ПІВДЕННО-ЗАХІДНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
_____________________________________________________________________________________________
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 грудня 2023 року м. ОдесаСправа № 916/4327/23
Південно-західний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого судді Л.В. Поліщук,

суддів: К.В. Богатиря, С.В. Таран,

секретар судового засідання: І.С. Мисько,

за участю представників сторін:

від позивача: Б.О. Клачок

від відповідача: В.М. Бріг

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «ЗЕРНОВИЙ ТЕРМІНАЛ КІЛІЯ»

на ухвалу Господарського суду Одеської області від 05.10.2023 (суддя С.В. Нікітенко, м.Одеса, повний текст складено 05.10.2023) про відмову у задоволенні заяви про забезпечення позову

у справі № 916/4327/23

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «ЗЕРНОВИЙ ТЕРМІНАЛ КІЛІЯ»

до відповідача: Товариства з обмеженою відповідальністю «Еліксир Україна»

про встановлення сервітуту,

В С Т А Н О В И В :

Короткий зміст та обґрунтування позовних вимог

Товариство з обмеженою відповідальністю «ЗЕРНОВИЙ ТЕРМІНАЛ КІЛІЯ» звернулось до Господарського суду Одеської області з позовною заявою до Товариства з обмеженою відповідальністю «Еліксир Україна» про встановлення сервітуту щодо вантажного складу літ. «Г», загальною площею 926,5 кв.м, розташованого за адресою: Одеська область, Кілійський район, м. Кілія, вул. Портова, 4 (номер відомостей про речове право: 51564272), який належить Товариству з обмеженою відповідальністю «Еліксир Україна», , для встановлення та доступу і обслуговування Товариством з обмеженою відповідальністю «ЗЕРНОВИЙ ТЕРМІНАЛ КІЛІЯ», , шнекового транспортеру на умовах, визначених проектом договору про встановлення сервітуту № 20/1.

В обґрунтування заявлених вимог позивач послався на те, що Товариство з обмеженою відповідальністю «ЗЕРНОВИЙ ТЕРМІНАЛ КІЛІЯ» є портовим оператором, у власності якого перебуває зернопереробний комплекс літ. «Ц», розташований на території портопункту Кілія порту Усть-Дунайськ. Як вбачається із технічного паспорту зернопереробного комплексу літ. «Ц», зазначена споруда розташована поблизу критого складу літ. «Г», який з 29.08.2023 на праві власності належить Товариству з обмеженою відповідальністю «Еліксир Україна».

В той же час, належний позивачу шнековий транспортер наразі розташований у вантажному критому складі літ. «Г» шляхом закріплення на балках та перекриттях (без зайняття фізично корисної площі складу), виходить до причалу №1 та безпосередньо функціонально пов`язаний із зернопереробним комплексом літ. «Ц» і не може існувати без втрати функціонального призначення та переривання виробничого циклу.

Посилаючись на вжиття Товариством з обмеженою відповідальністю «ЗЕРНОВИЙ ТЕРМІНАЛ КІЛІЯ» заходів досудового врегулювання спору шляхом направлення Товариству з обмеженою відповідальністю «Еліксир Україна» листа щодо укладення договору про встановлення сервітуту із зазначенням обставин про необхідність встановлення оплатного сервітуту з метою експлуатації та цілодобового доступу до шнекового транспортеру та його конструктивних елементів, а також посилаючись на неможливість використання шнекового транспортеру у інший спосіб з огляду на переривання виробничого циклу та втрату функціонального призначення при здійсненні демонтажу транспортеру, позивач звернувся з даним позовом до господарського суду про встановлення сервітуту до належного на праві власності відповідачу вантажного складу літ. «Г».

Короткий зміст та обґрунтування заяви про забезпечення позову

Одночасно із поданням позовної заяви Товариство з обмеженою відповідальністю «ЗЕРНОВИЙ ТЕРМІНАЛ КІЛІЯ» звернулося із заявою про забезпечення позову (вх. № 2-1491/23 від 04.10.2023), в якій заявник просив вжити заходи забезпечення позову шляхом заборони Товариству з обмеженою відповідальністю «Еліксир Україна» () та будь-яким залученим Товариством з обмеженою відповідальністю «Еліксир Україна» () особам вчиняти дії, направлені на демонтаж та/або інше вилучення шнекового транспортеру та його складових елементів та комплектуючих, розташованих у критому складі літ. «Г», загальною площею 925,6 кв.м, портового пункту Кілія порту «Усть-Дунайськ»: за адресою м. Кілія, вул. Портова, 4, номер відомостей про речове право в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно: 51564272 - до розгляду даної справи по суті.

У заяві про забезпечення позову заявник навів фактичні обставини, які передували зверненню з відповідною заявою про забезпечення позову, узагальнений зміст яких зводиться до того, що:

-з 2011 року у вантажному складі літ. «Г» ще Товариство з обмеженою відповідальністю «ДАВОС» та Товариство з обмеженою відповідальністю «ДАВОС-АГРО» здійснювали розміщення шнекового транспортера, який у подальшому було внесено до статутного капіталу Товариства з обмеженою відповідальністю «ЗЕРНОВИЙ ТЕРМІНАЛ КІЛІЯ»;

-24.01.2023 між Товариством з обмеженою відповідальністю «ЗЕРНОВИЙ ТЕРМІНАЛ КІЛІЯ» (замовником) та Державним підприємством «Морський торговельний порт Усть-Дунайськ» (виконавцем) укладено договір №28Д, відповідно до якого товариство набуло право користування вантажним складом літ. «Г», в якому встановлено шнековий транспортер;

-Державним підприємством «Морський торговельний порт Усть-Дунайськ» з 27.03.2023 в односторонньому порядку розірвано договір №28Д від 24.01.2023 (законність зазначеного правочину є предметом спору у справі №916/1375/23) та 09.06.2023 здійснено блокування складу, в якому перебуває шнековий транспортер;

-29.08.2023 власником вантажного складу літ. «Г» стало Товариство з обмеженою відповідальністю «Еліксир Україна»;

-19.09.2023 Товариством з обмеженою відповідальністю «Еліксир Україна» направлено Товариству з обмеженою відповідальністю «ЗЕРНОВИЙ ТЕРМІНАЛ КІЛІЯ» листа №19-09/1 з вимогою про звільнення території від майна останнього, зокрема шнекового транспортеру;

-02.10.2023 на інтернет-сайті yug.today вийшла стаття, в якій головний юрисконсульт відповідача зазначив про демонтаж у найближчий час шнекового транспортеру;

-03.10.2023 працівники відповідача, зокрема ОСОБА_1 зазначає про демонтаж шнекового транспортера.

Обставини блокування складу та намір відповідача здійснити демонтаж шнекового транспортеру позивач підтверджує доданими до заяви про забезпечення позову наступними доказами:

-актом №1 від 09.06.2023 огляду території портового пункту Кілія порту Усть-Дунайськ, що розташований за адресою: Одеська обл., Ізмаїльський район, м.Кілія, вул. Портова, 4, складеним заступником директора Товариства з обмеженою відповідальністю «ЗЕРНОВИЙ ТЕРМІНАЛ КІЛІЯ» Коваленком Д.І., за присутності громадянина Фетісова М.Е., відповідно до якого зафіксовано блокування доступу до майна позивача, яке знаходиться у критому складі літ. «Г», і зазначення про наміри вивезення майна позивача з цього складу;

-актом №2 від 09.06.2023 огляду території портового пункту Кілія порту Усть-Дунайськ, що розташований за адресою: АДРЕСА_1 , складеним директором Товариства з обмеженою відповідальністю «ЗЕРНОВИЙ ТЕРМІНАЛ КІЛІЯ» Московським А.О., за присутності заступника директора Товариства з обмеженою відповідальністю «ЗЕРНОВИЙ ТЕРМІНАЛ КІЛІЯ» Коваленка Д.І. та громадян Фетісова М.Е. та ОСОБА_2 , відповідно до якого зафіксовано обставини зміни замків та фактичного блокування доступу позивача до майна у критому складі літ. «Г»;

-актом від 09.06.2023 проведення адвокатом Клачок Б.О. огляду території портового пункту Кілія порту Усть-Дунайськ, що розташований за адресою: АДРЕСА_1 , складеним адвокатом Клачок Б.О., за присутності директора Товариства з обмеженою відповідальністю «ЗЕРНОВИЙ ТЕРМІНАЛ КІЛІЯ» Московським А.О. та його заступника ОСОБА_3 , громадян ОСОБА_4 та ОСОБА_2 , відповідно до якого зафіксовано обставини демонтажу замка з металевих воріт критого складу літ. «Г», встановлення нового замка та опломбування приміщення критого складу;

-талонами-повідомленнями єдиного обліку №2190 та №2225 про прийняття і реєстрацію заяви (повідомлення) про кримінальне правопорушення та іншу подію;

-листом відповідача №19-09/01 від 19.09.2023, скерованого позивачу, з вимогою про вивезення рухомого майна останнього в найкоротший термін, але не пізніше 30.09.2023;

-роздруківкою статті інтернет-видання «Юг.Today» від 02.10.2023;

-письмовими поясненнями директора Товариства з обмеженою відповідальністю «ЗЕРНОВИЙ ТЕРМІНАЛ КІЛІЯ» Московського А.О. №600-10/23 від 03.10.2023, відповідно до яких директор зазначив, що під час спілкування з представниками нового власника єдиного майнового комплексу Державного підприємства «Морський торговельний порт Усть-Дунайськ» - Товариства з обмеженою відповідальністю «Еліксир Україна» ОСОБА_1 та іншими, у дату 03.10.2023 було повідомлено, що новий власник планує здійснити демонтаж майна позивача, а саме, шнекового транспортеру зернопереробного комплексу;

-диском з відео- та фотофіксацією.

З урахуванням наведеного, заявник вважає, що матеріалами справи підтверджуються наміри відповідача, як нового власника вантажного складу літ. «Г», здійснити демонтаж шнекового транспортеру, в той час як у випадку такого демонтажу та у випадку задоволення позовної вимоги про встановлення сервітуту, виконати судове рішення буде неможливо, оскільки фактично зазначене майно, щодо якого Товариство з обмеженою відповідальністю «ЗЕРНОВИЙ ТЕРМІНАЛ КІЛІЯ» просить встановити сервітут, буде демонтовано, крім того, зазначений демонтаж призведе до втрати функціонального призначення зернопереробного комплексу «Ц», який належить позивачу. Відтак, Товариству з обмеженою відповідальністю «ЗЕРНОВИЙ ТЕРМІНАЛ КІЛІЯ» доведеться звертатись до суду з новими позовами з метою поновлення відповідних порушених прав позивача вже на підставі наявного рішення суду, чого можна уникнути шляхом застосування інституту забезпечення позову.

Отже, скаржник вважає, що станом на даний час існує достатньо обґрунтоване припущення, що невжиття заходів забезпечення позову у вигляді заборони відповідачу та будь-яким залученим Товариством з обмеженою відповідальністю «Еліксир Україна» особам вчиняти дії, направлені на демонтаж та/або інше вилучення шнекового транспортеру та його складових елементів та комплектуючих, може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду. Натомість встановлення саме такого заходу забезпечення позову, на думку заявника, відповідатиме предмету заявленого позову та, водночас, не зумовить фактичного вирішення спору по суті, позаяк буде спрямовано виключно на збереження існуючого становища до розгляду справи.

Короткий зміст оскаржуваної ухвали суду першої інстанції

Ухвалою Господарського суду Одеської області від 05.10.2023 відмовлено Товариству з обмеженою відповідальністю «ЗЕРНОВИЙ ТЕРМІНАЛ КІЛІЯ» у задоволенні заяви про забезпечення позову (вх. № 2-1491/23 від 04.10.2023).

Ухвала суду мотивована тим, що заходи забезпечення позову, які просить застосувати позивач, не є адекватними відносно заявлених позовних вимог, та позивачем не доведено, що невжиття відповідних заходів забезпечення позову за запропонованими позовними вимогами може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду та ефективний захист прав позивача.

Короткий зміст та обґрунтування вимог апеляційної скарги

Не погодившись з ухвалою суду, Товариство з обмеженою відповідальністю «ЗЕРНОВИЙ ТЕРМІНАЛ КІЛІЯ» звернулося до Південно-західного апеляційного господарського суду із апеляційною скаргою, в якій просило ухвалу Господарського суду Одеської області від 05.10.2023 про відмову у задоволенні заяви про забезпечення позову скасувати та ухвалити нове судове рішення, якою заяву про забезпечення позову задовольнити у повному обсязі.

Апеляційна скарга мотивована тим, що в оскаржуваній ухвалі суд першої інстанції дійшов хибного висновку щодо наявності майнового спору між сторонами, оскільки позовна вимога стосується встановлення сервітуту щодо приміщення вантажного складу літ. «Г», в якому вже перебуває шнековий транспортер Товариства з обмеженою відповідальністю «ЗЕРНОВИЙ ТЕРМІНАЛ КІЛІЯ», який розміщувався там на підставі договірних відносин, спочатку між Товариством з обмеженою відповідальністю «ДАВОС», Товариством з обмеженою відповідальністю «ДАВОС-АГРО» та Державним підприємством «Морський торговельний порт Усть-Дунайськ», однак після незаконного розірвання договору надання послуг №28Д від 24.01.2023 позивач вимушений звернутись до суду із вимогою про встановлення сервітуту вже до нового власника. Відповідно до висновків, викладених у постанові Великої Палати Верховного Суду від 25.08.2020 у справі №910/13737/19 майновий позов (позовна вимога майнового характеру) це вимога про захист права або інтересу, об`єктом якої є благо, що підлягає грошовій оцінці; будь-який майновий спір має ціну. Отже, у даному випадку має місце вимога немайнового характеру.

Також скаржник вказав, що місцевий господарський суд необґрунтовано зазначив, що заходи забезпечення позову не є адекватними із заявленими у заяві про забезпечення позову вимогами.

На думку апелянта, наведені ним у заяві про забезпечення позову обставини, які підтверджені доказами, свідчать не тільки про обґрунтоване припущення, що невжиття відповідних заходів забезпечення позову, про які просило Товариство з обмеженою відповідальністю «ЗЕРНОВИЙ ТЕРМІНАЛ КІЛІЯ», фактично унеможливить ефективний захист прав позивача на встановлення сервітуту, а й свідчить про фактичне вчинення відповідачем дій, щодо обов`язку утримання від яких позивач і звернувся з відповідною заявою, що судом першої інстанції було проігноровано.

Позиція відповідача щодо апеляційної скарги

У відзиві на апеляційну скаргу відповідач просив у задоволенні апеляційної скарги відмовити, посилаючись на її безпідставність.

Заперечуючи проти доводів апеляційної скарги відповідач, зокрема, зазначив, що у позивача відсутнє будь-яке законне право на розміщення шнекового транспортеру позивача на території складу літ. «Г» відповідача, а тому прохання застосувати засоби забезпечення позову в даній справі є спробою «легітимізувати» перебування майна позивача на об`єкті нерухомого майна відповідача до прийняття рішення по суті.

Стосовно доводів апелянта про намір відповідача здійснити демонтаж шнекового транспортеру, з посиланням на лист відповідача від 19.09.2023 про звільнення території портопункту Кілія від усього рухомого майна позивача, відповідач зазначив, що (1) такий лист не було долучено до матеріалів справи; (2) шнековий транспортер, перебуває на території належного відповідачу складу літ. «Г» без будь-яких правових підстав, у зв`язку з цим відповідач переконаний, що позивач має самостійно та власним коштом прибрати зазначене майно з території складу; (3) така позиція відповідача не може тлумачитись як намір самостійно здійснити демонтаж майна чи його знищення або відчуження.

Твердження скаржника про блокування складу та відсутність доступу до нього є суперечливими, оскільки позивач акцентує увагу, що він нібито втратив доступ до складу літ. «Г» через блокування та заміну замків співробітниками Державного підприємства «Морський торговельний порт Усть-Дунайськ» ще з 09.06.2023, в той же час до позовної заяви позивачем долучено висновок експерта судової будівельно-технічної експертизи №39/23 від 18.09.2023, що виконана за заявою адвоката Клачок Богдани для подання до Господарського суду Одеської області, в якому зазначено, що в рамках виконання цієї експертизи обстеження проводились 30.06.2023 в присутності заявника, і до експертизи прикладено фототаблицю, яка містить численні фото, в тому числі зроблені зсередини складу літ. «Г».

Також відповідач зазначив, що зважаючи на те, що шнековий транспортер є рухомим майном, та у випадку встановлення законного права (сервітуту) на розміщення, доступу та обслуговування власного шнекового транспортера відповідним рішенням суду, у позивача не тільки істотно не ускладниться чи унеможливиться виконання рішення суду або ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, а навпаки, виникнуть законні підстави для розміщення шнекового транспортеру на складі відповідача та доступу для його обслуговування.

Окрім того, відповідач зауважив на тому, що 06.09.2023 о 00:42 територія портопункту Кілія зазнала ворожої атаки, внаслідок якої склад літ. «Г» отримав значні пошкодження, зокрема, зазнав руйнування даху та перекриття, знесення воріт, пошкодження несучих конструкцій, обвалення цегляної стіни тощо. З метою фіксації понесеної шкоди та встановлення технічного стану будівлі, відповідачем було замовлено проведення обстеження стану будівлі зі складенням відповідного технічного звіту. За результатами обстеження будівлі складу літ. «Г» кваліфікованим експертом було складено технічний звіт №86-10-23-ТЗ, з якого вбачається, що загальний технічний стан складу літ. «Г» аварійний.

Відтак, відповідач зазначив, що на сьогоднішній день не є можливим використовувати майно за прямим призначенням. При цьому, зважаючи на обставини того, що транспортні інфраструктурні об`єкти українських морських портів регулярно стають об`єктами атаки ворожих сил, а також поточний стан будівлі, неможливо гарантувати, що усі елементи будівлі залишаться непорушними. За таких умов наявність будь-яких судових заборон може значною мірою створити перешкоди навіть для виконання невідкладних робіт з боку ДСНС та/або інших профільних органів по усуненню та/або запобігання наслідків ворожих атак, як наслідок, може безпосередньо призвести до порушення прав та законних інтересів осіб, що не є учасниками цього судового процесу.

З урахуванням викладеного та посилаючись на те, що питання забезпечення позову розглядалось судом ще до відкриття провадження у справі без виклику сторін, відповідач зазначив, що не мав змоги надати зазначений технічний звіт у якості доказу в суді першої інстанції, з огляду на що просив залучити копію технічного звіту до матеріалів справи та прийняти його до уваги під час апеляційного перегляду справи.

Заяви, клопотання, інші процесуальні дії в суді апеляційної інстанції

Відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 10.10.2023 для розгляду справи сформовано колегію суддів у складі: головуючого судді Л.В.Поліщук, суддів: К.В. Богатиря, С.В. Таран.

Ухвалою Південно-західного апеляційного господарського суду від 16.10.2023 відкладено вирішення питання щодо можливості відкриття, повернення, залишення без руху або відмови у відкритті апеляційного провадження за апеляційною скаргою Товариства з обмеженою відповідальністю «ЗЕРНОВИЙ ТЕРМІНАЛ КІЛІЯ» на ухвалу Господарського суду Одеської області від 05.10.2023 про відмову у задоволенні заяви про забезпечення позову у справі № 916/4327/23 до надходження матеріалів оскарження ухвали на адресу Південно-західного апеляційного господарського суду. Доручено Господарському суду Одеської області надіслати копії матеріалів справи №916/4327/23, необхідних для розгляду оскаржуваної ухвали, на адресу Південно-західного апеляційного господарського суду.

20.10.2023 на адресу суду апеляційної інстанції надійшли матеріали оскарження ухвали у справі №916/4327/23.

З огляду на перебування судді-учасника колегії суддів С.В. Таран у відпустці з 23.10.2023 по 27.10.2023, питання щодо апеляційної скарги вирішувалося 30.10.2023.

Ухвалою Південно-західного апеляційного господарського суду від 30.10.2023 відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою Товариства з обмеженою відповідальністю «ЗЕРНОВИЙ ТЕРМІНАЛ КІЛІЯ» на ухвалу Господарського суду Одеської області від 05.10.2023 про відмову у задоволенні заяви про забезпечення позову у справі №916/4327/23. Встановлено відповідачу строк до 20.11.2023 для подання відзиву на апеляційну скаргу та роз`яснено учасникам справи про їх право у цей же строк подати до суду будь-які заяви чи клопотання з процесуальних питань, оформлені відповідно до статті 170 Господарського процесуального кодексу України, разом з доказами направлення копій таких заяв чи клопотань іншим учасникам справи.

Окрім того, з огляду на положення Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та практику Європейського суду з прав людини, вказаною ухвалою суду від 30.10.2023 вирішено розглянути апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «ЗЕРНОВИЙ ТЕРМІНАЛ КІЛІЯ» на ухвалу Господарського суду Одеської області від 05.10.2023 про відмову у задоволенні заяви про забезпечення позову у справі №916/4327/23 поза межами строку, встановленого у частині другій статті 273 Господарського процесуального кодексу України, у розумний строк. Розгляд апеляційної скарги призначено на 12.12.2023 о 12:00 год.

20.11.2023 від Товариства з обмеженою відповідальністю «Еліксир Україна» надійшов відзив на апеляційну скаргу (вх.№3254/23/Д3 від 20.11.2023).

У судовому засіданні, яке відбулось 12.12.2023, було порушено питання щодо залучення до матеріалів справи доказів, поданих відповідачем разом із відзивом на апеляційну скаргу, а саме, складеного Фізичною особою підприємцем Євченко Т.Т. технічного звіту №86-10-23-ТЗ про технічний стан конструкцій будівлі складу літ. Г за адресою: Одеська область, Ізмаїльський район, Кілійська територіальна громада, місто Кілія, вул. Железнякова (Портова), 4.

Представник позивача питання щодо долучення наданих відповідачем нових доказів залишила на розсуд суду.

Відповідно до частини третьої статті 269 Господарського процесуального кодексу України докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього.

Протокольною ухвалою суду, постановленою в судовому засіданні 12.12.2023, на підставі частини третьої статті 269 Господарського процесуального кодексу України судом апеляційної інстанції прийнято нові докази до розгляду та долучено їх до матеріалів справи з підстав того, що відповідач не міг їх подати до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього, зважаючи на те, що відповідно до частини першої статті 145 Господарського процесуального кодексу України заява про забезпечення позову розглядається судом не пізніше двох днів з дня її надходження без повідомлення учасників справи.

В судовому засіданні представник скаржника підтримав доводи, що викладені в апеляційній скарзі. Представник відповідача заперечував проти задоволення апеляційної скарги з підстав, викладених у відзиві на апеляційну скаргу.

Заслухавши представників учасників справи, дослідивши матеріали справи, доводи апеляційної скарги та відзиву на неї, перевіривши правильність застосування місцевим господарським судом норм процесуального права, апеляційна інстанція встановила наступне.

Частиною першою статті 2 Господарського процесуального кодексу України встановлено, що завданням господарського судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів, пов`язаних із здійсненням господарської діяльності, та розгляд інших справ, віднесених до юрисдикції господарського суду, з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав і законних інтересів фізичних та юридичних осіб, держави.

Суд апеляційної інстанції зазначає, що реалізація права на судовий захист, гарантованого кожному статтями 55, 124 Конституції України, багато в чому залежить від належного правового механізму, складовою якого, зокрема, є інститут забезпечення позову в судовому процесі.

Згідно із статтею 136 Господарського процесуального кодексу України господарський суд за заявою учасника справи має право вжити передбачених статтею 137 цього Кодексу заходів забезпечення позову. Забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

За змістом цієї норми обґрунтування необхідності забезпечення позову полягає у доказуванні обставин, з якими пов`язано вирішення питання про забезпечення позову. Забезпечення позову застосовується як гарантія задоволення законних вимог позивача.

Забезпечення позову є засобом, спрямованим на запобігання можливим порушенням майнових прав чи охоронюваних законом інтересів юридичної або фізичної особи. Воно полягає у вжитті заходів, за допомогою яких у подальшому гарантується виконання судового рішення або ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся до суду.

Заходи до забезпечення позову можуть вживатися лише за умов, визначених статтею 136 Господарського процесуального кодексу України, а саме, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду; якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

При вирішенні питання про вжиття заходів забезпечення позову господарський суд має оцінити обґрунтованість доводів заявника щодо необхідності вжиття відповідних заходів з урахуванням таких умов: розумності, обґрунтованості і адекватності вимог заявника щодо забезпечення позову; забезпечення збалансованості інтересів сторін, а також інших учасників судового процесу; наявності зв`язку між заявленим заходом до забезпечення позову і предметом позовної вимоги; імовірності утруднення виконання або невиконання рішення господарського суду, імовірності ускладнення чи непоновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, у разі невжиття таких заходів; запобігання порушенню у зв`язку із вжиттям таких заходів прав та охоронюваних законом інтересів осіб, що не є учасниками даного судового процесу.

Достатньо обґрунтованим для забезпечення позову є підтверджена доказами наявність фактичних обставин, з якими пов`язується застосування певного виду забезпечення позову.

Адекватність заходу до забезпечення позову, що застосовується господарським судом, визначається його відповідністю вимогам, на забезпечення яких він вживається. Оцінка такої відповідності здійснюється господарським судом, зокрема, з урахуванням співвідношення прав (інтересу), про захист яких просить заявник, з вартістю майна, на яке вимагається накладення арешту, або майнових наслідків заборони відповідачу вчиняти певні дії.

Заходи до забезпечення позову повинні бути співмірними із заявленими позивачем вимогами. Співмірність передбачає співвідношення господарським судом негативних наслідків від вжиття заходів до забезпечення позову з тими негативними наслідками, які можуть настати в результаті невжиття цих заходів, з урахуванням відповідності права чи законного інтересу, за захистом яких заявник звертається до суду, вартості майна, на яке він заявляє клопотання накласти арешт, чи майнових наслідків заборони відповідачу здійснювати певні дії (близькі за змістом правові висновки викладені у постановах Верховного Суду від 20.07.2020 у справі №914/2157/19, від 10.04.2018 у справі №910/19256/16, від 14.05.2018 у справі №910/20479/17, від 11.09.2018 у справі №922/1605/18, від 14.01.2019 у справі №909/526/19, від 25.01.2019 у справі №925/288/17, від 26.09.2019 у справі №904/1417/19).

Метою вжиття заходів щодо забезпечення позову є уникнення можливого порушення в майбутньому прав та охоронюваних законом інтересів позивача, а також можливість реального виконання рішення суду та уникнення будь-яких труднощів при виконанні у випадку задоволення позову.

Отже, умовою застосування заходів до забезпечення позову є достатньо обґрунтоване припущення, що невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивачів, що має бути підтверджено доказами наявності фактичних обставин, з якими пов`язується застосування певного заходу до забезпечення позову.

Крім того, має досліджуватися, чи не призведе невжиття заявленого заходу забезпечення позову до порушення вимоги щодо справедливого та ефективного захисту порушених прав, зокрема, чи зможе позивач їх захистити в межах одного цього судового провадження за його позовом без нових звернень до суду (аналогічну правову позицію викладено у постанові Об`єднаної палати Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 16.08.2018 у справі №910/1040/18).

Перелік заходів забезпечення позову наведений в частині першій статті 137 Господарського процесуального кодексу України, якою передбачено, що позов забезпечується, зокрема, забороною відповідачу вчиняти певні дії; встановленням обов`язку вчинити певні дії; забороною іншим особам вчиняти дії щодо предмета спору або здійснювати платежі, або передавати майно відповідачеві, або виконувати щодо нього інші зобов`язання.

У цій справі позивач у своїй позовній заяві просив встановити сервітут щодо вантажного складу літ. «Г», загальною площею 926,5 кв.м, розташованого за адресою: Одеська область, м. Кілія, вул. Портова, 4 (номер відомостей про речове право: 51564272), який належить відповідачу, для встановлення та доступу і обслуговування позивачем шнекового транспортеру на умовах, визначених проектом договору про встановлення сервітуту № 20/1.

Отже, позивач звернувся до суду з позовною вимогою немайнового характеру.

Оскільки в даному випадку позивач звернувся до суду з позовними вимогами немайнового характеру, то в цьому випадку має застосовуватися та досліджуватися така підстава вжиття заходів забезпечення позову як достатньо обґрунтоване припущення, що невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду. При цьому в таких немайнових спорах має досліджуватися, чи не призведе невжиття заявленого заходу забезпечення позову до порушення вимоги щодо справедливого та ефективного захисту порушених прав, зокрема, чи зможе позивач їх захистити в межах одного цього судового провадження за його позовом без нових звернень до суду (наведену правову позицію викладено у постанові об`єднаної палати Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 16.08.2018 у справі №910/1040/18, постановах Верховного Суду від 15.01.2020 у справі № 915/1912/19, від 11.02.2021 у справі № 915/1185/20).

У постанові Верховного Суду від 21.02.2021 у справі № 910/18193/21 міститься висновок, що не існує універсального алгоритму застосування заходів забезпечення позову, оскільки їх вжиття (або відмова у такому) знаходиться у прямій залежності від фактичних обставин кожного конкретного господарського спору.

Предметом позову у даній справі є встановлення сервітуту щодо належного відповідачу на праві власності нерухомого майна вантажного складу, а в якості заходу забезпечення позову позивач просить заборонити відповідачу та будь-яким залученим ним особам вчиняти дії, направлені на демонтаж та/або інше вилучення розташованому у цьому складі та належному позивачу шнекового транспортеру.

Колегія суддів вважає, що заходи забезпечення позову, які просить застосувати позивач, не є адекватними відносно заявлених позовних вимог, оскільки потенційний демонтаж шнекового транспортеру не несе загрозу цьому майну, яке у розумінні частини другої статті 181 Цивільного кодексу України є рухомим майном, тобто є річчю, яку можна вільно переміщувати у просторі, та не може розцінюватися як обставина, наявність якої дозволяє застосувати суду заходи забезпечення позову в заявлений спосіб.

Вирішуючи питання про забезпечення позову та виходячи з приписів статей 13, 15, 74 Господарського процесуального кодексу України (змагальність сторін та пропорційність у господарському судочинстві, обов`язок доказування та подання доказів), господарський суд також має здійснити оцінку обґрунтованості доводів протилежної сторони (відповідача) щодо відсутності підстав та необхідності вжиття відповідних заходів забезпечення позову з урахуванням, зокрема, того, чи порушує вжиття відповідних заходів забезпечення позову права цього учасника (відповідача), а відповідно чи порушується при цьому баланс інтересів сторін, а також інших учасників судового процесу та яким чином.

З огляду на викладене, доводи позивача про те, що демонтаж шнекового транспортеру, розташованого у належному відповідачу складі літ. «Г», призведе до втрати функціонального призначення належного позивачу зернопереробного комплексу «Ц», оскільки останній є функціонально пов`язаний зі складом літ. «Г», ґрунтуються лише на інтересах позивача, та не є належним та достатнім обґрунтуванням для вжиття заходів забезпечення позову через те, що демонтаж шнекового транспортеру не є розпорядженням майном, однак заборона на його демонтаж може обмежувати відповідача, як власника складу, щодо здійснення господарської діяльності.

Окрім того, відхиляючи зазначені доводи позивача, колегія суддів враховує також й те, що згідно із технічним звітом №86-10-23-ТЗ про технічний стан конструкцій будівлі складу літ. Г, на момент обстеження вказаний об`єкт не експлуатується у зв`язку із обстрілом, внаслідок якого зруйновано будівлю. Результати обстеження свідчать про різний ступінь пошкоджень і руйнацій конструкцій, деталей, елементів приміщень. Загальний технічний стан складу «Г» - аварійний, його фізичний знос складає 85%. «Крихкий» характер руйнувань та остаточно втрачена можливість нормальної реалізації захисних функцій конструкцій стін, а також значним чином пошкоджені дерев`яні стропильні ферми покрівлі, не гарантують цілісність конструкцій до проведення їх ремонту, підсилення або заміну. Експертом зазначено, що необхідно вжити заходи, які унеможливлять обвалення до проведення ремонту, підсилення, заміни конструкції або до ліквідації об`єкта.

На думку колегії суддів, перебування складу літ. «Г» у аварійному стані створює суттєві ризики для людей під час їх перебування на території портопунку Кілія, а тому судова заборона на демонтаж шнекового транспортеру може призвести до створення перешкод у здійсненні відповідачем заходів, спрямованих на унеможливлювання обвалення будівлі.

Колегія суддів також не вбачає, а позивачем достатньо не обґрунтовано, як невжиття заходів у вигляді заборони демонтажу шнекового транспортеру може істотно ускладнити чи унеможливити ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся до суду, без нових звернень до суду.

З урахуванням викладеного, вжиття судом заходів забезпечення позову, про які просить заявник, не відповідає меті та завданням господарського судочинства та правового інституту забезпечення позову, що, відповідно, є підставою для відмови у забезпеченні позову.

Згідно статті 276 Господарського процесуального кодексу України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду про відмову в задоволенні заяви Товариства з обмеженою відповідальністю «ЗЕРНОВИЙ ТЕРМІНАЛ КІЛІЯ» про забезпечення позову, у зв`язку з чим у задоволенні апеляційної скарги слід відмовити, а оскаржувану ухвалу суду залишити без змін.

Зважаючи на те, що судом апеляційної інстанції спір по суті не розглядався, відповідно до статті 129 Господарського процесуального кодексу України розподіл судових витрат не здійснюється.

Керуючись ст.ст. 269-271, 276, 281 - 284 ГПК України,

Південно-західний апеляційний господарський суд

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «ЗЕРНОВИЙ ТЕРМІНАЛ КІЛІЯ» залишити без задоволення.

Ухвалу Господарського суду Одеської області від 05.10.2023 про відмову у задоволенні заяви про забезпечення позову у справі №916/4327/23 залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена у касаційному порядку до Верховного Суду у випадках і строки, передбачені ст.ст.287, 288 ГПК України.

Повний текст постанови складено 18.12.2023.

Головуючий суддя Л.В. Поліщук

Суддя К.В. Богатир

Суддя С.В. Таран