РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

м. Київ

15.12.2023Справа № 910/10746/23

Господарський суд міста Києва у складі головуючого судді Бондаренко - Легких Г.П., розглянувши у спрощеному позовному провадженні справу № 910/10746/23

За позовом Інституту електрозварювання ім.. Є.О. Патона Національної академії наук України (03150, м. Київ, вул. Казимира Малевича, буд. 11; ідентифікаційний код: 05416923)

До Фізичної особи-підприємця Лівшиць Антоніни Олександрівни ( АДРЕСА_1 ; ідентифікаційний код: НОМЕР_1 )

Про стягнення 48 922, 96 грн

Без виклику представників сторін.

ОСТАВИНИ СПРАВИ:

Інститут електрозварювання ім. Є.О. Патона Національної академії наук України звернувся до Господарського суду міста Києва з позовом до Фізичної особи-підприємця Лівшиць Антоніни Олександрівни про стягнення 48 922, 96 грн заборгованості за неналежне виконання умов Договору оренди № 1719/А від 01.05.2019 в редакції Додаткової угоди від 01.01.2022.

У зв`язку з викладеним, позивач просить стягнути з Фізичної особи-підприємця Лівшиць Антоніни Олександрівни заборгованість у розмірі 48 922, 96 грн, з яких: 48 922, 08 грн - основний борг; 88 коп. - пеня.

Також позивач просить стягнути з Фізичної особи-підприємця Лівшиць Антоніни Олександрівни понесені судові витрати по сплаті судового збору (2 684, 00 грн).

13.07.2023 Господарський суд міста Києва, дослідивши матеріали позовної заяви, дійшов висновку про наявність підстав для залишення її без руху, про що постановив відповідну ухвалу та встановив позивачу п`ятиденний строк з дня вручення ухвали від 13.07.2023.

26.07.2023 від позивача надійшла заява про усунення недоліків, якою позивач усунув недоліки встановлені ухвалою суду від 13.07.2023.

04.08.2023 суд постановив ухвалу про відкриття провадження у справі, в якій вирішив розгляд справи № 910/10746/23 здійснювати за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін.

Згідно з частиною 2 статті 252 Господарського процесуального кодексу України розгляд справи по суті в порядку спрощеного провадження починається з відкриття першого судового засідання або через тридцять днів з дня відкриття провадження у справі, якщо судове засідання не проводиться.

Згідно з частиною 4 статті 240 Господарського процесуального кодексу України, у разі розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи, суд підписує рішення без його проголошення.

Розглянувши подані документи і матеріали, всебічно і повно з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов та заперечення, об`єктивно оцінивши докази, що мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, Господарський суд міста Києва

ВСТАНОВИВ:

1. Фактичні обставини, що стали підставою спору (підстави позову).

01.05.2019 між Інститутом електрозварювання ім. Є. О. Патона Національної академії наук України (надалі також - позивач, орендодавець, ІЕЗ ім. Є.О. Патона НАН України) та Фізичною особою-підприємцем Лівшиць Антоніною Олександрівною (надалі також - відповідач, орендар) укладено Договір оренди майна №1719/А , що знаходиться у власності держави та перебуває на балансі ІЕЗ ім. Є.О. Патона НАН України.

01.01.2022 сторони уклали Додаткову угоду, якою виклали договір оренди в новій редакції, зокрема, згідно п. 1.1. - орендодавець передає, а орендар приймає в строкове платне користування державне майно, що перебуває на балансі ІЕЗ ім. Є.О. Патона НАН України,, а саме: Корпус №3Б реєстровий номер 05416923.137.АААДЖЕ171, що розміщене за адресою: м. Київ, вул. Казимира Малевича, буд. 13, поверх 2, кімната 204, загальною площею - 55,1 кв. м., приведеною площею - 98, 62 кв. м., ринкова (оціночна) вартість якого визначена на підставі звіту про оцінку Майна (частина 4 статті 8 Закону України від 03.10.2019 №157-ІХ «Про оренду державного та комунального майна») становить станом на 31.08.2021 року - 470 223 грн 1 кв. м. - 8 533, 99 грн (сума без ПДВ).

Згідно з пунктом 3. 1. договору, орендна плата визначається на підставі Методики розрахунку орендної плати за державне майно та пропозиції її розподілу, затвердженої постановою Кабінету Міністрів України від 04.10.95 № 786 (зі змінами) становить за базовий місяць розрахунку листопад 2021 при 18% орендній ставці під офіс в грн:

- за кв.м. 131, 76 грн;

- за все приміщення 7 259, 85 грн;

- ПДВ 1451, 97 грн;

- разом до сплати за місяць - 8 711, 82 грн.

Крім орендної плати орендар сплачує орендодавцю по розрахункам орендодавця:

- відшкодування спожитих комунальних послуг - електроенергії, теплопостачання, водопостачання та водовідведення (Додаток № 1 без ПДВ - ст. 188.1 ПКУ);

- відшкодування земельного податку (Додаток № 2);

- відшкодування послуг за обслуговування ліфтів (Додаток № 3);

- вартість послуг з інженерного (обслуговування електро, -тепло, -водозабезпечення, вентиляційне обслуговування, обслуговування телефонного зв`язку тощо) і господарського (прибирання та охорона) забезпечення приміщень (Додаток № 4).

Відповідно до пункту 3.3 договору орендна плата за кожний наступний місяць визначається шляхом коригування орендної плати за попередній місяць на індекс інфляції за наступний місяць.

Нарахування орендної плати та інших платежів згідно з пунктом 3.1. здійснюється щомісячно станом на перше число місяця, наступного за розрахунковим, крім додатку № 4. Нарахування і оплата вартості послуг з інженерного і господарського забезпечення приміщення здійснюється в поточному місяці.

Орендар сплачує орендну плату та інші платежі згідно пункту 3.1., до 20-го числа місяця, наступного за розрахунковим, на підставі рахунків орендодавця. Орендодавець надсилає орендарю рахунки не пізніше ніж за 5 робочих днів до дати платежу. Якщо орендар не розрахувався за комунальні послуги до 20-го числа місяця, наступного за розрахунковим, орендар без попередження позбавляється енергопостачання до погашення заборгованості.

Позивач стверджує, що за період користування орендованим приміщенням, у відповідача виникла заборгованість, яка на момент подання позову є неоплаченою у розмірі 48 922, 08 грн, що складається із заборгованості:

- за оренду нерухомого майна за спірний період з березня 2023 по травень 2023 у розмірі 12 298, 93 грн;

- за оплату спожитих комунальних послуг за спірний період з березня 2023 по травень 2023 у розмірі 21 346, 23 грн;

- за оплату податку на землю за спірний період з вересня 2022 по травень 2023 у розмірі 870, 97 грн;

- за оплату інженерного і господарського забезпечення приміщень за спірний період з вересня 2022 по травень 2023 у розмірі 14 405, 95 грн.

Також, позивач нарахував відповідачеві пеню за прострочення оплати податку на землю у розмірі 0, 88 грн.

2. Предмет позову.

Предметом позову є матеріально-правові вимоги позивача до відповідача про стягнення суми основного боргу у розмірі 48 922, 96 грн та пені у розмірі 0, 88 грн.

3. Доводи позивача щодо суті позовних вимог.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що в період з вересня 2022 по травень 2023 ФОП Лівшиць А.О., як орендар, не здійснювала оплату орендної плати, відшкодування спожитих комунальних послуг, відшкодування податку на землю та відшкодування за інженерне і господарське забезпечення приміщень, що призвело до виникнення в ФОП Лівшиць А.О. заборгованості перед позивачем за договором № 1719/А від 01.05.2019 у редакції додаткової угоди від 01.01.2022.

У зв`язку з викладеним, позивач просить стягнути з відповідача суму основної заборгованості у розмірі 48 922, 08 грн. Також, позивач в позовні заяві нараховує відповідачеві пеню за прострочення сплати податку на землю за період з травня 2021 по лютий 2022 у розмірі 0,88 грн (у заяві про усунення недоліків позову, позивач вже зазначає, що борговим періодом є лютий 2022).

4. Обґрунтування вирішення спору за наявними матеріалами справи.

З метою повідомлення відповідача про розгляд справи судом та про його право подати відзив на позовну заяву, на виконання приписів Господарського процесуального кодексу України, ухвала суду про відкриття провадження у справі від 04.08.2023 була направлена судом рекомендованим листом з повідомленням про вручення на адресу місцезнаходження відповідача, зазначену в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань на дату надсилання ухвали, а саме: АДРЕСА_1 .

Втім, поштовий конверт (поштове відправлення №185) повернувся до Господарського суду міста Києва із відміткою про повернення «адресат відсутній за вказаною адресою».

Так само, повертались до суду поштові конверти з усіма ухвалами-викликами, що направлялись рекомендованим повідомленням на адресу місцезнаходження відповідача.

Згідно із пунктом 5 частини шостої статті 242 ГПК України днем вручення судового рішення є: день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про відмову отримати копію судового рішення чи відмітки про відсутність особи за адресою місцезнаходження, місця проживання чи перебування особи, яка зареєстрована у встановленому законом порядку, якщо ця особа не повідомила суду іншої адреси.

Відповідач та позивач не повідомляли суд про зміну відповідачем адреси місцезнаходження та суду нова адреса відповідача не відома, а отже суд вважає, що ухвала про відкриття провадження у справі №910/10746/23 від 04.08.2023 є врученою відповідачеві.

Крім того, судом враховано, що у відповідності до ч. 2 ст. 2 Закону України "Про доступ до судових рішень", усі судові рішення є відкритими та підлягають оприлюдненню в електронній формі не пізніше наступного дня після їх виготовлення і підписання. Судові рішення також можуть публікуватися в друкованих виданнях із додержанням вимог цього Закону.

Згідно із ч. 1 ст. 4 Закону України "Про доступ до судових рішень" судові рішення, внесені до Єдиного державного реєстру судових рішень, є відкритими для безоплатного цілодобового доступу на офіційному веб-порталі судової влади України.

З урахуванням наведеного, відповідач не був позбавлений права та можливості ознайомитись з ухвалою Господарського суду міста Києва від 04.08.2023 у справі №910/10746/23 у Єдиному державному реєстрі судових рішень, яка опублікована та доступна до вільного перегляду.

Відповідно до ч. 2 ст. 178 ГПК України у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин суд має право вирішити спір за наявними матеріалами справи.

Відзив від відповідача або заява про продовження строку для його поновлення до суду не надходила, а відтак відповідач не скористався наданим йому правом на подання відзиву, з огляду на що суд вирішує спір за наявними матеріалами справи.

5. Оцінка доказів та висновки суду.

З урахуванням предмету позовних вимог, їх юридичних та фактичних підстав, суд визначає, що перелік обставин, які є предметом доказування у справі, становлять обставини, від яких залежить відповідь на такі ключові питання:

- чи підтверджено факт укладення договору оренди між сторонами, а також передання позивачем відповідачеві об`єкту оренди, на який строк та на яких умовах?

- чи настав обов`язок відповідача здійснити оплату всіх обумовлених платежів та в якому розмірі, а відтак чи підлягають позовні вимоги задоволенню та в якій частині?

Оцінивши наявні в справі докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, суд дійшов висновку, що заявлені позовні вимоги підлягають частковому задоволенню, виходячи з наступного.

Згідно частини 1 статті 283 Господарського кодексу України, за договором оренди одна сторона (орендодавець) передає другій стороні (орендареві) за плату на певний строк у володіння та користування майно для здійснення господарської діяльності. Частиною 6 зазначеної статті встановлено, що до відносин оренди застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом.

Відповідно до частини 1 статті 759 Цивільного кодексу України, за договором найму (оренди) наймодавець передає або зобов`язується передати наймачеві майно у володіння та користування за плату на певний строк.

Частиною 3 статті 283 Господарського кодексу України та частиною 1 статті 3 Закону України «Про оренду державного та комунального майна» внормовано, що окрім всього іншого об`єктом оренди може бути, нерухоме майно (будівлі, споруди, приміщення).

Матеріалами справи встановлено, що 01.05.2019 між сторонами укладено Договір №1719/А, згідно пункту 1.1. якого орендодавець передає, а орендар приймає в строкове платне користування державне майно, що перебуває на балансі ІЕЗ ім. Є.О. Патона НАН України, а саме: Корпус №3-Б реєстровий номер 05416923.137.АААДЖЕ171, що розміщене за адресою: м. Київ, вул. Казимира Малевича, буд. 13, поверх 2, кімната 202, 204, загальною площею - 138, 66 кв.м., приведеною площею - 248, 20 кв. м., вартість якого згідно з висновком про вартість майна становить за незалежною оцінкою (залишковою вартістю) станом на 28.02.2019 року - 831 960 грн, 1 кв. м. - 6 000 грн (без ПДВ).

01.05.2019 між сторонами було підписано Акт приймання-передачі нерухомого майна.

Згідно пункту 13.1. Договору №1719/А від 01.05.2019 - цей договір діє з 01.05.2019 по 31.12.2021.

Згідно пункту 10.6. Договору №1719/А від 01.05.2019 - чинність договору оренди припиняється внаслідок закінчення строку, на який його було укладено.

Разом з тим, судом встановлено, що після припинення дії договору, у зв`язку із закінченням строку на який його було укладено, між сторонами укладено Додаткову угоду, якою нібито внесено зміни до умов Договору №1719/А від 01.05.2019.

Так, 01.01.2022 між сторонами укладено Додаткову угоду до Договору №1719/А від 01.05.2019, якою договір викладено в новій редакції (тобто внесено зміни), зокрема, згідно п. 1.1. - орендодавець передає, а орендар приймає в строкове платне користування державне майно, що перебуває на балансі ІЕЗ ім. Є.О. Патона НАН України,, а саме: Корпус №3Б реєстровий номер 05416923.137.АААДЖЕ171, що розміщене за адресою: м. Київ, вул. Казимира Малевича, буд. 13, поверх 2, кімната 204, загальною площею - 55,1 кв. м., приведеною площею - 98, 62 кв. м., ринкова (оціночна) вартість якого визначена на підставі звіту про оцінку Майна (частина 4 статті 8 Закону України від 03.10.2019 №157-ІХ «Про оренду державного та комунального майна») становить станом на 31.08.2021 року - 470 223 грн 1 кв. м. - 8 533, 99 грн (сума без ПДВ).

Згідно пункту 12.1. Додаткової угоди від 01.01.2022 - цей договір діє до 31.08.2021 включно.

Таким чином, фактично Додатковою угодою від 01.01.2022 сторони мали намір продовжити дію Договору оренди №1719/А від 01.05.2019.

Закон України від 03.10.2019 № 157-ІХ «Про оренду державного та комунального майна» опублікований в офіційному друкованому виданні "Голос України" 26.12.2019, набрав чинності 27.12.2019 і введений в дію з 01.02.2020.

Відповідно до пункту 2 Прикінцевих та перехідних положень Закону України від 03.10.2019 № 157-ІХ «Про оренду державного та комунального майна» договори оренди державного або комунального майна, укладені до набрання чинності цим Законом, продовжуються в порядку, передбаченому законодавством, яке діяло до дати набрання чинності цим Законом, до дати, яка наступить раніше: набрання чинності рішенням Кабінету Міністрів України чи рішенням представницького органу місцевого самоврядування (щодо договорів оренди комунального майна, розташованого в межах відповідної територіальної громади), передбаченим абзацом 5 частини другої статті 18 цього Закону, або 1 липня 2020 року. Після настання однієї з дат, яка відповідно до цього пункту наступить раніше, але у будь-якому випадку не раніше дня введення в дію цього Закону, договори оренди продовжуються в порядку, визначеному цим Законом. Договори оренди державного та комунального майна, укладені до набрання чинності цим Законом, зберігають свою чинність та продовжують діяти до моменту закінчення строку, на який вони були укладені.

Правовий аналіз наведених положень дає підстави для висновку, що порядок продовження договорів оренди державного та комунального майна, який діяв до 31.01.2020 та був передбачений Законом України від 10.04.1992 № 2269-XII «Про оренду державного та комунального майна» (втратив чинність 31.01.2020), може бути застосовано до процедури продовження тих договорів, строк дії яких закінчився до 01.07.2020 включно, а щодо інших договорів оренди державного та комунального майна (строк дії яких закінчився після 01.07.2020) в силу вимог абзацу 3 пункту 2 Прикінцевих та перехідних положень Закону від 03.10.2019 № 157-IX має застосовуватися порядок продовження, визначений Законом України від 03.10.2019 № 157-ІХ.

Вказані висновки викладені, зокрема, в постанові КГС ВС від 18.07.2023 у справі №924/1728/22, а також в низці інших постанов Верховного Суду.

Отже, в силу вище викладеного, та як зазначили самі сторони в п. 1.1. Додаткової угоди від 01.01.2022 при внесені змін до умов Договору №1719/А від 01.05.2019, зокрема, в частині його продовження, сторони, в даному випадку, керуються приписами Закону України від 03.10.2019 №157-ІХ «Про оренду державного та комунального майна», а не приписами Закону України від 10.04.1992 № 2269-XII «Про оренду державного та комунального майна».

Разом з тим, на відміну від Закону України від 03.10.2019 №157-ІХ «Про оренду державного та комунального майна», Закон України від 10.04.1992 № 2269-XII «Про оренду державного та комунального майна», містив положення відповідно до яких у разі відсутності заяви однієї із сторін про припинення або зміну умов договору оренди протягом одного місяця після закінчення терміну дії договору він вважається продовженим на той самий термін і на тих самих умовах, які були передбачені договором. Так званий принцип «мовчазної згоди» закріплено і у статті 764 ЦК України та ст. 284 ГК України.

Натомість, спеціальним законом, яким наразі є Закон України від 03.10.2019 №157-ІХ «Про оренду державного та комунального майна» встановлено порядок продовження договорів оренди державного майна, що визначено в статті 18 вказаного закону, яка визначає можливість продовження договору оренди за результатами проведення аукціону, або без проведення аукціону у певних випадках.

Таким чином, приписи статті 18 Закону України від 03.10.2019 №157-ІХ «Про оренду державного та комунального майна» не передбачають такої підстави для продовження дії договору оренди як "мовчазна згода" (тобто продовження договору оренди після закінчення строку її дії в тому числі і внаслідок укладення додаткової угоди), натомість вимагає від орендаря вчинити юридично значимі дії, а саме, звернутись з заявою про продовження договору не пізніше ніж за три місяці до закінчення строку дії договору оренди, та надати звіт про оцінку майна.

В будь-якому разі, суд зазначає, що додаткова угода не змінює припинені правовідносини та не створює правових наслідків, якщо укладена після припинення дії договору.

В даному випадку, Договір оренди державного майна №1719/А від 01.05.2019 припинив свою дію внаслідок закінчення строку на який його було укладено - 31.12.2021, а отже ,не може бути продовжений на той самий строк та на тих самих умовах.

Поряд з цим, з огляду на підтверджене матеріалами справи волевиявлення сторін на укладення договору оренди державного майна, суд дійшов висновку, що фактично Додатковою угодою від 01.01.2022 сторонами укладено новий договір оренди (з іншим предметом, на інших умовах та на новий термін).

Згідно пункту 1.2. Додаткової угоди від 01.01.2022 - майно передається в оренду під офіс відповідно до інформаційного повідомлення про передачу майна в оренду без проведення аукціону.

При цьому, обставини правомірності укладення договору оренди 01.01.2022 без проведення аукціону судом в даній справі не досліджуються, оскільки, такі обставини не є предметом спору, і про недійсність договору (додаткової угоди) жодна зі сторін спору, не заявляла, а отже такі обставини не входять до предмету доказування.

Матеріали справи не містять підписаного на підставі договору (Додаткової угоди) від 01.01.2022 Акту приймання-передачі об`єкта в оренду, проте в матеріалах справи наявний Акт приймання-передачі в оренду нерухомого майна від 01.05.2019 до договору оренди від 01.05.2019 №1719/А, в тому числі і кімнати 204 за адресою: корпус №3Б, вул. К. Малевича, 13.

В свою чергу, жодною із сторін спору не було надано докази на підтвердження повернення з оренди кімнати 204 за адресою: корпус №3Б, вул. К. Малевича, 13, що є об`єктом оренди згідно договору оренди (додаткової угоди) від 01.01.2022.

Верховний Суд неодноразово наголошував щодо необхідності застосування категорій стандартів доказування та відзначав, що принцип змагальності забезпечує повноту дослідження обставин справи. Зокрема, цей принцип передбачає покладання тягаря доказування на сторони.

Одночасно цей принцип не передбачає обов`язку суду вважати доведеною та встановленою обставину, про яку сторона стверджує. Така обставина підлягає доказуванню таким чином, аби задовольнити, як правило, стандарт переваги більш вагомих доказів, тобто коли висновок про існування стверджуваної обставини з урахуванням поданих доказів видається більш вірогідним, ніж протилежний (постанови Верховного Суду від 02.10.2018 у справі № 910/18036/17, від 23.10.2019 у справі № 917/1307/18, від 18.11.2019 у справі № 902/761/18, від 04.12.2019 у справі № 917/2101/17). Аналогічний стандарт доказування застосовано також Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 18.03.2020 у справі № 129/1033/13-ц (провадження № 14-400цс19).

Позивачем було надано підписані між сторонами Акти здачі-прийняття робіт (надання послуг) зокрема за оренду нерухомого майна, відшкодування земельного податку, інженерного і господарського забезпечення приміщень, а також відшкодування спожитих комунальних послуг, що охоплюють спірні періоди з вересня 2022 по травень 2023.

Матеріали справи не містять заперечень відповідача щодо факту підписання таких актів та надання перелічених послуг.

Отже, суд дійшов висновку, що наявними в справі доказами з більшою вірогідністю підтверджується факт перебування об`єкта оренди в користуванні відповідача у спірні періоди з вересня 2022 по травень 2023.

У відповідності до частини 1 статті 509 Цивільного кодексу України, зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від вчинення певної дії (негативне зобов`язання), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

В силу приписів частини 1 статті 626 Цивільного кодексу України, договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

У відповідності до частини 1 статті 173 Господарського кодексу України, господарським визнається зобов`язання, що виникає між суб`єктом господарювання та іншим учасником (учасниками) відносин у сфері господарювання з підстав, передбачених цим Кодексом, в силу якого один суб`єкт (зобов`язана сторона, у тому числі боржник) зобов`язаний вчинити певну дію господарського чи управлінсько-господарського характеру на користь іншого суб`єкта (виконати роботу, передати майно, сплатити гроші, надати інформацію тощо), або утриматися від певних дій, а інший суб`єкт (управнена сторона, у тому числі кредитор) має право вимагати від зобов`язаної сторони виконання її обов`язку.

Відповідно до п. 3.3. Додаткової угоди від 01.01.2022, нарахування орендної плати та інших платежів згідно п. 3.1. здійснюється щомісячно станом на перше число місяця, наступного за розрахунковим, крім додатку № 4. Нарахування і оплата вартості послуг з інженерного і господарського забезпечення приміщень здійснюється в поточному місяці.

Орендар сплачує орендну плату та інші платежі згідно п. 3.1, до 20-го числа місяця, наступного за розрахунковим, на підставі рахунків орендодавця. Орендодавець надсилає Орендарю рахунки не пізніше ніж за 5 робочих днів до дати платежу.

Орендодавець має право виставляти розрахунки на попередню оплату орендної плати та інших платежів згідно п. 3.1 договору.

На виконання умов договору оренди (додаткової угоди) від 01.01.2022 орендодавець виставляв орендарю наступні рахунки:

- за оренду нерухомого майна за спірний період з березня 2023 по травень 2023;

- на оплату спожитих комунальних послуг за спірний період з березня 2023 по травень 2023;

- на оплату податку на землю за спірний період з вересня 2022 по травень 2023;

- на оплату інженерного і господарського забезпечення приміщень за спірний період з вересня 2022 по травень 2023;

При цьому, суд зазначає, що за своєю правовою природою рахунок на оплату не є первинним документом, а є документом, який містить тільки платіжні реквізити, на які потрібно перераховувати грошові кошти в якості оплати, тобто, носить інформаційний характер. Не надання рахунку не є відкладальною умовою у розумінні приписів статті 212 ЦК України та не є простроченням кредитора у розумінні статті 613 ЦК України, а тому не звільняє відповідача від обов`язку оплати товар (надану послугу тощо).

Аналогічної правової позиції дотримується Верховний Суд в постановах від 28.03.2018 у справі № 910/32579/15, від 22.05.2018 у справі №923/712/17, від 21.01.2019 у справі № 925/2028/15, від 02.07.2019 у справі № 918/537/18, від 29.08.2019 у справі № 905/2245/17, від 20.02.2020 у справі № 915/400/18, яка враховується судом при розгляді спірних правовідносин у даній справі згідно з ч. 4 ст. 236 ГПК України

Відповідно до ст. 253 ЦК України, перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов`язано його початок.

Відповідно до ч. 1 ст. 530 ЦК України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Згідно пункту 3.1. договору (додаткової угоди) від 01.01.2022 - крім орендної плати, орендар сплачує орендодавцю по розрахункам орендодавця:

- відшкодування спожитих комунальних послуг - електроенергії, теплопостачання, водопостачання та водовідведення;

- відшкодування земельного податку;

- вартість послуг з інженерного (обслуговування електро, тепло, водо забезпечення, вентиляційне обслуговування, обслуговування телефонного зв`язку тощо) і господарського (прибирання та охорона) забезпечення приміщень.

Оскільки, підставою оплати наданих послуг (та інших платежів відповідно до п. 3.1.) є саме рахунки орендодавця, щодо отримання яких відсутні в матеріалах справи заперечення відповідача, а також, в силу наявних в матеріалах справи підписаних між сторонами актів здачі-прийняття наданих послуг за спірні періоди з вересня 2022 по травень 2023, суд дійшов висновку, що обов`язок відповідача по оплаті оренди нерухомого майна, спожитих комунальних послуг, податку на землю, інженерного і господарського забезпечення приміщень за спірні періоди на момент розгляду даної справи настав.

Крім того, до заяви про усунення недоліків позову позивачем були додані виписки по особовому рахунку позивача, з яких вбачається, що відповідач до звернення позивача із даним позовом до Господарського суду міста Києва здійснював часткові оплати виниклої заборгованості.

Згідно здійснених відповідачем часткових оплат та здійснених позивачем зарахувань таких оплат (в тому числі з врахуванням оплати заборгованості за попередні періоди, що не охоплюється предметом позову у даній справі) вбачається, що :

- заборгованість відповідача по орендні платі становить 12 298, 93 грн:

за березень 2023 (згідно рахунку №36462-1409 від 31.03.2023) після зарахованої позивачем часткової оплати, становить 815, 81 грн;

за квітень 2023 (згідно рахунку №36462-1409 від 30.04.2023) становить 5 727, 24 грн;

за травень 2023 (згідно рахунку №36462-1409 від 31.05.2023) становить 5 755, 88 грн;

- заборгованість відповідача по комунальним послугам становить 21 346, 23 грн:

за березень 2023 (згідно рахунку №36461-1409 від 31.03.2023) після зарахованої позивачем часткової оплати, становить 11 380, 88 грн;

за квітень 2023 (згідно рахунку №36461-1409 від 30.04.2023) становить 5 392, 40 грн;

за травень 2023 (згідно рахунку №36461-1409 від 31.05.2023) становить 4 572, 95 грн;

- заборгованість відповідача за відшкодування розміру податку за землю становить 870, 97 грн:

за вересень 2022 (згідно рахунку №36463-1409 від 30.09.2022) становить 89, 33 грн;

за жовтень 2022 (згідно рахунку №36463-1409 від 31.10.2022) становить 89, 33 грн;

за листопад 2022 (згідно рахунку №36463-1409 від 30.11.2022) становить 89, 33 грн;

за грудень 2022 (згідно рахунку №36463-1409 від 31.12.2022) становить 89, 33 грн;

за січень 2023 (згідно рахунку №36463-1409 від 31.01.2023) становить 102, 73 грн;

за лютий 2023 (згідно рахунку №36463-1409 від 28.02.2023) становить 102, 73 грн;

за березень 2023 (згідно рахунку №36463-1409 від 31.03.2023) становить 102, 73 грн;

за квітень 2023 (згідно рахунку №36463-1409 від 30.04.2023) становить 102, 73 грн;

за травень 2023 (згідно рахунку №36463-1409 від 31.05.2023) становить 102, 73 грн;

- заборгованість відповідача за інженерне і господарське забезпечення приміщень становить 14 405, 95 грн:

за вересень 2022 (згідно рахунку №36466-1409 від 30.09.2022) після зарахованої позивачем часткової оплати, становить 803, 15 грн;

за жовтень 2022 (згідно рахунку №36466-1409 від 31.10.2022) становить 1 700, 35 грн;

за листопад 2022 (згідно рахунку №36466-1409 від 30.11.2022) становить 1 700, 35 грн;

за грудень 2022 (згідно рахунку №36466-1409 від 31.12.2022) становить 1 700, 35 грн;

за січень 2023 (згідно рахунку №36466-1409 від 31.01.2023) становить 1 700, 35 грн;

за лютий 2023 (згідно рахунку №36466-1409 від 28.02.2023) становить 1 700, 35 грн;

за березень 2023 (згідно рахунку №36466-1409 від 31.03.2023) становить 1 700, 35 грн;

за квітень 2023 (згідно рахунку №36466-1409 від 30.04.2023) становить 1 700, 35 грн;

за травень 2023 (згідно рахунку №36466-1409 від 31.05.2023) становить 1 700, 35 грн;

Проти вище наведеного розрахунку заборгованості відповідач не надав суду заперечень або власного контррозрахунку.

Також матеріали справи не містять жодних доказів часткової або повної оплати відповідачем виниклої заборгованості.

За таких обставин, суд дійшов висновку про обґрунтованість позовних вимог в частині стягнення суми основного боргу у розмірі 48 922, 08 грн, що складається із заборгованості по орендній платі у розмірі 12 298, 93 грн за період з березня по травень 2023; заборгованості за спожиті комунальні послуги у розмірі 21 346, 23 грн за період з березня по травень 2023; заборгованості по податку на землю у розмірі 870, 976 грн за період з вересня 2022 по травень 2023; заборгованості за інженерне і господарське забезпечення приміщень у розмірі 14 405, 95 грн за період з вересня 2022 по травень 2023.

Щодо позовних вимог про стягнення 0, 88 грн пені за прострочення відшкодування податку на землю, суд зазначає наступне.

Згідно пункту 3.5. договору (додаткової угоди) від 01.01.2022 оренда плата та інші платежі згідно п. 3.1., перераховані несвоєчасно або не в повному обсязі, стягується на користь орендодавця відповідно до вимог чинного законодавства з урахуванням пені в розмірі подвійної облікової ставки НБУ на дату нарахування пені від суми заборгованості за кожний день прострочення перерахування орендної плати.

Згідно долученого до позову розрахунку пені вбачається, що пеня нарахована на заборгованість з відшкодування податку на землю за період з травня 2021 по лютий 2022 у розмірі 226, 63 грн. Натомість, позивач стверджує, що відповідач добровільно сплатив частину пені, та її залишок становить 0, 88 грн.

В заяві про усунення недоліків позову позивач вже зазначає, що залишок пені у розмірі 0, 88 грн стосується заборгованості, нарахованої у лютому 2022 року.

З долученого до розрахунку пені відомостей по орендаторам за період з 01.02.2022 по 28.02.2022 вбачається взагалі інша сума нарахованої пені, аніж 226, 63 грн.

До того ж, з долученої до позову та до заяви про усунення недоліків позову виписки по особовому рахунку позивача за 06.06.2023 (що надана позивачем в підтвердження часткової оплати відповідачем пені) вбачається, що відповідачем було перераховано позивачеві оплату пені двома платежами у розмірі 8 900, 00 грн та у розмірі 195, 00 грн, але в обох випадках така оплата здійснювалась згідно рахунку 36461-1409 від 28.02.2023, що стосується не заборгованості по податку на землю, а заборгованості по комунальним послугам за лютий 2023, а не 2022 року.

З огляду на суперечливі твердження позивача щодо періоду нарахування штрафної санкції та щодо розміру часткової оплати відповідачем суми нарахованої пені, суд позбавлений можливості самостійно провести такий розрахунок і визначити дійсний розмір пені, у зв`язку з чим, суд вважає позовні вимоги позивача в частині стягнення 0, 88 грн пені необґрунтованими, а отже такими, що не підлягають задоволенню.

Враховуючи вище наведене, суд дійшов висновку про часткове задоволення позовних вимог.

6. Розподіл судових витрат.

В попередньому (орієнтовному) розрахунку судових витрат позивач вказував, що ним понесені судовий витрати зі сплати судового збору у розмірі 2 684, 00 грн.

Відповідно до частини 9 статті 129 ГПК України внормовано, що у випадку зловживання стороною чи її представником процесуальними правами або якщо спір виник внаслідок неправильних дій сторони, суд має право покласти на таку сторону судові витрати повністю або частково незалежно від результатів вирішення спору.

Таким чином, з огляду на те, що спір виник внаслідок неналежного виконання відповідачем взятих на себе договірних зобов`язань, суд згідно ч. 9 ст. 129 ГПК України покладає на відповідача 2 684, 00 грн судового збору.

Керуючись статтями 13, 73, 74, 76-80, 86, 129, 232, 236-242, 252 Господарського процесуального кодексу України, суд

ВИРІШИВ:

1. Позовні вимоги Інституту електрозварювання ім. Є.О. Патона Національної академії наук України до Фізичної особи-підприємця Лівшиць Антоніни Олександрівни про стягнення 48 922, 96 грн - задовольнити частково.

2. Стягнути з Фізичної особи-підприємця Лівшиць Антоніни Олександрівни ( АДРЕСА_1 ; ідентифікаційний код: НОМЕР_1 ) на користь Інституту електрозварювання ім.. Є.О. Патона Національної академії наук України (03150, м. Київ, вул. Казимира Малевича, буд. 11; ідентифікаційний код: 05416923) 48 922 (сорок вісім тисяч дев`ятсот двадцять дві) грн 08 коп. - основного боргу, а також 2 684 (дві тисячі шістсот вісімдесят чотири) грн 00 коп. - судового збору.

3. Відмовити у задоволенні позовних вимог про стягнення 0, 88 грн пені.

4. Видати наказ після набрання рішенням законної сили.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом двадцяти днів з дня його проголошення безпосередньо до суду апеляційної інстанції. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Суддя Г. П. Бондаренко - Легких