РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

м. Київ

13.12.2023Справа № 910/13570/23

Господарський суд міста Києва у складі судді Маринченка Я.В. розглянувши матеріали справи

За позовом Фізичної особи-підприємця Белень Ганни Миколаївни

до Фізичної особи-підприємця Кононенка Олега Валерійовича

про стягнення 45686,86 грн

Без виклику представників сторін

ВСТАНОВИВ:

У серпні 2023 року Фізична особа-підприємець Белень Ганна Миколаївна звернувся до Господарського суду міста Києва з позовом до Фізичної особи-підприємця Кононенка Олега Валерійовича про стягнення 45686,86 грн.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що відповідачем в порушення взятих на себе зобов`язань за Договором №14/1 від 09.11.2021 по Заявці №23/1 від 09.11.2021 не здійснено повну оплату за перевезення, внаслідок чого за відповідачем утворилась заборгованість у розмірі 33780 грн, яку позивач просить суд стягнути з відповідача. Крім того, позивачем заявлено до стягнення інфляційні втрати у розмірі 10371,49 грн та 3% річних у розмірі 1535,37 грн.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 04.10.2023 прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами. Визначено відповідачу строк для подання заяви із запереченнями щодо розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження протягом 5 днів з дня вручення даної ухвали, але не пізніше 16.10.2023, для подання відзиву на позов - протягом 15 днів з дня вручення даної ухвали, але не пізніше 26.10.2023 та для подання заперечень на відповідь на відзив (якщо такі будуть подані) - протягом 5 днів з дня отримання відповіді на відзив, але не пізніше 06.11.2023. Визначено позивачу строк для подання відповіді на відзив протягом 5 днів з дня його отримання, але не пізніше 31.10.2023.

З метою повідомлення відповідача про розгляд справи судом та про його право подати відзив на позовну заяву, на виконання приписів Господарського процесуального кодексу України, ухвала суду про відкриття провадження у справі від 04.10.2023 була направлена судом рекомендованим листом з повідомленням про вручення на адресу місцезнаходження відповідача, зазначену в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань, дійсну станом на дату винесення ухвали про відкриття провадження у справі, а саме: 02068, м. Київ, вул. Драгоманова, буд. 5, кв. 344.

Копія зазначеної ухвали була отримана відповідачем 14.10.2023, про що свідчить трекінг відстеження відправлення з офіційного сайту Укрпошта за №180.

Проте Фізична особа-підприємець Кононенко Олег Валерійович в установлений строк відзиву на позов не подав, будь-яких заяв чи клопотань на адресу суду не направив.

Таким чином, суд вказує на те, що відповідач не був обмежений у своїх процесуальних правах надати відзив через канцелярію суду або шляхом його направлення на адресу суду поштовим відправленням, відтак, приймаючи до уваги, що відповідач у строк, встановлений частиною 1 статті 251 Господарського процесуального кодексу України, не подав до суду відзив на позов, а відтак не скористався наданими йому процесуальними правами, з метою дотримання процесуальних строків вирішення спору, суд дійшов висновку, що наявні у матеріалах справи документи достатні для прийняття повного та обґрунтованого судового рішення у відповідності до ч.9 ст.165, ч.2 ст.178, ч.1 ст.202 Господарського процесуального кодексу України, а неподання відповідачем відзиву на позов не перешкоджає вирішенню справи по суті за наявними в ній матеріалами.

Згідно з частиною 4 статті 240 Господарського процесуального кодексу України у разі розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи суд підписує рішення без його проголошення.

Розглянувши матеріали справи, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, всебічно і повно з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, суд вважає, що позов не підлягає задоволенню з наступних підстав.

На підтвердження наявності договірних відносин між позивачем та відповідачем, позивач зазначає, що 09.11.2021 на його електронну адресу від відповідача надійшов лист з проханням підписати та повернути для підтвердження Договір №14/1 транспортного експедирування вантажів автомобільним транспортом у міжнародному та внутрішньому сполученні від 09.11.2021 (далі - Договір) та Заявку №23/1 від 09.11.2021 на транспортне експедирування та перевезення вантажу автомобільним транспортом у міжнародному сполученні (далі - Заявка).

Згідно п.1.1. наданого позивачем Договору, цей Договір визначає порядок взаємовідносин, що виникають між сторонами при організації, здійсненні та розрахунках за транспортно-експедиційні послуги, надані ФОП Кононенком Олегом Валерійовичем, як Експедитор 1 ФОП Белень Ганні Миколаївні, як Експедитору 2, пов`язані з перевезенням вантажів автомобільним транспортом.

Наданою до суду Заявкою визначено, зокрема, маршрут перевезення - НОМЕР_1 Jelsava - UA 87535 Маріуполь; дату вантаження - 10.11.2021; дату вивантаження - 15.11.2021; найменування та адресу вантажовідправника - SMZ, a.s. 04916 Jelsava Tepla Voda 671, SK; найменування та адресу вантажоодержувача - 87537, Донецька обл., м. Маріуполь, пл. Машинобудівників, 1, СВХ; вартість транспортних послуг - 53995,32 грн.

Умов щодо строку та порядку оплати послуг вказана Заявка не містить.

Як вбачається з наявної в матеріалах справи CMR накладної, 10.11.2021 вантажовідправником було передано для перевезення позивачу вантаж, який було отримано вантажоодержувачем 17.11.2021, про що зроблено відповідні відмітки на вказаній накладній.

Позивачем 17.11.2021 було виставлено рахунок на оплату №17/11/21-01 за міжнародно транспортно-експедиційні послуги на суму 53995,32 грн

Як зазначає позивач, 26.01.2022 відповідачем було здійснено часткову оплату за вказані послуги у розмірі 20215,32 грн із зазначенням призначення платежу.

На підтвердження вказаного позивачем надано суду фото-зображення частини екрану монітору.

Відповідно до статті 205 Цивільного кодексу України правочин може вчинятися усно або в письмовій (електронній) формі. Сторони мають право обирати форму правочину, якщо інше не встановлено законом. Правочин, для якого законом не встановлена обов`язкова письмова форма, вважається вчиненим, якщо поведінка сторін засвідчує їхню волю до настання відповідних правових наслідків. У випадках, встановлених договором або законом, воля сторони до вчинення правочину може виражатися її мовчанням.

В силу положень статті 626 Цивільного кодексу України, договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Частиною 1 статті 627 Цивільного кодексу України визначено, що відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Договір є обов`язковим для виконання сторонами (стаття 629 Цивільного кодексу України).

Договір може бути укладений у будь-якій формі, якщо вимоги щодо форми договору не встановлені законом. Якщо сторони домовилися укласти договір у певній формі, він вважається укладеним з моменту надання йому цієї форми, навіть якщо законом ця форма для даного виду договорів не вимагалася (частини 1, 2 статті 639 Цивільного кодексу України).

За змістом частини 1 статті 640 та частини 2 статті 642 Цивільного кодексу України договір є укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції. Якщо особа, яка одержала пропозицію укласти договір, у межах строку для відповіді вчинила дію відповідно до вказаних у пропозиції умов договору (відвантажила товари, надала послуги, виконала роботи, сплатила відповідну суму грошей тощо), яка засвідчує її бажання укласти договір, ця дія є прийняттям пропозиції, якщо інше не вказане в пропозиції укласти договір або не встановлено законом.

За приписами частини 2 статті 180 Господарського кодексу України господарський договір вважається укладеним, якщо між сторонами у передбачених законом порядку та формі досягнуто згоди щодо усіх його істотних умов. Істотними є умови, визнані такими за законом чи необхідні для договорів даного виду, а також умови, щодо яких на вимогу однієї із сторін повинна бути досягнута згода.

В той же час, суд зазначає, що ані Договір №14/1 від 09.11.2021, ані Заявка №23/1 від 09.11.2021 не підписані зі сторони відповідача.

Доказів направлення після підписання позивачем вказаних документів відповідачу для погодження, матеріали справи не містять, так само як не містять доказів направлення на адресу відповідача рахунку №17/11/21-01 від 17.11.2021.

Крім того, надані до суду Договір та Заявка не містять електронних адрес позивача та відповідача, зокрема, вказаними документами не передбачено електронних адрес за допомогою яких 09.11.2021 відбулось листування.

Також, відповідно до ч. 1, 2 ст. 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи. Для контролю та впорядкування оброблення даних на підставі первинних документів можуть складатися зведені облікові документи. Первинні та зведені облікові документи можуть бути складені у паперовій або в електронній формі та повинні мати такі обов`язкові реквізити, якщо інше не передбачено окремими законодавчими актами України: назву документа (форми); дату складання; назву підприємства, від імені якого складено документ; зміст та обсяг господарської операції, одиницю виміру господарської операції; посади осіб, відповідальних за здійснення господарської операції і правильність її оформлення; особистий підпис або інші дані, що дають змогу ідентифікувати особу, яка брала участь у здійсненні господарської операції.

Суд зазначає, що розрахунковий документ - документ на паперовому носії, що містить доручення та/або вимогу про перерахування коштів з рахунку платника на рахунок отримувача.

Відповідно до ст.2 Закону України «Про банки і банківську діяльність» банківський платіжний інструмент - засіб, що містить реквізити, які ідентифікують його емітента, платіжну систему, в якій він використовується, та, як правило, держателя цього банківського платіжного інструмента. За допомогою банківських платіжних інструментів формуються відповідні документи за операціями, що здійснені з використанням банківських платіжних інструментів, на підставі яких проводиться переказ грошей або надаються інші послуги держателям банківських платіжних інструментів;

Платіжні інструменти є за своєю суттю розрахунковими документами, тобто первинними документами, що підтверджують факт оплати товару у певній господарській операції. З огляду на викладене, за загальним правилом доказом підтвердження здійснення господарської операції є саме первинні документи бухгалтерського обліку. Доказом підтвердження проведення розрахунків між суб`єктами господарювання у їх господарській діяльності, зокрема проведення оплати послуг у певній господарській операції, є розрахункові документи, що відповідають встановленим законом вимогам.

Відповідно до ч. 1 ст.73 Господарського процесуального кодексу України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

За приписами ч. 1 ст.74 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Статтею 76 Господарського процесуального кодексу України визначено, що належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Відповідно до ч. 1 ст. 77 Господарського процесуального кодексу України обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Так, суд зазначає, що надане позивачем фото-зображення частини екрану монітору, не є належним та допустимим доказом часткової оплати відповідачем послуг (підтвердження господарської операції), оскільки не відповідає вимогам щодо форми та змісту платіжного документа.

Крім того, суд звертає увагу на те, що зазначені реквізити рахунку відповідача у вказаному фото-зображенні, так само як реквізити рахунку позивача зазначені в рахунку №17/11/21-01 від 17.11.2021 відрізняються від реквізитів рахунків сторін зазначених у наданих позивачем Договорі та Заявці.

Інших належних та допустимих доказів, які б підтверджували факт наявності договірних відносин між сторонами за спірним Договором, отримання відповідачем послуг від позивача та виникнення у відповідача обов`язку з оплати таких послуг за спірною Заявкою та рахунком №17/11/21-01 від 17.11.2021, матеріали справи не містять.

З огляду на вищевикладене, суд приходить до висновку щодо недоведеності наявності заборгованості відповідача з оплати послуг у розмірі 33780 грн, у зв`язку з чим, у суду відсутні підстави для задоволення позовних вимог, як щодо стягнення суми основного боргу, так і відносно нарахувань, здійснених позивачем (інфляційних втрат, 3% річних, пені та штрафних санкції), які є похідними від суми основного боргу.

Згідно із ч.2-3 ст.13 Господарського процесуального кодексу України учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених цим Кодексом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом.

Частиною 4 статті 13 Господарського процесуального кодексу України визначено, що кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних з вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

За приписами ч. 1 ст. 86 Господарського процесуального кодексу України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

На підставі викладеного, враховуючи положення ст.129 Господарського процесуального кодексу України, витрати зі сплати судового збору покладаються на позивача.

Керуючись ст.ст.13, 73, 74, 76, 77, 86, 129, ст.ст.232, 233, 237, 238, 240 Господарського процесуального кодексу України, суд -

ВИРІШИВ:

У задоволенні позову відмовити.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повний текст рішення складено: 13.12.2023

Суддя Я.В. Маринченко