СХІДНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14 грудня 2023 року м. Харків Справа № 913/74/23

Східний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючий суддя Білоусова Я.О., суддя Пуль О.А. , суддя Тарасова І.В.

за участі секретаря судового засідання Андерс О.К.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні Східного апеляційного господарського суду апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Техекспрес-М" (вх.№1916 П/2) на рішення Господарського суду Полтавської області від 28.08.2023 (прийняте у приміщенні Господарського суду Полтавської області суддею Безрук Т. М., повний текст рішення складено та підписано 28.08.2023) у справі №913/74/23

за позовом Акціонерного товариства "Українська залізниця", м.Київ, в особі Регіональної філії "Придніпровська залізниця" Акціонерного товариства "Українська залізниця", м.Дніпро,

до Товариства з обмеженою відповідальністю "Техекспрес-М", м.Лубни, Полтавська область,

про стягнення 509 734,08 грн

ВСТАНОВИВ:

Акціонерне товариство "Українська залізниця" в особі Регіональної філії "Придніпровська залізниця" Акціонерного товариства "Українська залізниця" звернулося до Господарського суду Луганської області з позовною заявою про стягнення з Товариства з обмеженою відповідальністю "Техекспрес-М" 509 734,08 грн пені згідно з договором № ПР/П-21534/НЮ від 13.10.2021.

Позовну заяву обґрунтовано тим, що відповідач прострочив виконання зобов`язання з ремонту дрезини ДГКу № 2619.

Ухвалою Господарського суду Луганської області від 27.03.2023 матеріали справи №913/74/23 передано за підсудністю до Господарського суду Полтавської області.

Рішенням Господарського суду Полтавської області від 28.08.2023 у справі №913/74/23 позов задоволено частково.

Стягнуто з Товариства з обмеженою відповідальністю "Техекспрес-М" на користь Акціонерного товариства "Українська залізниця" в особі Регіональної філії "Придніпровська залізниця" Акціонерного товариства "Українська залізниця" 507 666 грн 24 коп. - пені, 7614 грн 99 коп. - відшкодування витрат на сплату судового збору.

В іншій частині - у позові відмовлено.

Рішення суду обґрунтовано тим, що відповідно до акту на видачу з капітального ремонту від 14.12.2022 відповідач здійснив капітальний ремонт дрезини ДГКу № 2619 на суму 3 525 461,86 грн. Оскільки рішенням суду у справі № 913/138/22 до періоду стягнення пені включено період з 27.12.2021 по 03.02.2022, то пеню у справі № 913/74/23 розраховано з 04.02.2022 по 13.12.2022 (без включення дати виконання зобов`язання). За період 04.02.2022 по 13.12.2022 строк прострочення становить 313 днів. Проте у позові у цій справі позивач прохає стягнути пеню за 144 дні, що враховано судом, тому визнано обґрунтованими позовні вимоги в частині стягнення 507 666,24 грн. В іншій частині вимоги про стягнення пені суд відхилив як безпідставні. Щодо заяви відповідача про зменшення суму пені до 1 відсотка від заявленої суми, суд зазначив, що відповідач не надав жодного доказу: в підтвердження причин допущення прострочення виконання зобов`язання, тяжкого фінансового або майнового стану, а також що прострочення виконання зобов`язання допущено відповідачем майже на рік, що є достатньо тривалим часом у господарських відносинах. Суд врахував, що позивач заявив пеню не за весь час прострочення - 313 днів, а лише за 144 дні, а заявлений у позові розмір пені не перевищує суми основного зобов`язання - вартості виконаного ремонту, в зв`язку з чим відсутні обґрунтовані підстави для зменшення розміру пені у цій справі.

Товариство з обмеженою відповідальністю "Техекспрес-М" з рішенням суду першої інстанції не погодилось та звернулось до Східного апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить рішення Господарського суду Полтавської області від 28.08.2023 у справі №913/74/23 скасувати, та прийняти нове судове рішення, яким відмовити у задоволенні позову.

Скарга обґрунтована тим, що суд в основу прийнятого рішення поклав пункти договору, які, з урахуванням п.13.1. договору припинили свою дію 31.12.2021, а тому суд не мав права покладати в основу свого рішення пункти договору, які встановлювали розмір нарахованої пені, оскільки починаючи з 01.01.2022 строк дії договору закінчився.

Зазначає, що фактично п.4.7. договору передбачає, що надання послуг проводиться тільки на підставі письмової рознарядки. При цьому, самі по собі, скріншоти не свідчать, що електронне повідомлення було дійсно надіслане, оскільки факт зазначення електронної пошти відповідача у електронному листі не свідчить про факт надсилання такого повідомлення, що, в свою чергу, свідчить про недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції вважає встановленими (п. 2 ч. 1 ст. 280 ГПК України). Оскільки у справі немає інших доказів направлення письмової рознарядки відповідачу, то строк надання послуг, в контексті п. 4.7 договору порушений не був, а отже підстави для задоволення позовних вимог відсутні. Сторони договору домовилися про надсилання саме письмової рознарядки, а тому будь-які висновки суду, які не стосуються направлення письмової рознарядки є такими що не заслуговують на увагу, оскільки не передбачені договором. Тому, висновки суду про правомірність надсилання позивачем рознарядки електронною поштою є помилковими, оскільки сторони не передбачали такого в самому договорі, а отже має місце недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції вважає встановленими (п. 2 ч. 1 ст. 280 ГПК України).

Посилається на те, що відповідно до ч. 4 ст. 74 ГПК України суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов`язків щодо доказів. Разом із тим, суд в основу оскаржуваного рішення поклав рішення господарського суду Луганської області та постанову Східного апеляційного господарського суду у справі № 913/138/22, а відтак самостійно почав збирати докази, що є порушенням ч. 4 ст. 74 ГПК України і як наслідок використання судом вказаних вище судових актів, як очевидно недопустимих доказів.

Зазначає, що розмір попередніх судових витрат відповідача на правову допомогу складає 40 000,00 грн.

30.10.2023 до суду від Товариства з обмеженою відповідальністю "Техекспрес-М" надійшли додаткові пояснення (вх.№ 13232), в яких відповідач посилається на те, що починаючи з 24.02.2022 місто Харків перебуває під ракетними та артилерійськими обстрілами російської федерації, в тому числі перебуває під обстрілами саме місце здійснення ремонту. Підставами для зменшення розміру штрафу (пені, неустойки) зазначає те, що їх обсяг перевищує розмір збитків, посилається на відсутність будь-яких відомостей з аналізу яких можна прийти до переконання, що позивачу були завдані збитки, а тому фактично пеня (штраф, неустойка) є джерелом додаткового прибутку для позивача, а не компенсацією за якусь надмірну тривалість у наданні послуг.

Щодо додаткових пояснень (вх.№ 13232 від 30.10.2023), колегія суддів зазначає наступне.

Норми ГПК України мають тлумачитися у їх сукупності.

Так, п. 3 ч. 1 ст. 42 ГПК України надає право учаснику справи надавати пояснення суду.

Водночас, згідно зі ст.161 ГПК України при розгляді справи судом в порядку позовного провадження учасники справи викладають письмово свої вимоги, заперечення, аргументи, пояснення та міркування щодо предмета спору виключно у заявах по суті справи, визначених цим Кодексом.

Порядок, строки, механізм подання цих заяв по суті справи чітко регламентується ГПК України.

Також, відповідно до ч. 5 ст. 161 ГПК України суд може дозволити учаснику справи подати додаткові пояснення щодо окремого питання, яке виникло при розгляді справи, якщо визнає це необхідним.

Разом з тим, згідно зі ст.266 ГПК України особа, яка подала апеляційну скаргу, має право доповнити чи змінити її протягом строку на апеляційне оскарження. У разі доповнення чи зміни апеляційної скарги особа, яка подала апеляційну скаргу, повинна подати докази надсилання копій відповідних доповнень чи змін до апеляційної скарги іншим учасникам справи з урахуванням положень статті 42 цього Кодексу. В іншому разі суд не враховує такі доповнення чи зміни.

Втім, апелянтом не наведено підстав, передбачених ГПК України, для врахування додаткових пояснень (вх.№ 13232) від 30.10.2023 при розгляді справи, виходячи з приписів ст.269 ГПК України, відповідно до якої суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Представник відповідача у судовому засіданні в режимі відеоконференції підтримав вимоги апеляційної скарги та просив суд її задовольнити.

Представник позивача у судовому засіданні в режимі відеоконференції проти апеляційної скарги заперечував, просив рішення суду першої інстанції залишити без змін.

Дослідивши матеріали справи, викладені в апеляційній скарзі доводи та вимоги, колегія суддів Східного апеляційного господарського суду встановила.

Як свідчать матеріали справи та встановлено судом першої інстанції, між Акціонерним товариством "Українська залізниця" в особі структурного підрозділу "Дніпровська дистанція колії" регіональної філії "Придніпровська залізниця" Акціонерного товариства "Українська залізниця" (замовник) та Товариством з обмеженою відповідальністю "Техекспрес-М" (виконавець) був укладений договір № ПР/П-21534/НЮ від 13.10.2021, за умовами якого виконавець зобов`язується на власний ризик, своїми силами, засобами та матеріалами надати послуги з капітального ремонту дрезини ДГКу, згідно з обсягом послуг з капітального ремонту дрезини ДГКУ (додаток № 1) та переліком послуг з капітального ремонту дрезини ДГКу (додаток № 2), а замовник - прийняти та оплатити їх на умовах даного договору.

Згідно з п. 3.1. договору вартість послуг по цьому договору визначається на підставі калькуляції на надання послуг з капітального ремонту дрезини ДГКу (з розшифруванням матеріальних витрат та витрат на оплату праці), яка є невід`ємною частиною даного договору (додаток № 3) та складає 3 539 820,00 грн, у тому числі ПДВ 589 970,00 грн.

Відповідно до п. 4.1. договору строк надання послуг - не більше 60 календарних днів від дня направлення замовником письмової рознарядки та підписання акту приймання-передачі в ремонт, дата підписання якого є датою надання послуг з ремонту, але не пізніше 30.12.2021, якщо акт приймання-передачі в ремонт підписаний після 01.11.2021.

Передача виконавцю дрезини ДГКу в ремонт проводиться після подачі письмової рознарядки замовником виконавцю про готовність до початку надання послуг (п. 4.2. договору).

За умовами п.4.3. договору передача дрезини ДГКу проводиться на території замовника, за адресою: 49038, м. Дніпро, вул. Академіка Белелюбського, 1Д, структурний підрозділ "Дніпровська дистанція колії" регіональної філії "Придніпровська залізниця" Акціонерного товариства "Українська залізниця", шляхом підписання обома сторонами акту приймання-передачі в ремонт.

Дрезина ДГКу направляється на територію виконавця для проведення ремонту та повертається на територію замовника за рахунок та силами виконавця (п.4.4. договору).

Послуги з ремонту надаються на території виконавця, за адресою: 61007, м. Харків, просп. Московський, 275 (п. 4.6. договору).

Відповідно до п.4.7. договору надання послуг проводиться партіями протягом строку дії договору тільки на підставі наданої письмової рознарядки замовника, яка вважається дозволом на надання послуг та є підтвердженням готовності замовника до отримання послуг.

Зі сторони замовника рознарядка підписується з урахуванням вимог статуту замовника щонайменше двома такими уповноваженими особами:

директор (особа, що виконує його обов`язки) регіональної філії "Придніпровська залізниця" АТ "Укрзалізниця";

перший заступник директора (особа, що виконує його обов`язки) регіональної філії "Придніпровська залізниця" АТ "Укрзалізниця";

заступник директора (особа, що виконує його обов`язки) регіональної філії "Придніпровська залізниця" АТ "Укрзалізниця", згідно з розподілом обов`язків;

головний інженер (особа, що виконує його обов`язки) регіональної філії "Придніпровська залізниця" АТ "Укрзалізниця".

Передача дрезини ДГКу для надання послуг з ремонту здійснюється за участю представників замовника та виконавця. Фактичний стан дрезини ДГКу відображається в акті приймання-передачі в ремонт, який підписують уповноважені представники сторін (п.4.12. договору).

За умовами п.4.15. договору надання послуг з ремонту та приймання їх результатів оформлюються актом приймання-передачі наданих послуг, який підписується уповноваженими представниками сторін з наданням фактичних калькуляцій з розшифровкою по статтям витрат та надання послуг з капітального ремонту дрезини ДГКу.

Згідно з п. 5.3.1. договору виконавець зобов`язаний забезпечити надання послуг у строки, встановлені цим договором.

Відповідно до п.6.4. договору за порушення строків зобов`язання виконавець сплачує замовнику пеню в розмірі 0,1% вартості послуг, з яких допущено прострочення виконання за кожен день прострочення, а за прострочення понад 30 днів виконавець додатково сплачує штраф у розмірі 7% вказаної вартості та замовник має право достроково в односторонньому порядку розірвати договір, попередивши виконавця у письмовій формі за 10 днів до дати розірвання.

Пунктом 13.1. договору передбачено, що цей договір набирає чинності з моменту його підписання і діє до 31 грудня 2021 року.

В додатку № 1 до договору "Обсяг послуг з капітального ремонту дрезини ДГКу" сторони визначили, що відповідач повинен виконати капітальний ремонт дрезини ДГКу на суму 3 539 820,00 грн, у тому числі ПДВ 589 970,00 грн.

Як зазначено в позові, рознарядка про надання послуг з ремонту дрезини ДГКу № НГ/НЗІ-3-3/370 була направлена позивачем на електронну адресу відповідача 25.10.2021, що встановлено рішенням господарського суду Луганської області від 11.07.2022 у справі №913/138/22, предметом розгляду якої було стягнення штрафних санкцій за невиконання умов цього ж договору, цим же відповідачем, але за період з 27.12.2021 по 03.02.2022.

Згідно з актом № 3 від 28.10.2021 на здавання в капітальний ремонт ДГКу № 2619 та актом прийому-передачі дрезини ДГКу № 2619 в ремонт від 28.10.2021 відповідач прийняв в ремонт дрезину ДГКу № 2619. Акт підписаний сторонами та скріплений печатками.

30.12.2021 позивач звернувся до відповідача з претензією № 2115, в якій вимагав в 10-денний термін з моменту отримання претензії сплатити пеню, оскільки послуги з капітального ремонту дрезини ДГКу не були надані у визначений договором строк.

Відповідач у відповіді на претензію від 14.01.2022 за №14/01-002 повідомив, що наразі продовжує виконувати договір №ПР/П-21534/НЮ від 13.10.2021 та планує завершити його виконання до 30.01.2022; у зв`язку з фінансовим навантаженням вважає за доцільне зробити відшкодування пені після виконання договору та оплати за надані послуги. Також прохав взяти до уваги існування форс-мажорних обставин у зв`язку з поширенням хвороби COVID-19.

14.12.2022 між сторонами підписано акт на видачу з капітального дрезини ДГКу № 2619 та акт здачі-приймання наданих послуг №14/12-001 від 14.12.2022, відповідно до якого виконавцем були виконані роботи (надані послуги) на суму 3 525 461,86 грн.

У зв`язку з несвоєчасним виконанням послуг з ремонту дрезини ДГКу № 2619 позивач нарахував відповідачу пеню у розмірі 509 734,08 грн за період прострочення з 27.12.2021 по 14.12.2022- 353 дні, та зазначив, що максимальна кількість днів для нарахування пені -183, з яких за 39 днів - вимога про стягнення пені вже задоволена рішенням суду; залишок - 144 дні прострочення.

Колегія суддів дослідивши матеріали справи, перевіривши доводи апеляційної скарги, правильність застосування місцевим господарським судом норм процесуального та матеріального права в межах доводів та вимог апеляційної скарги, приходить до висновку про відмову у задоволенні апеляційної скарги виходячи з наступного.

Відповідно до ч.1 ст.11 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки.

Статтею 629 ЦК України передбачено, що договір є обов`язковим для виконання сторонами.

Згідно із ст.526 ЦК України, яка кореспондується з ч.1 ст.193 Господарського кодексу України (далі - ГК України), зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Згідно з ч.1 ст.626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Статтею 627 ЦК України передбачено, що відповідно до ст.6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Укладений між сторонами договір за правовою природою є договором про надання послуг.

Згідно із ч.1 ст. 901 ЦК України за договором про надання послуг одна сторона (виконавець) зобов`язується за завданням другої сторони (замовника) надати послугу, яка споживається в процесі вчинення певної дії або здійснення певної діяльності, а замовник зобов`язується оплатити виконавцеві зазначену послугу, якщо інше не встановлено договором.

В обґрунтування апеляційної скарги відповідач посилається на те, що суд не мав права покладати в основу свого рішення пункти договору, які встановлювали розмір нарахованої пені, оскільки починаючи з 01.01.2022 строк дії договору закінчився.

Підставами виникнення цивільних прав та обов`язків є, зокрема, договори та інші правочини (ч.1 ст.11 ЦК України).

Строком договору є час, протягом якого сторони можуть здійснити свої права і виконати свої обов`язки відповідно до договору (ч.1 ст.631 ЦК України).

Строк (термін) виконання зобов`язання може збігатися зі строком договору, а може бути відмінним від нього, зокрема, коли сторони погодили строк (термін) виконання ними зобов`язання за договором і визначили строк останнього, зазначивши, що він діє до повного виконання вказаного зобов`язання, що також узгоджується з висновками Великої Палати Верховного Суду у постанові від 28.03.2018 у справі № 444/9519/12.

Припинення зобов`язання слід відрізняти від закінчення строку дії договору. Закінчення строку дії договору означає, що між його сторонами у майбутньому не будуть виникати взаємні права та обов`язки, що випливали із цього договору. Але ті зобов`язання, які вже існують на момент закінчення строку дії договору, будуть існувати і після його закінчення доти, доки вони не будуть припинені на підставах, встановлених договором або законом (п.68 постанови колегії суддів Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 10.02.2021 у справі № 908/288/20).

Закінчення строку договору не звільняє сторони від відповідальності за його порушення, яке мало місце під час дії договору (ч.4 ст.631 ЦК України).

Закінчення строку договору, який був належно виконаний лише однією стороною, не звільняє другу сторону від відповідальності за невиконання чи неналежне виконання нею її обов`язків під час дії договору (п.116 постанови Великої Палати Верховного Суду від 18.01.2022 у справі № 910/17048/17 (провадження № 12-85гс20)).

Отже, після закінчення строку дії договору сторони все ще мають відповідальність за порушення договірних умов, що мали місце впродовж дії договору. Проте, нарахування пені за період після закінчення строку дії договору можливе тільки у разі, якщо зобов`язання не припинено (продовжує існувати, а кредитор вимагає виконання його обов`язку від боржника, який не виконав свої зобов`язання вчасно під час дії договору) й особа не звільнена від цивільного обов`язку або його виконання у випадках, встановлених договором або актами цивільного законодавства (частина четверта статті 14 ЦК України). Наприклад, боржник звільняється від обов`язку виконати зобов`язання в натурі, у разі відмови кредитора від прийняття виконання, яке внаслідок прострочення боржника втратило для кредитора інтерес (стаття 622 ЦК України).

Дана правова позиція викладена у постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного господарського суду від 05.10.2023 у cправі № 911/2697/22.

Відповідно до ч.1 ст.598 ЦК України зобов`язання припиняється частково або у повному обсязі на підставах, встановлених договором або законом. Частиною 2 цієї статті визначено, що припинення зобов`язання на вимогу однієї із сторін допускається лише у випадках, встановлених договором або законом.

Стаття 599 ЦК України та стаття 202 ГК України встановлюють, що зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином. Поряд з належним виконанням законодавство передбачає і інші підстави припинення зобов`язань (прощення боргу, неможливість виконання, припинення за домовленістю, передання відступного, зарахування). Однак, чинне законодавство не передбачає таку підставу припинення зобов`язання як закінчення строку дії договору.

Тобто, зобов`язання, невиконане належним чином, продовжує існувати, незважаючи на закінчення строку дії договору.

Відповідно до ч.7 ст.180 ГК України строком дії господарського договору є час, впродовж якого існують господарські зобов`язання сторін, що виникли на основі цього договору. На зобов`язання, що виникли у сторін до укладення ними господарського договору, не поширюються умови укладеного договору, якщо договором не передбачено інше. Закінчення строку дії господарського договору не звільняє сторони від відповідальності за його порушення, що мало місце під час дії договору.

Згідно з 4.1. договору строк надання послуг - не більше 60 календарних днів від дня направлення замовником письмової рознарядки та підписання акту приймання-передачі в ремонт, дата підписання якого є датою надання послуг з ремонту, але не пізніше 30.12.2021, якщо акт приймання-передачі в ремонт підписаний після 01.11.2021.

Пунктом 6.4. договору передбачено, зокрема, що за порушення строків зобов`язання виконавець сплачує замовнику пеню в розмірі 0,1% вартості послуг, з яких допущено прострочення виконання за кожен день прострочення.

За змістом п.13.1. договору цей договір набирає чинності з моменту його підписання і діє до 31.12.2021.

Разом з цим акт на видачу з капітального ремонту дрезини ДГКу № 2619 та акт здачі-приймання наданих послуг №14/12-001 було підписано між сторонами тільки 14.12.2022, тому позивач має право нараховувати пеню після закінчення строку дії договору.

Стосовно твердження апелянта про те, що п.4.7. договору передбачає, що надання послуг проводиться тільки на підставі письмової рознарядки. При цьому, самі по собі, скріншоти не свідчать, що електронне повідомлення було дійсно надіслане, оскільки факт зазначення електронної пошти відповідача у електронному листі не свідчить про факт надсилання такого повідомлення, що, в свою чергу, свідчить про недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції вважає встановленими, колегія суддів зазначає наступне.

Рішенням Господарського суду Луганської області від 11.07.2022, залишеним без змін постановою Східного апеляційного господарського суду від 02.08.2023, у справі № 913/138/22 за позовом Акціонерного товариства "Українська залізниця" в особі Регіональної філії "Придніпровська залізниця" Акціонерного товариства "Українська залізниця", до Товариства з обмеженою відповідальністю "Техекспрес-М", про стягнення пені в розмірі 152 212,26 грн та штрафу в розмірі 247 787,40 грн за договором №ПР/П-21534/НЮ від 13.10.2021, було встановлено, що відповідно до п. 4.7. договору позивач надав відповідачу рознарядку від 25.10.2021 № НГ/НЗІ-3-3/370, яка є дозволом про надання послуг та є підтвердженням готовності позивача, як замовника, до отримання послуг. Вказана рознарядка підписана заступником директора регіональної філії "Придніпровська залізниця" АТ "Укрзалізниця" з інфраструктури Віннічук О.М. та головним інженером регіональної філії "Придніпровська залізниця" АТ "Укрзалізниця" Тищенко Ю.Г. Рознарядка 25.10.2021 була направлена на електрону пошту виконавця: . 28.10.2021 замовник та виконавець склали та підписали акт прийому-передачі дрезини ДГКу № 2619 в ремонт, який підтверджує, що виконавцем було прийнято на капітальний ремонт дрезину ДГКу № 2619.

Колегія суддів зазначає, що в обґрунтування апеляційної скарги у справі № 913/138/22 ТОВ "Техекспрес-М" посилалось на те, що встановивши факт направляння позивачем відповідачу письмової рознарядки, як про це зазначається в п. 4.7. договору, суд зробив хибні висновки про те, що позивач діяв правомірно і має право на стягнення коштів з відповідача, оскільки відсутність факту надсилання письмової рознарядки є доказом того, що для відповідача не настала відкладальна умова договору, з якою пов`язується сам факт виникнення у відповідача обов`язку надання послуг за договором і похідного права у позивача на нарахування штрафних санкцій.

Даним доводам апеляційної скарги судом апеляційної інстанції в межах справи № 913/138/22 була надана ретельна оцінка.

Відповідно до п.4 ст.75 ГПК України обставини, встановлені рішенням суду в господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, стосовно якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

Одним з основних елементів верховенства права є принцип правової визначеності, який серед іншого передбачає, що у будь-якому спорі рішення суду, яке вступило в законну силу, не може бути поставлено під сумнів (пункт 61 рішення ЄСПЛ у справі «Брумареску проти Румунії» (Brumarescu v. Romania) [GC], No. 28342/95, ECHR 1999-VII).

В основі принципу юридичної визначеності, як одного з істотних елементів принципу верховенства права, лежить відоме з римського права положення res judicata (лат. «вирішена справа»), відповідно до якого остаточне рішення правомочного суду, яке вступило в силу, є обов`язковим для сторін і не може переглядатися.

У низці своїх рішень ЄСПЛ, здійснюючи тлумачення положень Конвенції, також указав, що право на справедливий судовий розгляд, гарантоване пунктом 1 статті 6 Конвенції, повинно тлумачитись у світлі Преамбули Конвенції, відповідна частина якої проголошує верховенство права частиною спільної спадщини Договірних Сторін.

Отже, забезпечення принципу res judicata є однією з найважливіших засад гарантування державою реалізації права людини на справедливий суд.

Враховуючи викладене, здійснення перегляду судового рішення, яке набрало законної сили та є чинним, є порушенням принципу правової певності як однієї з найважливіших засад гарантування державою реалізації права людини на справедливий суд, оскільки таке рішення не може бути поставлено під сумнів, а здійснення перегляду цього рішення не є виправданим та обґрунтованим, оскільки може мати наслідком порушення прав інших осіб, які покладаються на чинність рішення, здійснюючи свої права та обов`язки протягом усього часу чинності цього рішення.

За таких обставин твердження апелянта про відсутність доказів направлення письмової рознарядки відповідачу, відхиляються колегією суддів з огляду на те, що ці обставини були предметом оцінки та розгляду в межах справи 913/138/22, де були встановлені обставини щодо належного направлення, відповідно до п. 4.7. договору позивачем відповідачу рознарядки від 25.10.2021 № НГ/НЗІ-3-3/370, яка є дозволом про надання послуг та підтвердженням готовності позивача, як замовника, до отримання послуг.

Колегія суддів вважає необґрунтованими твердження апелянта про те, що суд першої інстанції в основу оскаржуваного рішення поклав рішення Господарського суду Луганської області та постанову Східного апеляційного господарського суду у справі №913/138/22, а відтак самостійно почав збирати докази, що є порушенням ч. 4 ст. 74 ГПК України, з огляду на те, що позивач про наявність судового рішення у справі №913/138/22 зазначав у позовній заяві.

Крім того, рішення Господарського суду Луганської області від 11.07.2022 та постанова Східного апеляційного господарського суду від 02.08.2023 у справі №913/138/22 були оприлюднені в Єдиному державному реєстрі судових рішень.

Відповідно до ч.2 ст.2 Закону України "Про доступ до судових рішень" усі судові рішення є відкритими та підлягають оприлюдненню в електронній формі не пізніше наступного дня після їх виготовлення і підписання.

Згідно з ч. ч. 1, 2 ст. 3 Закону України "Про доступ до судових рішень" для доступу до судових рішень судів загальної юрисдикції Державна судова адміністрація України забезпечує ведення Єдиного державного реєстру судових рішень. Єдиний державний реєстр судових рішень - автоматизована система збирання, зберігання, захисту, обліку, пошуку та надання електронних копій судових рішень.

Судові рішення, внесені до Реєстру, є відкритими для безоплатного цілодобового доступу на офіційному веб-порталі судової влади України (ч. 1 ст. 4 Закону України "Про доступ до судових рішень").

Відтак, колегія суддів не вбачає порушення судом першої інстанції норм процесуального права.

Частиною 1 ст.73 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Згідно з ч.1 ст.74 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Згідно зі ст.236 Господарського процесуального кодексу України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню господарського судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.

Відповідно до ст.276 Господарського процесуального кодексу України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

На підставі викладеного, колегія суддів апеляційного суду вважає висновки Господарського суду Полтавської області законними та обґрунтованими. При цьому, доводи скаржника в апеляційній скарзі не спростовують висновків суду першої інстанції.

З огляду на викладене, колегія суддів дійшла висновку про залишення апеляційної скарги без задоволення, а рішення Господарського суду Полтавської області від 28.08.2023 у справі №913/74/23 без змін як такого, що ухвалено з додержанням норм матеріального та процесуального права.

Керуючись статтями 129, 269, 270, п.1 ч.1 статті 275, статтями 276, 281-284 Господарського процесуального кодексу України, суд

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Техекспрес-М" залишити без задоволення.

Рішення Господарського суду Полтавської області від 28.08.2023 у справі №913/74/23 залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття. Порядок і строки оскарження до Верховного Суду передбачені статтями 286 - 289 Господарського процесуального кодексу України.

Повний текст постанови складено 19.12.2023

Головуючий суддя Я.О. Білоусова

Суддя О.А. Пуль

Суддя І.В. Тарасова