РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

м. Київ

13.12.2023Справа № 910/14448/23

Господарський суд міста Києва у складі судді Пукшин Л.Г., за участі секретаря судового засідання Зайченко О.Г., розглянувши у відкритому судовому засіданні матеріали господарської справи

за позовом ІНФОРМАЦІЯ_1 (АДРЕСА_1, ідентифікаційний код: НОМЕР_1)

до ІНФОРМАЦІЯ_2 (АДРЕСА_2, ідентифікаційний код: НОМЕР_2)

про стягнення 1 456 680,27 грн.

за участю представників сторін:

від позивача: ОСОБА_1,

від відповідача: ОСОБА_2

У судовому засіданні 13.12.2023 в порядку ст. 240 ГПК України, було проголошено вступну та резолютивну частини рішення.

Обставини справи:

ІНФОРМАЦІЯ_1 звернулось до Господарського суду міста Києва з позовом до ІНФОРМАЦІЯ_2 про стягнення 1 456 680,27 грн пені за неналежне виконання відповідачем умов укладеного між сторонами Державного контракту ІНФОРМАЦІЯ_3 в частині вчасної поставки товару.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 15.09.2023 прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі № 910/14448/23, постановлено здійснювати розгляд справи за правилами загального позовного провадження, підготовче засідання призначено на 11.10.2023.

06.10.2023 загальним відділом діловодства суду зареєстрований відзив на позовну заяву, відповідно до якого відповідач заперечував щодо стягнення неустойки за порушення умов контракту зазначивши про наявність форс-мажорних обставин.

У підготовчому засіданні 11.10.2023 судом проголошено протокольну ухвалу про відкладення підготовчого засідання на 01.11.2023.

13.10.2023 через підсистему ЕСІТС "Електронний суд" позивачем подано відповідь на відзив, в якому навів заперечення на доводи відповідача щодо наявності форс-мажорних обставин.

У підготовчому засіданні 01.11.2023 судом проголошено протокольну ухвалу про відкладення підготовчого засідання на 22.11.2023.

06.11.2023 через підсистему ЕСІТС "Електронний суд" відповідачем подано заперечення на відповідь відзив.

У судовому засіданні 22.11.2023 судом, відповідно до ч. 6 ст. 183 ГПК України, закінчено підготовче провадження у справі та розпочато розгляд справи по суті.

Судом заслухано пояснення представника позивача, який позовні вимоги підтримав та просив суд задовольнити у повному обсязі та представника відповідача, яка проти вимог заперечувала з підстав наведених у відзиві, та оголошено перерву до 13.12.2023.

У судовому засіданні 13.12.2023 судом досліджено матеріали справи та заслухано заключні слова представників сторін.

Відповідно до ст. 233 Господарського процесуального кодексу України рішення у даній справі прийнято у нарадчій кімнаті за результатами оцінки доказів, поданих сторонами.

Дослідивши подані документи і матеріали, всебічно і повно з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд встановив.

15.03.2022 між ІНФОРМАЦІЯ_1 (замовник) та ІНФОРМАЦІЯ_2 (виконавець) укладено державний контракт на поставку (закупівлю) продукції ІНФОРМАЦІЯ_4 (надалі - контракт), відповідно до умов п. 1.1. якого виконавець зобов`язується поставити замовнику з дотриманням вимог законодавства продукцію, зазначену в специфікації продукції (Додаток 1 до контракту), що постачається з метою забезпечення відсічі і стримування збройної агресії Російської Федерації, усунення загрози небезпеки державній незалежності України, її територіальної цілісності, обмеження конституційних прав і свобод людини, а замовник - прийняти її та оплатити таку продукцію.

Відповідно до п. 1.2. контракту підставою для укладення контракту є введення воєнного стану від 24.02.2022 строком на 30 діб, відповідно до Указу Президента України від 24.02.2022 № 64/2022 «Про введення воєнного стану в Україні», постанова КМУ від 28.02.2022 № 169 та «План закупівель озброєння, військової та спеціальної техніки, ракет, та боєприпасів на воєнний стан для забезпечення першочергових потреб від 05.03.2022 № 3242/з, затверджений ІНФОРМАЦІЯ_1.

Пунктом 2.1. контракту визначено орієнтовну вартість товарів на момент укладання Контракту без урахування ПДВ, що становила 973 637 213,87 грн.

Так, відповідно до Специфікації, виконавець зобов`язався поставити визначену у специфікації продукцію до 08.04.2022.

За умовами п. 3.1 контракту продукція поставляється виконавцем замовнику та передається вантажоодержувачу в пункті перетину державного кордону (місця поставки).

Поставка виконавцем та приймання вантажоодержувачем продукції за контрактом здійснюється відповідно до комплекту технічної документації, що поставляється разом з продукцією, у місці поставки. Продукція передається виконавцем та приймається вантажоодержувачем згідно з товаросупровідними документами, технічною документацією, сертифікацій якості, сертифікатами походження (п. 3.2. контракту).

Відповідно до п. 3.4 контракту датою виконання виконавцем зобов`язань щодо поставки продукції є дата, зазначена в товаросупровідній документації, або декларації, оформлені митним органом.

Згідно з п. 4.1. контракту виконавець зобов`язаний поставити продукцію згідно з умовами контракту не пізніше строку, визначеного у специфікації, та надати замовнику документи згідно з п. 2.5 контракту.

Відповідно до п. 10.1 даний контракт набуває чинності з моменту його підписання і діє до 30.12.2022 року.

Як вбачається із матеріалів справи, Додатковою угодою №1 від 16.06.2022 сторонами внесено зміни до контракту, зокрема у тексті контракту та у додатках до контракту слово «продукція» замінена словом «товар», та затверджено Специфікацію в новій редакції, відповідно до умов якої, виконавець зобов`язався поставити товар по п. 1 Специфікації у кількості ІНФОРМАЦІЯ_5. - не пізніше 20.12.2022 та по п. 2. Специфікації у кількості ІНФОРМАЦІЯ_6 не пізніше 30.09.2022.

Додатковими угодами №2 від 27.07.2022, № 3 від 09.09.2022, сторонами вносились зміни до контракту, зокрема у розділ 2.1 контракту щодо вартості товару, а також затверджувалась Специфікація товарів, що поставляється за державним контрактом у вигляді додатка № 1 до додаткової угоди № 1 (у новій редакції).

Так, відповідно до п. 2.1. контракту, в редакції додаткової угоди № 4 від 11.11.2022, вартість (ціна) товару за цим контрактом становить 969 412 365,00 без ПДВ. Також сторонами затверджено специфікацію в новій редакції, відповідно до якої, виконавець зобов`язався поставити товар по п. 1 Специфікації у кількості ІНФОРМАЦІЯ_7 - 20.12.2022, по п. 2. Специфікації у кількості ІНФОРМАЦІЯ_8. - 30.11.2022, по п. 3. Специфікації у кількості ІНФОРМАЦІЯ_9. - 30.11.2022 та по п. 4. Специфікації у кількості ІНФОРМАЦІЯ_10. - 30.11.2022.

Додатковою угодою № 5 від 27.12.2022 термін дії контракту продовжено до 31.12.2023.

Додатковою угодою № 6 від 11.01.2023 викладено абзац 1 пункту 2.9. розділу 2 Контракту у новій редакції: «замовник може здійснювати попередню оплату у розмірі до 97% від загальної вартості (ціни) товару за контрактом частинами на строк не більше, як на дванадцять місяців з дати перерахування коштів на рахунок виконавця».

Додатковою угодою № 7 від 29.03.2023 сторонами внесено зміни у п. 2.2. контракту - вартість (ціна) товару за цим контрактом становить 365 591 265,00 без ПДВ та виклали Специфікацію товарів, що поставляється за державним контрактом у вигляді додатка № 1 у новій редакції.

За доводами позивача, на виконання умов контракту, здійснена попередня оплата у сумі 944 428 000,00 грн, що підтверджується платіжним дорученням від 22.03.2022 № 403/1/59. Однак відповідачем, зобов`язання виконано не належним чином.

Так, в обґрунтування позовних вимог позивач зазначає, що відповідач в порушення умов контракту здійснив часткову поставку товару з порушенням обумовлених строків, які визначені в Специфікації, у зв`язку з чим позивач звертався до відповідача із претензією від 05.06.2023 № 403/5/2/8007, у якій вказував про порушення строків поставки та необхідність сплати згідно з п. 7.2. контракту сум пені за таке прострочення. У зв`язку із залишенням відповідачем даної претензії без задоволення, позивач звернувся із даним позовом до суду, у якому просить стягнути з відповідача за порушення строків поставки товару за контрактом пеню у розмірі 1 456 680,27 грн.

Заперечуючи проти позовних вимог, відповідач зазначає, що він належним чином приступив до виконання зобов`язань за контрактом, з метою виконання якого уклав відповідний зовнішньоекономічний контракт з іноземним постачальником про поставку товару, отримав відповідні дозволи на імпорт товару в Україну, сплатив іноземному постачальнику грошові кошти та вжив всіх залежних від нього заходів з метою забезпечення вчасної поставки товару позивачу, однак з огляду на обставини непереборної сили, які унеможливили вчасне виконання зобов`язань з поставки продукції, а саме настання форс-мажорних обставин у іноземного постачальника продукції, про що було повідомлено позивача листом від 16.09.2022. В подальшому, 23.02.2023 відповідачем повідомив позивача про настання для відповідача форс-мажорних обставин, з наданням копії сертифікату про форс-мажорні обставини та неможливості виконати умови поставки продукції у кількості ІНФОРМАЦІЯ_11 в термін до 30.11.2022 та ІНФОРМАЦІЯ_7 у термін до 20.12.2022. Крім іншого, відповідач зазначає, що в березні 2023 останнім було повернуто позивачу попередню оплату за не поставку товару у кількості ІНФОРМАЦІЯ_7 на загальну суму ІНФОРМАЦІЯ_12. Також, відповідач вказує, що 16.03.2023, керуючись п. 7.6. контракту надіслав відповідачу копії довідки ТПП України від ІНФОРМАЦІЯ_14, якою підтверджується внесення сертифікату про фор-мажорні обставини (обставини непереборної сили) від ІНФОРМАЦІЯ_13, видатний Київською обласною (регіональною) торгово-промисловою палатою до Єдиного Реєстру сертифікатів, виданих ТПП України та регіональними ТПП про засвідчення форс-мажорних обставин. З огляду на вказане, відповідач вважає, що у позивача відсутні правові підстави притягнення відповідача до відповідальності у вигляді стягнення пеня, оскільки існували форс-мажорні обставини.

Отже спір у справі виник у зв`язку із неналежним, на думку позивача, виконанням відповідачем зобов`язання щодо поставку товару за контрактом, що є підставою для стягнення штрафних санкцій.

Оцінюючи подані позивачем докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному розгляді всіх обставин справи в їх сукупності, та враховуючи, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, суд вважає, що вимоги позивача підлягають задоволенню з наступних підстав.

Згідно з п. 1 ч. 2 ст. 11 Цивільного кодексу України підставами виникнення цивільних прав та обов`язків є, зокрема, договори та інші правочини.

Відповідно до ч. 1 ст. 509 Цивільного кодексу України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

Згідно зі ст. 173 Господарського кодексу України господарським визнається зобов`язання, що виникає між суб`єктом господарювання та іншим учасником (учасниками) відносин у сфері господарювання з підстав, передбачених цим Кодексом, в силу якого один суб`єкт (зобов`язана сторона, у тому числі боржник) зобов`язаний вчинити певну дію господарського чи управлінсько-господарського характеру на користь іншого суб`єкта (виконати роботу, передати майно, сплатити гроші, надати інформацію тощо), або утриматися від певних дій, а інший суб`єкт (управнена сторона, у тому числі кредитор) має право вимагати від зобов`язаної сторони виконання її обов`язку.

Частина 1 ст. 626 Цивільного кодексу України передбачає, що договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Відповідно до положень статей 6, 627 Цивільного кодексу України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Згідно зі ст. 628 Цивільного кодексу України зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Суд встановив, що укладений між сторонами Контракт за своєю правовою природою є договором поставки.

Відповідно до ч. 1, 6 ст. 265 Господарського кодексу України за договором поставки одна сторона - постачальник зобов`язується передати (поставити) у зумовлені строки (строк) другій стороні - покупцеві товар (товари), а покупець зобов`язується прийняти вказаний товар (товари) і сплатити за нього певну грошову суму. До відносин поставки, не врегульованих цим Кодексом, застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України про договір купівлі-продажу.

За приписами частин 1, 2 ст. 712 Цивільного кодексу України за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов`язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов`язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов`язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму.

До договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін.

Відповідно до ст. 655 Цивільного кодексу України за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов`язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов`язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму.

Статтею 663 Цивільного кодексу України визначено, що продавець зобов`язаний передати товар покупцеві у строк, встановлений договором купівлі-продажу, а якщо зміст договору не дає змоги визначити цей строк, - відповідно до положень статті 530 цього Кодексу.

Статтею 526 Цивільного кодексу України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

За приписами ст. 525 Цивільного кодексу України одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін) (ч. 1 ст. 530 Цивільного кодексу України).

Відповідно до ст. 629 Цивільного кодексу України встановлено, що договір є обов`язковим для виконання сторонами.

Як свідчать матеріали справи, відповідачем було порушено обумовлені сторонами у Специфікації до контракту в редакції додаткової угоди № 4 від 11.11.2022 строки поставки товарів, а саме: товар у кількості ІНФОРМАЦІЯ_8. загальною вартістю ІНФОРМАЦІЯ_15 було поставлено відповідачем із простроченням на 21 день. Так, відповідно до умова Специфікації, виконавець зобов`язався поставити вказаний товар до 30.11.2022, в той час, згідно з митною декларацією товар поставлений - 22.12.2022.

Факт прострочення виконання своїх зобов`язань з поставки товару не заперечується відповідачем у поданому відзиві на позовну заяву, проте вказується на існування форс-мажорних обставин.

Відповідно до статей 610, 611 Цивільного кодексу України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). У разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом.

Частинами 1, 2 ст. 614 Цивільного кодексу України передбачено, що особа, яка порушила зобов`язання, несе відповідальність за наявності її вини (умислу або необережності), якщо інше не встановлено договором або законом. Особа є невинуватою, якщо вона доведе, що вжила всіх залежних від неї заходів щодо належного виконання зобов`язання. Відсутність своєї вини доводить особа, яка порушила зобов`язання.

Судом досліджено долучені відповідачем до відзиву на позовну заяву докази, якими останній обґрунтовує причини несвоєчасного виконання зобов`язань за контрактом, однак, слід зазначити, що наявність договірних зобов`язань відповідача перед іншими контрагентами не можуть бути об`єктивними обставинами, які унеможливлюють належне (своєчасне) виконання зобов`язання постачальником товару, а мають характер звичайних ризиків підприємницької діяльності та могли бути ним передбачені при укладенні угоди.

Також суд погоджується з доводами позивача, щодо відсутності правових підстав для звільнення відповідача від відповідальності на підставі сертифікату торгово-промислової палати.

Суд зазначає, що форс-мажорні обставини не мають преюдиціальний (заздалегідь встановлений) характер. При їх виникненні сторона, яка посилається на дію форс-мажорних обставин, повинна це довести. Сторона яка посилається на конкретні обставини повинна довести те, що вони є форс-мажорними, в тому числі, саме для конкретного випадку. Виходячи з ознак форс-мажорних обставин, необхідно також довести їх надзвичайність та невідворотність. Те, що форс-мажорні обставини необхідно довести, не виключає того, що наявність форс-мажорних обставин може бути засвідчено відповідним компетентним органом.

Аналогічні висновки містяться у постанові Верховного Суду від 25 січня 2022 у справі № 904/3886/21.

Наявність форс-мажорних обставин засвідчується Торгово-промисловою палатою України та уповноваженими нею регіональними торгово-промисловими палатами у відповідності до статей 14, 14-1 Закону України "Про торгово-промислові палати України" шляхом видачі сертифіката.

У ст. 3.3 Регламенту засвідчення Торгово-промисловою палатою України та регіональними торгово-промисловими палатами форс-мажорних обставин (обставин непереборної сили), затвердженого рішенням Президії ТПП від 18.12.2014 N 44 (5), вказано, що сертифікат (в певних договорах, законодавчих і нормативних актах згадується також як висновок, довідка, підтвердження) про форс-мажорні обставини (обставини непереборної сили) (далі - сертифікат) - це документ, за затвердженими Президією ТПП України відповідними формами, який засвідчує настання форс-мажорних обставин (обставин непереборної сили), виданий ТПП України або регіональною торгово-промисловою палатою згідно з чинним законодавством, умовами договору (контракту, угоди тощо) та цим Регламентом.

Відповідно до розпорядження ТТП України від 25.02.2022 № 3 "Про процедуру засвідчення форс-мажорних обставин (обставин непереборної сили) у період дії воєнного стану на території України" установлено, що тимчасово, на період воєнного стану на території України до припинення або скасування воєнного стану на території України, уповноважені регіональні торгово-промислові палати, мають право за зверненням суб`єктів господарської діяльності та фізичних осіб, засвідчувати форс-мажорні обставини з усіх питань, що належать до компетенції ТПП України, в тому числі передбачених п. 4.2 Регламенту засвідчення Торгово-промислового палатою України та регіональними торгово-промисловими палатами форс мажорних обставин, який затверджено Рішенням Президії ТПП України від 18.12.2014 за N 44 (5) (із змінами та доповненнями).

Відповідно до діючого законодавства України форс-мажор звільняє лише від відповідальності за порушення зобов`язання, що сталося внаслідок такого форс-мажору, але не звільняє від виконання відповідного зобов`язання і не є підставою для припинення зобов`язань. Проте і звільнення від відповідальності може мати місце лише у випадку, коли невиконання зобов`язання є наслідком дії форс-мажорних обставин, що має бути доведено у встановленому чинним законодавством порядку та підтверджено належними документами.

Як вбачається із наданих відповідачем документів та доводів останнього, форс-мажорні обставини склалися безпосередньо у іноземного контрагента (у якого відповідач замовив товар), які в подальшому призвели до не виконання відповідачем взятих на себе зобов`язань за контрактом. Так із наданих відповідачем доказів, іноземний постачальник в свою чергу був залежний від умов зовнішньоекономічного контракту, які слалися через несприятливі погодні умови в АДРЕСА_3 в період 1-2 вересня 2022 року.

Разом з тим, суд відзначає, що Регламентом засвідчення Торгово-промисловою палатою України та регіональними торгово-промисловими палатами форм-мажорних обставин (обставин непереборної сили) затвердженого рішенням Президії ТПП України від 18.12.2014 № 44(5) визначено: не вважаються форс-мажорними обставинами (обставинами непереборної сили) фінансова та економічна криза, дефолт, зростання офіційного та комерційного курсів іноземної валюти до національної валюти, недодержання/порушення своїх обов`язків контрагентом боржника, відсутність на ринку потрібних для виконання зобов`язання товарів, відсутність у боржника необхідних коштів тощо.

Крім іншого, відповідно до ст. 617 ЦК України особа, яка порушила зобов`язання, звільняється від відповідальності за порушення зобов`язання, якщо вона доведе, що це порушення сталося внаслідок випадку або непереборної сили. Не вважається випадком, зокрема, недодержання своїх обов`язків контрагентом боржника, відсутність на ринку товарів, потрібних для виконання зобов`язання, відсутність у боржника необхідних коштів.

При цьому, як вбачається із матеріалів справи, саме після звернення відповідача з листом від 27.10.2022 до позивача щодо неможливості поставки товару до 30.09.2022 через форс-мажорні обставин, сторонами було укладено додаткову угоду № 4, якою зокрема і продовжено термін поставки товару за п.1 Специфікації до 20.12.2022 та за п.п. 2-4 Специфікації до 30.11.2022.

За змістом з ч. 2 ст. 217 Господарського кодексу України одним з видів господарських санкцій є штрафні санкції, до яких віднесено штраф та пеню (ч. 1 ст. 230 Господарського кодексу України).

Частиною 2 ст. 216 Господарського кодексу України визначено, що застосування господарських санкцій повинно гарантувати захист прав і законних інтересів громадян, організацій та держави, в тому числі відшкодування збитків учасникам господарських відносин, завданих внаслідок правопорушення, та забезпечувати правопорядок у сфері господарювання.

Відповідно до ст. 549 Цивільного кодексу України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання.

Відповідно до ч. 4 ст. 231 Господарського кодексу України, у разі якщо розмір штрафних санкцій законом не визначено, санкції застосовуються в розмірі, передбаченому договором. При цьому розмір санкцій може бути встановлено договором у відсотковому відношенні до суми невиконаної частини зобов`язання або у певній, визначеній грошовій сумі, або у відсотковому відношенні до суми зобов`язання незалежно від ступеня його виконання, або у кратному розмірі до вартості товарів (робіт, послуг).

У п. 7.2. контракту передбачено, що за порушення строків поставки товарів виконавець сплачує замовнику пеню у розмірі 0,1 відсотка від вартості непоставлених (недопоставлених) товарів за кожен день прострочення поза встановлені Контрактом строки поставки, а за прострочення понад 30 днів з виконавця додатково стягується штраф у розмірі 7 відсотків вказаної суми.

Враховуючи викладене, нарахування позивачем пені за порушення відповідачем строків поставки товару за контрактом є обґрунтованим.

Перевіривши здійснений позивачем розрахунок пені, суд встановив його правильність, а тому дійшов висновку про обґрунтованість заявлених позовних вимог.

Згідно зі ст. 74 Господарського процесуального кодексу України обов`язок доказування і подання доказів віднесено на сторони. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Статтею 73 Господарського процесуального кодексу України встановлено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин(фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються, зокрема, такими засобами як письмові, речові і електронні докази.

Відповідно до ст. 13 Господарського процесуального кодексу України судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Згідно з ст. 86 Господарського процесуального кодексу України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також вірогідність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

З огляду на вищезазначене, приймаючи до уваги встановлені судом обставини, суд дійшов висновку про наявність правових підстав для задоволення позовних вимог позивача в повному обсязі, з покладенням на відповідача судових витрат у відповідності до ст. 129 Господарського процесуального кодексу України.

Керуючись ст.ст. 129, 236-238, 240 Господарського процесуального кодексу України, суд

ВИРІШИВ:

1. Позовні вимоги задовольнити повністю.

2. Стягнути з ІНФОРМАЦІЯ_2 (АДРЕСА_2, ідентифікаційний код: НОМЕР_2) на користь ІНФОРМАЦІЯ_1 (АДРЕСА_1, ідентифікаційний код: НОМЕР_1) пеню у розмірі 1 456 680 грн 27 коп. та витрати по сплаті судового збору у розмірі 21 850 грн 20 коп.

3. Після набрання рішенням законної сили видати наказ.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повний текст рішення складено 18.12.2023

Суддя Л. Г. Пукшин