ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ВОЛИНСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

12 грудня 2023 року Справа № 903/791/23

Господарський суд Волинської області у складі судді Вороняк А. С., за участі секретаря судового засідання Коритан Л. Ю., розглянувши матеріали по справі

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю Айс Тім

до відповідача: ОСОБА_1

про стягнення 11739,26 грн,

за участю представників-учасників справи:

від позивача: н/з;

від відповідача: н/з.

У зв`язку з неявкою сторін, запис розгляду судової справи не здійснювався, відповідно до ч.3 ст. 222 ГПК України.

В судовому засіданні оголошено вступну та резолютивну частини рішення.

Суть спору: 28.07.2023 на адресу Господарського суду Волинської області надійшла позовна Товариства з обмеженою відповідальністю Айс Тім до ОСОБА_2 про стягнення 11739,26 грн, з них 1989,95 грн основного боргу, 397,99 грн штрафу, 732,74 грн інфляційних збитків, 118,58 грн 3 % річних, 8500,00 грн заставної вартості холодильної камери.

При обґрунтуванні позовних вимог посилається на неналежне виконання відповідачем умов договору позички № 138 від 07.07.2022 в частині повернення з користування холодильної камери Juka M300SF, серійний №5 та договору поставки товару № 168 від 07.07.2022 в частині повної та своєчасної оплати поставленого товару.

Ухвалою суду від 02.08.2023 дану позовну заяву було залишено без руху та надано строк для усунення її недоліків, а саме подати суду докази сплати судового збору у розмірі 2684,00 гривень, уточнити прохальну частину позову, а саме п.2 та 3 з кого саме просять стягнути зазначені кошти.

10.08.2023 та 14.08.2023 позивач подав заяву про усунення недоліків позовної заяви. Дана з додатками приєднана до матеріалів справи.

Ухвалою суду від 15.08.2023 відкрито провадження у справі, вирішено розглядати справу за правилами загального позовного провадження, підготовче засідання призначено на 14.09.2023, запропоновано відповідачу надати відзив на позов, заперечення на відповідь на відзив, позивачу відповідь на відзив.

Ухвалу суду від 15.08.2023 надіслано судом на адресу місцезнаходження відповідача, яку зазначив позивач: АДРЕСА_1 .

29.08.2023 поштовий конверт за ідентифікатором №454 повернувся до суду із довідкою відділення поштового зв`язку ф.20 адресат відсутній за вказаною адресою.

У судовому засіданні 14.09.2023 судом встановлено, що згідно витягу з Єдиного державного демографічного реєстру за параметрами запиту: ОСОБА_3 , РНОКПП НОМЕР_1 особу не знайдено.

Ухвалою суду від 14.09.2023 позовну заяву фізичної особи підприємця Товариства з обмеженою відповідальністю Айс Тім від 15.07.2023 залишено без руху; надано позивачу строк 10 днів з дня вручення йому цієї ухвали для усунення недоліків шляхом зазначення вірного імені (прізвище, ім`я та по батькові) відповідача та її реєстраційний номер облікової картки платника податків (за його наявності або номер і серію паспорта для фізичних осіб - громадян України).

02.10.2023 позивач через відділ документального забезпечення та контролю суду подав супровідний лист до якого долучив копії: паспорта та ідентифікаційного коду відповідача, договору та виписки з ЄДРПОУ.

Ухвалою суду від 06.10.2023 постановлено повідомити сторін про те, що підготовче засідання відбудеться 06.11.2023; з метою повідомлення відповідача про час та місце судового засідання на сайті Господарського суду Волинської області здійснити офіційне оприлюднення повідомлення ОСОБА_3 , що розгляд справи № 903/791/23 відбудеться 06.11.2023 об 11.00 год. в приміщенні Господарського суду Волинської області за адресою: пр-т Волі,54а, м. Луцьк, в залі судових засідань № 209.

Ухвалу суду від 06.10.2023 надіслано судом на адресу місцезнаходження відповідача, яку зазначив позивач: АДРЕСА_1 .

17.10.2023 поштовий конверт за ідентифікатором № 693 повернувся до суду із довідкою відділення поштового зв`язку ф.20 адресат відсутній за вказаною адресою.

06.11.2023 позивач через відділ документального забезпечення та контролю суду подав клопотання про проведення підготовчого засідання 06.11.2023 без участі його представника, зазначив, що позовні вимоги підтримує повністю. Дане клопотання долучено до матеріалів справи.

В судовому засіданні 06.11.2023 суд, на виконання вимог ст. 195 Господарського процесуального кодексу України (далі - ГПК України), враховуючи строки розгляду справи, ухвалив на місці продовжити строк підготовчого провадження на 30 днів - по 06.12.2023, закрити підготовче провадження та призначити справу до судового розгляду по суті на 22.11.2023.

Ухвалою суду від 06.11.2023 постановлено повідомити сторін про те, що розгляд справи по суті відбудеться 22.11.2023; з метою повідомлення відповідача про час та місце судового засідання на сайті Господарського суду Волинської області здійснити офіційне оприлюднення повідомлення ОСОБА_3 , що розгляд справи № 903/791/23 відбудеться 22.11.2023 о 12.30 год. в приміщенні Господарського суду Волинської області за адресою: пр-т Волі,54а, м. Луцьк, в залі судових засідань № 209.

Ухвалу суду від 06.11.2023 надіслано судом на адресу місцезнаходження відповідача, яку зазначив позивач: АДРЕСА_1 .

21.11.2023 поштовий конверт за ідентифікатором № 648 повернувся до суду із довідкою відділення поштового зв`язку ф.20 адресат відсутній за вказаною адресою.

22.11.2023 позивач через відділ документального забезпечення та контролю суду подав клопотання про уточнення відомостей щодо найменування відповідача, а саме те, що відповідач ОСОБА_3 (РНОКПП НОМЕР_1 ) змінила прізвище на ОСОБА_1 (РНКОПП НОМЕР_1 ) в зв`язку з чим просить змінити найменування відповідача.

Враховуючи, що позивач до початку розгляду справи по суті, скористався своїм правом, суд задовольняє клопотання позивача та замінює найменування відповідача - ОСОБА_3 (РНОКПП НОМЕР_1 ) на ОСОБА_1 (РНКОПП НОМЕР_1 ).

22.11.2023 позивач через систему Електронний суд подав клопотання про проведення судового засідання 22.11.2023 без участі його представника, вказав, що позовні вимоги підтримує в повному обсязі.

В судовому засіданні 22.11.2023, з метою надання можливості учасникам справи скористатися своїми процесуальними правами, дотримання принципу пропорційності, реалізації засад змагальності, враховуючи завдання господарського судочинства, суд ухвалив на місці відкласти розгляд справи по суті в межах строку передбаченого ГПК України та розмістити оголошення на сайті суду про дату наступного судового засідання.

Ухвалою суду від 22.11.2023 повідомлено сторони про те, що розгляд справи по суті відбудеться 12.12.2023.

Ухвалу суду від 22.11.2023 надіслано судом на адресу місцезнаходження відповідача: АДРЕСА_1 .

04.12.2023 поштовий конверт за ідентифікатором № 981 повернувся до суду із довідкою відділення поштового зв`язку ф.20 адресат відсутній за вказаною адресою.

Відповідно до ч. 3 ст. 242 ГПК України, рішення суду надсилаються учасникам справи в електронній формі, або рекомендованим листом з повідомленням про вручення, якщо така адреса в особи відсутня.

За визначенням п. 4, 5 ч. 6 ст. 242 ГПК України, днем вручення судового рішення - є день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про відмову отримати копію судового рішення чи відмітки про відсутність особи за адресою місцезнаходження, місця проживання чи перебування особи, повідомленою цією особою суду, місця проживання чи перебування особи, яка зареєстрована у встановленому законом порядку, якщо ця особа не повідомила суду іншої адреси.

Відповідно до ст.178 ГПК України у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин суд має право вирішити спір за наявними матеріалами справи.

З огляду на викладене суд розглядає справу за відсутності відзиву відповідача за наявними в ній матеріалами.

Відповідно до ч.1 ст.202 ГПК України неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею.

Згідно ч.3 ст. 202 ГПК України якщо учасник справи або його представник були належним чином повідомлені про судове засідання, суд розглядає справу за відсутності такого учасника справи у разі неявки в судове засідання учасника справи (його представника) без поважних причин або без повідомлення причин неявки; повторної неявки в судове засідання учасника справи (його представника) незалежно від причин неявки.

Відкладення розгляду справи є правом та прерогативою суду, основною умовою для якого є не відсутність у судовому засіданні учасників справи, а не можливість вирішення спору у відповідному судовому засіданні. Тобто, неявка учасника судового процесу у судове засідання за умови належного повідомлення сторони про дату, час та місце розгляду справи, не є безумовною підставою для відкладення розгляду справи.

Застосовуючи згідно з ч.1 ст.3 ГПК України, ст.17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" при розгляді справи ч.1 ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, колегія суддів зазначає, що право особи на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку кореспондується обов`язок добросовісно користуватися наданими законом процесуальними правами, утримуватися від дій, що зумовлюють затягування судового процесу та вживати надані процесуальним законом заходи для скорочення періоду судового провадження (пункт 35 рішення Європейського суду з прав людини у справі "Юніон Еліментарія Сандерс проти Іспанії" від 07.07.1989р.).

В рішенні Європейського суду з прав людини у справі "Папазова та інші проти України" (заяви №№ 32849/05, 20796/06, 14347/07 та 40760/07) від 15.03.2012р. (п.29) суд повторює, що розумність тривалості провадження повинна визначатися з огляду на обставини справи та з урахуванням таких критеріїв: складність справи, поведінка заявника та відповідних органів влади, а також ступінь важливості предмета спору для заявника.

Обов`язок швидкого здійснення правосуддя покладається, в першу чергу, на відповідні державні судові органи. Нездатність суду ефективно протидіяти недобросовісно створюваним учасниками справи перепонам для руху справи є порушенням ч.1 ст.6 даної Конвенції (§ 66, 69 рішення Європейського суду з прав людини від 08.11.2005р. у справі "Смірнова проти України"). Роль національних суддів полягає у швидкому та ефективному розгляді справ (§51 рішення Європейського суду з прав людини від 30.11.2006р. у справі "Красношапка проти України").

Критерії оцінювання "розумності" строку розгляду справи є спільними для всіх категорій справ (цивільних, господарських, адміністративних чи кримінальних). Це - складність справи, поведінка заявника та поведінка органів державної влади (насамперед, суду). Відповідальність держави за затягування провадження у справі, як правило, настає у випадку нерегулярного призначення судових засідань, призначення судових засідань з великими інтервалами, затягування при передачі або пересиланні справи з одного суду в інший, невжиття судом заходів до дисциплінування сторін у справі, свідків, експертів, повторне направлення справи на додаткове розслідування чи новий судовий розгляд.

Всі ці обставини судам слід враховувати при розгляді кожної справи, оскільки перевищення розумних строків розгляду справ становить порушення прав, гарантованих п.1 ст.6 Конвенції про захист прав і основних свобод людини, а збільшення кількості звернень до Європейського суду з прав людини не лише погіршує імідж нашої держави на міжнародному рівні, але й призводить до значних втрат державного бюджету.

Згідно ст.17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.

В силу вимог ч.1 ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, 1950 року, учасником якої є Україна, кожен при вирішенні судом питання щодо його цивільних прав та обов`язків має право на судовий розгляд упродовж розумного строку.

Обов`язок швидкого здійснення правосуддя покладається, в першу чергу, на відповідні державні судові органи. Розумність тривалості судового провадження оцінюється в залежності від обставин справи та з огляду на складність справи, поведінки сторін, предмету спору (§ 66-69 рішення Європейського суду з прав людини від 08.11.2005р. у справі "Смірнова проти України").

З врахуванням наведеного, а також вжиття судом всіх передбачених чинним законодавством заходів повідомлення відповідача про дату, час та місце розгляду спору по суті, суд приходить до висновків про відсутність підстав до відкладення розгляду справи та можливість розгляду справи за відсутності відповідача.

Суд, дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті,

встановив:

07.07.2020 між Товариством з обмеженою відповідальністю «Айс Тім» (продавець) та фізичною особою підприємцем Лахмановою Валентиною Олегівною (покупець) укладено договір № 168 (далі договір), за умовами якого продавець зобов`язався передати у власність покупця товар, а покупець зобов`язався прийняти товар та оплатити його у строки та на умовах даного договору (а.с.14).

Ціна на товар визначається згідно діючого прайс-листа продавця на даний товар. Ціни на товар можуть змінюватися відповідно до умов ринку, цін на енергоносії та пальне. Розрахунок по даному договору за кожну партію товару здійснюється в національній валюті України шляхом перерахування коштів на поточний рахунок продавця протягом 7 днів з дня передачі товару від продавця до покупця, особисто або за дорученням (п.2.1-2.2 договору).

Згідно з п. 3.3 договору факт передачі товару продавцем і прийняття товару покупцем підтверджується підписом відповідального представника покупця на відповідній накладній на товар, а також печаткою або штампом покупця (за наявності).

Відповідно до п. 6.3 договору за прострочення платежу на строк понад 21 день покупець сплачує продавцю штраф в розмірі 20 % від суми неоплаченого товару.

Згідно з п. 9.1 договору даний договір набуває чинності з моменту його підписання та діє до 31.12.2020.

Договір підписаний сторонами без будь яких зауважень.

Позивач на виконання умов договору поставив відповідачу товар на загальну суму 3052,00 грн, однак відповідач здійснив часткову оплату на суму 1062,00 грн та мав переплату в сумі 0,05 грн за попередню поставку товару, внаслідок чого утворилась заборгованість в сумі 1989,95 грн, яка виникла на підставі видаткової накладної № від 14.07.2021 на суму 1990,00 грн, яка підписана сторонами без будь-яких зауважень по кількості та якості товару.

Також між Товариством з обмеженою відповідальністю «Айс Тім» (позичкодавець) та фізичною особою підприємцем Лахмановою Валентиною Олегівною (користувач) укладено договір позички обладнання для збереження продукції № 138 (далі договір позички), за умовами якого позичкодавець безоплатно надає користувачу у позичку, а користувач приймає у позичкодавця в безоплатне користування морозильні камери (надалі речі), кількість морозильних камер переданих користувачу та їх загальна вартість визначається у додатках цього договору (а.с.4).

Номера морозильних камер, їх ідентифікаційна назва та заставна вартість вказуються в акті приймання-передачі або в інших додатках до цього договору. Вказані документи є невід`ємною частиною цього договору (п. 1.2 договору позички).

Відповідно до п. 1.4 договору позички речі користувачу передаються позичкодавцю у тимчасове користування і мають бути повернуті по закінченню строку користування у тому ж стані, в якому отримані, з урахуванням нормального зношування.

Згідно з п. 3.1 договору позички цей договір вступає в силу з дня його підписання обома сторонами і діє до 31.12.2020 року. Речі, що передаються позичкодавцем в користування, вважаються переданими користувачу з дня підписання повноважними представниками сторін акту передачі-прийому. З цього дня починається строк користування речами користувачем, який закінчується датою припинення дії договору.

Підпунктом 5.1.3 п. 5.1 договору позички визначено, що позичкодавець має право, зокрема, якщо після припинення дії договору чи його розірвання користувач не повертає речі, вимагати їх примусового повернення, а також відшкодування збитків.

Користувач зобов`язаний, зокрема, після закінчення строку дії договору або при достроковому розірванні цього договору повернути речі позичкодавцю у тому ж стані, в якому вони були на момент їх передачі, з урахуванням нормального зношування (п.п.6.1.4 п. 6.1 договору позички).

Відповідно до п. 8.2 договору позички у випадку пошкодження речей з вини користувача, в результаті чого речі або їх частина не підлягає ремонту, а також втраті речей користувач відшкодовує матеріальні збитки позичкодавцю за кожну пошкоджену одиницю речей в розмірі заставної вартості.

Договір позички підписаний сторонами без будь яких зауважень.

Відповідно до накладної № В-00022643 від 20.07.2020 на переміщення холодильної камери Juka M300SF серійний номер № 5 заставна вартість останньої становить 8500,00 грн. Передача морозильної камери підтверджується актом приймання-передачі холодильного обладнання, який є додатком до договору позички. Дані документи підписані повноважними представниками сторін без будь-яких зауважень (а.с.10-11).

З метою досудового врегулювання спору 06.06.2022 позивач направив на адресу відповідача претензію з вимогою до 15.06.2022 сплатити заборгованість в сумі 1989,95 грн, яка залишена останнім без задоволення (а.с.15).

В подальшому позивачем було направлено на адресу відповідача претензію № 1 від 30.06.2022 про повернення холодильного обладнання чи виплати оголошеної заставної вартості холодильного обладнання у разі неможливості його повернення у розмірі 9800,00 грн у семиденний календарний термін з моменту отримання даної претензії, яка залишена останнім без задоволення (а.с.12).

Предметом спору по даній справі є стягнення з відповідача 11739,26 грн, з них 1989,95 грн основного боргу, 397,99 грн штрафу, 732,74 грн інфляційних збитків, 118,58 грн 3 % річних, 8500,00 грн заставної вартості холодильної камери.

Згідно ст. 11 Цивільного кодексу України (далі ЦК України) цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки. Підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини.

Відповідно до ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Статтею 530 ЦК України визначено, що якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Зобов`язання, строк (термін) виконання якого визначений вказівкою на подію, яка неминуче має настати, підлягає виконанню з настанням цієї події.

Згідно ст. 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Статтями 179, 180 Господарського кодексу України (далі ГК України) визначено, що майново-господарські зобов`язання, які виникають між суб`єктами господарювання або між суб`єктами господарювання і негосподарюючими суб`єктами - юридичними особами на підставі господарських договорів, є господарсько-договірними зобов`язаннями. Зміст господарського договору становлять умови договору, визначені угодою його сторін, спрямованою на встановлення, зміну або припинення господарських зобов`язань, як погоджені сторонами, так і ті, що приймаються ними як обов`язкові умови договору відповідно до законодавства.

Відповідно ст. 193 ГК України суб`єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов`язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов`язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться. Кожна сторона повинна вжити усіх заходів, необхідних для належного виконання нею зобов`язання, враховуючи інтереси другої сторони та забезпечення загальногосподарського інтересу. Порушення зобов`язань є підставою для застосування господарських санкцій, передбачених цим Кодексом, іншими законами або договором.

Відповідно до ст.655 ЦК України за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов`язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов`язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму.

Матеріалами справи підтверджений основний борг в сумі 1989,95 грн за одержаний товар, доказів, які б спростовували дану заборгованість або доказів її оплати, відповідач суду не надав, тому дана сума підлягає стягненню з відповідача.

Щодо стягнення з відповідача 732,74 грн інфляційних збитків та 118,58 грн 3 % річних, суд зазначає таке.

Відповідно до частини 1 статті 193 ГК України суб`єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов`язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов`язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться.

Згідно зі статтею 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Статтею 629 ЦК України встановлена обов`язковість договору для виконання сторонами.

Згідно зі статтею 525 ЦК України одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Статтею 610 ЦК України передбачено, що порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Частиною 1 статті 612 ЦК України передбачено, що боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Згідно ст.625 ЦК України, боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання грошового зобов`язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Виходячи із положень зазначеної норми, наслідки прострочення боржником грошового зобов`язання у вигляді нарахування на суму боргу трьох процентів річних виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів внаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові.

Позивачем, відповідно до поданого розрахунку нараховано відповідачу 732,74 грн інфляційних збитків, 118,58 грн 3 % річних,

Відповідач контррозрахунку здійснених нарахувань суду не надав.

Тому, перевіривши розрахунки позивача, суд дійшов висновку про вірність здійсненого розрахунку та правомірність заявлених до стягнення 732,74 грн інфляційних втрат нарахованих відповідно до статті 625 ЦК України.

Перевіривши розрахунок 3% річних, здійснений позивачем, суд визнає його частково не вірним, оскільки позивачем не вірно визначено період нарахування, а саме його початок, оскільки не враховано, що строк оплати був по 21.07.2021, відповідно прострочка починається 22.07.2021, а тому здійснивши власний перерахунок відповідно до якого підставними до стягнення є: 118,42 грн, в решті частини стягнення 3% річних в сумі 0,16 грн слід відмовити через безпідставність.

Щодо стягнення штрафу, суд зазначає таке.

Відповідно до п. 6.3 договору за прострочення платежу на строк понад 21 день покупець сплачує продавцю штраф в розмірі 20 % від суми неоплаченого товару.

В силу ч. 1 ст. 527 ЦК України боржник зобов`язаний виконати свій обов`язок, а кредитор - прийняти виконання особисто, якщо інше не встановлено договором або законом, не випливає із суті зобов`язання чи звичаїв ділового обороту.

Якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін) (ч.1 ст.530 ЦК України).

Відповідно до ст.692 ЦК України покупець зобов`язаний оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлений інший строк оплати товару.

Згідно ст.549 ЦК України, неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання.

Штрафними санкціями у відповідності з ч. 1 ст. 230 ГК України визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов`язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов`язання.

Частиною 4 ст. 231 ГК України встановлено, що у разі, якщо розмір штрафних санкцій законом не визначено, санкції застосовуються в розмірі, передбаченому договором. При цьому розмір санкцій може бути встановлено договором у відсотковому відношенні до суми невиконаної частини зобов`язання або у певній, визначеній грошовій сумі, або у відсотковому відношенні до суми зобов`язання незалежно від ступеня його виконання, або у кратному розмірі до вартості товарів (робіт, послуг).

Отже, підставами для нарахування штрафу є, по-перше, прострочення у виконанні грошового зобов`язання, яке допустив боржник, по-друге встановлення конкретного розміру відповідної санкції договором або чинним законодавством.

Перевіривши розрахунок штрафу, здійснений позивачем, суд дійшов висновку про вірність здійсненого розрахунку та правомірність заявлених до стягнення 397,99 грн штрафу нарахованих відповідно до п.6.3 договору.

Щодо вимоги про стягнення 8500,00 грн заставної вартості холодильної камери, суд зазначає таке.

У відповідності до п.2.1 договору позички метою передачі речей є збереження виключно морозива та інших продуктів за згодою сторін.

За своєю правовою природою укладений між сторонами договір № 138 від 07.07.2020 року є змішаними договорами позички та зберігання продукції яка поставлялася позивачем.

Згідно із ч. 1 ст. 827 ЦК України за договором позички одна сторона (позичкодавець) безоплатно передає або зобов`язується передати другій стороні (користувачеві) річ для користування протягом встановленого строку.

Як стверджується ч. 1 ст. 936 ЦК України за договором зберігання одна сторона (зберігач) зобов`язується зберігати річ, яка передана їй другою стороною (поклажодавцем), і повернути її поклажодавцеві у схоронності.

У відповідності до ст. 953 ЦК України зберігач зобов`язаний на першу вимогу поклажодавця повернути річ, навіть якщо строк її зберігання не закінчився.

Як вже було встановлено судом вище, 08.10.2019 року між позивачем, як позичкодавцем, та відповідачем, як користувачем, було укладено договір позички № 1801/1, за умовами якого позичкодавець безоплатно надає користувачу у позичку, а користувач приймає у позичкодавця в безоплатне користування морозильні камери (надалі речі), кількість морозильних камер переданих користувачу та їх загальна вартість визначається у додатках цього договору (п. 1.1. договору).

20.07.2020 року між позивачем та відповідачем складено та підписано накладну № В-00022643 від 20.07.2020 на переміщення холодильної камери Juka M300SF серійний номер № 5 заставна вартість останньої становить 8500,00 грн та акт приймання-передачі холодильного обладнання, який є додатком до договору позички. Дані документи підписані повноважними представниками сторін без будь-яких зауважень

Згідно з п. 3.1. договору позички цей договір вступає в силу з дня його підписання обома сторонами і діє до 31.12.2020 року. Якщо жодна з сторін у строк 30 днів до закінчення строку дії договору не заявить про намір його розірвати, договір автоматично пролонгується на кожен послідуючий рік.

Як встановлено, судом, а іншого сторонами не доведено, даний договір позички не було розірвано сторонами, оскільки доказів, що одна зі сторін заявила про намір його розірвати суду не подано, тому договір автоматично пролонгується на кожен послідуючий рік.

Проте, 30.06.2022 року позивачем на адресу відповідача надіслано претензію № 1 з проханням у семиденний календарний термін повернути холодильне обладнання чи виплати оголошену заставну вартість холодильного обладнання у разі неможливості його повернення(а.с. 12,13).

Згідно з ч. 1 ст. 530 ЦК України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Зобов`язання, строк (термін) виконання якого визначений вказівкою на подію, яка неминуче має настати, підлягає виконанню з настанням цієї події.

Відповідно до ст. 610 ЦК України, порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Вимогою №1 від 30.06.2022 позивачем встановлено 7-миденний строк з моменту її отримання на повернення речі або заставної вартості, однак дана заборгованість залишена відповідачами без задоволення.

Судом встановлено, що вимогу № 1 від 30.06.2022 відповідач не отримала, зазначена вимога повернулася 02.08.22 з відміткою "за закінченням терміну зберігання", відповідно строк на повернення холодильної камери у неї був з 03.08.22 по 10.08.22 (03.08.22+7 днів встановлених у вимозі на повернення речі), з огляду на таке.

Матеріалами справи, а саме претензією та рекомендованим повідомленням №800 підтверджено, що ТОВ "Айс Тім" вимогу надсилало на адресу відповідача: мікрорайон Шахтарський,17, квартира 56, м.Нововолинськ, Волинська область.

Згідно з інформацією з Єдиного державного демографічного реєстру місцем проживання ОСОБА_1 є: АДРЕСА_2 (а.с.87).

За наведеного, суд зауважує, що вимога надсилалась на достовірну адресу ОСОБА_1 , а тому не отримання нею кореспонденції, яку було надіслано за належною адресою, є обставиною, яка зумовлена не об`єктивними причинами, а суб`єктивною поведінкою сторони щодо отримання кореспонденції, яка надходила на її адресу, відповідно, відповідач несе ризики такої своєї поведінки, що цілком залежала від її волі.

До подібного висновку дійшов і Верховний Суд України у постанові від 24.04.2018 у справі №914/866/17.

Разом з тим, відповідач обладнання отримане від позивача за актом приймання-передачі холодильного обладнання до договору позички № 138 від 07.07.2020 року, а саме: морозильну камеру Juka M300SF, серійний номер 5 та супутні предмети до неї не повернув, її вартість не відшкодувала, чим порушила ст. 953 ЦК України, а саме, як зберігач на першу вимогу поклажодавця не повернула річ, навіть якщо строк її зберігання не закінчився.

Доказів протилежного відповідачем до суду не надано.

У відповідності до п.1 ч.1 ст. 951 ЦК України збитки, завдані поклажодавцеві втратою (нестачею) або пошкодженням речі, відшкодовуються зберігачем у разі втрати (нестачі) речі - у розмірі її вартості.

Відповідно до п. 8.2 договору позички у випадку пошкодження речей з вини користувача, в результаті чого речі або їх частина не підлягає ремонту, а також втраті речей користувач відшкодовує матеріальні збитки позичкодавцю за кожну пошкоджену одиницю речей в розмірі заставної вартості.

З огляду на викладене, враховуючи, що позивачем доведено поданими доказами, а відповідачем не спростовано, порушення відповідачем зобов`язання щодо повернення позивачу обладнання (морозильної камери Juka M300SF, серійний номер 5), суд дійшов висновку про втрату (нестачу) речі(морозильної камери Juka M300SF, серійний номер 5), тому вимоги позивача про стягнення з відповідача заставної вартості неповернутої речі у розмірі 8500,00 грн є обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню.

В силу положень ст. ст. 73 ГПК України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків.

Частиною 1, 3 ст. 74 ГПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи.

Відповідно до ч.1 ст. 77 ГПК України обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Відповідно до ст.86 ГПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказі.

Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Частинами 1, 2, 3 ст. 13 ГПК України встановлено, що судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених цим Кодексом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом.

Принцип рівності сторін у процесі вимагає, щоб кожній стороні надавалася розумна можливість представляти справу в таких умовах, які не ставлять цю сторону у суттєво невигідне становище відносно другої сторони (п.87 Рішення Європейського суду з прав людини у справі "Салов проти України" від 06.09.2005р.).

Беручи до уваги наявні в матеріалах справи пояснення та докази сторін, господарський суд, оцінюючи за своїм переконанням, що ґрунтується на повному, всебічному й об`єктивному розгляді всіх обставин справи в їх сукупності, дійшов висновку, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню, а саме з відповідача слід стягнути 11739,10 грн, з них 1989,95 грн основного боргу, 732,74 грн інфляційних втрат, 397,99 грн штрафу, 118,42 грн 3% річних, 8500,00 грн заставної вартості холодильної камери, в іншій частині стягнення 0,16 грн - 3% річних відмовити через безпідставність.

Враховуючи приписи щодо покладення судового збору на учасників судового процесу пропорційно до задоволених позовних вимог, передбачені ст.129 ГПК України, з відповідача на користь позивача належить стягнути 2683,96 грн судового збору, в іншій частині в сумі 0,04 грн. залишити за позивачем.

Керуючись ст. ст. 74, 86, 129, 236-241 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд України,-

вирішив:

1. Позов задовольнити частково.

2. Стягнути з ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю Айс Тім (12430, Житомирська область, Житомирський район, територіальна громада Станишівська, Комплекс будівель і поруд №4, будинок 2, ) 11739,10 грн (одинадцять тисяч сімсот тридцять дев`ять гривень 10 коп.), з них 1989,95 грн основного боргу, 732,74 грн інфляційних втрат, 397,99 грн штрафу, 118,42 грн 3% річних, 8500,00 грн заставної вартості морозильної камери, а також 2683,96 грн (дві тисячі шістсот вісімдесят три гривні 96 коп.) витрат по сплаті судового збору.

3. У позові про стягнення 0,16 грн - 3% річних - відмовити.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду (ч.ч. 1, 2 ст. 241 ГПК України).

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом двадцяти днів з дня складання повного тексту рішення до Північно-західного апеляційного господарського суду.

Дата складення повного

судового рішення

18.12.2023.

Суддя А. С. Вороняк