ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14 грудня 2023 року

м. Київ

cправа № 927/983/22

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного господарського суду:

Бенедисюка І.М. (головуючий), Булгакової І.В., Малашенкової Т.М.,

за участю секретаря судового засідання Ковалівської О.М.,

представників учасників справи:

позивача за первісним позовом - не з`явився

відповідача за первісним позовом - не з`явився

розглянув у відкритому судовому засіданні

касаційну скаргу фізичної особи - підприємця Коленка Артема Миколайовича

на рішення господарського суду Чернігівської області від 12.04.2023 та

постанову Північного апеляційного господарського суду від 25.09.2023

за первісним позовом іноземного підприємства «Євроголд Індестріз ЛТД»

до фізичної особи - підприємця Коленка Артема Миколайовича

про стягнення 1 128 107,99 грн,

та за зустрічним позовом фізичної особи - підприємця Коленка Артема Миколайовича

до іноземного підприємства «Євроголд Індестріз ЛТД»

про припинення зобов`язань шляхом розірвання договору поставки.

ІСТОРІЯ СПРАВИ

1. Короткий зміст позовних вимог

1.1. Іноземне підприємство «Євроголд Індестріз ЛТД» (далі - позивач за первісним позовом, ІП «Євроголд Індестріз ЛТД») звернулося до господарського суду Чернігівської області із позовом до фізичної особи - підприємця Коленка Артема Миколайовича (далі - відповідач за первісним позовом, ФОП Коленко А.М.) про стягнення 740 160,47 грн основного боргу, 205 696,27 грн пені, 164 460,99 грн інфляційних втрат, 17 790,26 грн 3 % річних та 16 921,62 грн судового збору.

1.2. Позовні вимоги обґрунтовані неналежним виконанням відповідачем за первісним позовом умов Договору поставки від 07.09.2021 №21-0513Д (далі - Договір), Додаткової угоди №1 від 07.09.2021 до Договору (далі - Додаткова угода), Специфікацій від 07.09.2021 №1 і №2 до Договору в частині оплати за поставлений позивачем за первісним позовом товар. Крім того, позивачем за первісним позовом нараховано відповідачу за первісним позовом 205 696,27 грн пені, 164 460,99 грн інфляційних втрат, 17 790,26 грн 3 % річних.

1.3. Відповідачем за первісним позовом заявлено зустрічний позов про припинення зобов`язання неможливістю його виконання шляхом розірвання Договору.

1.4. Позовні вимоги за зустрічним позовом обґрунтовані з посиланням на статтю 607 Цивільного кодексу України, а саме неможливістю виконання зобов`язання у зв`язку з обставиною, за яку жодна із сторін не відповідає, оскільки товар, який був поставлений підприємством для реалізації на підставі Договору був знищений пожежею.

2. Короткий зміст рішення суду першої інстанції та постанови суду апеляційної інстанції

2.1. Рішенням господарського суду Чернігівської області від 12.04.2023 (суддя Ноувен М.П.) щодо первісного позову:

Позовні вимоги ІП «Євроголд Індестріз ЛТД» до ФОП Коленка А. М. задоволено частково.

Стягнуто з ФОП Коленка А. М. на користь ІП «Євроголд Індестріз ЛТД» заборгованість по Договору в сумі 463 936,74 грн, пеню в сумі 20 023,64 грн, річні в сумі 2 943,88 грн, інфляційні в сумі 21 292,26 грн.

Закрито провадження у справі в частині стягнення 183 652,54 грн за відсутності предмета спору.

В решті первісних вимог щодо стягнення 436 258,93 грн відмовлено.

Стягнуто з ФОП Коленка А. М. на користь ІП «Євроголд Індестріз ЛТД» судовий збір в сумі 7 622,95 грн.

Щодо зустрічного позову:

В задоволенні зустрічного позову ФОП Коленка А. М. до ІП «Євроголд Індестріз ЛТД» про припинення зобов`язань шляхом розірвання договору поставки відмовлено повністю.

Судові витрати покладено на ФОП Коленка А. М.

2.2. Постановою Північного апеляційного господарського суду від 25.09.2023 (колегія суддів: Владимиренко С.В., Ходаківська І.П., Демидова А.М.) рішення господарського суду Чернігівської області від 12.04.2023 скасовано в частині відмови у задоволенні позовних вимог по первісному позову, у цій частині ухвалено нове рішення, яким позовні вимоги задоволено частково.

Стягнуто з ФОП Коленка А. М. на користь ІП «Євроголд Індестріз ЛТД» 556 507,93 грн (п`ятсот п`ятдесят шість тисяч п`ятсот сім гривень 93 копійки) заборгованості по основному боргу, 106 897,05 грн (сто шість тисяч вісімсот дев`яносто сім гривень 05 копійок) пені, 17 790,26 грн (сімнадцять тисяч сімсот дев`яносто гривень 26 копійок) 3 % річних та 164 460,99 грн (сто шістдесят чотири тисячі чотириста шістдесят гривень 99 копійок) інфляційних втрат та 12 684,84 грн (дванадцять тисяч шістсот вісімдесят чотири гривні 84 копійок) судового збору.

В частині стягнення з ФОП Коленка А. М. на користь ІП «Євроголд Індестріз ЛТД» 98 799,22 грн пені відмовлено.

В іншій частині рішення господарського суду Чернігівської області від 12.04.2023 у справі № 927/983/22 залишено без змін.

Стягнуто з ФОП Коленка А. М. на користь ІП «Євроголд Індестріз ЛТД 6 074,27 грн (шість тисяч сімдесят чотири гривні 27 копійки) судового збору за подання апеляційної скарги.

3. Короткий зміст вимог касаційної скарги

3.1. ФОП Коленко А. М., не погоджуючись із судовими рішеннями попередніх інстанцій, звернувся до Верховного Суду із касаційною скаргою, в якій, посилаючись на порушення судом норм процесуального права та неправильним застосування норм матеріального права, просить: скасувати рішення господарського суду Чернігівської області від 12.04.2023 та постанову Північного апеляційного господарського суду від 25.09.2023; ухвалити нове рішення про відмову в задоволенні первісних позовних вимог та задоволення зустрічних позовних вимог в повному обсязі.

АРГУМЕНТИ УЧАСНИКІВ СПРАВИ

4. Доводи особи, яка подала касаційну скаргу

4.1. Касаційна скарга ФОП Коленка А.М. подана на підставі пунктів 1, 3 частини другої статті 287 ГПК України.

4.2. Обґрунтовуючи підставу касаційного оскарження з посиланням на пункт 1 частини другої статті 287 ГПК України, скаржник зазначає, зокрема, що судом апеляційної інстанції не було враховано висновки, викладені у постанові Верховного Суду від 31.08.2021 у справі №910/15264/21 та від 22.06.2022 у справі №904/5328/21, в яких суд наголошував на тому, що «неповідомлення про настання обставин непереборної сили позбавляє особу права посилатись на них лише у випадку, коли це безпосередньо передбачено договором». Спірний Договір, на думку скаржника не містить таких положень, а тому не позбавляє його права посилатися на настання обставин непереборної сили.

4.3. Щодо обґрунтування підстави касаційного оскарження, передбачену пунктом 3 частини другої статті 287 ГПК України, скаржник зазначає щодо відсутності висновку Верховного Суду у подібних правовідносинах, в цій частині скаржник, зокрема зазначає про те, що «отриманий товар по Договору поставки товару в подальшому був знищений внаслідок бойових дій на території Чернігівської області, в зв`язку з чим його реалізація, як основна умова оплати товару, виявилась неможливою, існує необхідність дослідження Верховним Судом правомірності покладення судами першої та апеляційної інстанції відповідальності за несвоєчасну оплату товару у вигляді інфляційних втрат, 3% річних та пені як міру відповідальності за несвоєчасний розрахунок, зважаючи на особливі умови Договору поставки в даному конкретному випадку». Крім того, скаржник звертає увагу Верховного Суду щодо питання застосування судами пріоритетності положень Специфікації до положень основного Договору у випадках, коли положення Специфікації прямо протирічать положенням Договору та фактичним правовідносинам в процесі виконання договору, адже судом першої та апеляційної інстанції під час ухвалення рішення за основу взяті саме положення Специфікації щодо умов переходу права власності. Скаржник зауважує про те, що ці питання є ключовими в даній справі, адже ризик випадкової загибелі товару несе його власник.

4.4. Скаржник також зазначає про те, що суди попередніх інстанцій неправильно застосували до спірних правовідносин положення статей 265 ГК України, 712, 655 ЦК України.

4.5. Крім того, скаржник не погоджується з висновками судів попередніх інстанцій щодо відмови у зустрічному позові та зазначає про неправильне застосування статті 607 ЦК України (на яку посилався позивач за зустрічним позовом як на підставу своїх зустрічних позовних вимог).

5. Доводи інших учасників справи

5.1. Відзиву на касаційну скаргу не надходило.

СТИСЛИЙ ВИКЛАД ОБСТАВИН СПРАВИ, ВСТАНОВЛЕНИХ СУДАМИ ПЕРШОЇ ТА АПЕЛЯЦІЙНОЇ ІНСТАНЦІЙ

6. Місцевим та апеляційним господарськими судами у справі, зокрема, встановлено, таке.

6.1. Позивачем за первісним позовом (Постачальник) та відповідачем за первісним позовом (Покупець) укладено 07.09.2021 Договір, за умовами якого (пункт 1.1., 1.2.) постачальник зобов`язується постачати (передавати) покупцю продукцію (далі - Товар) згідно з Специфікацій, які є невід`ємною частиною Договору відповідно до Замовлень покупця, а покупець зобов`язується приймати цей Товар та своєчасно здійснювати його оплату на умовах, визначених даним Договором та Специфікаціями та/або іншими додатками (додатковими угодами) до цього Договору. Зобов`язання постачальника по поставці Товару, а покупця по його отриманню та оплаті виникають на підставі підписаної сторонами Специфікації. Загальна кількість Товару за цим Договором або кількість товару в одній партії, що підлягає поставці, а також можливі види Товару, асортимент, номенклатура та ціна визначаються Специфікацією.

6.2. Відповідно до пункту 1.3, 1.4 Договору Постачальник передає Товар покупцю за цінами за одиницю Товару, в кількості, в асортименті, за номенклатурою, за якістю, в сумі згідно Замовлення та Специфікації. Постачальник постачає лише ті Товари, на які зроблено Покупцем Замовлення відповідно до Розділу 2 даного Договору.

6.3. Згідно із пунктом 3.3 Договору умови поставки Товару зазначаються сторонами відповідно до правил Інкотермс 2020 в Специфікаціях.

6.4. Передача товару Постачальником і його приймання Покупцем, по асортименту, кількості і ціні здійснюється на підставі відповідної видаткової накладної та/або товарно-транспортної накладної (пункт 3.5 Договору).

6.5. Поставка вважається здійсненою в момент передачі Товару Покупцю, що підтверджується підписом уповноваженої особи Покупця на видатковій накладній Постачальника та/або товарно-транспортній накладній (пункт 3.7 Договору).

6.6. Відповідно до пункту 3.8 Договору перехід ризику випадкової загибелі або випадкового пошкодження Товару відповідно до Правил Інкотермс 2020, визначених Сторонами у відповідній Специфікації на поставку Товару; перехід права власності на Товар від Постачальника до Покупця здійснюється у момент отримання Постачальником повної оплати за відповідний товар (партію Товару) та передачі Товару (партії Товару) Покупцю. У разі якщо оплата Товару (партії Товару) здійснюється на умовах 100% передоплати, право власності на такий товар (партію Товару) переходить від постачальника Покупцю в момент прийому-передачі Товару (партії Товару) згідно видаткової накладної.

6.7. За умовами, визначеними у пунктах 4.1 - 4.5 Договору ціни на кожну одиницю Товару та вартість партій Товару, встановлюються в Специфікаціях та в рахунках-фактурах. Порядок та умови оплати за поставлений Товар визначається Сторонами у відповідних Специфікаціях, але в будь-якому випадку строк оплати за поставлений за цим Договором Товар не може перевищувати 60 (шістдесят) календарних днів з моменту поставки Товару (партії Товару) згідно видаткової накладної. Розрахунки за Товар здійснюються в національній валюті України - гривні. У разі зміни Постачальником ціни Товару останній зобов`язаний повідомити Покупця про вказані зміни за 30 календарних днів до проведення вказаних змін. Загальна ціна Договору становить складається із суми вартості поставленого за цим Договором Товару згідно видаткових накладних, але в будь-якому разі не може перевищувати 2 000 000,00 грн.

6.8. Постачальник і Покупець мають право вимагати виконання один від одного зобов`язань за даним Договором (пункт 5.1 Договору).

6.9. Відповідно до пунктів 7.2, 7.4 Договору у разі несвоєчасної оплати Товару Покупець за вимогою Постачальника сплачує останньому пеню у розмірі подвійної облікової ставки НБУ за весь час прострочення та штраф у розмірі 25% від вартості Товару (партії Товару). Сплата неустойки не звільняє Сторони від виконання зобов`язань за даним Договором.

6.10. Даний Договір діє протягом 1 календарного року до 31.12.2021, але в будь-якому випадку до повного виконання зобов`язань сторонами. Даний Договір може бути достроково розірваний, у випадках, передбачених чинним законодавством України. Кожна із сторін може розірвати цей Договір, попередивши про це письмово іншу Сторону за 20 календарних днів до дня його розірвання. У такому випадку Постачальник має право вимагати повернення всього поставленого та не оплаченого Товару Покупцем в стані, не гіршому, ніж його було поставлено Покупцю, не пізніше ніж протягом 5 робочих днів з дня отримання відповідної вимоги від Постачальника (пункти 8.1-8.3 Договору).

6.11. Відповідно до пункту 11.1 Договору жодна із Сторін не несе відповідальності перед іншою Стороною за повне або часткове невиконання своїх зобов`язань по цьому Договору, якщо воно стало наслідком обставин, які лежали поза межею контролю Сторін, а саме: повені, землетрусу, шторму, осідання ґрунту, цунамі, нагромадження снігу, ожеледиці, інших стихійних лих природи, епідемії, пожежі, вибуху, виходу з ладу чи пошкодження машин та устаткування, страйку, саботажу, локауту та інших непередбачених зупинок на виробництві, оголошеної чи неоголошеної війни, революції, масових безпорядків, законних або незаконних дій органів державної влади, які перешкоджають виконанню Договору, протиправних дій третіх осіб та інших обставин (далі- форс-мажорні обставини).

6.12. Згідно із пунктом 11.2 Договору сторона, що потрапила під вплив обставин непереборної сили, зобов`язана письмово повідомити про це іншу сторону не пізніше 10 календарних днів із дня настання таких обставин, а в строк 30 календарних днів надати підтверджуючі документи.

6.13. Відповідно до пункту 11.3 Договору за наявності форс-мажорних обставин строк виконання Сторонами своїх зобов`язань за цим Договором продовжується на час дії таких обставин. У випадку, якщо форс-мажорні обставини тривають понад 3 місяці, сторони мають право припинити дію цього Договору в порядку, що ним визначений.

6.14. Сторони погодились, що достатнім підтвердженням існування обставин непереборної сили є документ Торгово-промислової палати України про те, що вищевказані обставини мали місце (пункт 11.4 Договору).

6.15. Додатковою угодою №1 до Договору сторони домовились про те, що протягом строку (терміну) дії даної Додаткової угоди порядок та умови оплати Товару, що поставляється за Договором, визначається відповідними Специфікаціями, які є невід`ємними частинами Договору, але в будь-якому разі строк оплати за поставлений на підставі Договору Товар не може перевищувати 100 (сто) календарних днів з дня поставки відповідного Товару (партії Товару), що визначаються видатковою накладною.

6.16. В усіх інших питаннях, що виникають з Договору, Сторони керуються положеннями Договору та чинного законодавства України.

6.17. Сторонами складені та підписані наступні Специфікації:

Специфікація від 07.09.2021 №1 до Договору, де зазначено, що Товар, визначений в пункті 1 цієї Специфікації, поставляється протягом трьох робочих днів з дня погодження замовлення Замовником в порядку, визначеному розділом 2 Договору на умовах DDP, згідно правил Інкотермс 2020 за адресою м. Чернігів, вул. Текстильників, 1. Право власності на товар переходить до Покупця в момент отримання Товару. Оплата Товару згідно переліку здійснюється протягом 14 календарних днів з моменту реалізації. Сторони погодили, що оплата здійснюється Покупцем у розрахунковий день, яким є вівторок. У випадку, якщо строк оплати за Товар припадає на інший день у тижні, то такий платіж здійснюється у наступний за встановленим строком оплати розрахунковий день. В усьому іншому, що не передбачено цією Специфікацією, Сторони керуються положеннями Договору. Ця Специфікація набирає законної сили з дати її підписання Сторонами і є невід`ємною частиною вищевказаного Договору.

Специфікація від 07.09.2021 №2 до Договору, де зазначено, що товар, визначений в пункті 1 цієї Специфікації, поставляється протягом трьох робочих днів з дня погодження (підтвердження) Постачальником замовлення в порядку, визначеному розділом 2 Договору на умовах DDP, згідно правил Інкотермс 2020 за адресою м. Чернігів, вул. Текстильників, 1. Право власності на товар переходить до покупця в момент отримання Товару. Сторони погодили, що оплата здійснюється Покупцем у розрахунковий день, яким є вівторок. У випадку, якщо строк оплати за Товар припадає на інший день у тижні, то такий платіж здійснюється у наступний за встановленим строком оплати розрахунковий день. В усьому іншому, що не передбачено цією Специфікацією, Сторони керуються положеннями Договору. Ця Специфікація набирає законної сили з дати її підписання Сторонами і є невід`ємною частиною вищевказаного Договору.

6.18. Відповідно до видаткових накладних:

від 15.09.2021 №3389 на суму 722 564, 84 грн,

від 06.10.2021 №3767 на суму 467 483,39 грн,

від 03.12.2021 №4759 на суму 92 571,19 грн, - позивач за первісним позовом передав відповідачу за первісним позовом Товар на загальну суму 1 282 619,42 грн.

6.19. Відповідачем за первісним позовом здійснено оплати за Товар з 08.10.2021 до 29.09.2022 по видатковій накладній від 15.09.2021 №3389 на суму 542 458,95 грн, згідно платіжних доручень: №387 від 08.10.2021 на суму 52 800,00 грн (т.1 а.с. 33), №392 від 13.10.2021 на суму 35 500,00 грн (т.1 а.с. 34), №403 від 22.10.2021 на суму 65 630,00 грн (т.1 а.с. 35), №421 від 29.10.2021 на суму 31650,00 грн (т.1 а.с. 36), №433 від 04.11.2021 на суму 41 800,00 грн (т.1 а.с. 37), №442 від 12.11.2021 на суму 15 800,00 грн (т.1 а.с. 38), №449 від 19.11.2021 на суму 15 000,00 грн (т.1 а.с. 39), №464 від 26.11.2021 на суму 28 750,00 грн (т.1 а.с. 40), №471 від 03.12.2021 на суму 63 780,00 грн (т.1 а.с. 41), №482 від 10.12.2021 на суму 11 400,00 грн (т.1 а.с. 42), №491 від 17.12.2021 на суму 18 150,00 грн (т.1 а.с. 43), №499 від 24.12.2021 на суму 27 905,00 грн (т.1 а.с. 44), №515 від 30.12.2021 на суму 16 200,00 грн (т.1 а.с. 45), №6 від 14.01.2022 на суму 7 950,00 грн (т.1 а.с. 46), №27 від 24.01.2022 на суму 30 540,00 грн (т.1 а.с. 47), №35 від 31.01.2022 на суму 11 530,00 грн (т.1 а.с. 48), №48 від 07.02.2022 на суму 16 570,00 грн (т.1 а.с. 49), №55 від 14.02.2022 на суму 17 360,00 грн (т.1 а.с. 50), №73 від 21.02.2022 на суму 22 700,00 грн (т.1 а.с. 51), №191 від 21.09.2022 на суму 9 915,05 грн (т.1 а.с. 52), №197 від 29.09.2022 на суму 16 590,00 грн (т.1 а.с. 53) на загальну суму 557 520,00 грн, з яких сума 52 800,00 грн згідно платіжного доручення від 08.10.2021 №387 частково зарахована у сумі 15 061,10 грн в рахунок погашення заборгованості минулих періодів.

6.20. Видаткові накладні від 06.10.2021 №3767 та від 03.12.2021 №4759 залишились не оплаченими відповідачем за первісним позовом повністю.

6.21. 23.03.2022 та 04.04.2023 позивач за первісним позовом направляв листи на електронну адресу відповідача щодо надання інформації про строки (терміни) погашення заборгованості, що виникла у Покупця за Договором.

6.22. Доказів реагування на вказані листи відповідачем за первісним позовом матеріали даної справи не містять.

6.23. Матеріали справи містять акт звірки взаєморозрахунків між позивачем за первісним позовом та відповідачем за первісним позовом, згідно з яким заборгованість останнього складає 766 665,52 грн станом на 30.06.2022.

6.24. 12.09.2022 позивач за первісним позовом звертався до відповідача за первісним позовом із претензією №1229 про оплату заборгованості за поставлений товар та штрафу на загальну суму 957 831,52 грн, яка отримана відповідачем за первісним позовом особисто, про що свідчить інформація з сайту «Укрпошта» по трекінгу 111. Доказів реагування на вказану претензію відповідачем за первісним позовом матеріали даної справи не містять.

6.25. Спір виник через допущене відповідачем за первісним позовом порушення умов Договору щодо сплати заборгованості за поставлений позивачем за первісним позовом Товар на суму 740 160,47 грн.

6.26. В свою чергу, відповідач за первісним позовом (позивач за зустрічним позовом), з посиланням на умови Договору та наявність форс-мажорних обставин, просить суд розірвати Договір, оскільки виконання зобов`язань є неможливим через знищення майна.

6.27. 18.01.2019 між ТОВ «Укрпромруно» (Орендодавець) та відповідачем за первісним позовом (позивачем за зустрічним позовом) (Орендар) укладено Договір оренди від 18.01.2019 №1, за умовами якого Орендарю передано в платне користування два приміщення, що розташовані за адресою м. Чернігів, вул. Текстильників,1, а саме: приміщення площею 70,1 м.кв. буде використовуватись для офісу, друге площею 330,6 м.кв. для зберігання та реалізації товарів.

6.28. Між ТОВ «Чернігіввовна-плюс» (Орендодавець) та відповідачем за первісним позовом (позивачем за зустрічним позовом) (Орендар) 03.01.2022 укладено новий Договір оренди від 03.01.2022 №1/3, відповідно до якого Орендарю передано в платне користування два приміщення, що розташовані за адресою м. Чернігів, вул. Текстильників,1, а саме: приміщення площею 70,1 м.кв. буде використовуватись для офісу, друге площею 330,6 м.кв. для зберігання та реалізації товарів, строк дії Договору до 31.12.2022.

6.29. Відповідно до оборотно-сальдової відомості по рахунку 281 за місцем зберігання товару: Текстильніків,1, з 14.02.2022-20.02.2022 на складі зберігалась продукція на суму 767 114,71 грн.

6.30. Згідно з акта пожежі ДСНС України ГУ ДСНС у Чернігівській області від 23.05.2022 встановлено, що 03.03.2022 о 22:05 виявлено пожежу за адресою м. Чернігів, вул. Текстильників,1. Причина пожежі - вибух внаслідок потрапляння боєприпасів, їх уламків, під час бойових дій. Пожежею знищено частину виробничого корпусу ТОВ «Чернігіввовна-плюс» та знищено товарно-матеріальні цінності ФОП Коленко А.В., а саме сушарки, драбини, гладильні дошки, кастрюлі та сковорідки ТМ «Євроголд», електротовари ТМ «Фороз», ТМ «Свіво», ТМ «Іскра», насіння овочів ТМ «Сингента», насіння цибулі та газонних трав ТМ «Сімейний сад», автомобіль марки Фіат Добло, 2007 р.в. н.з. НОМЕР_1 - власник ОСОБА_1 .

6.31. Відповідно до Довідки ДСНС України ГУ ДСНС у Чернігівський області від 25.05.2022 №13-06/2244, 03.03.2022 виникла пожежа головного виробничого корпусу ТОВ «Чернігіввовна-плюс», за адресою: м. Чернігів, вул. Текстильників,1. Внаслідок пожежі знищено майно ФОП Коленка А.М. Ймовірна причина пожежі - вибух внаслідок потрапляння боєприпасів, їх уламків, під час бойових дій.

6.32. Відповідно до Акта списання №4Ц-0000001 від 20.05.2022, підписаного ФОП Коленко А.М., бухгалтером ОСОБА_2 , завідувачем складу ОСОБА_3 , комплектувальником товарів ОСОБА_4 , списано товар на загальну суму 1 107 110,09 грн.

6.33. Як зазначає відповідач за первісним позовом (позивач за зустрічним позовом) у зв`язку зі знищенням Товару, отриманого ним для реалізації, останній звернувся з позовом до суду про припинення зобов`язань шляхом розірвання Договору у зв`язку з неможливістю його виконання, а саме знищенням майна.

6.34. Судом першої інстанції зазначено, що після порушення провадження у даній справі сторони (уповноважені представники учасників справи) 13.02.2023 провели інвентаризацію не пошкодженого майна та встановили, що вартість не пошкодженого майна становить 183 652,64 грн, товар в сумі 4 113,96 грн визнано не ліквідним.

6.35. Відповідач за первісним позовом 17.03.2023 повернув позивачу за первісним позовом Товар на суму 179 538,58 грн згідно з видаткових накладних №4Ц-0000010, №4Ц-0000011, №4Ц-0000012, №4Ц-0000013.

6.36. Згідно з платіжною інструкцією від 03.04.2023 №78 відповідачем за первісним позовом сплачено вартість не ліквідного майна в сумі 4 113,96 грн. За таких обставин, в частині первісного позову про стягнення з відповідача за первісним позовом на користь позивача за первісним позовом 183 652,54 грн заборгованості за Договором і суд першої інстанції закрив провадження у цій частині на підставі пункту 2 частини першої статті 231 ГПК України.

6.37. В цій частині рішення господарського суду Чернігівської області від 12.04.2023 у справі №927/983/22 не оскаржується, а тому в силу приписів частини першої статті 269 ГПК України судове рішення у даній справі не підлягало апеляційному перегляду.

6.38. Ухвалюючи рішення суд, першої інстанції дійшов висновку про доведеність позивачем за первісним позовом заборгованості відповідача за первісним позовом у розмірі 463 936,74 грн по видатковій накладній №3767. У зв`язку з погашенням заборгованості у сумі 183 652,54 грн після порушення провадження у даній справі, суд першої інстанції в цій частині закрив провадження у справі за відсутності предмета спору. Щодо позовних вимог по первісному позову про стягнення заборгованості у сумі 92 571,19 грн по видатковій накладній №4759, то суд першої інстанції відмовив у задоволенні первісного позову в цій частині, оскільки строк виконання ще не настав через наявність форс-мажорних обставин та умови пункту 11.3 Договору, який передбачає за наявності форс-мажорних обставин строк виконання Сторонами своїх зобов`язань за цим Договором продовжується на час дії таких обставин.

6.39. Щодо позовних вимог по первісному позову в частині стягнення пені, 3 % річних та інфляційних втрат, то суд першої інстанції, здійснивши перевірку правильності нарахування позивачем за первісним позовом пені, 3 % річних та інфляційних втрат, дійшов висновку про часткове задоволення первісного позову в цій частині, задовольнивши нарахування, здійснені позивачем за первісним позовом до 24.02.2022.

6.40. Стосовно позовних вимог по зустрічному позову, то суд першої інстанції не знайшов правових підстав для його задоволення через те, що позивач за зустрічним позовом (відповідач за первісним позовом) не довів належними та допустимими доказами, чому він не може виконати своє грошове зобов`язання з підстав, зазначених у зустрічній позовній заяві.

6.41. Скасовуючи рішення місцевого суду в частині відмови у задоволенні позовних вимог по первісному позову і ухвалюючи в цій частині нове рішення, яким позовні вимоги задоволено частково, апеляційний господарський суд зазначив, зокрема, таке.

6.42. За видатковою накладною від 15.09.2021 №3389 на суму 722 564,84 грн строк оплати сплив 24.12.2021, позивач за первісним позовом нарахував відповідачу за первісним позовом за вказаною видатковою накладною 58 778,73 грн пені за період з 26.12.2021 по 20.10.2022, 5 396,27 грн 3 % річних за період з 26.12.2021 по 20.10.2022, 45 545,84 грн інфляційних втрат за період з 26.12.2021 по 22.10.2022.

6.43. За видатковою накладною від 06.10.2021 №3767 на суму 467 483,39 грн строк оплати сплив 14.01.2022, позивач за первісним позовом нарахував відповідачу за первісним позовом за вказаною видатковою накладною 125 106,24 грн пені за період з 15.01.2022 по 20.10.2022, 10 720,10 грн 3 % річних за період з 15.01.2022 по 20.10.2022, 101 930,70 грн інфляційних втрат за період з 15.01.2022 по 20.10.2022.

6.44. За видатковою накладною від 03.12.2021 №4759 на суму 92 571,19 грн строк оплати сплив 14.03.2022, позивач за первісним позовом нарахував відповідачу за первісним позовом за вказаною видатковою накладною 21 811,30 грн пені за період з 15.03.2022 по 20.10.2022, 1 673,89 грн 3 % річних за період з 15.03.2022 по 20.10.2022, 16 984,45 грн інфляційних втрат за період з 15.03.2022 по 20.10.2022.

6.45. Суд першої інстанції, врахував, що станом на дату прийняття судом рішення відповідачем за первісним позовом повністю погашена заборгованість по видатковій накладній від 15.09.2021 №3389 на суму 722 564, 84 грн та частково погашено заборгованість по видатковій накладній від 03.12.2021 №4759.

6.46. Сторони погодили, що часткове погашення заборгованості по видатковій накладній від 15.09.2021 №3389 відбулось шляхом сплати коштів в сумі 542 458,95 грн, а частково шляхом повернення 17.03.2023 товару на суму 179 538,58 грн (видаткові накладні №4Ц-0000010, №4Ц-0000011, № 4Ц-0000012, №4Ц-0000013), а також частково в сумі 567,31грн на підставі платіжної інструкції від 03.04.2023 №78. Решта 3 546,65 грн, сплачених відповідачем за первісним позовом на підставі платіжної інструкції від 03.04.2023 №78 зараховано в якості часткового погашення заборгованості за накладною від 06.10.2021 №3767 на суму 467 483,39 грн.

6.47. Таким чином, на момент прийняття рішення у даній справі у відповідача по первісному позову перед позивачем за первісним позовом наявна заборгованість по видатковій накладній №3767 у сумі 463 936,74 грн та по видатковій накладній №4759 у сумі 92 571,19грн.

6.48. Апеляційний господарський суд не погодився з висновками суду першої інстанції щодо відстрочення строку виконання відповідачем за первісним позовом своїх зобов`язань за Договором на час дії військового стану відповідно до пункту 11.3 Договору (оскільки обов`язок по сплаті зазначеної суми виник у відповідача за первісним позовом 15.03.2022, а саме після 24.02.2022), та відмови у задоволенні позову в цій частині. Оскільки матеріали даної справи не містять доказів письмового повідомлення відповідачем за первісним позовом позивача за первісним позовом в порядку та строки, визначені сторонами у Договорі щодо настання форс-мажорних обставин згідно з пунктом 11.2 Договору з наданням відповідних документів (пункт 11.4 Договору), на підтвердження наявності обставин для звільнення від відповідальності.

6.49. Крім того, суд апеляційної інстанції відхилив посилання відповідача за первісним позовом на те, що товар був переданий на реалізацію та право власності за товар виникає лише після його повної сплати, оскільки пунктом 3.8 Договору визначено, що перехід ризику випадкової загибелі або випадкового пошкодження Товару відбувається відповідно за умовами DDP Правил Інкотермс 2000, визначених Сторонами у відповідній Специфікації на поставку Товару (партії Товару).

6.50. За умовами DDP передбачено, що товар доставляється замовнику за вказаним місцем призначення, відповідно до правил Інкотермс 2000 ризик втрати чи пошкодження товару, а також обов`язок несення витрат, пов`язаних з товаром, переходить від продавця до покупця в момент виконання продавцем своїх зобов`язань щодо поставки товару.

6.51. Отже, з моменту поставки товару, у даному випадку на склад, який орендував відповідач за первісним позовом, до нього перейшло право власності на товар та ризик випадкової загибелі або випадкового пошкодження Товару на умовах DDP відповідно до правил Інкотермс 2000, про що зазначено у Специфікаціях від 07.09.2021 №1, №2.

6.52. За таких обставин, апеляційний господарський суд дійшов висновку про те, що стягненню з відповідача за первісним позовом на користь позивача за первісним позовом підлягають 556 507,93 грн заборгованості по основному боргу.

6.53. Крім того, суд апеляційної інстанції перевірив правильність нарахування пені, 3% річних та інфляційних втрат, з урахуванням встановлених обставин справи, дійшов висновку про стягнення з відповідача за первісним позовом на користь позивача за первісним позовом 106 897,05 грн пені, 17 790,26 грн 3 % річних та 164 460,99 грн інфляційних втрат.

6.54. Щодо вимог по зустрічному позову, то апеляційний господарський суд зазначив про те, що посилання позивача за зустрічним позовом на статтю 607 ЦК України не заслуговують на увагу, оскільки останній має договірні зобов`язання щодо сплати товару, а не передавання його відповідачу за зустрічним позовом, що спростовує доводи позивача за зустрічним позовом про те, що зобов`язання припинилося неможливістю його виконання у зв`язку з обставиною, за яку жодна із сторін не відповідає.

7. Касаційне провадження

7.1 У зв`язку з відпусткою судді Колос І.Б. склад судової колегії Касаційного господарського суду змінився, що підтверджується Протоколом повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 11.12.2023, який наявний в матеріалах справи.

8. Порядок та межі розгляду справи судом касаційної інстанції

8.1. Переглядаючи у касаційному порядку судові рішення, суд касаційної інстанції в межах доводів та вимог касаційної скарги, які стали підставою для відкриття касаційного провадження, та на підставі встановлених фактичних обставин справи перевіряє правильність застосування судом першої чи апеляційної інстанції норм матеріального і процесуального права.

8.2. Імперативними приписами частини другої статті 300 ГПК України чітко встановлено межі перегляду справи судом касаційної інстанції, а саме: суд касаційної інстанції не має права встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені у рішенні або постанові суду чи відхилені ним, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими, збирати чи приймати до розгляду нові докази або додатково перевіряти докази.

ПОЗИЦІЯ ВЕРХОВНОГО СУДУ

9. Джерела права. Оцінка аргументів учасників справи і висновків попередніх судових інстанцій

9.1. Відповідно до статті 11 Цивільного кодексу України цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки. Підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема є договори та інші правочини.

9.2. Відповідно до частини першої статті 509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

9.3. Згідно з частинами першої, шостої статті 265 ГК України за договором поставки одна сторона - постачальник зобов`язується передати (поставити) у зумовлені строки (строк) другій стороні - покупцеві товар (товари), а покупець зобов`язується прийняти вказаний товар (товари) і сплатити за нього певну грошову суму. До відносин поставки, не врегульованих цим Кодексом, застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України про договір купівлі-продажу.

9.4. За приписами частини другої статті 712 ЦК України до договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін.

9.5. За договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов`язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов`язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму (стаття 655 Цивільного кодексу України).

9.6. Згідно з положеннями статті 629 Цивільного кодексу України договір є обов`язковим для виконання сторонами.

9.7. Верховний Суд, під час оцінки доводів, наведених в касаційних скаргах, виходить з таких міркувань.

9.8. Суд, забезпечуючи реалізацію основних засад господарського судочинства, закріплених у частині третій статті 2 ГПК України, зокрема, ураховуючи принцип рівності всіх учасників судового процесу перед законом і судом, змагальності сторін, та дотримуючись принципу верховенства права, на підставі встановлених фактичних обставин здійснює перевірку застосування судом першої чи апеляційної інстанції норм матеріального і процесуального права в межах доводів та вимог касаційної скарги, які стали підставою для відкриття касаційного провадження.

9.9. Верховний Суд звертає увагу на те, що касаційне провадження у справах залежить виключно від доводів та вимог касаційної скарги, які наведені скаржником і стали підставою для відкриття касаційного провадження.

9.10. Предметом касаційного оскарження є рішення та постанова судів попередніх інстанцій в частині задоволення первісного позову та відмови у задоволенні зустрічного позову, тому оскаржувані рішення попередніх інстанцій переглядаються тільки в цій частині.

9.11. Судові рішення попередніх інстанцій оскаржуються з підстав, передбачених пунктами 1, 3 частини другої статті 287 ГПК України.

9.12. Що ж до визначення подібних правовідносин, то в силу приписів статті 13 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» Верховний Суд звертається до правової позиції Великої Палати Верховного Суду, викладеної у постанові від 12.10.2021 у справі №233/2021/19, в якій визначено критерій подібності правовідносин.

9.13. Так, Велика Палата Верховного Суду у постанові від 12.10.2021 у справі №233/2021/19 задля юридичної визначеності у застосуванні приписів процесуального закону, які зобов`язують визначати подібність правовідносин конкретизувала висновки Верховного Суду щодо тлумачення поняття «подібні правовідносини», що полягає у тому, що на предмет подібності слід оцінювати саме ті правовідносини, які є спірними у порівнюваних ситуаціях. Встановивши учасників спірних правовідносин, об`єкт спору (які можуть не відповідати складу сторін справи та предмету позову) і зміст цих відносин (права й обов`язки сторін спору), суд має визначити, чи є певні спільні риси між спірними правовідносинами, насамперед, за їхнім змістом. А якщо правове регулювання цих відносин залежить від складу їх учасників або об`єкта, з приводу якого вони вступають у правовідносини, то у такому разі подібність слід також визначати за суб`єктним і об`єктним критеріями відповідно. Для встановлення подібності спірних правовідносин у порівнюваних ситуаціях суб`єктний склад цих відносин, предмети, підстави позовів і відповідне правове регулювання не обов`язково мають бути тотожними, тобто однаковими.

9.14. При цьому, Велика Палата Верховного Суду зазначила, що термін «подібні правовідносини» може означати як ті, що мають лише певні спільні риси з іншими, так і ті, що є тотожними з ними, тобто такими самими, як інші. Таку спільність або тотожність рис слід визначати відповідно до елементів правовідносин. Із загальної теорії права відомо, що цими елементами є їх суб`єкти, об`єкти та юридичний зміст, яким є взаємні права й обов`язки цих суб`єктів. Отже, для цілей застосування приписів процесуального закону, в яких вжитий термін «подібні правовідносини», зокрема пункту 1 частини другої статті 287 ГПК України та пункту 5 частини першої статті 296 ГПК України таку подібність слід оцінювати за змістовим, суб`єктним та об`єктним критеріями.

9.15. З-поміж цих критеріїв змістовий (оцінювання спірних правовідносин за характером урегульованих нормами права та договорами прав і обов`язків учасників) є основним, а два інші - додатковими.

9.16. У кожному випадку порівняння правовідносин і їхнього оцінювання на предмет подібності слід, насамперед, визначити, які правовідносини є спірними. А тоді порівнювати права й обов`язки сторін саме цих відносин згідно з відповідним правовим регулюванням (змістовий критерій) і у разі необхідності, зумовленої цим регулюванням, - суб`єктний склад спірних правовідносин (види суб`єктів, які є сторонами спору) й об`єкти спорів.

9.17. Велика Палата Верховного Суду неодноразово зазначала, що таку подібність суд касаційної інстанції визначає з урахуванням обставин кожної конкретної справи [див. постанови від 27.03.2018 у справі №910/17999/16 (пункт 32); від 25.04.2018 у справі №925/3/17 (пункт 38); від 16.05.2018 у справі №910/24257/16 (пункт 40); від 05.06.2018 у справі №243/10982/15-ц (пункт 22); від 31.10.2018 у справі №372/1988/15-ц (пункт 24); від 05.12.2018 у справах №522/2202/15-ц (пункт 22) і №522/2110/15-ц (пункт 22); від 30.01.2019 у справі №706/1272/14-ц (пункт 22)]. Це врахування слід розуміти як оцінку подібності насамперед змісту спірних правовідносин (обставин, пов`язаних із правами й обов`язками сторін спору, регламентованими нормами права чи умовами договорів), а за необхідності, зумовленої специфікою правового регулювання цих відносин, - також їх суб`єктів (видової належності сторін спору) й об`єктів (матеріальних або нематеріальних благ, щодо яких сторони вступили у відповідні відносини).

9.18. У справі № 910/15264/21 (постанова Верховного Суду від 31.08.2022), на неврахування якої посилався скаржник, за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Захисні технології України» до Міністерства оборони України про внесення змін до договору, залишаючи без змін постанову суду апеляційної інстанції про відмову у задоволенні позову, Верховний Суд виходив з того, що одне лише передбачене законом віднесення введеного карантину до форс-мажорних обставин не свідчить про існування форс-мажору у конкретних правовідносинах сторін, де така обставина може стати форс-мажорною лише у випадку, якщо особа доведе, що конкретний обмежувальний захід, запроваджений в рамках карантину (надзвичайного стану, надзвичайної ситуації тощо), унеможливлює виконання конкретного договору (постанови Верховного Суду від 21.07.2021 у справі № 912/3323/20 (пункт 40), від 03.08.2022 у справі № 914/374/21 (пункт 99). Крім того, Верховний Суд зазначив, що про те, що сторона позбавляється права посилатися на форс-мажорні обставини через несвоєчасне повідомлення про що має бути прямо зазначено в договорі (подібний за змістом правовий висновок міститься у пункті 5.63 постанови Верховного Суду від 22.06.2022 у справі № 904/5328/21 на неврахування якої також посилається скаржник).

9.19. Втім, у справі, що розглядається, суди попередніх інстанцій виходили з того, що за видатковою накладною від 15.09.2021 №3389 на суму 722 564,84 грн строк оплати сплив 24.12.2021, за видатковою накладною від 06.10.2021 №3767 на суму 467 483,39 грн строк оплати сплив 14.01.2022, а видатковою накладною №4759 від 03.12.2021 на суму 92 571,19 грн строк оплати сплив 14.03.2022.

9.20. Суд першої інстанції вказав на те, що форс-мажорні обставини виникли з 24.02.2022, відтак обставини непереборної сили не розповсюджуються на зобов`язання, що виникли у відповідача за первісним позовом до 24.02.2022.

9.21. Апеляційний господарський суд в свою чергу зазначив про те, що матеріали даної справи не містять доказів письмового повідомлення відповідачем за первісним позовом позивача за первісним позовом в порядку та строки, визначені сторонами у Договорі щодо настання форс-мажорних обставин згідно з пунктом 11.2 Договору з наданням відповідних документів (пункт 11.4 Договору), на підтвердження наявності обставин для звільнення від відповідальності.

9.22. Отже, висновки у цих справах та у справі, яка переглядається, а також встановлені судами фактичні обставини, що формують зміст правовідносин, є різними, у кожній із зазначених справ суди виходили з конкретних обставин справи та фактично-доказової бази з урахуванням наданих сторонами доказів, оцінюючи їх у сукупності.

9.23. Згідно з пунктом 5 частини першої статті 296 ГПК України суд касаційної інстанції закриває касаційне провадження, якщо після відкриття касаційного провадження на підставі пункту 1 частини другої статті 287 цього Кодексу судом встановлено, що висновок щодо застосування норми права, який викладений у постанові Верховного Суду та на який посилався скаржник у касаційній скарзі, стосується правовідносин, які не є подібними.

9.24. Отже, Верховний Суд дійшов висновку про закриття касаційного провадження у справі з підстави касаційного оскарження, передбаченої пунктом 1 частини другої статті 287 ГПК України, на підставі пункту 5 частини першої статті 296 ГПК України.

9.25. Щодо зустрічної позовної заяви, то слід звернути увагу на те, що скаржник як на підставу припинення зобов`язань посилається на положення статті 607 ЦК України, якою передбачено, що зобов`язання припиняється неможливістю його виконання у зв`язку з обставиною, за яку жодна зі сторін не відповідає.

9.26. Обставини, які викликають неможливість виконання, можуть бути як юридичними (заборона певної діяльності), так і фактичними (загибель індивідуально визначеної речі, яка мала б бути об`єктом виконання). Головна умова полягає в тому, що за такі обставини не буде відповідати жодна із сторін зобов`язання (такий висновок наведено у постанові Верховного Суду у складі суддів об`єднаної палати Касаційного господарського суду від 11.10.2019 у справі № 910/3319/18).

9.27. Суди попередніх інстанцій відхилили посилання позивача за зустрічним позовом на статтю 607 ЦК України, оскільки позивач за зустрічним позовом має договірні зобов`язання щодо сплати товару, а не передавання його відповідачу за зустрічним позовом.

9.28. З огляду на викладене, суди попередніх інстанцій дійшли правильних висновків про те, що наведені позивачем за зустрічним позовом обставини щодо неможливості виконання ним грошового зобов`язання через неможливість реалізації товару не є в розумінні статті 607 ЦК України підставою для припинення зобов`язання неможливістю його виконання.

9.29. Що ж стосується доводів касаційної скарги відповідача за первісним позовом, обґрунтованих з посиланням на пункт 3 частини другої статті 287 ГПК України, то Суд акцентує увагу на тому, що, переглядаючи справу в касаційному порядку, Верховний Суд, який відповідно до частини третьої статті 125 Конституції України є найвищим судовим органом, виконує функцію «суду права», а не «факту», отже, відповідно до статті 300 ГПК України перевіряє правильність застосування судом першої чи апеляційної інстанції норм матеріального і процесуального права в межах доводів та вимог касаційної скарги, які стали підставою для відкриття касаційного провадження, та на підставі встановлених судами попередніх інстанцій фактичних обставин справи.

9.30. Верховний Суд зазначає, що наведені у касаційній скарзі доводи у відповідній частині фактично зводяться до незгоди з висновками судів попередніх інстанцій стосовно оцінки доказів і встановлених на їх підставі обставин, та спрямовані на доведення необхідності переоцінки доказів і встановленні інших обставин.

9.31. Зважаючи на викладене, наведена скаржником підстава касаційного оскарження, передбачена пунктом 3 частини другої статті 287 ГПК України, не отримала підтвердження під час касаційного провадження, що виключає скасування судових рішень попередніх інстанцій з такої підстави.

9.32. Судом касаційної інстанції відхиляються доводи скаржника через їх необґрунтованість щодо ухвалення судових рішень у цій справі з неправильним застосуванням норм матеріального права та порушенням норм процесуального права.

9.33. Суд касаційної інстанції в силу положень частини другої статті 300 ГПК України позбавлений права самостійно досліджувати, перевіряти та переоцінювати докази, самостійно встановлювати по-новому фактичні обставини справи, певні факти або їх відсутність.

9.34. Європейський суд з прав людини у рішенні від 10.02.2010 у справі «Серявін та інші проти України» зауважив, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях, зокрема, судів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожний аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною залежно від характеру рішення.

9.35. У справі «Трофимчук проти України» (№4241/03, §54, ЄСПЛ, 28 жовтня 2010 року) ЄСПЛ також зазначив, що хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, це не може розумітись як вимога детально відповідати на кожен довід.

9.36. Колегія суддів касаційної інстанції, з огляду на викладене, зазначає, що Судом надано вичерпну відповідь на всі істотні питання, що виникають при кваліфікації спірних відносин як у матеріально-правовому, так і у процесуальному сенсах.

9.37. Як відзначено у рішенні Європейського суду з прав людини від 19.02.2009 у справі «Христов проти України» (заява № 24465/14), право на справедливий судовий розгляд, гарантоване пунктом 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, слід тлумачити в контексті преамбули цієї Конвенції, яка, зокрема, проголошує верховенство права, одним з основоположних аспектів якого є принцип юридичної визначеності, згідно з яким у разі остаточного вирішення спору судами їхні рішення, що набрали законної сили, не може ставитися під сумнів (див. також справу «Брумареску проти Румунії», заява № 28342/95). Принцип юридичної визначеності вимагає поваги до принципу res judicata, тобто поваги до остаточного рішення суду. Згідно з цим принципом жодна сторона не має права вимагати перегляду остаточного та обов`язкового до виконання рішення суду лише з однією метою - домогтися повторного розгляду та винесення нового рішення у справі. Повноваження судів вищого рівня з перегляду мають здійснюватися для виправлення судових помилок і недоліків, а не задля нового розгляду справи. Сама лише ймовірність існування двох думок стосовно предмета спору не може бути підставою для нового розгляду справи. Відхід від цього принципу можливий лише тоді, коли цього вимагають відповідні вагомі й непереборні обставини (справа «Рябих проти Росії», заява № 52854/99), існування яких скаржником не зазначено й не обґрунтовано.

9.38. Відповідна практика Європейського суду з прав людини застосовується Касаційним господарським судом на підставі статті 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини», згідно з якою суди застосовують названу Конвенцію та відповідну практику як джерело права.

10. Висновки за результатами розгляду касаційної скарги

10.1. Пунктом 5 частини першої статті 296 ГПК України передбачено, що суд касаційної інстанції закриває касаційне провадження, якщо після відкриття касаційного провадження на підставі пункту 1 частини другої статті 287 цього Кодексу судом встановлено, що висновок щодо застосування норми права, який викладений у постанові Верховного Суду та на який посилався скаржник у касаційній скарзі, стосується правовідносин, які не є подібними.

10.2. Відповідно до пункту 1 частини першої статті 308 ГПК України суд касаційної інстанції за результатами розгляду касаційної скарги має право залишити судові рішення судів першої та апеляційної інстанцій без змін, а скаргу - без задоволення.

10.3. За змістом частини першої статті 309 ГПК України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення - без змін, якщо судове рішення, переглянуте в передбачених статтею 300 цього Кодексу межах, ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права.

10.4. З урахуванням меж перегляду справи в касаційній інстанції, колегія суддів вважає, що доводи, викладені у касаційній скарзі, про неврахування висновків щодо застосування норми права, викладених у постанові Верховного Суду, не підтвердилися, не спростовують висновків господарських судів попередніх інстанцій, а тому касаційне провадження за касаційною скаргою скаржника в частині підстав, передбачених пунктом 1 частини другої статті 287 ГПК України, необхідно закрити, а в частині підстав, передбачених пунктом 3 частини другої статті 287 ГПК України, слід залишити без задоволення.

11. Судові витрати

11.1. Судовий збір, сплачений у зв`язку з переглядом справи в суді касаційної інстанції, покладається на скаржника, оскільки, Верховний Суд касаційну скаргу залишає без задоволення, а судові рішення судів першої та апеляційної інстанцій - без змін.

Керуючись статтями 129, 296, 300, 308, 309, 315 ГПК України, Верховний Суд

ПОСТАНОВИВ:

1. Касаційне провадження за касаційною скаргою фізичної особи - підприємця Коленка Артема Миколайовича на рішення господарського суду Чернігівської області від 12.04.2023 та постанову Північного апеляційного господарського суду від 25.09.2023 зі справи № 927/983/22 з підстави касаційного оскарження судових рішень, передбаченої пунктом 1 частини другої статті 287 Господарського процесуального кодексу України, закрити.

2. Касаційну скаргу фізичної особи - підприємця Коленка Артема Миколайовича на рішення господарського суду Чернігівської області від 12.04.2023 та постанову Північного апеляційного господарського суду від 25.09.2023 зі справи № 927/983/22 з підстави касаційного оскарження судових рішень, передбаченої пунктом 3 частини другої статті 287 Господарського процесуального кодексу України, залишити без задоволення.

3. Рішення господарського суду Чернігівської області від 12.04.2023 (в редакції постанови Північного апеляційного господарського суду від 25.09.2023) та постанову Північного апеляційного господарського суду від 25.09.2023 зі справи № 927/983/22 залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Суддя І. Бенедисюк

Суддя І. Булгакова

Суддя Т. Малашенкова