РІШЕННЯ

Іменем України

21 грудня 2023 року м. Чернігівсправа № 927/1237/23

Господарський суд Чернігівської області у складі судді Белова С.В., за участю секретаря судового засідання Матюшенко Н.О., розглянувши у відкритому судовому засіданні за правилами загального позовного провадження господарську справу

за позовом: Приватне акціонерне товариство "Корпорація "Інтерагросистема

, вул. Гастелло, 4, м. Мена, Корюківський район, Чернігівська область, 15600,

до відповідача: Менська міська рада,

, вул. Героїв АТО, 6, м. Мена, Корюківський район, Чернігівська область, 15600,

про визнання укладеної додаткової угоди до договору оренди

представники учасників справи:

від позивача: адвокат Бородкін Д.І. (свідоцтво № 4104 від 31.08.2010)

від відповідача: представник Марцева Т.І.

У судовому засіданні була проголошена вступна та резолютивна частини рішення на підставі ст.233, 240 Господарського процесуального кодексу України.

Приватне акціонерне товариство "Корпорація "Інтерагросистема" звернулося до Господарського суду Чернігівської області з позовом до Менської міської ради Чернігівської області про визнання укладеною додаткової угоди до договору оренди землі, зі змінами, від 08.01.2011, зареєстрованого у відділі Держкомзему у Менському районі Чернігівської області від 18.05.2011 за №00642 в редакції додаткової угоди, зміст якої наведений у прохальній частині позовної заяви та з вимогою зобов`язати Менську міську раду, як суб`єкта державної реєстрації, внести зміни до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про продовження права оренди позивачем земельних ділянок з кадастровими номерами :02:000:0294 та :04:000:0025 до 18.05.2034 включно на підставі Додаткової угоди до Договору оренди землі, зі змінами, укладеного 08.01.2011, зареєстрованого у відділі Держкомзему у Менському районі Чернігівської області від 18.05.2011 № 00642.

В обґрунтування поданого позову позивач посилається на те, що Закритому акціонерному товариству "Інтерагросистема", правонаступником якого є позивач, передано в строкове платне користування земельну ділянку сільськогосподарського призначення кадастровий номер :02:000:0294, сформовано 20.12.2010, :04:000:0025. Як зазначає позивач, договір оренди є поновленим до 18.05.2034, проте відповідачем не укладено відповідної додаткової угоди в порядку ч.6 ст. 33 Закону України "Про оренду землі", натомість вчиняються дії щодо передачі земельних ділянок, які перебувають в оренді у позивача іншій юридичній особі.

Одночасно з пред`явленням позову до Господарського суду Чернігівської області надійшла заява Приватного акціонерного товариства "Корпорація "Інтерагросистема" про забезпечення позову.

Ухвалою Господарського суду Чернігівської області від 06.09.2023 постановлено задовольнити Заяву Приватного акціонерного товариства "Корпорація "Інтерагросистема" про забезпечення позову до відкриття провадження у справі; вжити заходи до забезпечення позову Приватного акціонерного товариства "Корпорація "Інтерагросистема" до Менської міської ради про визнання укладеної додаткової угоди до договору оренди; аборонити Менській міській раді приймати рішення щодо передачі прав на земельні ділянки з кадастровими номерами :02:000:0294 та :04:000:0025 будь яким особам та вчинення будь-яких реєстраційних дій в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно щодо земельних ділянок з кадастровими номерами :02:000:0294 та :04:000:0025.

Ухвалою суду від 11.09.2023, позовну заяву прийнято до розгляду, відкрито провадження у справі, постановлено здійснювати розгляд справи за правилами загального позовного провадження, призначено підготовче засідання; сторонам процесуальні строки для надання відзиву на позовну заяв, відповіді на відзив, заперечення на відповідь на відзив.

29.09.20231, у встановлений судом строк, від відповідача через систему «Електронний суд» надійшов відзив на позовну заяву з запереченнями проти задоволення позову.

09.10.2023 у встановлений судом строк, через систему «Електронний суд» від позивача надійшла відповідь на відзив, з запереченнями проти доводів відповідача.

29.11.2023 через канцелярію суду від відповідача надійшли заперечення на відповідь на відзив, які прийнято судом до розгляду.

Розглянувши подані документи і матеріали, дослідивши докази, які мають юридичне значення для вирішення спору по суті, господарський суд встановив наступне.

08.01.2011 між Менською районною державною адміністрацією (орендодавець) та ПАТ "Корпорація "Інтерагросистема" (орендар) укладено договір оренди землі (далі - Договір).

Відповідно до п.1,2 договору орендодавець надає, а орендар приймає в строкове платне користування земельні ділянки сільськогосподарського призначення на підставі розпорядження Менської районної державної адміністрації від 04.01.2011 №1, із кадастровими номерами :02:000:0294 та :04:000:0025, загальною площею 358,6604 га, які знаходяться на території Жовтневої сільської ради, за межами населеного пункту.

Договір зареєстровано у відділі Держкомзему у Менському районі, про що у Державному реєстрі земель вчинено запис 18.05.2011 за № 00642.

Реєстрація права оренди земельної ділянки, загальною площею 147,4604 га у Чернігівській області, Менський район, с/рада Жовтнева, кадастровий номер :04:000:0025 у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно була здійснена 19.08.2015, про що свідчить інформація із Витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію іншого речового права від 19.08.2015 №42489890 (номер запису 10853463).

Реєстрація права оренди земельної ділянки, загальною площею 211,2000 га у Чернігівській області, Менський район, с/рада Жовтнева, кадастровий номер :02:000:0294 у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно була здійснена 19.08.2015, про що свідчить інформація із Витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію іншого речового права від 19.08.2015 №42498832 (номер запису 10855434).

Сторонами укладались додаткові угоди до договору оренди землі: від 08.01.2011, від 19.08.2015, від 01.07.2020, якими були внесені відповідні зміни.

За умовами договору оренди від 08.01.2011 договір укладено на 10 років; після закінчення строку договору орендар має переважне право поновлення його на новий строк… (п. 8 договору); додатковою угодою від 01.07.2020, внесено зміни у п.8 договору, викладено його у наступній редакції: "Договір укладено на 11 років. Після закінчення строку дії договору орендар, за умови належного виконання обов`язків, відповідно до умов цього договору та вимог чинного законодавства України, має переважне право на його поновлення на новий строк. У цьому разі орендар зобов`язаний письмово (листом-повідомленням) повідомити орендодавця про намір продовжити його дію не пізніше ніж за 30 днів до закінчення строку дії договору."

За відомостями з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна (інформаційні довідки: 273652841 та 273653763, сформовані 07.09.2021), Приватним акціонерним товариством "Корпорація "Інтерагросистема" (надалі - ПрАТ "Корпорація "Інтерагросистема") зареєстровано речове право - право оренди на земельну ділянку кадастровий номер :04:000:0025 (площею 147,4606 га), та право оренди на земельну ділянку, кадастровий номер :02:000:0294 (площею 211,2 га), на підставі договору оренди землі від 18.05.2011 №00642, строк оренди 11 років, з правом його пролонгації.

До чакінчення строку дії договору позивач листом №24 від 21.11.2022 звернувся до Менської міської ради Чернігівської області, у власність якої передані вказані земельні ділянки, із листом щодо поновлення Договору оренди на тих самих умовах на той самий строк в порядку ч.6 статті 33 Закону України "Про оренду землі"(в редакції Закону від 12.03.2011, чиннійна час укладення Договору), до листа позивачем додано проект додаткової угоди.

Матеріали справи містять лист відповідача № 04-14/1085 від 30.05.2023 в якому відповідач повідомляє про заперечення в укладенні на новий строк (поновленні) Договору оренди землі від 08.01.2011, проте відповідачем не надано доказів надсилання даного листа позивачу. Останній стверджує про ненадсилання йому зазначеного документу.

Також відповідачем подано до суду лист №04-14/1665 від 18.08.2023 в якому останній заперечив проти поновлення Договору оренди землі.

Позивач, у зв`язку з відсутністю відповіді в строк до 19.06.2023 року на своє звернення вважає, що ним як орендарем, дотримано порядок, передбачений ст. 33 Закону України "Про оренду землі" (чинний на момент укладення договору та набрання ним чинності), для укладення договору оренди на новий строк, у той час, як Міськрада, не висунувши заперечень проти цього, ухиляється від прийняття рішення стосовно поновлення договору оренди земельних ділянок на новий строк.

Отже, вищенаведені обставини, на думку позивача, свідчать про порушення його прав та охоронюваних законом інтересів і є підставою для їх захисту у судовому порядку.

Відповідач повністю заперечує щодо задоволення позовних вимог, в обґрунтування заперечень посилається на наступне. Відповідач зазначає, що посилання позивача на лист від 21.11.2022 суперечить обставинам справи, оскільки був передчасним та не міг бути розцінений відповідачем як підстава для поновлення договору . Зазначає, що вказана в позові додаткова угода (нова редакція п.8) передбачає переважне право орендаря саме на поновлення договору на новий строк, що на даний час суперечить чинному законодавству, а саме положенням ст. 33 Закону України "Про оренду землі" та ст. 126-1 Земельного кодексу України. Вказує, що ним вживалися дії, які однозначно свідчили про відмову в продовженні (поновленні) договору оренди землі. Крім того, відповідач зазначає про те, що позивач неналежно виконував обов`язки за спірним договором.

У відповіді на відзив на позовну заяву позивач навів доводи на спростування обставин, викладених відповідачем у відзиві на позовну заяву. Зокрема, зазначав, що ним відповідно до умов законодавства та положень договору здійснено повідомлення орендодавця про намір поновити договір оренди землі шляхом укладення додаткової угоди до існуючого договору, проект якої додано та направлено разом з повідомленням відповідачу. Позивач зазначає, що ним не змінювались умови договору, а в п.8 змінено лише строк дії договору, а також про те, що умова щодо переважного права орендаря на поновлення договору на новий строк не може суперечити ст. 33 Закону України «Про оренду землі», оскільки ця стаття (в діючій редакції) не регулює поновлення договорів на тих самих умовах і той самий строк, а ст. 126-1 Земельного кодексу України не зобов`язує виключати умови щодо поновлення строку дії з діючих договорів. На думку позивача, ним, як орендарем неналежно виконуються зобов`язання за договором.

У запереченнях на відповідь на відзив відповідач навів доводи на спростування обставин, викладених позивачем у відповіді на відзив на позовну заяву.

Надаючи правову кваліфікацію викладеним обставинам з урахуванням фактичних та правових підстав позовних вимог, суд виходить з наступного.

Стаття 11 ЦК України вказує, що цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки, й серед підстав виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, передбачає договори та інші правочини.

Як зазначено в статті 174 ГК України, господарські зобов`язання можуть виникати, зокрема, із господарського договору та інших угод, передбачених законом, а також з угод, не передбачених законом, але таких, які йому не суперечать.

Відповідно до статті 626 ЦК України, договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Договір є двостороннім, якщо правами та обов`язками наділені обидві сторони договору.

Статтею 627 ЦК України передбачено, що сторони є вільними в укладанні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

В частині 1 статті 638 ЦК України зазначено, що договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

За змістом частини 2 статті 792 ЦК України відносини щодо найму (оренди) земельної ділянки регулюються законом.

Відповідно до частини 1 статті 2 Закону України "Про оренду землі" відносини, пов`язані з орендою землі, регулюються Земельним кодексом України, Цивільним кодексом України, цим Законом, законами України, іншими нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до них, а також договором оренди землі.

Законом України "Про оренду землі" врегульовано відносини, що виникають між власником земельної ділянки та іншими особами в зв`язку із передачею її у користування та володіння, в тому числі конкретизовано та деталізовано особливості та порядок укладення договору оренди землі, його істотні умови, основні права та обов`язки його сторін, порядок зміни, припинення та поновлення такого договору.

За змістом ст. 13 Закону України "Про оренду землі" договір оренди землі - це договір, за яким орендодавець зобов`язаний за плату передати орендареві земельну ділянку у володіння і користування на певний строк, а орендар зобов`язаний використовувати земельну ділянку відповідно до умов договору та вимог земельного законодавства.

Частиною 2 статті 4 Закону України "Про оренду землі" визначено, що орендодавцями земельних ділянок, що перебувають у комунальній власності, є сільські, селищні, міські ради в межах повноважень, визначених законом.

Статтею 6 Закону України "Про оренду землі" передбачено, що орендарі набувають права оренди земельної ділянки на підставах і в порядку, передбачених Земельним кодексом України, Цивільним кодексом України, цим та іншими законами України і договором оренди землі.

Частиною 1 статті 631 Цивільного кодексу України визначено, що строком договору є час, протягом якого сторони можуть здійснити свої права і виконати свої обов`язки відповідно до договору.

Так, судом встановлено, що відповідно до п. 8 Договору в редакції додаткової угоди від 01.07.2020 земельні ділянки кадастровий номер :04:000:0025 площею 147,4606 га та кадастровий номер :02:000:0294 площею 211,2000 га надаються у строкове платне користування на умовах оренди строком на 11 років.

Відповідно до ч.2 ст.631 ЦК України договір набирає чинності з моменту його укладення. Тобто, моменти укладення договору та набрання ним чинності збігаються.

Згідно з ч.2 ст. 640 ЦК України якщо відповідно до акта цивільного законодавства для укладення договору необхідні також передання майна або вчинення іншої дії, договір є укладеним з моменту передання відповідного майна або вчинення певної дії.

Умови щодо строку дії договору оренди землі передбачені у ст.19 Закону України "Про оренду землі". Так, строк дії договору оренди землі визначається за згодою сторін, але не може перевищувати 50 років. Дата закінчення дії договору оренди обчислюється від дати його укладення. Право оренди земельної ділянки виникає з моменту державної реєстрації такого права.

Пунктом 41 договору передбачено, що цей договір набирає чинності після підписання сторонами та його державної реєстрації.

Відповідно до п. 35 договору дія договору припиняється у разі, зокрема, закінчення строку, на який його було укладено.

Договір оренди від 08.01.2022 зареєстровано у Державному реєстрі 18.05.2011, тобто дія спірного договору припиняється 18.05.2022.

При цьому судом враховано, що згідно абз.1п.п.1 п.27 розділу Х Земельного кодексу України вважаються поновленими на один рік без волевиявлення сторін відповідних договорів і без внесення відомостей про поновлення договору до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно договори оренди, суборенди, емфітевзису, суперфіцію, земельного сервітуту, строк користування земельними ділянками щодо яких закінчився після введення воєнного стану до набрання чинності Законом України "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо відновлення системи оформлення прав оренди земельних ділянок сільськогосподарського призначення та удосконалення законодавства щодо охорони земель", щодо земельних ділянок сільськогосподарського призначення державної, комунальної власності, невитребуваних, нерозподілених земельних ділянок, а також земельних ділянок, що залишилися у колективній власності і були передані в оренду органами місцевого самоврядування.

Суд погоджується з доводами позивача, що строк дії договору оренди землі спливає 18.05.2023.

05.12.2019 прийнято Закон України "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо протидії рейдерству" № 340-ІХ, яким запроваджено нову процедуру поновлення договорів оренди землі.

Відповідно до Перехідних положень Закону України "Про оренду землі" з урахуванням змін, внесених Законом України "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо протидії рейдерству" № 340-ІХ, правила, визначені статтею 126-1 Земельного кодексу України щодо поновлення договорів оренди землі, поширюються на договори оренди землі, укладені або змінені після набрання чинності Законом України "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо протидії рейдерству", а поновлення договорів оренди землі, укладених до набрання чинності зазначеним Законом, здійснюється на умовах, визначених такими договорами, за правилами, чинними на момент їх укладення.

Таким чином, порядок поновлення даного договору з урахуванням приписів Закону України "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо протидії рейдерству" № 340-ІХ від 05.12.2019, регулюється приписами самого договору, а також Законом України "Про оренду землі" в редакції, чинній на момент укладення спірного Договору та набрання ним чинності. Тобто, станом на 18.05.2011.

Відповідно до п. 8 Договору оренди землі з урахуванням додаткових угод ПрАТ "Корпорація "Інтерагросистема" як орендар земельних ділянок після закінчення строку Договору оренди має переважне право поновлення його на новий строк, для чого повинен не пізніше ніж за 30 днів до закінчення строку дії Договору оренди повідомити письмово орендодавця про намір продовжити його дію.

Відповідно до ст. 33 Закону України "Про оренду землі" в редакції, чинній на момент набрання чинності Договору оренди, по закінченню строку, на який було укладено договір оренди землі, орендар, який належно виконував обов`язки за умовами договору, має переважне право перед іншими особами на укладення договору оренди землі на новий строк.

Орендар, який має намір скористатися переважним правом на укладення договору оренди землі на новий строк, зобов`язаний повідомити про це орендодавця до закінчення строку дії договору оренди землі у строк, встановлений цим договором, але не пізніш як за один місяць до закінчення строку дії договору оренди землі.

До листа-повідомлення про укладення договору оренди землі на новий строк орендар додає проект договору.

Орендодавець у місячний строк розглядає надісланий орендарем лист-повідомлення з проектом договору оренди, перевіряє його на відповідність вимогам закону, узгоджує з орендарем (за необхідності) істотні умови договору і в разі відсутності заперечень приймає рішення про поновлення договору оренди землі (щодо земель державної та комунальної власності), укладає з орендарем додаткову угоду про поновлення договору оренди землі. За наявності заперечень орендодавця щодо поновлення договору оренди землі орендарю направляється лист-повідомлення про прийняте орендодавцем рішення.

У разі якщо орендар продовжує користуватися земельною ділянкою після закінчення строку договору оренди і за відсутності протягом одного місяця після закінчення строку договору листа-повідомлення орендодавця про заперечення у поновленні договору оренди землі такий договір вважається поновленим на той самий строк і на тих самих умовах, які були передбачені договором.

Відмова, а також наявне зволікання в укладенні додаткової угоди до договору оренди землі може бути оскаржено в суді.

Аналіз зазначених норм дає підстави для висновку, що статтею 33 Закону України "Про оренду землі" було визначено алгоритм дій орендаря та орендодавця за наявності наміру поновити договір оренди землі та визначено певні правові запобіжники для захисту орендаря, як більш уразливої сторони в цих правовідносинах, від умисного й безпідставного ухилення орендодавця від продовження орендних правовідносин за відсутності для цього підстав та за наявності добросовісної поведінки орендаря.

Так, дійсний орендар, який добросовісно виконував свої обов`язки за договором оренди землі, має переважне право перед іншими особами на продовження цих орендних правовідносин. Маючи такий намір, орендар зобов`язаний до закінчення строку оренди землі (у строки, визначені частиною другою статті 33 вказаного Закону) повідомити про це орендаря та надіслати проект додаткової угоди. Мета такого повідомлення - запобігання укладення орендодавцем договору оренди з іншою особою у зв`язку з відсутністю в нього інформації про наявність наміру в дійсного орендаря продовжувати орендні правовідносини. При цьому таке завчасне повідомлення з надсиланням проекту додаткової угоди є передумовою для зміни сторонами умов договору оренди під час його поновлення (укладення на новий строк). Орендодавець, розглянувши у місячний термін таке повідомлення і проект додаткової угоди, за необхідності узгодивши з орендарем істотні умови, зобов`язаний або укласти додаткову угоду про поновлення договору оренди землі, або повідомити орендаря про наявність обґрунтованих заперечень щодо поновлення договору оренди землі шляхом надсилання листа-повідомлення про прийняте рішення (частини перша - п`ята статті 33 Закону України "Про оренду землі").

Тобто виникненню в орендодавця обов`язку прийняти рішення про поновлення договору оренди землі або про наявність заперечень щодо такого поновлення договору з надсиланням відповідного листа-повідомлення має передувати звернення орендаря з повідомленням про намір продовжити орендні правовідносини, до якого має бути додано проект додаткової угоди.

Окрім того, Велика Палата Верховного Суду у постанові від 31.08.2021 у справі №903/1030/19 зазначила, що орендар, який має намір скористатися переважним правом на укладення договору оренди землі на новий строк, зобов`язаний повідомити про це орендодавця до спливу строку договору оренди землі у строк, встановлений цим договором, але не пізніше ніж за місяць до спливу строку договору оренди землі. При цьому незалежно від того, чи бажають сторони змінити умови оренди на майбутнє, покладення на орендаря обов`язку з надсилання листа-повідомлення про поновлення договору оренди землі з проєктом відповідної додаткової угоди до спливу строку цього договору є вигідним для обох сторін і не є надмірно обтяжливим для будь-кого із них.

Таким чином, поновлення договорів оренди землі в судовому порядку, у передбачений статтею 33 Закону України "Про оренду землі" спосіб, вимагає укладення додаткової угоди між сторонами як єдиної підстави продовження орендних прав і обов`язків. Належним і ефективним у цьому випадку способом захисту порушеного права є позов про визнання укладеною додаткової угоди із викладенням її змісту, оскільки сама по собі вимога про визнання договору оренди землі поновленим за своєю суттю є встановленням факту, який має юридичне значення, і не може забезпечити захисту порушеного права позивача в силу імперативного припису про обов`язковість оформлення поновлення договору оренди саме шляхом укладення додаткової угоди, що, власне, і може бути предметом розгляду в суді.

Аналогічний правовий висновок викладено у постановах Великої Палати Верховного Суду від 26.05.2020 у справі № 908/299/18 (провадження № 12-136гс19) та Верховного Суду від 25.04.2019 у справі № 908/913/18, від 19.03.2019 у справі № 908/2484/17, від 12.01.2021 у справі № 920/352/19, від 09.06.2020 у справі № 912/1860/19.

Право власності на земельні ділянки кадастровий номер :04:000:0025 площею 147,4606 га та кадастровий номер :02:000:0294 площею 211,2000 га зареєстровано за Менською міською радою 25.02.2021, за реєстраційними номерами 30 та 0 відповідно, про що свідчить інформація з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та акт приймання-передачі земельної ділянки сільськогосподарського призначення із державної у комунальну власність від 09.12.2020, згідно з яким Головним управлінням Держгеокадастру у Чернігівській області, відповідно до наказу Головного управління Держгеокадастру у Чернігівській області від 09.12.2020 № 29-ОТГ передано із державної у комунальну власність Менської територіальної громади земельні ділянки кадастровий номер :04:000:0025 площею 147,4606 га та кадастровий номер :02:000:0294 площею 211,2000 га.

Матеріалами справи підтверджено, що позивач звернувся до Менської міської ради з листом від 21.11.2022 №24 щодо поновлення договору оренди та додав до вказаного листа проект додаткової угоди, який підписано з боку позивача, підпис скріплено відтиском печатки, про що свідчить відповідний опис.

Тобто позивач, реалізуючи своє переважне право на поновлення договору оренди землі, звернувся до відповідача у строк, передбачений ст. 33 Закону України "Про оренду землі" та умовами договору.

Проте судом враховано, що позивач не є орендарем, який належно виконував обов`язки відповідно до умов договору, що підтверджується постановою Північного апеляційного господарського суду від 11.07.2023, якою постановлено стягнути з Приватного акціонерного товариства «Корпорація «Інтерагросистема» на користь Менської міської ради 213 383 грн. 94 коп. заборгованості зі сплати орендної плати, а також звітом про рух коштів на рахунках з 01.01.2023 по 28.09.2023 щодо платника ПрАТ «Корпорація «Інтерагросистема», що доданий до листа Фінансового управління Менської міської ради від 28.09.2023 № 140, згідно якого орендна плата за користування земельною ділянкою від позивача до бюджету громади в зазначений період не надходила.

Враховуючи встановлені обставини справи, наявні в матеріалах справи докази, суд зазначає, що позивачем належними та допустимими доказами недоведено добросовісність виконання своїх обов`язків за договором оренди земельної ділянки, відповідно до вимог ст. 33 Закону України "Про оренду землі" .

З підстав наведеного, позовні вимоги про визнання укладеною додаткової угоди до договору оренди землі в редакції, викладеній у позовній заяві, не може бути визнана судом обґрунтованою та такою, що підлягає задоволенню.

Оскільки позовна вимога щодо зобов`язання Менської міської ради, як суб`єкта державної реєстрації, внести зміни до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про продовження права оренди позивачем земельних ділянок з кадастровими номерами :02:000:0294 та :04:000:0025 до 18.05.2034 включно на підставі Додаткової угоди до Договору оренди землі, зі змінами, укладеного 08.01.2011, зареєстрованого у відділі Держкомзему у Менському районі Чернігівської області від 18.05.2011 № 00642 є похідною від вимоги про визнання укладеною додаткової угоди відповідно відхиляється судом за необгрунтованістю.

Згідно з вимогами статті 73 ГПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків.

За приписами статті 86 ГПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Обов`язком суду при розгляді справи є дотримання вимог щодо всебічності, повноти й об`єктивності з`ясування обставин справи та оцінки доказів. Усебічність та повнота розгляду передбачає з`ясування всіх юридично значущих обставин та наданих доказів з усіма притаманними їм властивостями, якостями та ознаками, їх зв`язками, відносинами і залежностями. Таке з`ясування запобігає однобічності та забезпечує, як наслідок, постановлення законного й обґрунтованого рішення.

З`ясування відповідних обставин має здійснюватися із застосуванням критеріїв оцінки доказів, передбачених статтею 86 ГПК України щодо відсутності у жодного доказу заздалегідь встановленої сили та оцінки кожного доказу окремо та їх сукупності в цілому.

Зазначені вище норми процесуального закону спрямовані на реалізацію статті 13 ГПК України. Згідно з положеннями цієї статті судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом. Реалізація принципу змагальності сторін в процесі та доведення перед судом обґрунтованості своїх вимог є конституційною гарантією, передбаченою у статті 129 Конституції України.

Відповідно до ст. 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини", суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Суду як джерело права.

У Рішенні Європейського суду з прав людини у справі "Надточий проти України" від 15.05.2008р. зазначено, що принцип рівності сторін передбачає, що кожна сторона повинна мати розумну можливість представляти свою сторону в умовах, які не ставлять її в суттєво менш сприятливе становище в порівнянні з опонентом. Змагальність означає таку побудову судового процесу, яка дозволяє всім особам - учасникам певної справи відстоювати свої права та законні інтереси, свою позицію у справі. Принцип змагальності є процесуальною гарантією всебічного, повного та об`єктивного з`ясування судом обставин справи, ухвалення законного, обґрунтованого і справедливого рішення у справі.

Тобто, обов`язок доказування та подання доказів відповідно до статті 74 ГПК України розподіляється між сторонами виходячи з того, хто посилається на певні юридичні факти, які обґрунтовують його вимоги та заперечення.

Натомість суд констатує, що всупереч вимог статей 13, 74 ГПК України жодних належних, допустимих та вірогідних доказів на спростування правових та фактичних підстав для задоволення позову відповідачем суду не надано.

Суд відзначає, що у викладі підстав для прийняття рішення суду необхідно дати відповідь на доречні аргументи та доводи сторін, здатні вплинути на вирішення спору; виклад підстав для прийняття рішення не повинен неодмінно бути довгим, оскільки необхідно знайти належний баланс між стислістю та правильним розумінням ухваленого рішення; обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент заявника на підтримку кожної підстави; обсяг цього обов`язку суду може змінюватися залежно від характеру рішення. Згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах. Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 28.05.2020 у справі №909/636/16.

Аналізуючи питання обсягу дослідження доводів учасників справи та їх відображення у судовому рішенні, суд першої інстанції спирається на висновки, що зробив Європейський суд з прав людини від 18.07.2006 у справі "Проніна проти України", в якому Європейський суд з прав людини зазначив, що п. 1 ст. 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі ст. 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи.

З урахуванням наведеного, суд зазначає, що долучені до матеріалів справи докази були ретельно та у повному обсязі досліджені судом і наведених вище висновків щодо наявності підстав для задоволення позову не спростовують.

При ухваленні рішення в даній справі, суд, у тому числі, вирішує питання щодо розподілу судових витрат між сторонами (п.5 частини 1 статті 237 ГПК України).

Відповідно до статті 123 ГПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи зокрема відносяться витрати понесені учасником справи на отримання професійної правничої допомоги.

Враховуючи вимоги статті 129 ГПК України, а також висновки суду про відмову у задоволенні позову, судові витрати, понесені позивачем у зв`язку з оплатою судового збору, покладаються на нього в сумі 5368,00грн.

Керуючись ст. 4, 73, 74, 123, 129, 233, 238, 240 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд

ВИРІШИВ:

У задоволенні позову відмовити повністю.

Повний текст рішення складено та підписано 21.12.2023.

Рішення набирає законної сили у строк та в порядку, встановленому ст.241 Господарського процесуального кодексу України та може бути оскаржено до Північного апеляційного господарського суду в строк, встановлений ст.256 Господарського процесуального кодексу України та в порядку, передбаченому ст.257 Господарського процесуального кодексу України.

Суддя С.В. Белов

Суд звертає увагу учасників справи, що відповідно до приписів частин 5-8 статті 6 та частин 5, 6 статті 242 ГПК України, пунктів 5.6, 5.8, 10, 16, 17, 29, 37 Положення про порядок функціонування окремих підсистем (модулів) Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи, учасникам справи (їх представникам), які є користувачами Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи, судові рішення в паперовій формі не надсилаються і не вручаються. Суд надсилає такі рішення в електронній формі до електронного кабінету таких осіб, і вони вважаються врученими в день отримання повідомлення про доставку копії судового рішення на офіційну електронну адресу учасника справи (його представника), з якого і починається перебіг процесуального строку, встановленого законом або судом. Обмін процесуальними документами в електронній формі між судом та/або особами, що є (повинні бути) користувачами Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи, мають здійснюватися виключно за допомогою Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи.

Веб-адреса Єдиного державного реєстру судових рішень, розміщена на офіційному веб-порталі судової влади України в мережі Інтернет: http://reyestr.court.gov.ua/