РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

м. Київ

18.12.2023Справа № 910/15213/23
Господарський суд міста Києва у складі судді Андреїшиної І.О., за участю секретаря судового засідання Березовської С.В., розглянувши матеріали господарської справи

За позовом Керівника Кропивницької спеціалізованої прокуратури у сфері оборони Південного регіону (25006, м. Кропивницький, вулиця Шевченка, 3, ідентифікаційний код ) в інтересах держави в особі позивача-1: Військової частини НОМЕР_1 ( АДРЕСА_1 , ідентифікаційний код НОМЕР_2 ) та позивача-2: Міністерства оборони України (03168, м. Київ, проспект Повітрофлотський, 6, ідентифікаційний код 00034022)

до Акціонерного товариства Комерційний банк "Приватбанк" (01001, м. Київ, вул. Грушевського, буд. 1Д; ідентифікаційний код: 14360570)

треті особи, які не заявляють самостійних вимог, щодо предмета спору на стороні позивачів: 1) ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , ІПН НОМЕР_3 ; АДРЕСА_2 ; АДРЕСА_3 );

2) ОСОБА_2 ( ІНФОРМАЦІЯ_2 , ІПН НОМЕР_4 АДРЕСА_4 );

3) ОСОБА_3 ( ІНФОРМАЦІЯ_3 , ІПН НОМЕР_5 , АДРЕСА_5 );

4) ОСОБА_4 ( ІНФОРМАЦІЯ_4 , ІПН НОМЕР_6 , АДРЕСА_6 ; АДРЕСА_7 );

5) ОСОБА_5 ( ІНФОРМАЦІЯ_5 , ІПН НОМЕР_7 , АДРЕСА_8 );

6) ОСОБА_6 ( ІНФОРМАЦІЯ_6 , ІПН НОМЕР_8 ; АДРЕСА_9 );

7) ОСОБА_7 ( ІНФОРМАЦІЯ_7 , ІПН НОМЕР_9 ; АДРЕСА_10 );

8) ОСОБА_8 ( ІНФОРМАЦІЯ_8 , ІПН НОМЕР_10 ; АДРЕСА_11 )

про визнання права на отримання грошових коштів у сумі 875 413,43 грн та зобов`язання повернути грошові кошти в сумі 875 413,43 грн,

Представники учасників судового процесу:

Прокурор: Гонтар А.Д.

Від позивача-1: не з`явився

Від позивача-2: ОСОБА_9 .

Від відповідача: не з`явився

Від третіх осіб: не з`явилися

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

Керівник Кропивницької спеціалізованої прокуратури у сфері оборони Південного регіону в інтересах держави в особі позивача-1: Військової частини НОМЕР_1 та позивача-2: Міністерства оборони України звернувся до Господарського суду міста Києва із позовною заявою до Акціонерного товариства Комерційний банк "Приватбанк" про визнання права Військової частини НОМЕР_1 на отримання грошових коштів у сумі 876 495,27 грн, які знаходяться на рахунках:

- ОСОБА_10 (№ НОМЕР_11 ) - 84 996,71 грн;

- ОСОБА_11 (№ НОМЕР_12 ) - 112 026,81 грн;

- ОСОБА_12 (№ НОМЕР_13 ) - 112 114,42 грн;

- ОСОБА_13 (№ НОМЕР_14 ) - 112 114,42 грн;

- ОСОБА_14 (№ НОМЕР_15 ) - 112 256,64 грн;

- ОСОБА_15 (№ НОМЕР_16 ) - 113 201,81 грн;

- ОСОБА_16 (№ НОМЕР_17 ) - 114 133,08 грн;

- ОСОБА_17 (№ НОМЕР_18 ) - 115 351,38 грн, відкритих в Акціонерному товаристві комерційний банк "ПриватБанк" (вул. Грушевського, будинок 1Д, місто Київ, 01001; );

та просить зобов`язати Акціонерне товариство комерційний банк "ПриватБанк" повернути грошові кошти в сумі 876495,27 грн, зокрема:

- 84 996,71 грн з розрахункового рахунку ОСОБА_10 (№ НОМЕР_11 );

- 112 026,81 грн з розрахункового рахунку ОСОБА_11 (№ НОМЕР_12 );

-112 114,42 грн з розрахункового рахунку ОСОБА_12 (№ НОМЕР_13 );

- 112 114,42 грн з розрахункового рахунку ОСОБА_13 (№ НОМЕР_14 );

- 112 256,64 грн з розрахункового рахунку ОСОБА_14 (№ НОМЕР_15 );

- 113 201,81 грн з розрахункового рахунку ОСОБА_15 (№ НОМЕР_16 );

- 114 133,08 грн з розрахункового рахунку ОСОБА_16 (№ НОМЕР_17 );

- 115 351,38 грн з розрахункового рахунку ОСОБА_17 (№ НОМЕР_18 ), які безпідставно утримуються банком, на рахунок Військової частин НОМЕР_1 ( АДРЕСА_12 ; код ЄДРПОУ НОМЕР_2 , НОМЕР_19 , для подальшого перерахування членам сімей безвісти зниклих військовослужбовців військової частини НОМЕР_20 , зокрема, ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , ІПН НОМЕР_3 ); ОСОБА_2 ( ІНФОРМАЦІЯ_2 , ІПН НОМЕР_21 ); ОСОБА_3 ( ІНФОРМАЦІЯ_3 , ІПН НОМЕР_22 ); ОСОБА_4 ( ІНФОРМАЦІЯ_4 , ІПН НОМЕР_23 ); ОСОБА_5 ( ІНФОРМАЦІЯ_5 , ІПН НОМЕР_24 ); ОСОБА_6 ( ІНФОРМАЦІЯ_6 , ІПН НОМЕР_8 ); ОСОБА_7 ( ІНФОРМАЦІЯ_7 , ІПН НОМЕР_9 ); ОСОБА_18 ( ІНФОРМАЦІЯ_8 , ІПН НОМЕР_10 ).

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 04.10.2023 прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі, постановлено розгляд справи № 910/15213/23 здійснювати у порядку загального позовного провадження, залучено до участі у справі третіми особами, які не заявляють самостійних вимог, щодо предмета спору на стороні позивачів ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , ІПН НОМЕР_3 ; АДРЕСА_2 ; АДРЕСА_3 ); ОСОБА_2 ( ІНФОРМАЦІЯ_2 , ІПН НОМЕР_4 АДРЕСА_4 ); ОСОБА_3 ( ІНФОРМАЦІЯ_3 , ІПН НОМЕР_5 , АДРЕСА_5 ); ОСОБА_4 ( ІНФОРМАЦІЯ_4 , ІПН НОМЕР_6 , АДРЕСА_6 ; АДРЕСА_7 ); ОСОБА_5 ( ІНФОРМАЦІЯ_5 , ІПН НОМЕР_7 , АДРЕСА_8 ); ОСОБА_6 ( ІНФОРМАЦІЯ_6 , ІПН НОМЕР_8 ; АДРЕСА_9 ); ОСОБА_7 ( ІНФОРМАЦІЯ_7 , ІПН НОМЕР_9 ; АДРЕСА_10 ) та ОСОБА_8 ( ІНФОРМАЦІЯ_8 , ІПН НОМЕР_10 ; АДРЕСА_11 ), підготовче засідання призначено на 25.10.2023.

09.10.2023 засобами поштового зв`язку через відділ діловодства суду від Кропивницької спеціалізованої прокуратури у сфері оборони Південного регіону надійшло клопотання про долучення до матеріалів справи доказів направлення третім особам копій позовної заяви з додатками.

18.10.2023 засобами поштового зв`язку через відділ діловодства суду від Кропивницької спеціалізованої прокуратури у сфері оборони Південного регіону надійшло клопотання про зменшення розміру позовних вимог та викладення їх в наступній редакції:

визнати право військової частини НОМЕР_1 на отримання грошових коштів у сумі 875 413,43 грн, які знаходяться на рахунках:

- ОСОБА_10 (№ НОМЕР_11 ) - 84 996,71 грн;

- ОСОБА_11 (№ НОМЕР_12 ) - 112 026,81 грн;

- ОСОБА_12 (№ НОМЕР_13 ) - 112 114,42 грн;

- ОСОБА_13 (№ НОМЕР_14 ) - 112 114,42 грн;

- ОСОБА_14 (№ НОМЕР_15 ) - 112 256,64 грн;

- ОСОБА_15 (№ НОМЕР_16 ) - 112 419,97 грн;

- ОСОБА_16 (№ НОМЕР_17 ) - 114 133,08 грн;

- ОСОБА_17 (№ НОМЕР_18 ) - 115 351,38 грн, відкритих в Акціонерному товаристві комерційний банк "ПриватБанк" (вул. Грушевського, будинок 1Д, місто Київ, 01001; );

- зобов`язати Акціонерне товариство комерційний банк "ПриватБанк" повернути грошові кошти в сумі 875 413,43 грн, зокрема:

- 84 996,71 грн з розрахункового рахунку ОСОБА_10 (№ НОМЕР_11 );

- 112 026,81 грн з розрахункового рахунку ОСОБА_11 (№ НОМЕР_12 );

-112 114,42 грн з розрахункового рахунку ОСОБА_12 (№ НОМЕР_13 );

- 112 114,42 грн з розрахункового рахунку ОСОБА_13 (№ НОМЕР_14 );

- 112256,64 грн з розрахункового рахунку ОСОБА_14 (№ НОМЕР_15 );

- 112 419,97 грн з розрахункового рахунку ОСОБА_15 (№ НОМЕР_16 );

- 114 133,08 грн з розрахункового рахунку ОСОБА_16 (№ НОМЕР_17 );

- 115 351,38 грн з розрахункового рахунку ОСОБА_17 (№ НОМЕР_18 ), які безпідставно утримуються банком, на рахунок військової частин НОМЕР_1 ( АДРЕСА_12 ; код ЄДРПОУ НОМЕР_2 , НОМЕР_19 , для подальшого перерахування членам сімей безвісти зниклих військовослужбовців військової частини НОМЕР_20 , зокрема, ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , ІПН НОМЕР_3 ); ОСОБА_2 ( ІНФОРМАЦІЯ_2 , ІПН НОМЕР_21 ); ОСОБА_3 ( ІНФОРМАЦІЯ_3 , ІПН НОМЕР_22 ); ОСОБА_4 ( ІНФОРМАЦІЯ_4 , ІПН НОМЕР_23 ); ОСОБА_5 ( ІНФОРМАЦІЯ_5 , ІПН НОМЕР_24 ); ОСОБА_6 ( ІНФОРМАЦІЯ_6 , ІПН НОМЕР_8 ); ОСОБА_7 ( ІНФОРМАЦІЯ_7 , ІПН НОМЕР_9 ); ОСОБА_18 ( ІНФОРМАЦІЯ_8 , ІПН НОМЕР_10 ).

Також 18.10.2023 від Кропивницької спеціалізованої прокуратури у сфері оборони Південного регіону надійшло клопотання про участь у судовому засіданні в режимі відео конференції поза межами приміщення суду.

20.10.2023 від ОСОБА_6 засобами поштового зв`язку надійшла заява щодо проведення судових засідань за її відсутності, також у заяві повідомлено, що дана третя особа повністю підтримує позовні вимоги.

Також 20.10.2023 від ОСОБА_18 засобами поштового зв`язку надійшла заява щодо проведення судових засідань за її відсутності, також у заяві повідомлено, що дана третя особа повністю підтримує позовні вимоги.

Крім того, 20.10.2023 засобами поштового зв`язку від ОСОБА_2 , ОСОБА_4 , ОСОБА_7 та ОСОБА_6 надійшла спільна позиція третіх осіб щодо проведення судових засідань за їх відсутності, також у заяві повідомлено, що дані треті особи повністю підтримують позовні вимоги.

23.10.2023 засобами поштового зв`язку від ОСОБА_3 , ОСОБА_1 та ОСОБА_5 надійшли заяви щодо проведення судових засідань за їх відсутності, також у заяві повідомлено, що дані треті особи повністю підтримують позовні вимоги.

Разом з тим, 23.10.2023 засобами поштового зв`язку від відповідача надійшов відзив на позовну заяву та клопотання про відкладення розгляду справи, у зв`язку з неможливістю забезпечити явку представника у призначене судове засідання.

Також 24.10.2023 від Військової частини НОМЕР_1 надійшло клопотання про відкладення судового засідання у зв`язку із залученням до виконання бойових завдань та призначення наступного судового засідання в режимі відео конференції в приміщенні суду, визначеного судом, зокрема, Апостолівському районному суді Дніпропетровської області, що знаходиться за адресою: 53801, Дніпропетровська область, м. Апостолове, вул. Визволення, 66.

Клопотання Військової частини НОМЕР_1 про участь у судовому засіданні в режимі відеоконференції мотивована неможливістю прибуття представника військової частини до суду через залучення до виконання бойових завдань у складі військової частини, враховуючи вищевикладене, позивач просить суд проводити наступне судове засідання в режимі відеоконференції, доручивши забезпечення проведення відео конференції Апостолівському районному суді Дніпропетровської області.

У зв`язку з перебуванням судді Андреїшиної І.О. на лікарняному, підготовче засідання 25.10.2023 не відбулося.

01.11.2023 засобами поштового зв`язку від Кропивницької спеціалізованої прокуратури у сфері оборони Південного регіону надійшла відповідь на відзив.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 02.11.2023 підготовче засідання призначено на 15.11.2022 о 09:30.

У засіданні суду 15.11.2023 представники сторін заперечень щодо заяви про зменшення розміру позовних вимог не навели.

Відповідно до п. 2 ч. 2 ст. 46 ГПК України позивач вправі збільшити або зменшити розмір позовних вимог - до закінчення підготовчого засідання або до початку першого судового засідання, якщо справа розглядається в порядку спрощеного позовного провадження.

Дослідивши надану прокуратурою заяву про зменшення розміру позовних вимог, суд визнає її такою, що подана з дотриманням приписів чинного процесуального законодавства, зокрема положень ч. 5. ст. 46, ст. 170 ГПК України, тому, суд приймає до розгляду заяву позивача та визначає ціну позову з її урахуванням.

У засіданні суду 15.11.2023 суд на місці ухвалив залучити подані учасниками судового процесу документи до матеріалів справи та задовольнити заяви третіх осіб про розгляд справи без їх участі, відомості про дані процесуальні дії занесено до протоколу судового засідання.

У підготовчому засіданні 15.11.2023 присутніми учасниками судового процесу надано усні пояснення щодо можливості закриття підготовчого провадження та про призначення справи до розгляду по суті.

Позивач-1 та треті особи участь своїх представників у засідання суду 15.11.2023 не забезпечили, про дату та час судового розгляду повідомлялися належним чином.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 15.11.2023 закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду по суті на 04.12.2023.

У засіданні суду 04.12.2023 прокурор та представник позивача-2 підтримали позовні вимоги, просили їх задовольнити.

Представник відповідача проти задоволення позову заперечив.

Позивач-1 та треті особи участь своїх представників у засідання суду 04.12.2023 не забезпечили, про дату та час судового розгляду повідомлялися належним чином.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 04.12.2023 відкладено судове засідання на 18.12.2023.

11.12.2023 засобами поштового зв`язку від представника відповідача надійшла заява про участь у судовому засіданні в режимі відеоконференції поза межами приміщення суду з використанням власних технічних засобів.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 14.12.2023 у задоволенні заяви Акціонерного товариства Комерційний банк "Приватбанк" про участь у судовому засіданні 18.12.2023 на 12:30 год. в режимі відеоконференції у справі № 910/15213/23 відмовлено.

Прокурор та представник позивача-1 у судовому засіданні 18.12.2023 підтримав заявлені позовні вимоги.

18.12.2023 у судовому засіданні оголошено вступну та резолютивну частини рішення.

Розглянувши подані документи і матеріали, заслухавши пояснення представників сторін, всебічно та повно з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, оглянувши оригінали документів, копії яких долучено до матеріалів справи, об`єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд

ВСТАНОВИВ:

Члени сімей військовослужбовців Військової частини НОМЕР_20 (далі - позивач -1) , зокрема, ОСОБА_16 , ОСОБА_12 , ОСОБА_17 , ОСОБА_14 , ОСОБА_15 , ОСОБА_11 , ОСОБА_13 , ОСОБА_19 (далі - треті особи), скориставшись правом, передбаченим Законом України «Про соціальний захист військовослужбовців та членів їх сімей» та Порядком від 30.11.2016 № 884, звернулися до командира Військової частини НОМЕР_20 , яка відповідно до Довідки від 30.08.2023 № 3198 знаходиться на фінансовому забезпеченні у Військовій частині НОМЕР_1 , із заявами про призначення виплат грошового забезпечення, в тому числі додаткових та інших видів грошового забезпечення на рахунки:

- ОСОБА_1 : на рахунок, зазначений у заяві за вх. № 272 від 10.08.2022;

- ОСОБА_2 : на рахунок, зазначений у заяві за вх. № 178 від 13.07.2022;

- ОСОБА_3 : на рахунок, зазначений у заяві за вх. № 180 від 13.07.2022;

- ОСОБА_4 : на рахунок, зазначений у заяві за вх. № 269 від 10.08.2022;

- ОСОБА_5 : на рахунок, зазначений у заяві за вх. № 270 від 10.08.2022;

- ОСОБА_6 : на рахунок, зазначений у заяві за вх. № 181 від 13.07.2022;

- ОСОБА_7 : на рахунок, зазначений у заяві за вх. № 273 від 10.08.2022;

- ОСОБА_18 : на рахунок, зазначений у заяві за вх. № 206 від 22.07.2022.

Відповідно до наказів командира Військової частини НОМЕР_20 від 15.07.2023 № 161, від 20.07.2023 № 166 військовослужбовців Військової частини НОМЕР_20 ОСОБА_16 , ОСОБА_12 , ОСОБА_17 , ОСОБА_14 , ОСОБА_15 , ОСОБА_11 , ОСОБА_13 , ОСОБА_19 зараховано у розпорядження командира Військової частини НОМЕР_1 як військовослужбовців, які зникли безвісти при виконанні бойового завдання та здійсненні заходів із забезпечення національної безпеки, відсічі і стримування збройної агресії російської федерації.

Вказаними наказами даних військовослужбовців знято зі всіх видів забезпечення, окрім фінансового, встановлено виплату грошового забезпечення здійснювати відповідно до Порядку від 30.11.2016 № 884.

Водночас, як зазначає прокурор, військовою частиною, всупереч Порядку від 30.11.2016 № 884, було помилково перераховано кошти на карткові рахунки військовослужбовців ОСОБА_16 на суму 114 133,08 грн, ОСОБА_12 на суму 12 114,42 грн, ОСОБА_17 на суму 115 351,38 грн, ОСОБА_14 на суму 112 256,64 грн, ОСОБА_15 на суму 112 419,97 грн, ОСОБА_11 на суму 112 026,81 грн, ОСОБА_13 на суму 112 114,42 грн, ОСОБА_19 на суму 84 996,71 грн, а не на рахунки вказаних вище членів сімей військовослужбовців.

Вказане перерахування підтверджуються витягом з відомості на перерахування коштів за реквізитами на особові рахунки (в електронному вигляді) працівників Військової частини НОМЕР_1 за січень 2023.

Надалі Військовою частиною НОМЕР_1 було надіслано лист від 14.02.2023 року № 492 до Регіонального управління АТ КБ «ПРИВАТБАНК» щодо повернення на рахунок військової частини НОМЕР_1 помилково перерахованих коштів для подальшого їх зарахування на карткові рахунки членам їх сімей.

Водночас, листами від 12.03.2023 № 20.1.0.0.0/7-230215/13664, № 20.1.0.0.0/7-230215/13663, № 20.1.0.0.0/7-230215/13665, № 20.1.0.0.0/7-230215/13666, № 20.1.0.0.0/7-230215/13667, № 20.1.0.0.0/7-230215/13668, № 20.1.0.0.0/7-230215/13669, № 20.1.0.0.0/7-230215/13670, № 20.1.0.0.0/7-230215/13671, 20.1.0.0.0/7-230215/13672, № 20.1.0.0.0/7-230215/13673, № 20.1.0.0.0/7-230215/8262, від 15.03.2023 № 20.1.0.0.0/7-2.30215/8262 АТ КБ «Приватбанк» фактично відмовило Військовій частині НОМЕР_1 у поверненні грошових коштів.

Прокурор зазначає, що в даному випадку кошти грошового забезпечення безвісти відсутніх військовослужбовців, в силу норм Закону України «Про соціальний захист військовослужбовців та членів їх сімей» та Порядку від 30.11.2016 № 884, мають цільовий характер, а саме - призначені для виплат Військовою частиною НОМЕР_1 членам сімей військовослужбовців до повного з`ясування обставин захоплення військовослужбовців у полон або заручниками, їх інтернування або звільнення, або визнання їх в установленому законом порядку безвісно відсутніми чи померлими.

Вказані виплати здійснюються Військовою частиною НОМЕР_1 з розрахункового рахунку НОМЕР_19 , а головним розпорядником бюджетних коштів бюджетної програми 2101020 «Забезпечення діяльності Збройних Сил України, підготовка кадрів і військ, медичне забезпечення особового складу, ветеранів військової служби та членів їхніх сімей, ветеранів війни» є Міністерство оборони України.

Таким чином прокурор зазначає, що наявні правові підстави для повернення на рахунок військової частини НОМЕР_1 коштів, які безпідставно утримуються банком, для подальшого перерахування членам сімей безвісти зниклих військовослужбовців Військової частини НОМЕР_20 .

Означені обставини у сукупності і стали підставою для звернення позивача до суду з даним позовом, в якому останній просить суд про визнання права військової частини НОМЕР_1 на отримання грошових коштів у сумі 876 495,27 грн, які знаходяться на рахунках: ОСОБА_10 (№ НОМЕР_11 ) - 84 996,71 грн; ОСОБА_11 (№ НОМЕР_12 ) - 112 026,81 грн; ОСОБА_12 (№ НОМЕР_13 ) - 112 114,42 грн; ОСОБА_13 (№ НОМЕР_14 ) - 112 114,42 грн; ОСОБА_14 (№ НОМЕР_15 ) - 112 256,64 грн; ОСОБА_15 (№ НОМЕР_16 ) - 112 419,97 грн; ОСОБА_16 (№ НОМЕР_17 ) - 114 133,08 грн; ОСОБА_17 (№ НОМЕР_18 ) - 115 351,38 грн, відкритих в Акціонерному товаристві комерційний банк "ПриватБанк" (вул. Грушевського, будинок 1Д, місто Київ, 01001; ); та просить зобов`язати Акціонерне товариство комерційний банк "ПриватБанк" повернути грошові кошти в сумі 876495,27 грн, зокрема, 84 996,71 грн з розрахункового рахунку ОСОБА_10 (№ НОМЕР_11 ); 112 026,81 грн з розрахункового рахунку ОСОБА_11 (№ НОМЕР_12 ); 112 114,42 грн з розрахункового рахунку ОСОБА_12 (№ НОМЕР_13 ); 112 114,42 грн з розрахункового рахунку ОСОБА_13 (№ НОМЕР_14 ); 112 256,64 грн з розрахункового рахунку ОСОБА_14 (№ НОМЕР_15 ); 112 419,97 грн з розрахункового рахунку ОСОБА_15 (№ НОМЕР_16 ); 114 133,08 грн з розрахункового рахунку ОСОБА_16 (№ НОМЕР_17 ); 115 351,38 грн з розрахункового рахунку ОСОБА_17 (№ НОМЕР_18 ), які безпідставно утримуються банком, на рахунок Військової частин НОМЕР_1 для подальшого перерахування членам сімей безвісти зниклих військовослужбовців військової частини НОМЕР_20 , зокрема, ОСОБА_1 ; ОСОБА_2 ; ОСОБА_3 ; ОСОБА_4 ; ОСОБА_5 ; ОСОБА_6 ; ОСОБА_7 та ОСОБА_18 .

Оцінюючи подані сторонами докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному розгляді в судовому засіданні всіх обставин справи в їх сукупності, та враховуючи, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, господарський суд вважає, що позовні вимоги не підлягають задоволенню, виходячи з наступних підстав.

Відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 131-1 Конституції України в Україні діє прокуратура, яка здійснює представництво інтересів держави в суді у виключних випадках і в порядку, що визначені законом.

Згідно з п. 2 ч. 1 ст. 2 Закону України «Про прокуратуру» на прокуратуру покладаються функції представництва інтересів громадянина або держави в суді у випадках, визначених цим Законом

Відповідно до ч. 3 ст. 53 Господарського процесуального кодексу України у визначених законом випадках прокурор звертається до суду з позовною заявою, бере участь у розгляді справ за його позовами, а також може вступити за своєю ініціативою у справу, провадження у якій відкрито за позовом іншої особи, до початку розгляду справи по суті, подає апеляційну, касаційну скаргу, заяву про перегляд судового рішення за нововиявленими або виключними обставинами.

Прокурор, який звертається до суду в інтересах держави, в позовній чи іншій заяві, скарзі обґрунтовує, в чому полягає порушення інтересів держави, необхідність їх захисту, визначені законом підстави для звернення до суду прокурора, а також зазначає орган, уповноважений державою здійснювати відповідні функції у спірних правовідносинах. Невиконання цих вимог має наслідком застосування положень, передбачених статтею 174 цього Кодексу (ч. 4 ст. 53 Господарського процесуального кодексу України).

Відповідно до ч. 5 ст. 53 Господарського процесуального кодексу України у разі відкриття провадження за позовною заявою особи, якій законом надано право звертатися до суду в інтересах інших осіб (крім прокурора), особа, в чиїх інтересах подано позов, набуває статусу позивача. У разі відкриття провадження за позовною заявою, поданою прокурором в інтересах держави в особі органу, уповноваженого здійснювати функції держави у спірних правовідносинах, зазначений орган набуває статусу позивача. У разі відсутності такого органу або відсутності у нього повноважень щодо звернення до суду прокурор зазначає про це в позовній заяві і в такому разі набуває статусу позивача.

Згідно з ч. 1 ст. 23 Закону України «Про прокуратуру» представництво прокурором інтересів громадянина або держави в суді полягає у здійсненні процесуальних та інших дій, спрямованих на захист інтересів громадянина або держави, у випадках та порядку, встановлених законом.

У ч. 3 ст. 23 Закону України «Про прокуратуру» зазначено, що прокурор здійснює представництво в суді законних інтересів держави у разі порушення або загрози порушення інтересів держави, якщо захист цих інтересів не здійснює або неналежним чином здійснює орган державної влади, орган місцевого самоврядування чи інший суб`єкт владних повноважень, до компетенції якого віднесені відповідні повноваження, а також у разі відсутності такого органу. Наявність таких обставин обґрунтовується прокурором у порядку, передбаченому частиною четвертою цієї статті.

Відповідно до ч. 4 ст. 23 Закону України «Про прокуратуру» наявність підстав для представництва має бути обґрунтована прокурором у суді. Прокурор здійснює представництво інтересів громадянина або держави в суді виключно після підтвердження судом підстав для представництва. Прокурор зобов`язаний попередньо, до звернення до суду, повідомити про це громадянина та його законного представника або відповідного суб`єкта владних повноважень. У разі підтвердження судом наявності підстав для представництва прокурор користується процесуальними повноваженнями відповідної сторони процесу. Наявність підстав для представництва може бути оскаржена громадянином чи її законним представником або суб`єктом владних повноважень.

Згідно зі ст. 13 Конституції України держава забезпечує захист прав усіх суб`єктів права власності і господарювання, соціальну спрямованість економіки. Усі суб`єкти права власності рівні перед законом.

Прокурор у позовній заяві зазначає, що тривале неповернення відповідачем коштів, передбачених Законом України «Про соціальний захист військовослужбовців та членів їх сімей» та Порядком від 30 листопада 2016 № 884 та призначених для виплат членам сімей безвісти зниклих військовослужбовців Військової частини НОМЕР_1 , вказує на наявність порушень державних інтересів, що зобов`язує прокуратуру вчинити дії для їх захисту у судовому порядку.

Таким чином, у зазначеному випадку наявний державний інтерес, що є підставою для представництва прокурором інтересів держави в особі органу уповноваженого здійснювати захист у даних правовідносинах.

Військова частина НОМЕР_1 є складовою Збройних Сил України, на яку відповідно до Конституції України покладаються оборона України, захист її суверенітету, територіальної цілісності і недоторканності.

Таким чином, Міністерство оборони України (як головний розпорядник бюджетних коштів) та Військова частина НОМЕР_1 (як розпорядник бюджетних коштів нижчого рівня) наділені повноваженнями як щодо забезпечення життєдіяльності Збройних Сил України, їх функціонування, так і щодо управління бюджетними коштами, у тому числі наданими на для забезпечення соціальних гарантій військовослужбовців та членів їх сімей, із забезпеченням їх ефективного та результативного використання.

Враховуючи викладене, Міністерство оборони України та військова частина НОМЕР_1 є органами, уповноваженими державою здійснювати відповідні функції у спірних правовідносинах.

Кропивницька спеціалізована прокуратура у сфері оборони Південного регіону листами від 02.06.2023 № 5-4-1513 вих-23 та від 06.09.2023 № 5-4-2563 вих-23 проінформувала військову частину НОМЕР_1 та Міністерство оборони України про наявність підстав для вжиття заходів щодо захисту інтересів держави у даних правовідносинах, у т.ч. шляхом пред`явлення позову.

Військова частина НОМЕР_1 та Міністерство оборони України з моменту отримання зазначених листів з позовною заявою про захист своїх порушених прав та законних інтересів у даних правовідносинах не звертались та про намір вжиття заходів судового захисту прокуратуру не повідомляли.

Надалі на виконання вимог ч. 4 ст. 23 Закону України «Про прокуратуру» Кропивницька спеціалізована прокуратура у сфері оборони Південного регіону листами від 22.09.2023 № 5-4-2694 вих-23, № 5-4-2695 вих-23 проінформувала військову частину НОМЕР_1 та Міністерство оборони України про намір звернутися до суду з відповідною позовною заявою.

У зв`язку з цим прокурор звертається з цим позовом в інтересах держави в особі Військової частини НОМЕР_1 та Міністерства оборони України.

Суд зазначає, що прокурор, який звертається до суду в інтересах держави, в позовній заяви самостійно визначає, в чому полягає порушення інтересів держави, та обґрунтовує необхідність їх захисту, а також зазначає орган, уповноважений держави здійснювати відповідні функції у спірних правовідносин. У разі відсутності такого органу або відсутності у нього повноважень щодо звернення до суду прокурор зазначає про це в позовній заяві і в такому разі прокурор набуває статусу позивача.

Оскільки повноваження органів влади, зокрема щодо здійснення захисту законних інтересів держави, є законодавчо визначеними, суд згідно з принципом jura novit curia («суд знає закони») під час розгляду справи має самостійно перевірити доводи сторін щодо наявності чи відсутності повноважень органів влади здійснювати у спосіб, який обрав прокурор, захист законних інтересів держави у спірних правовідносин.

Якщо підстави для представництва інтересів держави прокурор зазначив відсутність органу, до компетенції якого віднесені повноваження здійснювати захист законних інтересів держави у спірних правовідносинах, цей довід прокурора суд повинен перевірити незалежно від того, чи надав прокурор докази вчинення ним дій, спрямованих на встановлення відповідного органу. Процедура, передбачено абзацами 3-м і 4-м частини четвертої статті 23-ї закону застосовується тільки до встановлення наявності підстав для представництва інтересів держави в суді у випадку, якщо захист законних інтересів держави здійснює або не належним чином здійснює суб`єкт владних повноважень, до компетенції якого віднесені повноваження такого захисту.

Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 26.06.2019 у справі №587/430/16-ц.

Враховуючи викладені прокурором у позовній заяві обставини та беручи до уваги характер спірних правовідносин, предмет та підстави позову, суд дійшов висновку, що Керівником Кропивницької спеціалізованої прокуратури у сфері оборони Південного регіону обґрунтовано та з дотриманням вимог ст. 53 Господарського процесуального кодексу України та ст. 23 Закону України «Про прокуратуру» подано позовну заяву в інтересах держави в особі Військової частини НОМЕР_1 та Міністерства оборони України.

Згідно з частиною першою статті 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Право чи інтерес мають бути захищені судом у належний спосіб, який є ефективним. Відповідний висновок викладений у постанові Великої Палати Верховного Суду від 05 червня 2018 року у справі № 338/180/17, провадження № 14-144цс18.

Вирішуючи спір, суду при виборі і застосуванні норми права необхідно врахувати висновки, викладені у постанові Верховного Суду (частина четверта статті 263 ЦПК України).

Спірні правовідносини регулюються нормами ЦК України, Закону України "Про платіжні системи та переказ коштів в Україні".

Відповідно до ст. 1066 Цивільного кодексу України, за договором банківського рахунка банк зобов`язується приймати і зараховувати на рахунок, відкритий клієнтові (володільцеві рахунка), грошові кошти, що йому надходять, виконувати розпорядження клієнта про перерахування і видачу відповідних сум з рахунка та проведення інших операцій за рахунком. Банк має право використовувати грошові кошти на рахунку клієнта, гарантуючи його право безперешкодно розпоряджатися цими коштами. Банк не має права визначати та контролювати напрями використання грошових коштів клієнта та встановлювати інші, не передбачені договором або законом, обмеження його права розпоряджатися грошовими коштами на власний розсуд.

Нормами ст. 1068 ЦК передбачено, що банк зобов`язаний вчиняти для клієнта операції, які передбачені для рахунків даного виду законом, банківськими правилами та звичаями ділового обороту, якщо інше не встановлено договором банківського рахунка. Банк зобов`язаний зарахувати грошові кошти, що надійшли на рахунок клієнта, в день надходження до банку відповідного розрахункового документа, якщо інший строк не встановлений договором банківського рахунка або законом. Банк зобов`язаний за розпорядженням клієнта видати або перерахувати з його рахунка грошові кошти в день надходження до банку відповідного розрахункового документа, якщо інший строк не передбачений договором банківського рахунка або законом. Клієнт зобов`язаний сплатити плату за виконання банком операцій за рахунком клієнта, якщо це встановлено договором.

Відповідно до п. 1.6 постанови Правління НБУ від 22.01.2004р. №22 «Про затвердження Інструкції про безготівкові розрахунки в Україні в національній валюті» зареєстровану в Міністерстві юстиції України 29.03.2004 р. за №377/89761.6, (надалі за текстом - Інструкція), Банк, тобто Відповідач здійснює розрахунково-касове обслуговування своїх клієнтів на підставі відповідних договорів і своїх внутрішніх правил здійснення безготівкових розрахунків, якщо ці правила відповідають вимогам цієї Інструкції, інших нормативно-правових актів.

Банк не має права визначати та контролювати напрями використання грошових коштів клієнта та встановлювати інші обмеження його права щодо розпорядження грошовими коштами, не передбачені законом, договором між банком і клієнтом або умовами обтяження, предметом якого є майнові права на грошові кошти, що розміщені на банківському рахунку.

Відповідно до п. 1.7. Інструкції кошти з рахунків клієнтів банки списують лише за дорученнями власників цих рахунків (включаючи договірне списання коштів згідно з главою б цієї Інструкції) або на підставі розрахункових документів стягувачів згідно З главами 5 та 12 цієї Інструкції.

Відповідно до п. 2.16. Інструкції Банк має право відмовитися від виконання платіжного доручення у випадках, установлених статтею 64 Закону України "Про банки і банківську діяльність". Банк повертає клієнту платіжне доручення без виконання і на зворотному боці платіжного доручення проставляє напис про причину його повернення (із зазначенням дати повернення та посиланням на статтю 64 Закону України "Про банки і банківську діяльність" та на цей пункт), який засвідчується підписами відповідального виконавця і працівника, на якого покладено функції контролера, та відбитком штампа банку.

У п. 2.5. Інструкції зазначено, що якщо розрахункові документи, у яких перевірено реквізити, заповнено з порушенням вимог цієї глави, глав 5, 6 і 12 та додатка 9 до цієї Інструкції, то банк, що здійснив перевірку, повертає їх без виконання згідно з пунктами 2.15 і 2.18 цієї глави та пунктом 11.11 глави 11 цієї Інструкції.

Також банки повертають без виконання розрахункові документи, якщо:

- у розрахунковому документі не заповнено хоча б один із реквізитів, заповнення якого передбачено його формою, крім реквізиту "Дата валютування";

- немає супровідних документів, надання яких разом з розрахунковим документом передбачено законами України, цією Інструкцією, або закінчився строк дії цих супровідних документів;

- у розрахунковому документі платник-резидент не заповнив реквізит "Код країни нерезидента" отримувача;

- платіжне доручення подано до банку з порушенням законодавства України, або не може бути виконано відповідно до законодавства України;

- порушено інші вимоги цієї глави, глав 5, 6 і 12 цієї Інструкції.

У разі недотримання банками вимог, викладених у цьому пункті та в пункті 2.4 цієї глави, відповідальність за шкоду, завдану платнику (отримувачу, стягувачу), покладається на банк, що обслуговує платника (отримувача, стягувача).

Відповідно до п. 2.24 глави 2 Інструкції списання коштів (і в повній, і в частковій сумі) з рахунку платника здійснюється на підставі примірника розрахункового документа, який залишається на зберіганні в банку платника.

Відповідно до ст. 1073 Цивільного кодексу України встановлено, що у разі несвоєчасного зарахування на рахунок грошових коштів, що надійшли клієнтові, їх безпідставного списання банком з рахунка клієнта або порушення банком розпорядження клієнта про перерахування грошових коштів з його рахунка банк повинен негайно після виявлення порушення зарахувати відповідну суму на рахунок клієнта або належного отримувача, сплатити проценти та відшкодувати завдані збитки, якщо інше не встановлено законом.

Відповідно до ст. 1074 Цивільного кодексу України обмеження прав клієнта щодо розпоряджання грошовими коштами, що знаходяться на його рахунку, не допускається, крім випадків обмеження права розпоряджання рахунком за рішенням суду або в інших випадках, встановлених законом або умовами обтяження, предметом якого є майнові права на грошові кошти, що знаходяться на рахунку, а також у разі зупинення

Відповідно до абз. 2 п. 2.35. Інструкції банк, який помилково переказав кошти, зобов`язаний негайно надіслати повідомлення неналежному отримувачу (безпосередньо або через банк, що обслуговує цього отримувача) про здійснення йому помилкового переказу та про потребу повернути зазначену суму протягом трьох робочих днів з дати надходження такого повідомлення. Форма повідомлення про помилковий переказ (далі в цій главі - повідомлення), яке надсилає банк неналежному отримувачу, наведена в додатку 10 до цієї Інструкції.

Відповідно до п. 2.37. Інструкції Банк, з вини якого кошти списано з рахунку неналежного платника, зобов`язаний повернути на рахунок цього платника помилково списану суму, за рахунок власних коштів, а також сплатити неналежному платнику пеню у визначеному законодавством України розмірі, якщо договором не передбачено іншу відповідальність.

Повернення платнику коштів, що списані банком з рахунку платника без законних підстав або з ініціативи неналежного стягувача, або в разі порушення банком умов договору банківського рахунку чи іншого договору про надання банківських послуг в частині здійснення договірного списання, або внаслідок інших помилок банку, здійснюється в судовому порядку. За списання коштів з рахунку платника без законних підстав банк має сплатити платнику пеню у визначеному законодавством України розмірі, якщо договором не передбачено іншої відповідальності.

З матеріалів справи вбачається, що члени сімей військовослужбовців Військової частини НОМЕР_20 ОСОБА_16 , ОСОБА_12 , ОСОБА_17 , ОСОБА_14 , ОСОБА_15 , ОСОБА_11 , ОСОБА_13 , ОСОБА_19 , з настанням події - зникнення безвісти військовослужбовців, скориставшись правом, передбаченим Законом України «Про соціальний захист військовослужбовців та членів їх сімей» та Порядком від 30.11.2016 № 884, звернулися до командира Військової частини НОМЕР_20 , яка відповідно до Довідки від 30.08.2023 № 3198 знаходиться на фінансовому забезпеченні у Військовій частині НОМЕР_1 , із заявами про призначення виплат грошового забезпечення, в тому числі додаткових та інших видів грошового забезпечення на рахунки:

- ОСОБА_1 : на рахунок, зазначений у заяві за вх. № 272 від 10.08.2022;

- ОСОБА_2 : на рахунок, зазначений у заяві за вх. № 178 від 13.07.2022;

- ОСОБА_3 : на рахунок, зазначений у заяві за вх. № 180 від 13.07.2022;

- ОСОБА_4 : на рахунок, зазначений у заяві за вх. № 269 від 10.08.2022;

- ОСОБА_5 : на рахунок, зазначений у заяві за вх. № 270 від 10.08.2022;

- ОСОБА_6 : на рахунок, зазначений у заяві за вх. № 181 від 13.07.2022;

- ОСОБА_7 : на рахунок, зазначений у заяві за вх. № 273 від 10.08.2022;

- ОСОБА_18 : на рахунок, зазначений у заяві за вх. № 206 від 22.07.2022.

Зі змісту норм Закону України «Про соціальний захист військовослужбовців та членів їх сімей» та Порядку від 30.11.2016 № 884 вбачається, що виплати грошового забезпечення зниклих безвісти військовослужбовців у разі подання передбачених п. 4 Порядку заяв членів сімей командиру та прийняття командиром відповідного рішення, здійснюються саме на рахунки членів сімей, які звернулися із заявою.

Відповідно до п. 2 Порядку від 30.11.2016 № 884 під терміном "безвісно відсутній військовослужбовець" слід розуміти зниклого безвісти під час захисту Вітчизни військовослужбовця, щодо якого понад 15 днів відсутні відомості про місце його перебування, крім відомостей про самовільне залишення військової частини або місця служби.

Згідно з п. 6 Порядку від 30.11.2016 № 884 виплата грошового забезпечення здійснюється щомісяця на підставі наказів командирів (начальників, керівників) військових частин (установ, організацій) членам сімей:

- військовослужбовців, захоплених у полон або заручниками, інтернованих у нейтральних державах, - до дня їх звільнення включно;

- військовослужбовців, безвісно відсутніх, - до дня набрання законної сили рішенням суду про визнання їх безвісно відсутніми або оголошення померлими.

Виплата грошового забезпечення членам сімей військовослужбовців здійснюється до повного з`ясування обставин захоплення військовослужбовців у полон або заручниками, їх інтернування або звільнення, або визнання їх в установленому законом порядку безвісно відсутніми чи померлими. У всіх випадках виплата грошового забезпечення здійснюється не більше ніж до дня виключення військовослужбовця із списків особового складу військової частини (установи, організації).

Виплата грошового забезпечення членам сімей військовослужбовців здійснюється у разі, коли заява про його виплату надійшла до військової частини (установи, організації):

- до дня звільнення військовослужбовців, захоплених у полон або заручниками, інтернованих у нейтральних державах;

- протягом трьох років з дня набрання законної сили рішенням суду про визнання військовослужбовців безвісно відсутніми або оголошення померлими, але не пізніше ніж до дня набрання законної сили рішенням суду про скасування рішення про визнання їх безвісно відсутніми або оголошення померлими.

Відповідно до наказів командира військової частини НОМЕР_20 від 15.07.2023 № 161, від 20.07.2023 № 166 військовослужбовців військової частини НОМЕР_20 ОСОБА_16 , ОСОБА_12 , ОСОБА_17 , ОСОБА_14 , ОСОБА_15 , ОСОБА_11 , ОСОБА_13 , ОСОБА_19 зараховано у розпорядження командира Військової частини НОМЕР_1 як військовослужбовців, які зникли безвісти при виконанні бойового завдання та здійсненні заходів із забезпечення національної безпеки, відсічі і стримування збройної агресії російської федерації.

Вказаними наказами даних військовослужбовців знято зі всіх видів забезпечення, окрім фінансового, встановлено виплату грошового забезпечення здійснювати відповідно до Порядку від 30.11.2016 № 884.

Водночас, судом встановлено, що військовою частиною, всупереч Порядку від 30.11.2016 № 884 було помилково перераховано кошти на карткові рахунки військовослужбовців ОСОБА_16 на суму 114 133,08 грн, ОСОБА_12 на суму 12 114,42 грн, ОСОБА_17 на суму 115 351,38 грн, ОСОБА_14 на суму 112 256,64 грн, ОСОБА_15 на суму 112 419,97 грн, ОСОБА_11 на суму 112 026,81 грн, ОСОБА_13 на суму 112 114,42 грн, ОСОБА_19 на суму 84 996,71 грн, а не на рахунки зазначених вище членів сімей військовослужбовців.

Згадане перерахування підтверджуються витягом із відомості на перерахування коштів за реквізитами на особові рахунки (в електронному вигляді) працівників військової частини НОМЕР_1 за січень 2023, а також наданим відповідачсем випискам по рахункам військовослужбовців.

Прокурор, спираючись на ст. 1212 Цивільного кодексу України просить суд зобов`язати Акціонерне товариство комерційний банк "ПриватБанк" повернути грошові кошти в сумі 875 413,43 грн, зокрема:

- 84 996,71 грн з розрахункового рахунку ОСОБА_10 (№ НОМЕР_11 );

- 112 026,81 грн з розрахункового рахунку ОСОБА_11 (№ НОМЕР_12 );

- 112 114,42 грн з розрахункового рахунку ОСОБА_12 (№ НОМЕР_13 );

- 112 114,42 грн з розрахункового рахунку ОСОБА_13 (№ НОМЕР_14 );

- 112256,64 грн з розрахункового рахунку ОСОБА_14 (№ НОМЕР_15 );

- 112 419,97 грн з розрахункового рахунку ОСОБА_15 (№ НОМЕР_16 );

- 114 133,08 грн з розрахункового рахунку ОСОБА_16 (№ НОМЕР_17 );

- 115 351,38 грн з розрахункового рахунку ОСОБА_17 (№ НОМЕР_18 ), які безпідставно утримуються банком, на рахунок військової частин НОМЕР_1 ( АДРЕСА_12 ; код ЄДРПОУ НОМЕР_2 , НОМЕР_19 , для подальшого перерахування членам сімей безвісти зниклих військовослужбовців військової частини НОМЕР_20 , зокрема, ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , ІПН НОМЕР_3 ); ОСОБА_2 ( ІНФОРМАЦІЯ_2 , ІПН НОМЕР_21 ); ОСОБА_3 ( ІНФОРМАЦІЯ_3 , ІПН НОМЕР_22 ); ОСОБА_4 ( ІНФОРМАЦІЯ_4 , ІПН НОМЕР_23 ); ОСОБА_5 ( ІНФОРМАЦІЯ_5 , ІПН НОМЕР_24 ); ОСОБА_6 ( ІНФОРМАЦІЯ_6 , ІПН НОМЕР_8 ); ОСОБА_7 ( ІНФОРМАЦІЯ_7 , ІПН НОМЕР_9 ); ОСОБА_18 ( ІНФОРМАЦІЯ_8 , ІПН НОМЕР_10 ).

Проаналізувавши доводи сторін, вивчивши наявні у справі матеріали і докази, суд не вбачає підстав для задоволення позову в порядку ст. 1212 Цивільного кодексу України відповідно до обраного позивачем способу захисту, оскільки законодавчі норми, які прокурор просить застосувати суд, не підлягають застосуванню до спірних правовідносин.

Так, у ст. 1212 Цивільного кодекс України встановлено, що особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов`язана повернути потерпілому це майно. Особа зобов`язана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала.

Відповідно до ч. 2 цієї ж статті положення цієї глави (набуття, збереження майна без достатньої правової підстави) застосовуються незалежно від того, чи безпідставне набуття або збереження майна було результатом поведінки набувача майна, потерпілого, інших осіб чи наслідком події. Положення цієї глави застосовуються також до вимог про повернення виконаного за недійсним правочином; витребування майна власником із чужого незаконного володіння; повернення виконаного однією із сторін у зобов`язанні; відшкодування шкоди особою, яка незаконно набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи.

Згідно зі ст. 1213 Цивільного кодексу України набувач зобов`язаний повернути потерпілому безпідставно набуте майно в натурі. У разі неможливості повернути в натурі потерпілому безпідставно набуте майно відшкодовується його вартість, яка визначається на момент розгляду судом справи про повернення майна.

У ст. 1215 Цивільного кодексу України не підлягає поверненню безпідставно набуті:

1) заробітна плата і платежі, що прирівнюються до неї, пенсії, допомоги, стипендії, відшкодування шкоди, завданої каліцтвом, іншим ушкодженням здоров`я або смертю, аліменти та інші грошові суми, надані фізичній особі як засіб до існування, якщо їх виплата проведена фізичною або юридичною особою добровільно, за відсутності рахункової помилки з її боку і недобросовісності з боку набувача;

2) інше майно, якщо це встановлено законом.

З аналізу ст. 1212 Цивільного кодекс України слідує, що зобов`язання із набуття або збереження майна без достатньої правової підстави має місце за наявності таких умов:

- наявне набуття або збереження майна (особа набуває нові цінності, збільшує кількість та вартість належного їй майна або зберігає майно, яке неминуче мало б вибути із її володіння;

- набуття або збереження майна - за рахунок іншої особи (збільшення або збереження майна у особи є наслідком втрати або недоотримання цього майна іншою особою);

- відсутність правової підстави для набуття або збереження майна за рахунок іншої особи (мала місце помилка, обман, випадковість або інші підстави набуття або збереження майна, які не можна віднести до підстав виникнення цивільних прав та обов`язків.

Спірні правовідносини сторін не передбачали описаних умов. Більше того, кошти, які прокурор просить зобов`язати повернути Військовій частині, були сплачені на рахунки військовослужбовців з посиланням «заробітна плата».

Норми про повернення безпідставно одержаного майна застосовуються лише в тих випадках, коли безпідставне збагачення однієї особи за рахунок іншої не може бути усунуто з допомогою інших, спеціальних способів захисту. Зокрема, у разі виникнення спору стосовно набуття майна або його збереження без достатніх правових підстав договірний характер правовідносин виключає можливість застосування до них судом положень ч. 1 ст. 1212 Цивільного кодексу України, у тому числі й щодо зобов`язання повернути майно потерпілому.

Майно не може вважатися набутим чи збереженим без достатніх правових підстав, якщо це відбулося в не заборонений законодавством спосіб з метою забезпечення учасниками відповідних правовідносин у майбутньому породження певних цивільних прав та обов`язків, зокрема, внаслідок тих чи інших юридичних фактів, правомірних дій, прямо передбачених ч. 2 ст. 11 Цивільного кодексу України.

У спорі, що розглядається, судом встановлено, що грошові кошти надійшли на картки (рахунки) військовослужбовців ОСОБА_10 (рахунок № НОМЕР_11 ), ОСОБА_11 (рахунок № НОМЕР_12 ), ОСОБА_12 (рахунок № НОМЕР_13 ), ОСОБА_13 (рахунок № НОМЕР_14 ), ОСОБА_14 (рахунок № НОМЕР_15 ), ОСОБА_15 (рахунок № НОМЕР_16 ), ОСОБА_16 (рахунок № НОМЕР_17 ), ОСОБА_17 (рахунок № НОМЕР_18 ) і належать їм (заробітна плата), тому у банку відсутній обов`язок з повернення грошових коштів в сумі 875 413,43 грн, що унеможливлює застосування до спірних правовідносин приписів ст. 1212 Цивільного кодексу України.

При цьому, слід зауважити, що позивач не позбавлений можливості отримати захист своїх порушених прав у передбачений законодавством порядку. Тобто, суд, відмовляючи у заявленому позові, не позбавляє позивача доступу до правосуддя та права на справедливий судовий розгляд.

З огляду на викладене, у суду відсутні законні підстави зобов`язувати Акціонерне товариство Комерційний банк "Приватбанк" повернути грошові кошти в сумі 875 413,43 грн на рахунок Військової частин НОМЕР_1 .

Вимога прокурора про визнання права Військової частини НОМЕР_1 на отримання грошових коштів у сумі 875 413,43 грн, заявлена до відповідача не призведе до повернення відповідної суми коштів на рахунки родичів військовослужбовців, а тому, відповідний спосіб захисту не є ефективним у спірних правовідносинах.

Крім того, як було зазначено вище, право на виплати після дотримання процедури звернення до Військової частини НОМЕР_1 належать відповідним родичам військовослужбовців, а не Військовій частині НОМЕР_1 , тому визнавати право позивача-1 на зазначені кошти підстави відсутні.

Спосіб захисту повинен бути не тільки ефективним, але й таким, який не порушує прав інших осіб.

Зважаючи на вищевикладене, суд дійшов висновку про відсутність правових підстав для задоволення позову Керівника Кропивницької спеціалізованої прокуратури у сфері оборони Південного регіону в інтересах держави в особі Військової частини НОМЕР_1 та Міністерства оборони України про визнання права на отримання грошових коштів у сумі 875 413,43 грн та зобов`язання повернути грошові кошти в сумі 875 413,43 грн.

Статтею 129 Конституції України встановлено, що основними засадами судочинства є змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Згідно з ч.ч.1-3 ст.13 Господарського процесуального кодексу України судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених цим Кодексом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом. Аналогічна норма міститься у ч.1 ст.74 Господарського процесуального кодексу України.

Частиною 3 ст. 162 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що При цьому, відповідно до частини першої статті 73 Господарського процесуального кодексу України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Статтею 86 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також вірогідність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Згідно зі статтею 76 Господарського процесуального кодексу України належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Допустимість доказів за статтею 77 Господарського процесуального кодексу України полягає у тому, що обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Докази, одержані з порушенням закону, судом не приймаються. Допустимість доказів має загальний і спеціальний характер. Загальний характер полягає в тому, що незалежно від категорії справ слід дотримуватися вимоги щодо отримання інформації з визначених законом засобів доказування з додержанням порядку збирання, подання і дослідження доказів. Спеціальний характер полягає в обов`язковості певних засобів доказування для окремих категорій справ чи забороні використання деяких із них для підтвердження конкретних обставин справи.

Достовірними є докази, створені (отримані) за відсутності впливу, спрямованого на формування хибного уявлення про обставини справи, які мають значення для справи (стаття 78 Господарського процесуального кодексу України).

Слід зауважити, що Верховний Суд в ході касаційного перегляду судових рішень неодноразово звертався загалом до категорії стандарту доказування та відзначав, що принцип змагальності забезпечує повноту дослідження обставин справи. Цей принцип передбачає покладання тягаря доказування на сторони. Одночасно цей принцип не передбачає обов`язку суду вважати доведеною та встановленою обставину, про яку сторона стверджує. Така обставина підлягає доказуванню таким чином, аби задовольнити, як правило, стандарт переваги більш вагомих доказів, тобто коли висновок про існування стверджуваної обставини з урахуванням поданих доказів видається більш вірогідним, ніж протилежний (постанови Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 02.10.2018 у справі №910/18036/17, від 23.10.2019 у справі №917/1307/18, від 18.11.2019 у справі №902/761/18, від 04.12.2019 у справі №917/2101/17, від 25.06.2020 у справі №924/233/18).

Аналогічний стандарт доказування застосовано Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 18.03.2020 у справі №129/1033/13-ц (провадження №14-400цс19).

За таких обставин, в задоволенні позовних вимог необхідно відмовити у повному обсязі.

Будь-які подані учасниками процесу докази (в тому числі, зокрема, й стосовно інформації у мережі Інтернет) підлягають оцінці судом на предмет належності і допустимості. Вирішуючи питання щодо доказів, господарські суди повинні враховувати інститут допустимості засобів доказування, згідно з яким обставини справи, що відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування. Що ж до належності доказів, то нею є спроможність відповідних фактичних даних містити інформацію стосовно обставин, які входять до предмета доказування з даної справи.

Надаючи оцінку доводам учасників судового процесу судом враховано, що обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи (ч.5 ст.236 Господарського процесуального кодексу України).

Згідно усталеної практики Європейського суду з прав людини, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча п.1 ст.6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення від 09.12.1994р. Європейського суду з прав людини у справі «Руїс Торіха проти Іспанії»). Крім того, вмотивоване рішення дає стороні можливість оскаржити його та отримати його перегляд вищестоящою інстанцією.

Аналізуючи питання обсягу дослідження доводів учасників справи та їх відображення у судовому рішенні, суд першої інстанції спирається на висновки, що зробив Європейський суд з прав людини від 18.07.2006р. у справі «Проніна проти України», в якому Європейський суд з прав людини зазначив, що п.1 ст.6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі ст.6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи.

У рішенні Європейського суду з прав людини «Серявін та інші проти України» (SERYAVINOTHERS v. UKRAINE) вказано, що усталеною практикою Європейського суду з прав людини, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (див. рішення у справі «Руїс Торіха проти Іспанії» (Ruiz Torija v. Spain) від 9 грудня 1994 року, серія A, N 303-A, п. 29). Хоча національний суд має певну свободу розсуду щодо вибору аргументів у тій чи іншій справі та прийняття доказів на підтвердження позицій сторін, орган влади зобов`язаний виправдати свої дії, навівши обґрунтування своїх рішень (див. рішення у справі «Суомінен проти Фінляндії» (Suominen v. Finland), N 37801/97, п. 36, від 1 липня 2003 року). Ще одне призначення обґрунтованого рішення полягає в тому, щоб продемонструвати сторонам, що вони були почуті. Крім того, вмотивоване рішення дає стороні можливість оскаржити його та отримати його перегляд вищестоящою інстанцією. Лише за умови винесення обґрунтованого рішення може забезпечуватись публічний контроль здійснення правосуддя (див. рішення у справі «Гірвісаарі проти Фінляндії» (Hirvisaari v. Finland), №49684/99, п. 30, від 27 вересня 2001 року).

Аналогічна правова позиція викладена у постанові від 13.03.2018 Верховного Суду по справі № 910/13407/17.

З огляду на вищевикладене, всі інші заяви, клопотання, доводи та міркування заявника, залишені судом без задоволення та не прийняті до уваги як необґрунтовані, безпідставні та такі, що не впливають на висновки суду щодо відмови в задоволенні позовних вимог.

На підставі викладеного, враховуючи положення ст.129 Господарського процесуального кодексу України, витрати зі сплати судового збору покладаються на позивача.

Керуючись ст.ст. 129, 233, 236, 237, 238, 240, 241, 254 Господарського процесуального кодексу України, суд

ВИРІШИВ:

У позові Керівника Кропивницької спеціалізованої прокуратури у сфері оборони Південного регіону в інтересах держави в особі Військової частини НОМЕР_1 та Міністерства оборони України відмовити повністю.

Позивач - Керівник Кропивницької спеціалізованої прокуратури у сфері оборони Південного регіону (25006, м. Кропивницький, вулиця Шевченка, 3, ідентифікаційний код ) в інтересах держави в особі позивача-1: Військової частини НОМЕР_1 ( АДРЕСА_1 , ідентифікаційний код НОМЕР_2 ) та позивача-2: Міністерства оборони України (03168, м. Київ, проспект Повітрофлотський, 6, ідентифікаційний код 00034022)

Відповідач - Акціонерне товариство Комерційний банк "Приватбанк" (01001, м. Київ, вул. Грушевського, буд. 1Д; ідентифікаційний код: 14360570)

Треті особи - ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , ІПН НОМЕР_3 ; АДРЕСА_2 ; АДРЕСА_3 ); ОСОБА_2 ( ІНФОРМАЦІЯ_2 , ІПН НОМЕР_4 АДРЕСА_4 ); ОСОБА_3 ( ІНФОРМАЦІЯ_3 , ІПН НОМЕР_5 , АДРЕСА_5 ); ОСОБА_4 ( ІНФОРМАЦІЯ_4 , ІПН НОМЕР_6 , АДРЕСА_6 ; АДРЕСА_7 ); ОСОБА_5 ( ІНФОРМАЦІЯ_5 , ІПН НОМЕР_7 , АДРЕСА_8 ); ОСОБА_6 ( ІНФОРМАЦІЯ_6 , ІПН НОМЕР_8 ; АДРЕСА_9 ); ОСОБА_7 ( ІНФОРМАЦІЯ_7 , ІПН НОМЕР_9 ; АДРЕСА_10 ); ОСОБА_8 ( ІНФОРМАЦІЯ_8 , ІПН НОМЕР_10 ; АДРЕСА_11 )

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення може бути оскаржене у строки та порядку, встановленому розділом ІV ГПК України.

Повний текст рішення складено 20.12.2023

Суддя І.О. Андреїшина