ПІВНІЧНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"18" грудня 2023 р. Справа№ 910/3820/23

Північний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Євсікова О.О.

суддів: Корсака В.А.

Ходаківської І.П.

при секретарі судового засідання: Звершховській І.А.,

за участю представників сторін:

від позивача: Сєрих В.В.;

від відповідача: не з`явились;

розглянувши апеляційну скаргу

Товариства з обмеженою відповідальністю "Птахофабрика Київська"

на рішення Господарського суду міста Києва від 22.06.2023 (повний текст складено 11.07.2023)

у справі № 910/3820/23 (суддя Бойко Р.В.)

за позовом Акціонерного товариства "Оператор газорозподільної системи "Київоблгаз"

до Товариства з обмеженою відповідальністю "Птахофабрика Київська"

про стягнення 695 839,28 грн -

в с т а н о в и в :

Короткий зміст і підстави вимог, що розглядаються.

Акціонерне товариство "Оператор газорозподільної системи "Київоблгаз" (далі - АТ «ОГС «Київоблгаз») звернулось до Господарського суду міста Києва з позовною заявою, у якій просить стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю "Птахофабрика Київська" (далі - ТОВ «Птахофабрика Київська») 695 839,28 грн, з яких 543 722,98 грн заборгованості з оплати послуг з розподілу природного газу, наданих у період з лютого 2022 року по січень 2023 року згідно з Типовим договором розподілу природного газу від 01.02.2016, 102 681,84 грн пені за період з 11.04.2022 по 28.02.2023, 41 381,57 грн інфляційних втрат та 8 052,89 грн 3% річних.

В обґрунтування заявлених вимог АТ «ОГС «Київоблгаз» посилається на неналежне виконання ТОВ «Птахофабрика Київська» зобов`язань за Типовим договором розподілу природного газу від 01.02.2016 в частині оплати послуг з розподілу природного газу.

Короткий зміст рішення місцевого господарського суду та мотиви його прийняття.

Рішенням Господарського суду міста Києва від 22.06.2023 позов АТ «ОГС «Київоблгаз» задоволено частково. Стягнуто з ТОВ «Птахофабрика Київська» на користь АТ «ОГС «Київоблгаз» 543 722,98 грн боргу, 51 340,92 грн пені, 41 381,57 грн інфляційних втрат, 8 052,89 грн 3% річних та 10 437,59 грн судового збору. В іншій частині в задоволенні позову відмовлено.

Встановивши, що у період з лютого 2022 року по січень 2023 року ТОВ «Птахофабрика Київська» спожило послуги з розподілу газу загальною вартістю 596 446,34 грн. (52 723,40 грн х 11 місяців 2022 року + 16 488,94 грн за січень 2023 року), суд дійшов висновку про обґрунтованість вимог АТ «ОГС «Київоблгаз» про стягнення з ТОВ «Птахофабрика Київська» боргу з оплати послуг з розподілу газу (основний борг).

Задовольняючи вимоги про стягнення інфляційних нарахувань та 3% річних на підставі ст. 625 ЦК України, суд зазначив, що таке стягнення здійснюється в силу норм законодавства незалежно від того, чи передбачені вказані умови договором. Суд перевірив наданий позивачем розрахунок та задовольнив вказані вимоги у зазначених вище розмірах.

Розглянувши вимогу про стягнення пені, суд визнав її обґрунтованою. Встановивши наявність підстав для зменшення пені, суд зменшив її розмір на 50% від заявленої суми - до 51 340,92 грн.

Короткий зміст вимог апеляційної скарги та узагальнення її доводів.

Не погодившись з рішенням Господарського суду міста Києва від 22.06.2023, ТОВ «Птахофабрика Київська» звернулось до Північного апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, у якій просить оскаржуване рішення скасувати та прийняти нове, яким у задоволенні позовних вимог відмовити у повному обсязі; судові витрати, пов`язані з розглядом цієї справи, покласти на позивача.

Скаржник вважає оскаржуване рішення безпідставним, необґрунтованим та прийнятим з порушенням норм процесуального права та неправильним застосуванням норм матеріального права, адже суд не в повному обсязі з`ясував обставини, що мають значення для справи.

На думку апелянта, суд у оскаржуваному рішенні дійшов помилкового висновку про те, що припинення газопостачання не звільняє споживача від зобов`язання оплатити вартість послуг за договором розподілу газу та про те, що відповідач не надав доказів настання для нього форс-мажорних обставин, які унеможливили оплату ним послуг з розподілу газу.

Скаржник зазначає, що суд не взяв до уваги його доводи, викладені у відзиві на позовну заяву, а в подальшому і в запереченні на відповідь на відзив.

Зокрема, з 24.02.2022 на території ТОВ «Птахофабрика Київська» знаходились військові Збройних Сил України, ТОВ «Птахофабрика Київська» припинило свою роботу.

ТОВ «Птахофабрика Київська» зазначає, що не користується послугами розподілу природного газу з 28.01.2022, оскільки газові лічильники були опломбовані, а подача газу припинена, що підтверджується копією акта від 28.01.2022 про припинення газопостачання для ТОВ «Птахофабрика Київська».

Скаржник також звертає увагу суду на лист вих. №05 від 13.09.2022, в якому ТОВ «Птахофабрика Київська» повідомило АТ «ГТС «Київоблгаз» про зазначені вище обставини та просило не здійснювати нарахування плати за розподіл природного газу на користь ТОВ «Птахофабрика Київська», а щодо вже нарахованих сум зробити перерахунок за період з 24.02.2022 по сьогоднішній день з урахуванням фактичного споживання підприємством даної послуги. У цьому листі зазначено, що з 24.02.2022 ТОВ «Птахофабрика Київська» не користується послугами розподілу природного газу, газові лічильники були опломбовані; а подача газу припинена.

Суд першої інстанції внаслідок неправильної оцінки визнав такі доводи ТОВ «Птахофабрика Київська» необґрунтованими та проігнорував їх.

Скаржник вважає, що суд першої інстанції залишити поза увагою те, що позивач не надав жодних належних доказів на підтвердження факту того, що послуга з розподілу природного газу дійсно споживалась ТОВ «Птахофабрика Київська» в період з моменту припинення газопостачання до 31.01.2023, а тому обов`язок здійснювати оплату вартості таких послуг у відповідача відсутній.

Апелянт зазначає, що акти прийому-передачі наданих послуг з розподілу природного газу ним не підписані та в обліку підприємства не проведені, оскільки дана послуга фактично не отримувалась та не споживалась, а тому підстави для підпису даних актів були відсутні.

На думку скаржника, суд помилково не взяв до уваги лист Торгово-промислової палати України від 28.02.2022 №2024/02.0-7.1, яким Палата на підставі ст. ст. 14, 14-1 Закону України «Про торгово-промислові палати в Україні» від 02.12.1997 №671 засвідчила форс-мажорні обставини (обставини непереборної сили). Апелянт вважає, що не був зобов`язаний надавати до суду додатково ще якісь докази на підтвердження неможливості виконання зобов`язання з оплати розподілу природного газу, оскільки обставини, на які він посилався у своєму листі вих. №05 від 13.09.2022, а в подальшому у відзиві та запереченні на відповідь на відзив, є форс-мажорними обставинами відповідно до зазначеного листа ТПП України.

Позиції учасників справи.

АТ «ОГС «Київоблгаз» надало відзив на апеляційну скаргу, у якому з доводами та вимогами апеляційної скарги не погоджується, просить залишити її без задоволення, а оскаржуване рішення - без змін як законне та обґрунтоване.

Позивач зазначає, що суть послуг з розподілу природного газу - створення споживачеві можливості споживати газ шляхом забезпечення на точці збору газу тиску, в той час як неспоживання природного газу відповідачем за власним рішенням жодним чином не спростовує наявність у нього такої можливості в будь-який момент, коли споживач забажає це зробити. Припинення або обмеження розподілу (споживання) природного газу за наявності фізичного підключення об`єкта споживача до газорозподільної мережі, тобто в період, коли не відбувалося механічного від`єднання об`єкта споживача від цієї мережі та вилучення такого об`єкта, а заява про остаточне припинення користування природним газом і розірвання договору споживачем не подавалася, не звільняє споживача від договірного зобов`язання оплати вартості послуг з розподілу природного газу за вказаний період, оскільки саме механічне від`єднання газових мереж споживача від газорозподільної системи виключає можливість цілодобового доступу споживача до газорозподільної системи і розподілу (переміщення) належного споживачу (його постачальнику) природного газу газорозподільною системою з метою його фізичної доставки до межі балансової належності об`єкта споживача.

Позивач зауважує, що ніяких доказів оплати наданих з лютого 2022 року по січень 2023 року послуг відповідач суду не надав.

АТ «ОГС «Київгаз» також вважає, що суд обґрунтовано не взяв до уваги лист Торгово-промислової палати України від 28.02.2022 №2024/02.0-7.1, оскільки цей лист не є сертифікатом у розумінні ст. 14-1 Закону України «Про торгово-промислові палати в Україні» та не містить ідентифікуючих ознак конкретного договору, обов`язок виконання якого став неможливим через наявність зазначених обставин.

Дії суду апеляційної інстанції щодо розгляду апеляційної скарги по суті.

Згідно з витягом з протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 25.07.2023 сформовано колегію у складі: головуючий суддя Євсіков О.О., судді Ходаківська І.П., Корсак В.А.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 31.07.2023 витребувано у Господарського суду міста Києва матеріали справи №910/3820/23 та відкладено вирішення питань, пов`язаних з рухом апеляційної скарги, які визначені главою 1 розділу IV ГПК України, за апеляційною скаргою ТОВ «Птахофабрика Київська» на рішення Господарського суду міста Києва від 22.06.2023 до надходження матеріалів справи №910/3820/23.

07.08.2023 матеріали справи №910/3820/23 надійшли до Північного апеляційного господарського суду.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 08.08.2023 апеляційну скаргу ТОВ «Птахофабрика Київська» на рішення Господарського суду міста Києва від 22.06.2023 у справі №910/3820/23 залишено без руху. Надано ТОВ «Птахофабрика Київська» строк десять днів з дня отримання копії даної ухвали для усунення недоліків апеляційної скарги, а саме для надання доказів сплати судового збору в сумі 15 656,38 грн у встановленому порядку. Попереджено ТОВ «Птахофабрика Київська», що у випадку неусунення у встановлений термін недоліків апеляційної скарги, дану апеляційну скаргу буде повернуто скаржнику.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 20.11.2023 відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою ТОВ «Птахофабрика Київська» на рішення Господарського суду міста Києва від 22.06.2023 у справі №910/3820/23. Розгляд справи призначити на 18.12.2023. Запропоновано учасникам справи надати відзив на апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня вручення копії даної ухвали. Роз`яснено апелянту право подати до суду відповідь на відзив протягом десяти днів з дня вручення йому відзиву на апеляційну скаргу.

Межі розгляду справи судом апеляційної інстанції.

Згідно зі ст. 269 ГПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї. Докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього. Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права. У суді апеляційної інстанції не приймаються і не розглядаються позовні вимоги та підстави позову, що не були предметом розгляду в суді першої інстанції.

Обставини справи, встановлені судом першої інстанції, перевірені та додатково встановлені апеляційним господарським судом.

01.01.2016 ТОВ «Птахофабрика Київська» (споживач) та Публічне акціонерне товариство «Київоблгаз» (після перейменування та зміни організаційно-правової форми - АТ «ОГС «Київоблгаз») (оператор ГРМ) уклали договір розподілу природного газу шляхом підписання Заяви-приєднання №094205Е957ВР016 до умов договору розподілу природного газу (для споживача, що не є побутовим), згідно з якою боржник погодився виконувати умови договору на розподіл природного газу та Кодексу газорозподільних систем.

За умовами п. 1.3 Типового договору цей договір є договором приєднання, що укладається з урахуванням вимог ст. ст. 633, 634, 641 та 642 ЦК України на невизначений строк. Фактом приєднання споживача до умов цього договору (акцептування договору) є вчинення споживачем будь-яких дій, які засвідчують його бажання укласти договір, зокрема надання підписаної споживачем заяви-приєднання за формою, наведеною у додатку 1 (для побутових споживачів) або у додатку 2 (для споживачів, що не є побутовими) до цього договору, яку в установленому порядку оператор ГРМ направляє споживачу інформаційним листом за формою, наведеною у додатку 3 до цього договору, та/або сплата рахунка оператора ГРМ, та/або документально підтверджене споживання природного газу.

Згідно з п. 2.1 Типового договору за цим договором оператор ГРМ зобов`язується надати споживачу послугу з розподілу природного газу, а споживач зобов`язується прийняти зазначену послугу та сплатити її вартість у розмірі, строки та порядку, визначені цим договором.

У вирішенні всіх питань, що не обумовлені цим договором, сторони зобов`язуються керуватися Законом України "Про ринок природного газу" та Кодексом газорозподільних систем. Оператор ГРМ зобов`язується вносити зміни та оновлювати інформацію, що розміщена на його сайті, зокрема, чинну редакцію тексту цього договору та Кодексу газорозподільних систем (п. 2.3 Типового договору).

Пунктом 6.1 Типового договору визначено, що оплата вартості послуги оператора ГРМ з розподілу природного газу здійснюється споживачем за тарифом, встановленим регулятором для оператора ГРМ, що сплачується як плата за річну замовлену потужність з урахуванням вимог Кодексу газорозподільних систем.

Тариф, встановлений згідно з пунктом 6.1 цього розділу, є обов`язковим для сторін з дати набрання чинності постановою регулятора щодо його встановлення. До встановлення тарифів на послуги розподілу природного газу, виходячи з величини річної замовленої потужності об`єкта споживача відповідно до Кодексу газорозподільних систем, оплата послуг здійснюється за тарифами, встановленими регулятором для оператора ГРМ, за фізичний обсяг розподілу природного газу (п. 6.2 Типового договору).

Згідно п. 6.3 Типового договору величина річної замовленої потужності об`єкта (об`єктів) споживача на розрахунковий календарний рік визначається відповідно до Кодексу ГРМ. Споживач, що не є побутовим, оплачує замовлену потужність виходячи з наявних об`єктів, зазначених у заяві-приєднанні, що є додатком до договору розподілу природного газу. Місячна вартість послуги розподілу природного газу визначається як добуток 1/12 річної замовленої потужності об`єкта (об`єктів) споживача на тариф, встановлений регулятором для відповідного оператора ГРМ із розрахунку місячної вартості одного кубічного метра замовленої потужності.

Розрахунковим періодом за цим Договором є календарний місяць (п. 6.4 Типового договору).

Відповідно до п. 6.6 Типового договору оплата вартості послуги з розподілу природного газу за цим договором здійснюється споживачем, який не є побутовим, на умовах попередньої оплати до початку розрахункового періоду на підставі рахунка оператора ГРМ. Якщо згідно із законодавством споживач має сплачувати оператору ГРМ за послуги з розподілу природного газу зі свого поточного рахунку із спеціальним режимом використання, оплата послуг розподілу природного газу здійснюється з поточного рахунку із спеціальним режимом використання споживача на поточний рахунок оператора ГРМ кожного банківського дня згідно з алгоритмом розподілу коштів, встановленим регулятором, та зараховується як плата за послуги розподілу природного газу в тому місяці, в якому надійшли кошти. Остаточний розрахунок за надані у звітному місяці послуги проводиться споживачем до десятого числа місяця, наступного за звітним, відповідно до акта наданих послуг та з урахуванням раніше перерахованих коштів. Оплата вартості послуги з розподілу природного газу за цим договором здійснюється споживачем, який є побутовим, до 20 числа (включно) місяця, в якому надаються послуги з розподілу природного газу, на підставі рахунка оператора ГРМ. Оплата здійснюється виключно грошовими коштами на поточний рахунок із спеціальним режимом використання оператора ГРМ. Дата оплати визначається датою, на яку були зараховані кошти на рахунок оператора ГРМ. У разі переплати сума переплати зараховується в рахунок оплати на наступний розрахунковий період або повертається на поточний рахунок споживача на його письмову вимогу у строк, що не перевищує 10 робочих днів з дня отримання письмової вимоги. Споживач має право здійснювати оплату за договором розподілу природного газу через банківську платіжну систему, онлайн-переказ, поштовий переказ, внесення готівки через касу оператора ГРМ та в інший не заборонений законодавством спосіб.

Надання оператором ГРМ послуги з розподілу природного газу споживачу, що не є побутовим, має підтверджуватися підписаним між сторонами актом наданих послуг, що оформлюється відповідно до вимог Кодексу газорозподільних систем (п. 6.8 Типового договору).

Пунктом 8.2 Типового договору встановлено, що у разі порушення споживачем, що не є побутовим, строків оплати за цим договором він сплачує пеню у розмірі подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла в період, за який сплачується пеня, від суми простроченого платежу за кожен день прострочення платежу. У разі порушення споживачем, що є побутовим, строків оплати за цим договором він сплачує пеню в розмірі 0,01 відсотка суми боргу за кожен день прострочення. Загальний розмір нарахованої пені не може перевищувати 100 відсотків загальної суми боргу. Нарахування пені на заборгованість споживачів, що є побутовими, здійснюється з 01.05.2019. Нарахування пені здійснюється починаючи з першого робочого дня, наступного за останнім днем граничного строку здійснення оплати за цим Договором.

Цей Договір укладається на невизначений строк (п. 12.1 Типового договору).

За умовами п. 12.2 Типового договору якщо в установленому порядку регулятором будуть внесені зміни до редакції Типового договору розподілу природного газу, оператор ГРМ зобов`язується розмістити повідомлення про такі зміни на сайті та в офіційних друкованих виданнях, що публікуються на території його ліцензованої діяльності, не менше ніж за десять днів до набрання змінами чинності, крім випадків, для яких цим договором встановлений інший термін та/або порядок повідомлення про внесення змін. У разі незгоди споживача зі змінами він має право розірвати цей договір шляхом надсилання письмового повідомлення оператору ГРМ протягом десяти календарних днів з дня, коли він дізнався чи міг дізнатися про внесені до цього договору зміни. Нерозірвання цього договору у вказаний строк та продовження споживання природного газу свідчить про згоду споживача з внесеними до цього договору змінами.

АТ «ОГС «Київоблгаз» у позовній заяві зазначає, що на виконання умов Типового договору з лютого 2022 року по січень 2023 року надало ТОВ «Птахофабрика Київська» послуги з розподілу природного газу.

Посилаючись на неоплату ТОВ «Птахофабрика Київська» наданих послуг, АТ «ОГС «Київоблгаз» просило стягнути з відповідача 543 722,98 грн заборгованості з оплати послуг з розподілу природного газу, наданих у період з лютого 2022 року по січень 2023 року, а також нарахованих на цю заборгованість 102 681,84 грн пені, 41 381,57 грн інфляційних втрат та 8 052,89 грн 3% річних.

Джерела права та мотиви, з яких виходить суд апеляційної інстанції при прийнятті постанови.

Частиною 1 ст. 11 ЦК України встановлено, що цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки.

За визначенням ч. 1 ст. 509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

Відповідності до ст. 509 ЦК України та ст. 173 ГК України в силу господарського зобов`язання, яке виникає між суб`єктом господарювання та іншим учасником (учасниками) відносин у сфері господарювання, один суб`єкт (зобов`язана сторона, у тому числі боржник) зобов`язаний вчинити певну дію господарського чи управлінсько-господарського характеру на користь іншого суб`єкта (виконати роботу, передати майно, сплатити гроші, надати інформацію тощо), або утриматися від певних дій, а інший суб`єкт (управнена сторона, у тому числі кредитор) має право вимагати від зобов`язаної сторони виконання її обов`язку.

Частиною 1 ст. 193 ГК України встановлено, що суб`єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов`язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов`язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться і до виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом.

Стаття 629 ЦК України передбачає, що договір є обов`язковим для виконання сторонами. Одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом (ст. 525 ЦК України).

Згідно зі ст. 526 ЦК України, яка кореспондується зі ст. 193 ГК України, зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту та інших вимог, що звичайно ставляться.

Правові засади функціонування ринку природного газу України врегульовані Законом України «Про ринок природного газу».

У свою чергу взаємовідносини оператора газорозподільних систем із суб`єктами ринку природного газу, а також правові, технічні, організаційні та економічні засади функціонування газорозподільних систем визначені Кодексом газорозподільних систем.

Частинами 1, 2 ст. ст. 633 ЦК України визначено, що публічним є договір, в якому одна сторона - підприємець взяла на себе обов`язок здійснювати продаж товарів, виконання робіт або надання послуг кожному, хто до неї звернеться (роздрібна торгівля, перевезення транспортом загального користування, послуги зв`язку, медичне, готельне, банківське обслуговування тощо). Умови публічного договору встановлюються однаковими для всіх споживачів, крім тих, кому за законом надані відповідні пільги.

Згідно з ч. 1 ст. 634 ЦК України договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору.

Пропозицію укласти договір (оферту) може зробити кожна із сторін майбутнього договору. Пропозиція укласти договір має містити істотні умови договору і виражати намір особи, яка її зробила, вважати себе зобов`язаною у разі її прийняття (ч. 1 ст. 641 ЦК України).

За ч. ч. 1, 2 ст. 642 ЦК України відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти договір, про її прийняття (акцепт) повинна бути повною і безумовною. Якщо особа, яка одержала пропозицію укласти договір, у межах строку для відповіді вчинила дію відповідно до вказаних у пропозиції умов договору (відвантажила товари, надала послуги, виконала роботи, сплатила відповідну суму грошей тощо), яка засвідчує її бажання укласти договір, ця дія є прийняттям пропозиції, якщо інше не вказане в пропозиції укласти договір або не встановлено законом.

Положеннями п. 2 глави 1 розділу VI Кодексу газорозподільних систем (далі - Кодекс ГРС) передбачено, що доступ споживачів, у тому числі побутових споживачів, до ГРМ для споживання природного газу надається за умови та на підставі укладеного між споживачем та оператором ГРМ (до ГРМ якого підключений об`єкт споживача) договору розподілу природного газу, що укладається за формою Типового договору розподілу природного газу, затвердженого постановою Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг, від 30.09.2015 №2498, в порядку, визначеному цим розділом.

За змістом п. п. 3, 4 глави 3 розділу VІ Кодексу ГРС оператор ГРМ зобов`язаний на головній сторінці свого веб-сайту, а також в друкованих виданнях, що публікуються на території його ліцензованої діяльності, та власних центрах обслуговування споживачів розмістити редакцію договору розподілу природного газу та роз`яснення щодо укладення та приєднання споживача до договору розподілу природного газу. Договір розподілу природного газу між оператором ГРМ та споживачем укладається шляхом підписання заяви-приєднання споживача до умов договору розподілу природного газу, що відповідає Типовому договору розподілу природного газу, розміщеному на офіційному веб-сайті регулятора та оператора ГРМ та/або в друкованих виданнях, що публікуються на території його ліцензованої діяльності з розподілу газу, і не потребує двостороннього підписання сторонами письмової форми договору.

Таким чином, відповідач шляхом підписання заяви-приєднання до договору розподілу природного газу №094205Е957ВР016 від 01.01.2016 (далі - Типовий договір) приєднався до вказаного договору, який розміщено на сайті оператора системи (позивача) та за своєю правовою природою є договором надання послуг.

Відповідно до вимог ч. 1 ст. 901 ЦК України за договором про надання послуг, одна сторона (виконавець) зобов`язується за завданням другої сторони (замовника) надати послугу, яка споживається в процесі вчинення певної дії або здійснення певної діяльності, а замовник зобов`язується оплатити виконавцеві зазначену послугу, якщо інше не встановлено договором.

Якщо договором передбачено надання послуг за плату, замовник зобов`язаний оплатити надану йому послугу в розмірі, у строки та в порядку, що встановлені договором (ч. 1 ст. 903 ЦК України).

Згідно з ч. 1 ст. 530 ЦК України якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Статтею 40 Закону України «Про ринок природного газу» встановлено, що розподіл природного газу здійснюється на підставі та умовах договору розподілу природного газу в порядку, передбаченому кодексом газорозподільних систем та іншими нормативно-правовими актами. За договором розподілу природного газу оператор газорозподільної системи зобов`язується забезпечити замовнику послуги розподілу природного газу на період та умовах, визначених договором, а замовник зобов`язується сплатити оператору газорозподільної системи вартість послуг розподілу природного газу.

Відповідно до п. 1.4 укладеного сторонами договору послуга з розподілу природного газу - це послуга оператора ГРМ, яка надається споживачу і включає в себе забезпечення цілодобового доступу споживача до газорозподільної системи та розподіл (переміщення) належного споживачу (його постачальнику) природного газу газорозподільною системою з метою його фізичної доставки до межі балансової належності об`єкта споживача.

За твердженням позивача, він надав відповідачу в період з лютого 2022 року по січень 2023 року послуги з розподілу природного газу.

Відповідач проти таких тверджень позивача заперечив та зазначив про припинення за його заявою з 28.01.2022 споживання природного газу, про що складено акт №033 від 28.01.2022 про припинення газопостачання, а відтак і не міг отримувати послуги з його розподілу. Це, на думку відповідача, підтверджує, що підприємство не могло отримувати послуги з розподілу газу у спірний період.

У апеляційній скарзі ТОВ «Птахофабрика Київська» також зазначає, що не користується послугами з розподілу природного газу з 28.01.2022, оскільки газові лічильники були опломбовані, а подача газу припинена, що підтверджується копією акта від 28.01.2022 про припинення газопостачання для ТОВ «Птахофабрика Київська».

Колегія суддів зазначає, що суд першої інстанції надав належну оцінку таким доводам ТОВ «Птахофабрика Київська», та зауважує, що суть послуги з розподілу природного газу зводиться для створення споживачеві можливості споживати газ шляхом забезпечення на точці забору газу тиску, в той час як неспоживання природного газу відповідачем за власним рішенням жодним чином не спростовує наявності у нього такої можливості в будь-який момент, коли споживач забажає це зробити.

Відповідно до абзацу 1 пункту 9 глави 6 Розділу VI Кодексу ГРС припинення або обмеження розподілу (споживання) природного газу не звільняє споживача від зобов`язання оплати вартості послуг за договором розподілу природного газу, крім випадків, передбачених цим пунктом, у т .ч. розірвання цього договору або внесення змін до заяви-приєднання, що є додатком до договору розподілу природного газу, та вилучення об`єкта споживача.

За змістом абз. абз. 1, 2 п. 4, абз. 1 п. 5 та п. 6 глави 7 Розділу VI Кодексу ГРС пломбування та розпломбування газового обладнання на об`єктах споживачів, що пов`язані з припиненням/обмеженням або відновленням газопостачання (розподілу природного газу), виконуються Оператором ГРМ відповідно до вимог розділу X цього Кодексу. При припиненні (відновленні) розподілу природного газу на об`єкт споживача складається акт у двох примірниках, один з яких залишається у споживача. При складанні акта про припинення розподілу природного газу Оператор ГРМ зазначає в ньому про наслідки несанкціонованого відновлення газоспоживання, передбачені цим Кодексом, а також обов`язково фіксує фактичні показання лічильника газу на дату припинення газопостачання (розподілу природного газу), за винятком випадків відмови в доступі до об`єкта споживача, де розташований лічильник газу (ЗВТ). Припинення (обмеження) газопостачання (розподілу природного газу) споживачу здійснюється, зокрема, шляхом перекриття запірних пристроїв або встановлення інвентарної заглушки та їх опломбування. Відновлення газопостачання (розподілу природного газу) здійснюється Оператором ГРМ протягом двох робочих днів у містах та п`яти календарних днів у сільській місцевості за письмовим зверненням споживача (його постачальника) про відновлення газопостачання (розподілу природного газу) та після усунення порушень (за їх наявності) і відшкодування Оператору ГРМ витрат на припинення та відновлення газопостачання (розподілу природного газу).

Згідно з п. 3 глави 3 розділу І Кодексу газорозподільних систем для забезпечення цілодобового доступу до газорозподільної системи та можливості розподілу (переміщення) належного споживачу (суміжному суб`єкту ринку природного газу) природного газу ГРМ обов`язковою умовою є наявність фізичного підключення об`єкта споживача (суміжного суб`єкта ринку природного газу) до ГРМ.

Таким чином, з моменту укладення між споживачем та Оператором ГРМ договору розподілу природного газу, за наявності фізичного підключення об`єкта споживача до газорозподільної мережі, Оператор ГРМ здійснює надання споживачу послуг з розподілу природного газу.

Отже, припинення або обмеження розподілу (споживання) природного газу за наявності фізичного підключення об`єкта споживача до газорозподільної мережі, тобто в період, коли не відбувалося механічного від`єднання об`єкта споживача від цієї мережі та вилучення такого об`єкта, а заява про остаточне припинення користування природним газом і розірвання договору споживачем не подавалася, не звільняє споживача від договірного зобов`язання оплати вартості послуг з розподілу природного газу за вказаний період, оскільки саме механічне від`єднання газових мереж споживача від газорозподільної системи виключає можливість цілодобового доступу споживача до газорозподільної системи і розподілу (переміщення) належного споживачу (його постачальнику) природного газу газорозподільною системою з метою його фізичної доставки до межі балансової належності об`єкта споживача.

Зазначене узгоджується з висновком Верховного Суду у постановах від 18.02.2021 у справі №922/1703/20 та від 27.09.2022 у справі №914/3254/21.

Враховуючи встановлення факту наявності у відповідача обсягів споживання природного газу за газовий рік, що передував розрахунковому календарному року (згідно з актом приймання-передачі природного газу №ОГ00077691 від 30.09.2021), фізичне підключення об`єкта споживача до газорозподільної мережі у спірному періоді, наявність укладеного між сторонами договору розподілу природного газу, який не припинено, а також враховуючи, що споживач ні заяву про остаточне припинення користування природним газом, ні заяву про розірвання договору про надання послуг з розподілу, ні уточнені заявки на величину річної замовленої потужності не подавав, то у нього (відповідача) існує обов`язок оплатити вартість послуг з розподілу природного газу в порядку, передбаченому главою 6 розділу VI Кодексу ГРС.

При цьому колегія суддів також відзначає, що у заяві від 28.01.2022, яку відповідач направив начальнику Броварського відділу АТ «Київоблгаз», ТОВ «Птахофабрика Київська» просило виключно опломбувати вхідну засувку в закритому положенні, не посилаючись на припинення чи розірвання договору з газопостачальною організацією та на необхідність від`єднання від газорозподільної мережі.

Згідно з п. п. 1, 2 глави 6 розділу VІ Кодексу ГРС розрахунки споживача за послугу розподілу природного газу, що надається оператором ГРМ за договором розподілу природного газу, здійснюються виходячи з величини річної замовленої потужності об`єкта (об`єктів) споживача та оплачуються споживачем рівномірними частками протягом календарного року. Місячна вартість послуги розподілу природного газу визначається як добуток 1/12 річної замовленої потужності об`єкта (об`єктів) споживача на тариф, встановлений регулятором для відповідного оператора ГРМ із розрахунку місячної вартості одного кубічного метра замовленої потужності. Річна замовлена потужність (за замовчуванням) об`єкта (об`єктів) споживача на розрахунковий календарний рік визначається Оператором ГРМ виходячи з фактичного обсягу споживання природного газу цим об`єктом за газовий рік, що передував розрахунковому календарному року, який визначається відповідно до вимог цього Кодексу, крім випадків, передбачених цією главою. Розмір величини річної замовленої потужності для споживача, що не є побутовим, визначається Оператором ГРМ виходячи з наявних об`єктів, зазначених у заяві-приєднанні, що є додатком до договору розподілу природного газу.

Згідно з розрахунками річної замовленої потужності ТОВ «Птахофабрика Київська» на 2022 та на 2023 роки, правильність здійснення яких відповідачем не спростована, відповідна величина на 2022 рік становить 353 848,37 куб. м і на 2023 рік - 110 664,01 куб. м, а тому місячна вартість послуги з розподілу природного газу на 2022 рік складає 52 723,40 грн та на 2023 рік - 16 488,94 грн.

Оплата вартості послуг за договором розподілу природного газу здійснюється споживачем на підставі відповідного рахунка Оператора ГРМ на умовах договору розподілу природного газу з моменту його укладання. Споживач, що не є побутовим, оплачує вартість замовленої річної потужності виходячи з наявних об`єктів, зазначених у заяві-приєднанні, що є додатком до договору розподілу природного газу (п. 7 глави 6 розділу VІ Кодексу ГРС).

Пунктом 6.6 Типового договору визначено, що оплата вартості послуги з розподілу природного газу за цим договором здійснюється споживачем, який не є побутовим, на умовах попередньої оплати до початку розрахункового періоду на підставі рахунка Оператора ГРМ. Якщо згідно із законодавством споживач має сплачувати Оператору ГРМ за послуги з розподілу природного газу зі свого поточного рахунку із спеціальним режимом використання, оплата послуг розподілу природного газу здійснюється з поточного рахунку із спеціальним режимом використання споживача на поточний рахунок Оператора ГРМ кожного банківського дня згідно з алгоритмом розподілу коштів, встановленим Регулятором, та зараховується як плата за послуги розподілу природного газу в тому місяці, в якому надійшли кошти. Остаточний розрахунок за надані у звітному місяці послуги проводиться споживачем до десятого числа місяця, наступного за звітним, відповідно до акта наданих послуг та з урахуванням раніше перерахованих коштів.

07.02.2023 АТ «ОГС «Київоблгаз» направило ТОВ «Птахофабрика Київська» підписані та скріплені печаткою АТ «ОГС «Київоблгаз» акти наданих послуг та виставлені рахунки за спірний період.

У матеріалах справи докази оплати ТОВ «Птахофабрика Київська» наданих з лютого 2022 року по січень 2023 року послуг відсутні.

Щодо доводів апеляційної скарги про те, що з 24.02.2022 на території ТОВ «Птахофабрика Київська» знаходились військові Збройних Сил України, ТОВ «Птахофабрика Київська» припинило свою роботу, колегія суддів зазначає таке.

ТОВ «Птахофабрика Київська» зауважує, що листом вих. №05 від 13.09.2022 повідомило АТ «ГТС «Київоблгаз» про зазначені обставини та просило не здійснювати нарахування плати за розподіл природного газу на користь ТОВ «Птахофабрика Київська», а щодо вже нарахованих сум зробити перерахунок за період з 24.02.2022 по сьогоднішній день, з урахуванням фактичного споживання підприємством даної послуги.

Однак ТОВ «Птахофабрика Київська» не надало доказів використання належного відповідачу об`єкта нерухомості Збройними Силами України.

Суд першої інстанції доцільно відзначив, що послуги надаються споживачу з моменту механічного приєднання до газової мережі до моменту механічного від`єднання і, відповідно, до подання заяви про остаточне припинення договору з надання послуги розподілу газу. Однак ТОВ «Птахофабрика Київська» не надало доказів звернення до позивача із заявою про остаточне припинення користування природним газом і розірвання договору споживачем.

Суд також врахував, що ТОВ «Птахофабрика Київська» перестало споживати газ з 28.01.2022 (тобто майже за місяць до повномасштабної військової агресії Російської Федерації проти України), проте не ініціювало розірвання договору про надання послуг з розподілу природного газу ані після припинення споживання газу, ані на даний час, хоча, як стверджує сам відповідач, протягом всього цього часу на його території перебувають військові Збройних Сил України.

За наведених підстав суд правомірно визнав наведені ТОВ «Птахофабрика Київська» підстави непідписання актів наданих послуг необґрунтованими, зважаючи на специфіку такого виду послуг як послуги з розподілу газу (надання відповідачу можливості в будь-який момент відновити споживання газу на об`єкті) та відсутність будь-яких доказів незабезпечення такої можливості (наприклад, настання аварії на газотранспортній системі, внаслідок якої постачання газу було неможливим, в т.ч. тимчасово).

Колегія суддів відзначає, що згідно з п. 4 глави 1 розділу І Кодексу ГРС договір розподілу природного газу - правочин, укладений між оператором газорозподільної системи та споживачем (у т.ч. побутовим споживачем) відповідно до вимог цього Кодексу, згідно з яким оператор газорозподільної системи забезпечує цілодобовий доступ об`єкта споживача до газорозподільної системи для можливості розподілу природного газу; доступ до газорозподільної системи - право користування потужністю складової (об`єкта) газорозподільної системи в обсязі та на умовах, встановлених у договорі (технічній угоді) про надання відповідних послуг з оператором газорозподільної системи.

Враховуючи наведене, колегія суддів погоджується з висновком місцевого суду, що ТОВ «Птахофабрика Київська» у спірний період споживало послуги з розподілу газу, а відтак повинне було їх оплачувати.

Таким чином, у період з лютого 2022 року по січень 2023 року ТОВ «Птахофабрика Київська» спожило послуги з розподілу газу загальною вартістю 596 446,34 грн (52 723,40 грн х 11 місяців 2022 року + 16 488,94 грн за січень 2023 року).

Позивач стверджує, і у суду відсутні підстави для сумнівів у таких твердженнях, що відповідач частково оплатив спожиті послуги; доказів оплати вартості послуг розподілу газу ТОВ «Птахофабрика Київська» на суму 543 722,98 грн до матеріалів справи не надано.

Враховуючи встановлене, апеляційний суд погоджується з висновком суду першої інстанції про обґрунтованість вимог АТ «ОГС «Київоблгаз» про стягнення з ТОВ «Птахофабрика Київська» 543 722,98 грн боргу з оплати послуг розподілу газу.

Доводи апеляційної скарги вказаного не спростовують.

Щодо вимог АТ «ОГС «Київоблгаз» про стягнення з ТОВ «Птахофабрика Київська» 102 681,84 грн пені, 41 381,57 грн інфляційних втрат та 8 052,89 грн 3% річних, нарахованих за період з 11.04.2022 по 28.02.2023.

Суд встановив, що ТОВ «Птахофабрика Київська» у визначений Типовим договором строк грошові кошти за надані послуги не сплатило, чим порушило взяті на себе зобов`язання за договором.

Згідно з п. 3 ч. 1 ст. 611 ЦК України у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки встановлені договором або законом, зокрема, сплата неустойки.

Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом (ч. 2 ст. 625 ЦК України).

У разі несвоєчасного виконання боржником грошового зобов`язання у нього в силу закону (ч. 2 ст. 625 ЦК України) виникає обов`язок сплатити кредитору, поряд із сумою основного боргу, суму інфляційних втрат, як компенсацію знецінення грошових коштів за основним зобов`язанням внаслідок інфляційних процесів у період прострочення їх оплати.

У кредитора згідно з ч. 2 ст. 625 ЦК України є право вимоги до боржника щодо сплати інфляційних втрат за період прострочення в оплаті основного боргу. Водночас, якщо боржник після нарахування йому інфляційних втрат за відповідний місяць допустив подальше прострочення в оплаті основного боргу, то кредитор, виходячи з того, що зобов`язання зі сплати інфляційних втрат, яке виникло в силу закону, є грошовим, вправі нарахувати боржнику інфляційні втрати на суму основного боргу, збільшену на індекс інфляції за попередній місяць прострочення.

Відповідно до висновку Великої Палати Верховного Суду у постанові 07.04.2020 у справі №910/4590/19 зобов`язання зі сплати інфляційних є акцесорним, додатковим до основного, залежить від основного зобов`язання і поділяє його долю. Відповідно, й вимога про сплату інфляційних є додатковою до основної вимоги (п. 43 мотивувальної частини постанови).

Передбачене законом право кредитора вимагати стягнення боргу враховуючи індекс інфляції є способом захисту майнових прав та інтересів кредитора, сутність яких складається з відшкодування матеріальних втрат кредитора та знецінення грошових коштів внаслідок інфляційних процесів.

Стягнення інфляційних нарахувань та 3% річних здійснюється в силу норм законодавства незалежно від того чи передбачено вказані умови договором.

Перевіривши наданий позивачем та здійснений судом першої інстанції розрахунок 3% річних та інфляційних втрат, апеляційний суд погоджується з висновком місцевого суду про правомірність таких нарахувань та стягнення з ТОВ «Птахофабрика Київська» на користь АТ «ОГС «Київоблгаз» 8 052,89 грн 3% річних та 41 381,57 грн інфляційних втрат.

Згідно зі ст. 230 ГК України невиконання чи неналежне виконання господарського зобов`язання є підставою для застосування штрафних санкцій у вигляді грошової суми - неустойка, штраф, пеня. Суб`єктами права застосування штрафних санкцій є учасники відносин у сфері господарювання.

Відповідно до ч. 1 ст. 546 ЦК України виконання зобов`язання може забезпечуватися неустойкою, порукою, гарантією, заставою, притриманням, завдатком, правом довірчої власності.

Статтею 547 ЦК України визначено, що правочин щодо забезпечення виконання зобов`язання вчиняється у письмовій формі. Правочин щодо забезпечення виконання зобов`язання, вчинений із недодержанням письмової форми, є нікчемним.

Виконання зобов`язання (основного зобов`язання) забезпечується, якщо це встановлено договором або законом (ч. 1 ст. 548 ЦК України ).

Згідно зі ст. 230 ГК України порушення зобов`язання є підставою для застосування господарських санкцій (неустойка, штраф, пеня).

За визначенням ст. 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання.

Нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання зобов`язання, якщо інше не встановлено законом або договором, припиняється через шість місяців від дня, коли зобов`язання мало бути виконано (ч. 6 ст. 232 ГК України).

Постановою Кабінетом Міністрів України №211 від 11.03.2020 по всій території України було введено карантин з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19), наразі строки дії карантину є продовженими до 30.06.2023 (згідно постанови Кабінетом Міністрів №383 від 25.04.2023).

Таким чином, строки нарахування пені, встановлені у ч. 6 ст. 232 ГК України, були продовжені до закінчення дії карантину (до 30.06.2023).

Пунктом 8.2 Типового договору встановлено, що у разі порушення споживачем, що не є побутовим, строків оплати за цим договором він сплачує пеню у розмірі подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла в період, за який сплачується пеня, від суми простроченого платежу за кожен день прострочення платежу. Нарахування пені здійснюється починаючи з першого робочого дня, наступного за останнім днем граничного строку здійснення оплати за цим договором.

Перевіривши наданий позивачем та здійснений судом першої інстанції розрахунок пені з урахуванням ч. 6 ст. 232 ГК України та п. 7 Прикінцевих положень ГК України, колегія суддів погоджується з висновком місцевого суду про правомірність таких нарахувань та стягнення з ТОВ «Птахофабрика Київська» на користь АТ «ОГС «Київоблгаз» підлягає 102 681,84 грн пені.

Колегія суддів відзначає, що ТОВ «Птахофабрика Київська» оскаржує рішення суду першої інстанції лише в частині задоволених позовних вимог, а тому апеляційний суд здійснює апеляційний перегляд оскаржуваного рішення у встановлених ст. 269 ГПК України межах.

За таких підстав суд не здійснює перевірку правомірності зменшення місцевим судом розміру пені, що підлягає до стягнення з ТОВ «Птахофабрика Київська» на користь АТ «ОГС «Київоблгаз».

Щодо доводів апеляційної скарги про настання форс-мажорних обставин колегія суддів зазначає таке.

Відповідно до ч. 1 ст. 617 ЦК України особа, яка порушила зобов`язання, звільняється від відповідальності за порушення зобов`язання, якщо вона доведе, що це порушення сталося внаслідок випадку або непереборної сили.

У разі якщо інше не передбачено законом або договором, суб`єкт господарювання за порушення господарського зобов`язання несе господарсько-правову відповідальність, якщо не доведе, що належне виконання зобов`язання виявилося неможливим внаслідок дії непереборної сили, тобто надзвичайних і невідворотних обставин за даних умов здійснення господарської діяльності (ч. 2 ст. 218 ГК України).

Надзвичайними є ті обставини, настання яких не очікується сторонами при звичайному перебігу справ. Під надзвичайними можуть розумітися такі обставини, настання яких добросовісний та розумний учасник правовідносин не міг очікувати та передбачити при прояві ним достатнього ступеня обачливості.

Невідворотними є обставини, настанню яких учасник правовідносин не міг запобігти, а також не міг запобігти наслідкам таких обставин навіть за умови прояву належного ступеня обачливості та застосуванню розумних заходів із запобігання таким наслідкам. Ключовим є те, що непереборна сила робить неможливим виконання зобов`язання в принципі, незалежно від тих зусиль та матеріальних витрат, які сторона понесла чи могла понести (п. 38 постанови Верховного Суду від 21.07.2021 у справі №912/3323/20), а не лише таким, що викликає складнощі, або є економічно невигідним.

Між обставинами непереборної сили та неможливістю належного виконання зобов`язання має бути причинно-наслідковий зв`язок. Тобто неможливість виконання зобов`язання має бути викликана саме обставиною непереборної сили, а не обставинами, ризик настання яких несе учасник правовідносин.

Верховний Суд у постанові від 31.08.2022 у cправі №910/15264/21 звернув увагу на те, що потрібно розрізняти вчасне повідомлення сторони про виникнення форс-мажорних обставин (яке сторона має зробити у передбачений договором строк) від звернення до ТПП за отриманням сертифікату, яке є можливим лише після порушення виконання зобов`язання. Через це сертифікат ТПП може бути отриманий значно пізніше за дату, коли сторона з`ясувала неможливість виконання договору через вплив форс-мажорних обставин.

Саме ж повідомлення про форс-мажор має бути направлено іншій стороні якнайшвидше. Хоча й форс-мажорні обставини впливають, як правило, на одну сторону договору (виконавця), але вони мають негативні наслідки насамперед для іншої сторони договору, яка не отримує його належне виконання. Отже, своєчасне повідомлення іншої сторони про настання форс-мажорних обставин спрямоване на захист прав та інтересів іншої сторони договору, яка буде розуміти, що не отримає вчасно товар (роботи, послуги) та, можливо, зможе зменшити негативні наслідки форс-мажору.

Про те, що сторона позбавляється права посилатися на форс-мажорні обставини через несвоєчасне повідомлення, має бути прямо зазначено в договорі (подібний за змістом правовий висновок міститься у п. 5.63 постанови Верховного Суду від 22.06.2022 у справі №904/5328/21).

Водночас неповідомлення або несвоєчасне повідомлення про форс-мажорні обставини позбавляє сторону, яка порушила цей обов`язок, права посилатися на ці обставини як на підставу звільнення від відповідальності, якщо це передбачено договором (втрата стороною права посилання на форс-мажор).

Згідно з п. 10.1 Типового договору сторони звільняються від відповідальності за часткове або повне невиконання зобов`язань за цим Договором, якщо це невиконання є наслідком непереборної сили (форс-мажорних обставин).

Під форс-мажорними обставинами розуміють надзвичайні та невідворотні обставини, що об`єктивно унеможливлюють виконання зобов`язань, передбачених умовами цього Договору. Строк виконання зобов`язань відкладається на строк дії форс-мажорних обставин (п. 10.2 Типового договору).

За умовами п. 10.3 Типового договору сторони зобов`язані негайно повідомити про форс-мажорні обставини та протягом чотирнадцяти днів з дня їх виникнення надати підтвердні документи щодо їх настання відповідно до законодавства.

Засвідчення форс-мажорних обставин здійснюється у встановленому законодавством порядку (п. 10.4 Типового договору).

ТОВ «Птахофабрика Київська» вважає, що настання для нього форс-мажорних обставин підтверджується листом від 28.02.2022 №2024/02.0-7.1 Торгово-промислової палати України.

Цим листом Торгово-промислова палата України (далі - ТПП України) на підставі ст. ст. 14, 14-1 Закону України «Про торгово-промислові палати в Україні» від 02.12.1997 №671/97-ВР, Статуту ТПП України засвідчила форс-мажорні обставини (обставини непереборної сили): військову агресію Російської Федерації проти України, що стало підставою введення воєнного стану із 05 години 30 хвилин 24.02.2022 строком на 30 діб, відповідно до Указу Президента України від 24.02.2022 №64/2022 «Про введення воєнного стану в Україні». Враховуючи це, ТПП України підтвердила, що зазначені обставини з 24.02.2022 до їх офіційного закінчення є надзвичайними, невідворотними та об`єктивними обставинами для суб`єктів господарської діяльності та/або фізичних осіб по договору, окремим податковим та/чи іншим зобов`язанням / обов`язком, виконання яких (-го) настало згідно з умовами договору, контракту, угоди, законодавчих чи інших нормативних актів і виконання відповідно яких (-го) стало неможливим у встановлений термін внаслідок настання таких форс-мажорних обставин (обставин непереборної сили).

Разом з тим, лист ТПП від 28.02.2022 №2024/02.0-7.1 не є автоматичною підставою для звільнення від відповідальності за порушення зобов`язання, оскільки стороною договору має бути доведено не лише настання цих обставин, але і їх безпосередній, прямий вплив на можливість належного виконання зобов`язання з урахуванням часу та місця його виконання у конкретних правовідносинах.

Форс-мажорні обставини не мають преюдиційного характеру і при їх виникненні сторона, яка посилається на них як на підставу неможливості виконання зобов`язання, повинна довести наявність таких обставин не тільки самих по собі, але й те, що ці обставини були форс-мажорними саме для цього конкретного випадку виконання господарського зобов`язання.

В будь-якому разі сторона зобов`язання, яка його не виконує, повинна довести, що в кожному окремому випадку саме ці конкретні обставини мали непереборний характер саме для цієї конкретної особи. І кожен такий випадок має оцінюватись судом незалежно від наявності засвідчених компетентним органом обставин непереборної сили.

В цьому конкретному випадку ТОВ «Птахофабрика Киъвська» настання для неї форс-мажорних обставин у встановленому законодавством та Типовим договором порядку не довела.

Саме лише посилання на лист ТПП від 28.02.2022 №2024/02.0-7.1, як зазначено вище, не є автоматичною підставою для звільнення від відповідальності за порушення зобов`язання.

Колегія суддів також відзначає, що настання форс-мажорних обставин може бути підставою для звільнення від відповідальності за порушення зобов`язання, але не є підставою для звільнення від виконання зобов`язання.

Висновки суду апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги.

Як зазначено у п. 41 висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень, обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення. Згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах. З тим, щоб дотриматися принципу справедливого суду, обґрунтування рішення повинно засвідчити, що суддя справді дослідив усі основні питання, винесені на його розгляд.

Хоча п. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, це не може розумітись як вимога детально відповідати на кожен довід (рішення Суду у справі Трофимчук проти України, no. 4241/03 від 28.10.2010).

Європейський суд з прав людини вказав, що п. 1 ст. 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі ст. 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18.07.2006).

Згідно з п. 1 ч. 1 ст. 275 ГПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.

Суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права (ст. 276 ГПК України).

Враховуючи встановлені у справі обставини та норми чинного законодавства, які підлягають застосуванню у спірних правовідносинах, колегія суддів апеляційної інстанції дійшла висновку, що рішення місцевого господарського суду у цій справі є законним та обґрунтованим і підстав для його скасування не вбачається; підстави для задоволення апеляційної скарги відсутні.

Судові витрати.

У зв`язку з відсутністю підстав для задоволення апеляційної скарги витрати за подання апеляційної скарги відповідно до ст. 129 ГПК України покладаються на апелянта.

Керуючись ст. ст. 74, 129, 269, 275, 276, 281-284 ГПК України, Північний апеляційний господарський суд

ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Птахофабрика Київська" на рішення Господарського суду міста Києва від 22.06.2023 у справі №910/3820/23 залишити без задоволення.

2. Рішення Господарського суду міста Києва від 22.06.2023 у справі №910/3820/23 залишити без змін.

3. Судові витрати, пов`язані з поданням апеляційної скарги, покласти на скаржника.

4. Справу №910/3820/23 повернути до Господарського суду міста Києва.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття.

Постанова апеляційної інстанції може бути оскаржена до Верховного Суду в порядку та в строк, передбачені ст.ст. 287 - 289 ГПК України.

Повний текст постанови складено 21.12.2023.

Головуючий суддя О.О. Євсіков

Судді В.А. Корсак

І.П. Ходаківська