінчився 30.06.2023.

Таким чином, строк звернення до суду з відповідним позовом не пропущено позивачем.

Відповідно до ст. 117 КЗпП України в редакції на день подання позову, в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку.

Відповідачем не заперечується проведення виплат, належних звільненому працівникові, із затримкою.

Частиною першою статті 191 ГПК України передбачено, що відповідач може визнати позов на будь-якій стадії провадження у справі, зазначивши про це в заяві по суті справи або в окремій письмовій заяві.

Згідно з ч. 4 ст. 191 ГПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову.

Враховуючи вищевикладене, оцінивши наявні в матеріалах справи документи та дослідивши подані докази, суд вважає за необхідне прийняти фактичне визнання відповідачем позову та задовольнити позовні вимоги ОСОБА_1 про стягнення з АТ "Електромашина" середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні у розмірі 154133,29 грн.

Щодо заявлених позивачем витрат на професійну правничу допомогу в розмірі 20000,00 грн, суд зазначає наступне.

В якості доказів понесення витрат на оплату професійної правничої допомоги позивачем надано до суду договір про надання правової (правничої) допомоги від 18.04.2023, укладений між ОСОБА_1 та адвокатським бюро "Яни Рибак".

Досліджуючи надані позивачем докази на підтвердження витрат на професійну правничу допомогу, суд доходить до наступного висновку.

За змістом пункту 1 частини 2 статті 126, частини 8 статті 129 ГПК України розмір витрат на оплату професійної правничої допомоги адвоката встановлюється і розподіляється судом згідно з умовами договору про надання правничої допомоги при наданні відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, як уже сплаченої, так і тієї, що лише підлягає сплаті (буде сплачена) відповідною стороною або третьою особою.

Отже, витрати на надану професійну правничу допомогу у разі підтвердження обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості підлягають розподілу за результатами розгляду справи незалежно від того, чи їх уже фактично сплачено стороною/третьою особою чи тільки має бути сплачено (пункт 1 частини 2 статті 126 цього ГПК України).

Витрати, понесені позивачем в даній справі на професійну правничу допомогу адвоката, не є безумовною підставою для відшкодування судом витрат на професійну правничу допомогу в зазначеному розмірі з іншої сторони, адже розмір таких витрат має відповідати критерію розумної необхідності таких витрат.

Відповідно до ч. ч. 3-6 ст. 126 ГПК України для визначення розміру витрат на професійну правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, які підлягають розподілу між сторонами. Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.

Суд зазначає, що відповідачем у заяві про визнання позову заявлено клопотання про зменшення розміру судових витрат на професійну правничу допомогу на 50%.

Судом враховується, що розмір гонорару визначається за погодженням адвоката з клієнтом і може бути змінений лише за їх взаємною домовленістю.

Суд не має право його змінювати і втручатися у правовідносини адвоката та його клієнта, зокрема, з огляду на положення частини 6 статті 126 ГПК України.

Однак, за наявності заперечень іншої сторони суд не зобов`язаний присуджувати стороні, на користь якої відбулося рішення, всі його витрати на адвоката, якщо, керуючись принципами справедливості та верховенством права, встановить, що розмір гонорару, визначений стороною та його адвокатом, є завищеним щодо іншої сторони спору, зважаючи на складність справи, витрачений адвокатом час, та неспіврозмірним у порівнянні з ринковими цінами адвокатських послуг.

У рішенні Європейського суду з прав людини у справі "Лавентс проти Латвії" зазначено, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір.

Таким чином, при визначенні суми відшкодування, суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи.

Верховний Суд звертає увагу у постанові від 20.11.2018 у справі №910/23210/17, що розмір гонорару визначається за погодженням адвоката з клієнтом і може бути змінений лише за їх взаємною домовленістю. Суд не має права його змінювати і втручатися у правовідносини адвоката та його клієнта. Водночас, як зазначає Верховний Суд у постановах від 20.11.2018 у справі №910/23210/17, від 13.02.2019 у справі № 911/739/15 для включення всієї суми гонорару у відшкодування за рахунок позивача має бути встановлено, що його позов не підлягає задоволенню, а за наявності заперечень позивача щодо співмірності заявленої суми компенсації також має бути встановлено, що за цих обставин справи такі витрати відповідача були необхідними, а їх розмір є розумним і виправданим. Тобто суд зобов`язаний оцінити рівень адвокатських витрат, що мають бути присуджені, з урахуванням того, чи були такі витрати понесені фактично та чи була їх сума обґрунтованою. Здійснюючи розподіл судових витрат на професійну правничу допомогу між сторонами спору, господарський суд має враховувати результат розгляду спору, умови договору про надання правничої допомоги, укладеного між стороною спору та адвокатом (адвокатським об`єднанням, бюро), обсяги наданих стороні як клієнту послуг правничої допомоги щодо представництва її інтересів в суді під час розгляду справи.

Відповідно до частини 1 статті 9 Конституції України чинні міжнародні договори, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, є частиною національного законодавства України.

Статтею 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" визначено, що суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.

При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін.

Ті самі критерії застосовує Європейський суд з прав людини, присуджуючи судові витрат на підставі статті 41 Конвенції. Зокрема, згідно з його практикою, заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим (рішення у справі "East/West Alliance Limited" проти України", заява N19336/04).

Отже, необхідною умовою для вирішення питання про розподіл судових витрат на професійну правничу допомогу є наявність доказів, які підтверджують фактичне здійснення таких витрат учасником справи. Даний правовий висновок міститься у постанові Верховного Суду у справі № 910/8682/18 від 14.11.2018 від якого об`єднана Палата у постанові від 03.11.2019 у справі № 922/445/19 не відступила через відмінність у нормативно-правовому регулюванні.

Відповідно до ст. 86 ГПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Умовами договору про надання правової (правничої) допомоги від 18.04.2023 (далі - договір) передбачено, що клієнт (Голіков В.В.) доручає, а адвокат відповідно до чинного законодавства приймає на себе зобов`язання в порядку надання правової (правничої) допомоги захищати права і законні інтереси та здійснювати представництво повноважень клієнта відповідно до положень Закону України "Про адвокатуру та адвокатську діяльність" з питання стягнення з АТ "Електромашина" на користь клієнта заборгованості з заробітної плати та середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні в обсязі та на умовах, встановлених цим договором (п. 1.1 договору).

Згідно з п. 4.2 договору розмір гонорару за надання правової (правничої) допомоги за цим договором визначається сторонами у розмірі 20000,00 грн та охоплює собою оплату всього обсягу правової (правничої) допомоги, який надається адвокатом клієнту у справі у суді першої інстанції до прийняття судом першої інстанції судового рішення у справі.

До матеріалів справи представником позичава також було долучено ордер на надання правничої допомоги Серія АХ № 1126612 від 18.04.2023, згідно з яким адвокатка Рибак Яна Василівна надає Голікову Віталію Васильовичу професійну правничу допомогу, зокрема, у АТ "Електромашина" та судах усіх інстанцій.

Суд вкотре звертає увагу, що згідно із усталеною практикою Європейського суду з прав людини, у тому числі в рішенні від 28 листопада 2002 року "Лавентс проти Латвії" (Lavents v. Latvia) за заявою N 58442/00 щодо судових витрат, зазначено що за статтею 41 Конвенції суд відшкодовує лише витрати, стосовно яких було встановлено, що вони справді були необхідними і становлять розумну суму. При цьому, при визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, з огляду на конкретні обставини справи та фінансовий стан обох сторін. Ті самі критерії застосовує ЄСПЛ, присуджуючи судові витрати на підставі статті 41 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року.

З огляду на нескладність справи (стягнення середнього заробітку за весь час затримки по день фактичного розрахунку), а відповідно й нескладність підготовки позовної заяви та її невеликий обсяг, затрачений адвокатом час на надання таких послуг (підготовка цієї справи до розгляду в суді першої інстанції не вимагала значного обсягу юридичної і технічної роботи; нормативно-правове регулювання спірних правовідносин докорінно не змінювалось), визнання відповідачем позову, суд вважає, що у даному випадку розумним та пропорційним є стягнення 10000,00 грн.

Судовий збір, відповідно до приписів ст.129 ГПК України, в разі задоволення позову, покладається на відповідача.

Відповідно до ч. 1 ст. 130 ГПК України у разі визнання відповідачем позову до початку розгляду справи по суті суд вирішує питання про повернення позивачу з державного бюджету 50% сплаченого при поданні позову судового збору.

Згідно з ч. 3 ст. 7 Закону України "Про судовий збір" в разі визнання позову відповідачем до початку розгляду справи по суті суд у відповідній ухвалі чи рішенні у порядку, встановленому законом, вирішує питання про повернення позивачу з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову.

Враховуючи задоволення судом позовних вимог у частині стягнення з відповідача середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні у розмірі 154133,29 грн, а також беручи до уваги фактичне визнання зазначених позовних вимог відповідачів, суд доходить висновку про повернення позивачу з Державного бюджету України 50 відсотків судового збору, тобто 1342,00 грн на підставі ч. 1 ст.130 ГПК України та ч. 3 ст. 7 Закону України "Про судовий збір", в іншій частині витрати зі сплати судового збору в розмірі 1342,00 грн покладаються на відповідача, з вини якого справу доведено до суду, відповідно до ст. 129 ГПК України.

Керуючись ст. ст. 7, 8 Кодексу України з процедур банкрутства, ст.ст. 12, 13, 73, 74, 76-79, 91, 129, 232, 233, 236-241 ГПК України, суд, -

ВИРІШИВ:

Позов задовольнити.

Стягнути з Акціонерного товариства "Електромашина" (61016, м. Харків, вул.Озерянська, буд. 106, ) на користь ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ) 154133,29 грн середнього заробітку за час затримки розрахунку, 10000,00 грн витрат на професійну правничу допомогу, 1342,00 грн судового збору.

Видати наказ після набрання судовим рішенням законної сили.

Повернути позивачу з Державного бюджету України 50 відсотків судового збору, сплаченого згідно з квитанціями № від 06.06.2023 та №3531-7777-5507-5921 від 02.10.2023, що складає 1342,00 грн, про що постановити відповідну ухвалу.

Відповідно до ст. 241 ГПК України рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Згідно зі ст. ст. 256, 257 ГПК України рішення може бути оскаржене до Східного апеляційного господарського суду протягом двадцяти днів з дня складання повного тексту рішення.

Позивач: ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ).

Відповідач: Акціонерне товариство "Електромашина" (61016, м. Харків, вул.Озерянська, буд. 106, ).

Повне рішення складено "19" грудня 2023 р.

Суддя В.О. Усатий