ПІВДЕННО-ЗАХІДНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
_____________________________________________________________________________________________
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 грудня 2023 року м. ОдесаСправа № 915/1042/21
Південно-західний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого судді Разюк Г.П.,

суддів: Колоколова С.І., Савицького Я.Ф.

при секретарі судового засідання Полінецькій В.С.

за участю представника від позивача - Вишневської Г.В., виписка з ЄДР від 06.02.2023, довіреність у порядку передоручення від 04.10.2022

/відповідач не використав свого права на участь у судовому засіданні, хоча належним чином повідомлявся про час та місце його проведення, надіслав клопотання про розгляду справи без участі його представника/

розглянув у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю Нота Шиппінг

на ухвалу Господарського суду Миколаївської області від 23.10.2023 про відмову у задоволені заяви Товариства з обмеженою відповідальністю Нота Шиппінг про відстрочення виконання рішення Господарського суду Миколаївської області від 14.03.2023, ухвалену суддею Ткаченко О.В. у м. Миколаєві, повний текст якої ухвалено 26.10.2023

у справі № 915/1042/21

за позовом Приватного акціонерного товариства Українське Дунайське пароплавство

до відповідача Товариства з обмеженою відповідальністю Нота Шиппінг

зацікавлена особа: Заводський відділ державної виконавчої служби у місті Миколаєві Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції України

про стягнення 1 451 412,98 грн., розірвання договору та зобов`язання повернути майно та

В С Т А Н О В И В :

Рішенням Господарського суду Миколаївської області від 14.03.2023 у справі №915/1042/21, залишеним без змін постановою Південно-західного апеляційного господарського суду від 22.06.2023, позов Приватного акціонерного товариства (далі-ПрАТ) «Українське Дунайське пароплавство» задоволено частково, зобов`язано Товариство з обмеженою відповідальністю (далі-ТОВ) «Нота Шиппінг» повернути позивачу в порт Ізмаїл ліхтер типу ДМ «UDP-DM-2309-УДП» та стягнуто з відповідача судовий збір у сумі 2 270,00 грн. В решті позовних вимог відмовлено.

Рішення набрало законної сили 22.06.2023, відповідні накази видані судом 04.07.2023.

26.09.2023 ТОВ «Нота Шиппінг» звернулось до суду першої інстанції з заявою, в якій просило суд відстрочити виконання рішення Господарського суду Миколаївської області від 14.03.2023 в частині зобов`язання ТОВ «Нота Шиппінг» повернути ПрАТ «Українське Дунайське пароплавство» в порт Ізмаїл ліхтер типу ДМ «UDP-DM-2309-УДП» до завершення військового стану та/або скасування заборони на рух плавзасобів, накладеного згідно розпорядження капітана Миколаївського морського порту від 09.03.2022 № 15.

В обґрунтування заяви відповідач вказував на те, що у зв`язку з встановленням військового стану через військову агресію російської федерації проти України, згідно до розпорядження капітана Миколаївського морського порту від 09.03.2022 № 15 рух будь-яких плавзасобів від першого коліна Бузько-Дніпровсько-лиманського каналу (БДЛК) до третього коліна Спаського каналу заборонена. Листом Миколаївського морського порту від 25.09.2023 № 117 повідомлено, що заборона на рух суден до цього часу не знята, про зняття такої заборони буде повідомлено окремо, в тому числі і у засобах масової інформації. Таким чином, існують обставини, що роблять неможливим виконання рішення суду.

Ухвалою Господарського суду Миколаївської області від 23.10.2023 в задоволенні заяви ТОВ «Нота Шиппінг» про відстрочення виконання рішення Господарського суду Миколаївської області від 14.03.2023 відмовлено з огляду на невизначеність строку відстрочки, оскільки події, до яких заявник просить відстрочити виконання рішення суду можуть настати в строк, що знаходиться за межами строку, встановленого положеннями ч. 5 ст. 331 ГПК України, тобто більше як протягом одного року з дня ухвалення рішення суду.

Із зазначеною ухвалою місцевого господарського суду не погоджується відповідач, який звернувся до Південно-західного апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою та просить її скасувати та прийняти нове рішення, яким задовольнити заяву про відстрочення виконання рішення уданій справі та відстрочити виконання рішення в частині зобов`язання ТОВ «Нота Шиппінг» повернути ПрАТ «Українське Дунайське пароплавство» в порт Ізмаїл ліхтер типу ДМ «UDP-DM-2309-УДП» до завершення військового стану та/або скасування заборони на рух плавзасобів, накладеного згідно розпорядження капітана Миколаївського морського порту від 09.03.2022 № 15.

Скаржник зазначає, що оскаржувану ухвалу прийнято з порушенням норм процесуального права, що призвело до невірного вирішення заяви про відстрочення виконання рішення у даній справі.

Зокрема, скаржник зазначає, що в заяві наведено загальновідому причину неможливості виконання судового рішення, яка підтверджена відповіддю капітана Миколаївського морського порту, а саме у зв`язку з оголошенням військового стану через військову агресію російської федерації проти України, згідно розпорядження капітана Миколаївського морського порту від 09.03.2022 № 15 рух будь-яких плавзасобів від першого коліна БДЛК до третього коліна Спаського каналу заборонено. Заборона на рух суден до цього часу не знята, що унеможливлює вихід ліхтеру типу ДМ «UDP-DM-2309-УДП» з місця його дислокації Миколаївського морського торгівельного порту до порту «Ізмаїл» та відповідне виконання рішення суду у даній справі. Дані обставини на переконання скаржника відповідають тим, що передбачені п. 3 ч. 4 ст. 331 ГПК України як надзвичайні події, період дії яких неможливо передбачити наперед, а тому заявник в своїй заяві не міг визначити термін відстрочення судового рішення. Разом з тим, означене на думку апелянта не є підставою для відмови у задоволенні такої заяви, а суд першої інстанції з посиланням на ч. 5 ст. 331 ГПК України міг самостійно встановити строк відстрочення виконання рішення суду в межах року з дня ухвалення такого рішення.

Також апелянт зазначає, що 25.10.2023 повторно звертався до капітана Миколаївського морського порту із заявою про надання дозволу на вихід ліхтеру типу ДМ «UDP-DM-2309-УДП» з місця його дислокації Миколаївського морського торгівельного порту до порту «Ізмаїл», за результатами розгляду якої надано відповідь №119 від 26.10.2023, якою відмовлено ТОВ «Нота Шиппінг» у наданні такого дозволу до зняття заборони на рух плавзасобів акваторією Миколаївського морського порту, встановленої розпорядженням капітана Миколаївського морського порту від 09.03.2022 № 15. Копії вказаних документів апелянт просив долучити до матеріалів справи.

Позивач надіслав відзив на апеляційну скаргу, в якому спростовує її доводи, зазначає про те, що подаючи заяви про відстрочення виконання рішення та про зміну способу його виконання тощо, відповідач зловживає процесуальними правами та уникає обов`язку повернути майно власнику. При цьому вважає, що суд першої інстанції в оскаржуваній ухвалі вірно встановив, що строк на якій просить відповідач відстрочку не є конкретним, достеменно не відомо чи відбудеться завершення військового стану та/або скасування заборони на рух плавзасобів акваторією Миколаївського морського порту в строк встановлений ч. 5 ст. 331 ГПК України, а тому підстави для задоволення заяви про відстрочення виконання судового рішення відсутні, тому суд першої інстанції постановив обґрунтовану та законну ухвалу про відмову у задоволенні такої заяви. Також позивач заперечував проти залучення до матеріалів справи додаткових доказів через порушення відповідачем вимог процесуального законодавства та порядку подання доказів без відповідного клопотання про їх залучення та обґрунтування поважних причин пропуску строку їх подання у суді першої інстанції.

Колегія суддів відповідні документи долучає до матеріалів справи, однак не приймає до уваги, оскільки вони не були предметом розгляду у суді першої інстанції та датовані датою вже після ухвалення оскаржуваної ухвали у даній справі.

Колегія суддів розглянула матеріали справи, доводи апеляційної скарги, відзиву на неї, заслухала присутнього в судовому засіданні представника позивача перевірила законність і обґрунтованість ухвали суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги та дійшла до наступного висновку.

Як вбачається з матеріалів справи, 26.09.2023 ТОВ «Нота Шиппінг» звернулось до суду першої інстанції з заявою, в якій просило суд відстрочити виконання рішення Господарського суду Миколаївської області від 14.03.2023 в частині зобов`язання ТОВ «Нота Шиппінг» повернути ПрАТ «Українське Дунайське пароплавство» в порт Ізмаїл ліхтер типу ДМ «UDP-DM-2309-УДП» до завершення військового стану та/або скасування заборони на рух плавзасобів, накладеної згідно розпорядженням капітана Миколаївського морського порту від 09.03.2022 № 15, у задоволені якої судом відмовлено, оскільки заявник не зазначив конкретний строк такої відстрочки.

Судова колегія при розгляді апеляційної скарги враховує наступні положення діючого законодавства України.

Статтею 129 Конституції України унормовано, що обов`язковість судового рішення є однією з основних засад судочинства.

У відповідності до ст. 129-1 Конституції України держава забезпечує виконання судового рішення у визначеному законом порядку, а контроль за виконанням судового рішення здійснює суд.

Європейський суд наголошує, що пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод захищає виконання остаточних судових рішень, які у державах, що визнали верховенство права, не можуть залишатися невиконаними на шкоду одній зі сторін. Відповідно, виконанню судового рішення не можна перешкоджати, відмовляти у виконанні або надмірно його затримувати.

Конституційним Судом України у п. 2 мотивувальної частини рішення від 13.12.2012 №18-рп/2012 зазначено, що виконання судового рішення є невід`ємною складовою права кожного на судовий захист і охоплює, зокрема, законодавчо визначений комплекс дій, спрямованих на захист і відновлення порушених прав, свобод, законних інтересів фізичних та юридичних осіб, суспільства, держави.

За змістом ст. 18 ГПК України, яка кореспондується зі ст. 326 ГПК України, унормовано, що судові рішення, що набрали законної сили, є обов`язковими до виконання всіма органами державної влади, органами місцевого самоврядування, їх посадовими та службовими особами, фізичними і юридичними особами та їх об`єднаннями на всій території України.

Відповідно до ч.ч. 1-4 ст. 331 ГПК України за заявою сторони суд, який розглядав справу як суд першої інстанції, може відстрочити або розстрочити виконання рішення, а за заявою стягувача чи виконавця (у випадках, встановлених законом), встановити чи змінити спосіб або порядок його виконання.

Заява про встановлення або зміну способу або порядку виконання, відстрочення або розстрочення виконання судового рішення розглядається у десятиденний строк з дня її надходження у судовому засіданні з повідомленням учасників справи.

Підставою для встановлення або зміни способу або порядку виконання, відстрочки або розстрочки виконання судового рішення є обставини, що істотно ускладнюють виконання рішення або роблять його неможливим.

Вирішуючи питання про відстрочення чи розстрочення виконання судового рішення, суд також враховує: ступінь вини відповідача у виникненні спору; стосовно фізичної особи - тяжке захворювання її самої або членів її сім`ї, її матеріальний стан; стихійне лихо, інші надзвичайні події тощо.

В контексті вищенаведених норм суд зауважує, що відстрочка або розстрочка виконання рішення допускається у виняткових випадках і залежно від обставин справи, при чому, такі обставини мають свідчити про неможливість або реальне ускладнення виконання рішення.

Тобто законодавець у будь-якому випадку пов`язує відстрочення виконання судового рішення у судовому порядку з об`єктивними, непереборними, винятковими обставинами, що ускладнюють вчасне виконання судового рішення.

Винятковість обставин, які мають бути встановлені судом щодо надання розстрочки виконання судового рішення, повинні бути підтверджені відповідними засобами доказування.

При цьому, положення Господарського процесуального кодексу України не містять визначеного переліку обставин, які свідчать про неможливість виконання рішення чи ускладнюють його виконання, з огляду на що, суд повинен оцінити докази, які підтверджують зазначені обставини, за правилами статті 86 цього Кодексу, відповідно до якої суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також вірогідність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Водночас, частина 5 ст. 331 ГПК України передбачає можливість дії (тривалості) самого розстрочення/відстрочення протягом одного року з моменту ухвалення рішення.

Як вірно зазначив суд першої інстанції, заявник звертаючись із заявою про відстрочення виконання рішення суду у даній справі обґрунтував її тим, що є заборона на рух плавзасобів акваторією Миколаївського морського порту, накладена згідно розпорядження капітана Миколаївського морського порту від 09.03.2022 № 15 та просив відстрочити виконання судового рішення до завершення військового стану та/або скасування заборони на рух плавзасобів акваторією Миколаївського морського порту, разом з тим не зазначив конкретний строк такої відстрочки, у зв`язку з чим місцевий господарський дійшов правомірного висновку, що підстави для задоволення такої заяви про відстрочення виконання судового рішення в такому випаду відсутні.

При цьому, доводи апелянта про те, що суд першої інстанції міг самостійно встановити строк відстрочення виконання рішення суду в межах року з дня ухвалення такого рішення, однак означене не зробив і тим допустив процесуальне порушення, колегія суддів не приймає до уваги, оскільки норми процесуального закону не містять приписів щодо обов`язку суду визначати такий строк в разі його не визначення заявником, навпаки його встановлення на розсуд суду буде виходом за межі вимог заявника, а тому підстави для самостійного визначення судом строку для відстрочення відсутні.

У зв`язку з викладеним, відсутні підстави для дослідження доводів, викладених в обґрунтування заяви про відстрочення рішення суду в даній справі, водночас, колегія суддів звертає увагу на те що апелянт не позбавлений можливості повторно звернутись із відповідною заявою, оформленою з дотриманням вимог ст. 331 ГПК України.

Згідно до ст. 276 Господарського процесуального кодексу України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив його з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Таким чином, апеляційна скарга ТОВНота Шиппінг підлягає залишенню без задоволення, а ухвала Господарського суду Миколаївської області від 23.10.2023 - залишенню без змін.

Відповідно до статті 129 Господарського процесуального кодексу України, витрати по сплаті судового збору за апеляційний перегляд судового рішення покладаються на скаржника.

На підставі ст.ст. 129, 269, 270, 276, 281 - 284 Господарського процесуального кодексу України, суд

ПОСТАНОВИВ:

Ухвалу Господарського суду Миколаївської області від 23.10.2023 у справі №915/1042/21 залишити без змін, апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю Нота Шиппінг без задоволення.

Судові витрати, пов`язані з розглядом справи в суді апеляційної інстанції, покласти на скаржника.

Відповідно до ст. 284 ГПК України постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття і згідно з ч.5 ст.12, ч.2 ст.282 та п.2 ч.3 ст.287 касаційному оскарженню не підлягає, крім випадків, передбачених у підпунктах а-г п. 2 ч. 3 ст. 287 Господарського процесуального кодексу України.

Повний текст постанови складено 21.12.2023 о 14.30.

Головуючий суддя Разюк Г.П.

Суддя Колоколов С.І.

Суддя Савицький Я.Ф.