ПІВНІЧНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"12" грудня 2023 р. Справа№ 910/3560/23

Північний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Барсук М.А.

суддів: Руденко М.А.

Пономаренка Є.Ю.

при секретарі: Овчинніковій Я.Д.

за участю представників сторін:

від позивача: не з`явився;

від відповідача: Кобзаренко Ю.В.;

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Житлово-будівельного кооперативу "Індикатор-13"

на рішення Господарського суду міста Києва від 30.05.2023

та на додаткове рішення Господарського суду міста Києва від 09.06.2023

у справі №910/3560/23 ( суддя Паламар П.І.)

за позовом Житлово-будівельного кооперативу "Індикатор-13"

до Товариства з обмеженою відповідальністю "Київенерго-борг"

про стягнення боргу, сум за прострочення виконання боржником грошового зобов`язання,

В С Т А Н О В И В:

Короткий зміст позовних вимог

Житлово-будівельний кооператив "Індикатор-13" звернувся до Господарського суду міста Києва з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю "Київенерго-борг" про стягнення боргу, сум за прострочення виконання боржником грошового зобов`язання, ціна позову 688 683,61 грн.

Позовні вимоги обґрунтовано тим, що у позивача наявна переплата у розмірі 131 792,55 грн, яка виникла внаслідок застосування АЕК «Київенерго» з 01.12.2006 тарифів, що визнані незаконними і нечинними з моменту прийняття (рішення від 30.09.2014, що набрало законної сили 15.01.2015) а тому надмірно сплачені за договором кошти підлягають поверненню абоненту.

Короткий зміст рішення місцевого господарського суду та мотиви його прийняття

Рішенням Господарського суду міста Києва від 30.05.2023 року в задоволенні позовних вимог відмовлено в повному обсязі.

Відмовляючи у задоволенні частини позовних вимог, суд першої інстанції зазначив, що до відповідача на підставі акту про придбання майна на аукціоні перейшло виключно лише право грошової вимоги до позивача, а не обов`язки ПАТ "Київенерго" за договором на постачання теплової енергії у гарячій воді № 1640119 від 1 жовтня 1999, тому відповідати за зобов`язаннями АТ "К.Енерго" обов`язок у нього відсутній.

Додатковим рішенням Господарського суду міста Києва від 09.06.2023 року заяву Товариства з обмеженою відповідальністю "Київенерго-борг" про прийняття додаткового рішення задоволено.

Стягнуто з Житлово-будівельного кооперативу "Індикатор-13" на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Київенерго-борг" 10 000 грн. витрат на професійну правничу допомогу.

Короткий зміст вимог апеляційної скарги та узагальнення її доводів

Не погоджуючись з рішеннями суду першої інстанції, Житлово-будівельний кооператив "Індикатор-13" звернувся до Північного апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати рішення Господарського суду міста Києва від 30.05.2023 року у справі №910/3560/23 та ухвалити нове, яким в задоволенні позовних вимог відмовити в повному обсязі. Додаткове рішення Господарського суду міста Києва від 09.06.2023 року скасувати.

Апеляційна скарга обґрунтована наступним:

- висновки суду першої інстанції не відповідають ані ст. 514 ЦК України, ані дійсності: відповідачу перейшло право вимоги на дебіторську заборгованість за спожиту теплову енергію та супутні послуги (теплової енергії, центрального опалення, гарячої води, надання конденсату, хімічно очищеної води) на суму 241 900 394,18 грн, в т.ч. право вимоги за постачання теплової енергії на підставі договору № 1640119, укладеного з позивачем у розмірі 736 452,93 грн.;

- предметом продажу на аукціоні було право вимоги фінансового активу, який включає в себе договір № 1640119 від 01.10.1999 (з правами та обов`язками), що надає право на отримання цього активу;

- оскаржуваним рішенням проігноровано, що між сторонами даної справи вже були вирішені питання процесуального правонаступництва у господарських справах № 910/25118/15 та № 7/195;

- ТОВ «Київенерго-Борг», набувши статусу процесуального правонаступника у справі № 7/195, є належним відповідачем у даній справі: предметом обох справ є взаєморозрахунки сторін, які випливають з одного договору № 1640119 від 01.10.1999, і стосуються одного спірного періоду;

- стягнення з позивача 10 000,00 грн. витрат на професійну правничу допомогу відбулось з грубим порушенням вимог ст. 129 ГПК України, без доказів понесених відповідачем таких витрат і без контраргументів позивача, навести які в останнього не було можливості.

Дії суду апеляційної інстанції щодо розгляду апеляційної скарги по суті

Згідно витягу з протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями, справу №910/3560/23 передано на розгляд колегії суддів у складі: Барсук М.А. - головуюча суддя; судді - Пономаренко Є.Ю., Руденко М.А.

Ухвалою суду від 04.09.2023 відкрито апеляційне провадження та призначено справу до розгляду на 03.10.2023.

Засідання суду, призначене на 03.10.2023 року, не відбулося у зв`язку з перебуванням головуючої судді Барсук М.А. на лікарняному.

Ухвалою від 17.10.2023 розгляд справи призначено на 14.11.2023.

14.11.2023 о 14 год. 37 хв. у місті Києві та Київській області була оголошена повітряна тривога, у зв`язку з чим судове засідання за апеляційною скаргою Житлово-будівельного кооперативу "Індикатор-13" на рішення Господарського суду міста Києва від 30.05.2023 та на додаткове рішення Господарського суду міста Києва від 09.06.2023 у справі № 910/3560/23 не відбулося.

Ухвалою суду від 14.11.2023 розгляд справи призначено на 12.12.2023.

Позиції інших учасників справи

29.09.2023 через канцелярію суду від відповідача надійшов відзив на апеляційну скаргу, в якому останній заперечив проти доводів та вимог апеляційної скарги, рішення суду першої інстанції просив залишити без змін.

Явка представників сторін

Позивач у судове засідання 12.12.2023 не з`явився, про причини неявки суд не повідомив, однак про розгляд справи був повідомлений належним чином, що підтверджується довідкою про доставку електронного документа в електронний кабінет сторони та його представника.

Колегією суддів під час розгляду даної справи враховано, що на підставі указу Президента України № 64/2022 від 24.02.2022 (із подальшими змінами), Закону України № 2102-IX від 24.02.2022 в Україні введено воєнний стан у зв`язку з військовою агресією Російської Федерації проти України.

Статтею 3 Конституції України передбачено, що людина, її життя і здоров`я, честь і гідність, недоторканність і безпека визнаються в Україні найвищою соціальною цінністю.

Стаття 27 Конституції України передбачає, що обов`язок держави - захищати життя людини.

Разом з тим, у відповідності до вимог п. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення.

Поняття розумного строку не має чіткого визначення, проте розумним слід уважати строк, який необхідний для вирішення справи у відповідності до вимог матеріального та процесуального законів.

Відповідно до ч. 12 ст. 270 ГПК України неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає її розгляду.

А тому, враховуючи, що під час воєнного стану суди не припинили свою діяльність та продовжують здійснювати правосуддя, колегія суддів, з урахуванням принципу розумності строків розгляду справи судом, з метою забезпечення права на доступ до правосуддя, передбаченого Конституцією України і гарантованого ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року (право на справедливий суд), зважаючи на те, що явка представників учасників справи у судове засідання не визнавалась обов`язковою, дійшла висновку про можливість розгляду апеляційної скарги за відсутності представника позивача у судовому засіданні 12.12.2023.

Обставини справи, встановлені судом першої інстанції та перевірені судом апеляційної інстанції

01.10.1999 між Акціонерною енергопостачальною компанією «Київенерго», правонаступником якої є Публічне акціонерне товариство «Київенерго» (енергопостачальна організація) та Житлово-будівельним кооперативом «Індикатор-13» (абонент) було укладено Договір № 1640119 на постачання теплової енергії у гарячій воді (далі - Договір), предметом якого відповідно до п. 1.1 є постачання, користування та своєчасна сплата в повному обсязі спожитої теплової енергії у гарячій воді, на умовах, передбачених цим Договором.

Пунктом 2.1 Договору передбачено, що при виконанні його умов, а також вирішенні всіх питань, що не обумовлені цим Договором, сторони зобов`язуються керуватися тарифами, затвердженими Київською міською держадміністрацією, Положенням про Держенергоспоживнагляд, Правилами користування тепловою енергією, Правилами технічної експлуатації тепловикористовуючих установок і теплових мереж, нормативними актами з питань користування та взаєморозрахунків за енергоносії, чинним законодавством України.

У пп. 2.2.1 Договору визначено обов`язок енергопостачальної організації з постачання теплової енергію у вигляді гарячої води на потреби: опалення та вентиляцію - в період опалювального сезону; гарячого водопостачання - протягом року; в кількості та в обсягах, згідно з Додатком № 1 до Договору.

З наведеним обов`язком енергопостачальної організації кореспондується обов`язок абонента, визначений у пп. 2.3.1 Договору, додержуватись кількісного споживання теплової енергії по кожному параметру в обсягах, які визначені у Додатку № 1 до Договору, не допускаючи їх перевищення, та своєчасно сплачувати вартість спожитої теплової енергії.

Облік споживання абонентом теплової енергії проводиться по приладах обліку розрахунковим способом (п. 5.1 Договору).

Згідно з п. 8.1 Договору він набуває чинності з дня його підписання та діє до 31.12.1999.

Додатками до Договору сторони оформили обсяги постачання теплової енергії відповідачу, тарифи на теплову енергію, порядок розрахунків за теплову енергію, схему абонентської теплотраси, що знаходиться на балансі відповідача, акт розмежування меж балансової належності тепломереж та експлуатаційної відповідальності сторін, умови припинення подачі теплової енергії, довідку даних по будинку, довідку про теплові навантаження об`єктів теплопостачання.

05.10.2004 між СВП "Енергозбут Київенерго" та позивачем укладено угоду про реструктуризацію заборгованості № 516-04 від 5 жовтня 2004 р., згідно з якою позивач визнав заборгованість за спожиту теплову енергію за договором № 1640119 від 1 жовтня 1999 р. станом на 1 вересня 2004 р. у розмірі 180 319,88 грн. та зобов`язався протягом жовтня 2004-вересня 2009 років сплатити вказану суму боргу. Крім того, оплачувати поточне споживання теплової енергії за основним договором.

Так, на розгляді господарського суду м. Києва перебувала справа № 7/195 за позовом АЕК "Київенерго" про стягнення з позивача 282 894,11 грн. заборгованості.

Ухвалою суду від 29.11.2022 провадження у справі було закрито у зв`язку з відмовою позивача від позову.

Відповідно до протоколу електронного аукціону № UA-PS-2021-08-10-000016-3 від 25.08.2021 відбувся електронний аукціон з продажу майна в процедурі банкрутства Акціонерного товариства "К.Енерго" (минула назва ПАТ «Київенерго»), порушеній Господарським судом Донецької області у справі № 905/1965/19, право вимоги на дебіторську заборгованість за спожиту теплову енергію та супутні послуги. Переможцем даного аукціону стало Товариство з обмеженою відповідальність "Спортсервіс-СТМ".

Згідно з актом про придбання майна на аукціоні від 30.08.2021, Акціонерне товариство "К.Енерго" передало, а Товариство з обмеженою відповідальністю "Спортсервіс-СТМ" прийняло майно, що є предметом продажу на аукціоні № UA-PS-2021-08-10-000016-3 по лоту 71, який відбувся 25.08.2021, а саме: право вимоги на дебіторську заборгованість за спожиту теплову енергію та супутні послуги на суму 241 900 394,18 грн.

Так, у пункті 73 додатку № 1 до акту про придбання майна на аукціоні від 30.08.2021 зазначено про включення до загального переліку відступленої дебіторської заборгованості, заборгованість Житлово-будівельного кооперативу "Індикатор-13" у розмірі 736 452, 93 грн.

Відповідно до відомостей з протоколу № 1/2021 загальних зборів учасників ТОВ "Спортсервіс-СТМ" змінило своє найменування на Товариство з обмеженою відповідальністю "Київенерго-борг".

В обґрунтування позову позивач зазначає, що у справі № 7/195 було заявлено до стягнення з позивача 207 189,81 грн суми основного боргу за період з 01.02.2006 по 01.02.2009. За твердженням позивача, протягом грудня 2006 - лютого 2009 років відповідач керувався тарифами, які рішенням Шевченківського районного суду м. Києва від 30 вересня 2014 р. у справі № 761/8760/14-а були визнані незаконними і не чинними.

Позивач вказує, що нарахування відповідачем плати за теплову енергію протягом указаного періоду за вищевказаними тарифами було безпідставним, оскільки в цей період були чинними тарифи, затверджені розпорядженням Київської міської державної адміністрації № 1245 від 20 червня 2002 р.

Згідно проведеного позивачем розрахунку на підставі чинних тарифів за період грудня 2006-лютого 2009 років за договором у нього існує переплата в розмірі 131 792,55 грн. Крім того, позивачем нараховано інфляційні втрат за час прострочення у сумі 501 527,36 грн та три проценти річних з простроченої суми у розмірі 55 363,70 грн.

Мотиви та джерела права, з яких виходить суд апеляційної інстанції при прийнятті постанови

Згідно з п. 1 ч. 2 ст. 11 Цивільного кодексу України підставами виникнення цивільних прав та обов`язків є, зокрема, договори та інші правочини.

Відповідно до ч. 1 ст. 509 Цивільного кодексу України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

Частина перша статті 626 Цивільного кодексу України визначає, що договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

У відповідності до положень статей 6, 627 Цивільного кодексу України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Згідно з ч. 1 ст. 628 Цивільного кодексу України зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Згідно зі статтею 714 Цивільного кодексу України за договором постачання енергетичними та іншими ресурсами через приєднану мережу одна сторона (постачальник) зобов`язується надавати другій стороні (споживачеві, абонентові) енергетичні та інші ресурси, передбачені договором, а споживач (абонент) зобов`язується оплачувати вартість прийнятих ресурсів та дотримуватись передбаченого договором режиму її використання, а також забезпечити безпечну експлуатацію енергетичного та іншого обладнання. До договору постачання енергетичними та іншими ресурсами через приєднану мережу застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, положення про договір поставки, якщо інше не встановлено законом або не випливає із суті відносин сторін. Законом можуть бути передбачені особливості укладення та виконання договору постачання енергетичними та іншими ресурсами.

У відповідності до частин 1, 2 статті 275 Господарського кодексу України за договором енергопостачання підприємство (енергопостачальник) відпускає електричну енергію, пару, гарячу і перегріту воду (далі - енергію) споживачеві (абоненту), який зобов`язаний оплатити прийняту енергію та дотримуватися передбаченого договором режиму її використання, а також забезпечити безпечну експлуатацію енергетичного обладнання, що ним використовується. Відпуск енергії без оформлення договору енергопостачання не допускається.

За приписами частин 1, 4 статті 276 Господарського кодексу України загальна кількість енергії, що відпускається, визначається за погодженням сторін. Строки постачання енергії встановлюються сторонами у договорі виходячи, як правило, з необхідності забезпечення її ритмічного та безперебійного надходження абоненту.

Як вбачається з матеріалів справи, договір № 1640119 було укладено між Житлово-будівельним кооперативом «Індикатор-13» та Акціонерною енергопостачальною компанією «Київенерго», правонаступником якої є Публічне акціонерне товариство «Київенерго», що змінило своє найменування на Акціонерне товариство "К.Енерго"

Позивачем в межах даної справи заявлено до стягнення суму заборгованості, які позивач вважає переплатою, здійсненою за договором № 1640119.

Визначаючи відповідачем у даному спорі Товариство з обмеженою відповідальністю "Київенерго-борг", позивач вказує, що до останнього на підставі аукціону № UA-PS-2021-08-10-000016-3 перейшли всі права фінансового активу, а саме договору № 1640119.

Згідно ч. 1 ст. 512 ЦК України, кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок:

передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги);

правонаступництва;

виконання обов`язку боржника поручителем або заставодавцем (майновим поручителем);

виконання обов`язку боржника третьою особою.

З положень ч, 1 ст, 512 ЦК України вбачається, що законодавцем як окремі підстави для заміни кредитора визначено правонаступництво та передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги).

За приписами ст. 513 Цивільного кодексу України, правочин щодо заміни кредитора у зобов`язанні вчиняється у такій самій формі, що і правочин, на підставі якого виникло зобов`язання, право вимоги за яким передається новому кредиторові.

Відповідно до ст. 514 Цивільного кодексу України, до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом.

За загальним правилом правонаступництво - це перехід прав і обов`язків від одного суб`єкта до іншого. Правонаступництво є самостійною підставою заміни кредитора у зобов`язанні, його слід розглядати як певний юридичний механізм похідного правонабуття, за яким до правонаступника переходять суб`єктивні права та обов`язки попередника.

Правонаступництво для юридичних осіб може наставати в разі їх припинення у зв`язку з їх реорганізацією юридичної особи, яка проводитися шляхом злиття, приєднання, поділу або перетворення.

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного господарського суду у своїй постанові від 06.12.2022 року у справі № 917/436/21 зазначив, що внаслідок певної дії чи події сторону у зобов`язанні можна замінити на іншу особу, яка є її правонаступником або стосовно лише цивільних прав (чи обов`язків), або одночасно щодо цивільних прав і обов`язків.

Тобто, заміна сторони у зобов`язанні може бути наслідком або сингулярного правонаступництва (зокрема, на підставах договорів купівлі-продажу (ч. 3 ст. 656 ЦК України), дарування (ч. 2 ст. 718 ЦК України), факторингу (гл. 73 ЦК України)), або універсального правонаступництва (у випадку реорганізації юридичної особи (ч. 1 ст. 104 ЦК України) чи спадкування (ст. 1216 ЦК України)).

Крім випадків, коли заміна кредитора не допускається (ст. 515 ЦК України), кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою, зокрема, внаслідок передання ним його прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги) (п. 1 ч. 1 ст. 512 ЦК України) чи правонаступництва (п. 2 вказаної частини), яке за змістом тієї ж частини є універсальним). До нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом (ст. 514 ЦК України).

При універсальному правонаступництві до правонаступника (фізичної або юридичної особи) разом з правами первісного кредитора переходять і його обов`язки. Таке правонаступництво має місце у разі спадкування, реорганізації юридичної особи шляхом перетворення, злиття, приєднання. При частковому (сингулярному) правонаступництві до правонаступника переходять тільки певні права та обов`язки кредитора.

Відповідно до протоколу електронного аукціону № UA-PS-2021-08-10-000016-3 від 25.08.2021 відбувся електронний аукціон з продажу майна в процедурі банкрутства Акціонерного товариства "К.Енерго", порушеній Господарським судом Донецької області у справі № 905/1965/19, право вимоги на дебіторську заборгованість за спожиту теплову енергію та супутні послуги. Переможцем даного аукціону стало Товариство з обмеженою відповідальність «СПОРТСЕРВІС-СТМ».

30.08.2021 року між AT «К.ЕНЕРГО» та ТОВ «СПОРТСЕРВІС-СТМ» (наразі - ТОВ «КИЇВЕНЕРГО-БОРГ») підписано Акт про придбання майна на аукціоні, відповідно до якого продавцем передано, а покупцем прийнято майно, що є предметом продажу на аукціоні № UA-PS-2021-08-10-000016-3, а саме, право вимоги на дебіторську заборгованість за спожиту теплову енергію та супутні послуги (послуги теплової енергії, послуги центрального опалення, послуги гарячої води, послуги надання конденсату, послуги надання хімічно очищеної води) на суму 241 900 394.18 грн. (деталізація яких зазначена у Додатку №1 до цього Акту), в тому числі право вимоги за постачання теплової енергії на підставі договору № 1640119, укладеного з Житлово-будівельним кооперативом «Індикатор-13» у розмірі 736 452,93 грн.

Як вже зазначалось, до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом (ст. 514 ЦК України).

Тобто згідно положень ст. 514 ЦК України до нового кредитора у зобов`язанні переходять усі права, в тому числі і обов`язки за умови якщо договором не визначено конкретного обсягу прав та/або обов`язків, які переходять до нового кредитора.

Згідно Акту про придбання майна на аукціоні за лотом № 71 та Додатку №1 до цього Акту до відповідача перейшло виключно лише право грошової вимоги до позивача на загальну суму 736 452,93 грн, оскільки жодних обов`язків «Енергопостачальної організації» - ПАТ «Київенерго» (наразі - AT «К.Енерго») за Договором на постачання теплової енергії у гарячій воді від 01.10.1999 року № 1640119 не було включено до предмету Лоту №71 на аукціоні.

А тому доводи апелянта, що предметом продажу на аукціоні було право вимоги всього фінансового активу, що включає в себе договір 01.10.1999 № 1640119 з всіма правами та обов`язками, колегія суддів відхиляє.

Колегією суддів також враховується, що відповідно до ст. 23 Закону України «Про теплопостачання» господарська діяльність з виробництва, транспортування, постачання теплової енергії підлягає ліцензуванню в порядку, встановленому законом.

Тобто ТОВ «КИЇВЕНЕРГО-БОРГ» не міг набути усіх обов`язків AT «К.Енерго» за Договором, оскільки не має ліцензії для здійснення діяльності з виробництва, транспортування, постачання теплової енергії.

Колегією суддів також враховується та обставина, що відповідач не був отримувачем грошових коштів за період з 01.02.2006 року по 01.02.2009 року за Договором на постачання теплової енергії у гарячій воді № 1640119, які позивач просить стягнути як надміру сплачені кошти у даній справі.

Враховуючи вищезазначене, колегія суддів дійшла до висновку, що ТОВ «КИЇВЕНЕРГО-БОРГ» є неналежним відповідачем у даній справі, оскільки не набув згідно Договору на постачання теплової енергії у гарячій воді від 01.10.1999 року № 1640119 обов`язків AT «К.Енерго», а отже і обов`язок зі здійснення перерахунку за даним договором та повернення надмірно сплачених коштів, які позивач просить стягнути у відповідача, відсутній.

Стосовно доводів апелянта, що в межах справи № 910/25118/15 та № 7/195 вже було вирішено питання щодо процесуального правонаступництва ТОВ «КИЇВЕНЕРГО-БОРГ» за договором від 01.10.1999 року № 1640119 колегія суддів зазначає наступне.

Відповідно до ч. 1 ст. 52 ГПК України, у разі смерті або оголошення фізичної особи померлою, припинення юридичної особи шляхом реорганізації (злиття, приєднання, поділу, перетворення), заміни кредитора чи боржника в зобов`язанні, а також в інших випадках заміни особи у відносинах, щодо яких виник спір, суд залучає до участі у справі правонаступника відповідного учасника справи на будь-якій стадії судового процесу.

Для процесуального правонаступництва юридичної особи, яка є стороною чи третьою особою у судовому процесі, необхідне встановлення або правонаступника такої юридичної особи внаслідок її припинення шляхом реорганізації, або правонаступника окремих її прав чи обов`язків внаслідок заміни сторони у відповідному зобов`язанні. В обох випадках для встановлення процесуального правонаступництва юридичної особи суд має визначити підстави такого правонаступництва, а також обсяг прав та обов`язків, який перейшов до правонаступника у спірних правовідносинах. (постанова Великої Палати Верховного Суду від 30.06.2020 у справі № 264/5957/17).

Водночас процесуальне правонаступництво - це перехід процесуальних прав та обов`язків від однієї особи до іншої. Виникнення процесуального правонаступництва безпосередньо пов`язане із переходом матеріальних прав між такими особами. Заміна сторони правонаступником відбувається, як правило, у випадках зміни суб`єкта права або обов`язку у правовідношенні, коли новий суб`єкт права (позивач, відповідач або третя особа) повністю або частково приймає на себе права чи обов`язки попередника.

Отже, процесуальне правонаступництво, передбачене статтею 52 ГПК України, є переходом процесуальних прав та обов`язків сторони у справі до іншої особи у зв`язку з вибуттям особи у спірному матеріальному правовідношенні.

Водночас відповідно до статті 52 ГПК України, яка визначає загальні положення процесуального правонаступництва, заміна учасника справи його правонаступником допускається не будь-коли (не впродовж невизначеного терміну), а лише на стадіях судового процесу. Тобто таке право не є абсолютним та обмежено часовими рамками певних стадій судового процесу.

В той же час, в межах справи № 910/25118/15,та № 7/195 було вчинено процесуальне правонаступництво щодо заміни ПАТ "Київенерго" на його правонаступника - ТОВ "Київенерго-борг" в частині дебіторської заборгованості позивача, яка і перейшла до відповідача на підставі акту про придбання майна на аукціоні, а не в частині зобов`язань ПАТ "Київенерго" перед ЖБК "Індикатор-13".

За змістом статті 48 Господарського процесуального кодексу України якщо позов подано не до тієї особи, яка повинна відповідати за позовом, суд до закінчення підготовчого провадження, а у разі розгляду справи за правилами спрощеного позовного провадження - до початку першого судового засідання, за клопотанням позивача замінює первісного відповідача належним відповідачем, не закриваючи провадження у справі. Після спливу строків, зазначених в частинах 1 та 2 цієї статті, суд може залучити до участі у справі співвідповідача або замінює первісного відповідача належним відповідачем виключно у разі, якщо позивач доведе, що не знав та не міг знати до подання позову у справі про підставу залучення такого співвідповідача чи заміну неналежного відповідача.

Водночас, у суді першої інстанції позивач не звернувся із клопотанням про заміну первісного позивача належним відповідачем.

А тому, оскільки у даному спорі позивач не довів порушення відповідачем своїх прав, оскільки, як було встановлено вище, останній не набув обов`язків згідно AT «К.Енерго» Договору від 01.10.1999 року № 1640119 щодо здійснення перерахунку та повернення надмірно сплачених коштів у заявленій сумі, колегія суддів погоджується із висновком суду першої інстанції про відмову у задоволенні позовних вимог про стягнення надмірно сплачених коштів та 3 % річних та інфляційних втрат, нарахованих на дану суму.

Апелянтом також було оскаржено додаткове рішення від 09.06.2023, яким стягнуто з Житлово-будівельного кооперативу "Індикатор-13" на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Київенерго-борг" 10 000 грн. витрат на професійну правничу допомогу.

Згідно зі статтею 244 Господарського процесуального кодексу України суд, що ухвалив рішення, може за заявою учасників справи чи з власної ініціативи ухвалити додаткове рішення, якщо судом не вирішено питання про судові витрати.

Суд, що ухвалив рішення, ухвалює додаткове судове рішення в тому самому складі протягом десяти днів з дня надходження відповідної заяви. Додаткове судове рішення ухвалюється в тому самому порядку, що й судове рішення.

Згідно з частиною 5 статті 12 Господарського процесуального кодексу України для цілей цього Кодексу малозначними справами є: 1) справи, у яких ціна позову не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб; 2) справи незначної складності, визнані судом малозначними, крім справ, які підлягають розгляду лише за правилами загального позовного провадження, та справ, ціна позову в яких перевищує п`ятсот розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Як вбачається з матеріалів справи, суд першої інстанції визначив дану справу малозначною та здійснював її розгляд за правилами спрощеного позовного провадження без виклику сторін (без проведення судового засідання).

Відповідно до ст. 8 ГПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

А тому, судом першої інстанції правомірно вирішено питання щодо витрат на професійну правничу допомогу в тому самому порядку, що і ухвалено рішення суду першої інстанції - в порядку письмового провадження без виклику (повідомлення) учасників справи.

Згідно зі статтею 123 ГПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Розмір судового збору, порядок його сплати, повернення і звільнення від сплати встановлюються законом. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати: на професійну правничу допомогу; пов`язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів, експертів та проведенням експертизи; пов`язані з витребуванням доказів, проведенням огляду доказів за їх місцезнаходженням, забезпеченням доказів; пов`язані з вчиненням інших процесуальних дій, необхідних для розгляду справи або підготовки до її розгляду.

Доводи апелянта, що судом першої інстанції було позбавлено можливості позивача заявити свої пояснення щодо заявлених витрат на професійну правничу допомогу, оскільки заяву про долучення доказів понесених витрат позивач отримав лише 12.06.2023, колегія суддів відхиляє з огляду на наступне.

Відповідно до ст. 124 ГПК України разом з першою заявою по суті спору кожна сторона подає до суду попередній (орієнтовний) розрахунок суми судових витрат, які вона понесла і які очікує понести у зв`язку із розглядом справи. У разі неподання стороною попереднього розрахунку суми судових витрат, суд може відмовити їй у відшкодуванні відповідних судових витрат, за винятком суми сплаченого нею судового збору.

В тексті відзиву на апеляційну скаргу, яка є першою заявою по суті спору у суді першої інстанції, відповідачем було зазначено попередній (орієнтований) розрахунок судових витрат, які він поніс і очікує понести у зв`язку із розглядом справи - 30 000,00 грн.

Відповідно до ч.ч. 5, 6 ст. 126 ГПК України у разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, які підлягають розподілу між сторонами. Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.

Колегією суддів враховується, що у відповіді на відзив позивач скористався своїм правом, встановленим ч.ч. 5, 6 ст. 126 ГПК України, та надав свої заперечення щодо заявлених відповідачем витрат на професійну правничу допомогу, які він понесе у зв`язку із розглядом даної справи, що і підтверджено останнім у поданій апеляційній скарзі.

Стосовно доводів апелянта про неспівмірність заявленої до стягнення суми (10 000,00 грн) з урахуванням заявленої у попередньому розрахунку суми витрат, колегія суддів зазначає, що попередній розрахунок розміру судових витрат не обмежує сторону у доведенні іншої фактичної суми судових витрат, які підлягають розподілу між сторонами за результатами розгляду справи.

Тобто, відповідно до ст. 124 ГПК України подання попереднього (орієнтовного) розрахунку сум судових витрат, що сторона понесла і які очікує понести у зв`язку із розглядом справи, забезпечує можливість іншій стороні належним чином підготуватися до спростування витрат, які вона вважає необґрунтованими та доводити неспівмірність таких витрат, заявивши клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, що підлягають розподілу між сторонами, відповідно, забезпечує дотримання принципу змагальності.

Крім того, попереднє визначення суми судових витрат надає можливість судам у визначених законом випадках здійснювати забезпечення судових витрат та своєчасно (під час прийняття рішення по справі) здійснювати розподіл судових витрат.

Аналогічні висновки щодо застосування частини другої статті 124 Господарського процесуального кодексу України містяться у постановах Верховного Суду від 12.12.2019 у справі №922/1897/18, від 24.12.2019 у справі №909/359/19, від 13.02.2020 у справі №911/2686/18, від 19.02.2020 у справі №910/16223/18, від 21.05.2020 у справі №922/2167/19, від 10.12.2020 у справі №922/3812/19.

З огляду на те, що відповідачем було заявлено до стягнення 10 000,00 грн., що входить в межі попередньо заявлених витрат на професійну правничу допомогу (30 000,00 грн.), а тому колегія суддів не вбачає у даному випадку неспівмірності витрат, на які наголошує апелянт.

Відповідно до частин 1, 2 статті 126 Господарського процесуального кодексу України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на професійну правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу професійну правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката, визначається згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Водночас за змістом частини 4 статті 126 Господарського процесуального кодексу України розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

У разі недотримання вимог частини 4 цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, які підлягають розподілу між сторонами. Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами (частина 5 статті 126 Господарського процесуального кодексу України).

На підтвердження витрат на професійну правничу допомогу у сумі 10 000,00 грн представник відповідача надав суду копію договору № 18 про надання послуг від 26.03.2022, що був укладений між Товариством з обмеженою відповідальністю "Київенерго-борг" та адвокатським бюро «Титикало та Партнери», відповідно до умов якого адвокатське бюро прийняло на себе зобов`язання надати правову допомогу/представляти інтереси клієнта у справах, пов`язаних із захистом інтересів клієнта.

Відповідно до п. 3.3. договору за надання правової допомоги клієнт сплачує адвокатському бюро гонорар, визначений в протоколі узгодження гонорару, який є додатком до даного договору.

Між сторонами підписаний протокол № 4 узгодження гонорару (договірної ціни), відповідно якої сторони погодили гонорар за надання правової допомоги (10 000,00 грн.), предмет надання послуг (представництво інтересів клієнта у Господарському суді міста Києва по справі № 910/3560/23).

Відповідно до акту приймання-передачі наданих послуг від 31.05.2023 адвокатське бюро надало клієнту такі послуги:

- попередня консультація клієнта стосовно спору, який виник з ЖБК «Індикатор-13» (1 000,00 грн);

- аналіз судових справ, на які посилається ЖБК «Індикатор-13» у позовній заяві до ТОВ «Київенерго-Борг» про стягнення надміру сплачених коштів, інфляційної складової і 3 річних (1 500,00 грн);

- аналіз чинного законодавства України, що регулюють спірні правовідносини (1 000,00 грн);

- підбір та аналіз судової практики у господарських спорах з питань стягнення надміру сплачених коштів, інфляційної складової та 3 % річних на підставі ст. 276 ГК України, ст.ст. 625, 632 ЦК України (1 000,00 грн);

- визначення правової позиції щодо захисту інтересів клієнта у спірних правовідносинах (1 500,00 грн);

- підготовка та подання до Господарського суду міста Києва відзиву на позовну заяву у справі № 910/3560/23 (2 500,00 грн);

- підготовка та подання до господарського суду міста Києва заяви про застосування строків позовної давності у справі № 910/3560/23 (1 500,00 грн);

Відповідно до умов договору клієнт сплачує адвокатському бюро вартість наданих послуг - 10 000,00 грн.

Доводи апелянта щодо неякісності відзиву на позовну заяву колегія суддів відхиляє, оскільки вони ґрунтуються на внутрішній оцінці скаржником тексту такого відзиву та зводяться до непогодження із позицією відповідача у даному спорі, що не може підтверджувати необґрунтованість наданих послуг, зокрема, щодо підготовки та подачі відзиву на позовну заяву.

Доводи заявника, що подані документи від імені відповідача були підписані директором останнього, а не адвокатом, не спростовують факт надання послуг з професійної правничої допомоги щодо підготовки, зокрема, відзиву на позовну заяву та заяви про застосування строку позовної давності, так як норми законодавства не вимог, що лише у разі наявності особистого підпису адвоката на поданих процесуальних документах послуги із правничої допомоги вважають наданими.

Відповідно до статті 28 Правил адвокатської етики, затверджених Звітно-виборним з`їздом адвокатів України від 09.06.2017, гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів професійної правничої (правової) допомоги клієнту.

Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата тощо), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги.

Розмір гонорару визначається за погодженням адвоката з клієнтом. Адвокат має право у розумних межах визначати розмір гонорару, виходячи із власних міркувань. При встановленні розміру гонорару можуть враховуватися складність справи, кваліфікація, досвід і завантаженість адвоката та інші обставини. Погоджений адвокатом з клієнтом та/або особою, яка уклала договір в інтересах клієнта, розмір гонорару може бути змінений лише за взаємною домовленістю. В разі виникнення особливих по складності доручень клієнта або у випадку збільшення затрат часу і обсягу роботи адвоката на фактичне виконання доручення (підготовку до виконання) розмір гонорару може бути збільшено за взаємною домовленістю.

Колегія суддів відзначає, що з огляду на погодження бюро та клієнтом розміру гонорару у фіксованому розмірі, втручання суду у договірні відносини сторін у частині визначення розміру гонорару або зменшення розміру стягнення такого гонорару з відповідної сторони на підставі положень частини четвертої статті 126 Господарського процесуального кодексу України можливе лише за умови обґрунтованості та наявності доказів на підтвердження невідповідності таких витрат фактично наданим послугам. В іншому випадку, таке втручання суперечитиме принципу свободи договору, закріпленому в положеннях статті 627 ЦК України, принципу pacta sunt servanda та принципу захисту права працівника або іншої особи на оплату та своєчасність оплати за виконану працю, закріпленому у статті 43 Конституції України.

Аналогічний висновок викладено у постанові Об`єднаної палати Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 20.11.2020 у справі № 910/13071/19.

А тому, з огляду на викладене вище, суд першої інстанції дійшов до правомірного висновку про стягнення з позивача на користь відповідача 10 000,00 грн. витрат на професійну правничу допомогу.

Висновки суду апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги

Відповідно до ст. 269 ГПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.

За таких обставин, висновки суду першої інстанції про встановлені обставини і правові наслідки є вичерпними, відповідають дійсності і підтверджуються достовірними доказами, а тому рішення Господарського суду міста Києва від 30.05.2023 та додаткове рішення Господарського суду міста Києва від 09.06.2023 у справі № 910/3560/23 відповідає чинному законодавству, фактичним обставинам та матеріалам справи і підстав для його скасування чи зміни в межах доводів та вимог апеляційної скарги не вбачається.

Крім того, апелянтом подано заяву про повернення судового збору у сумі 3 099,09 грн.

Колегія суддів, розглянувши дану заяву, дійшла до наступних висновків.

Підпунктом 4 пункту 2 частини 2 статті 4 Закону України "Про судовий збір" встановлено розмір ставки за подання до господарського суду апеляційної скарги на рішення суду, що становить 150 відсотків ставки, що підлягала сплаті при поданні позовної заяви, іншої заяви, скарги.

Статтею 4 Закону України "Про судовий збір" передбачено, зокрема, що за подання до господарського суду позовної заяви майнового характеру встановлена ставка судового збору у розмірі 1,5 відсотка ціни позову, але не менше 1 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб і не більше 350 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Судовий збір справляється у відповідному розмірі від прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 1 січня календарного року, в якому відповідна заява або скарга подається до суду, у відсотковому співвідношенні до ціни позову та у фіксованому розмірі (частина 1 ст. 4 Закону України "Про судовий збір").

З огляду на заявлену суму позову, обґрунтованим розміром судового збору було 10 330,25 грн.

Тобто, при зверненні до суду апеляційної інстанції скаржником мав бути сплачений судовий збір в сумі 15 495,38 грн., яка і була оплачена апелянтом.

Водночас, згідно ч.3 ст.4 Закону України "Про судовий збір" при поданні до суду процесуальних документів, передбачених частиною другою цієї статті, в електронній формі - застосовується коефіцієнт 0,8 для пониження відповідного розміру ставки судового збору.

Як вбачається з матеріалів справи, апеляційна скарга подана апелянтом в електронній формі, а тому у такому випадку до неї застосовується коефіцієнт 0,8 для пониження відповідного розміру ставки судового збору.

Таким чином, обґрунтованим розміром судового збору за подачу апеляційної скарги в електронній формі є 12 396,31 грн. (15495,38 грн *0,8)

Відповідно до вимог ст. 7 Закону України «Про судовий збір» сплачена сума судового збору повертається за клопотанням особи, яка його сплатила за ухвалою суду в разі, зокрема, зменшення розміру позовних вимог або внесення судового збору в більшому розмірі, ніж встановлено законом.

Таким чином, решта сума судового збору (3 099,07 грн.) підлягає поверненню апелянту з огляду на заявлене ним клопотання.

Згідно із ст. 129 ГПК України, решта сум витрат по сплаті судового збору за подання апеляційної скарги покладаються на заявника.

Керуючись ст.ст. 74, 129, 269, 275, 276, 281 - 284 Господарського процесуального кодексу України, Північний апеляційний господарський суд, -

П О С Т А Н О В И В :

1. Апеляційну скаргу Житлово-будівельного кооперативу "Індикатор-13" на рішення Господарського суду міста Києва від 30.05.2023 та додаткове рішення Господарського суду міста Києва від 09.06.2023 у справі № 910/3560/23 залишити без задоволення.

2. Рішення Господарського суду міста Києва від 30.05.2023 та додаткове рішення Господарського суду міста Києва від 09.06.2023 у справі № 910/3560/23 залишити без змін.

3. Повернути з Державного бюджету України Житлово-будівельному кооперативу "Індикатор-13" (02222, місто Київ, ВУЛ. ГРАДИНСЬКА, будинок 10-А, ) 3099,07 грн судового збору, сплаченого згідно платіжної інструкції № 951 від 10.08.2023.

4. В решті судові витрати зі сплати судового збору за подачу апеляційної скарги покласти на скаржника.

5. Матеріали справи № 910/3560/23 повернути до місцевого господарського суду.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку протягом двадцяти днів з дня складання її повного тексту.

Повний текст постанови складено 15.12.2023

Головуючий суддя М.А. Барсук

Судді М.А. Руденко

Є.Ю. Пономаренко