РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

м. Київ

18.12.2023Справа № 917/814/16 (910/9775/23)
Суддя Господарського суду міста Києва Яковенко А.В., розглянувши в письмовому провадженні позовну заяву ОСОБА_1

до Приватного акціонерного товариства "АвтоКрАз" (39631, Полтавська обл., м. Кременчук, вул. Київська, 62; ідентифікаційний код 05808735)

про стягнення середнього заробітку за час затримки при звільненні

в межах справи №917/814/16

За заявою Публічного акціонерного товариства "Державний ощадний банк України"

до Приватного акціонерного товариства "АвтоКраз"

про банкрутство

ВСТАНОВИВ:

В провадженні Господарського суду м. Києва знаходиться справа №917/814/16 за заявою Публічного акціонерного товариства "Державний ощадний банк України" до Приватного акціонерного товариства "АвтоКрАз" про банкрутство.

До Господарського суду міста Києва надійшов позов ОСОБА_1 до Приватного акціонерного товариства "Автокраз" про стягнення середнього заробітку за час затримки при звільненні.

Відповідно до витягу з протоколу передачі судової справи раніше визначеному складу суду, вказану позовну заяву передано для розгляду судді Яковенко А.В.

Ухвалою Гоподарського суду міста Києва від 14.07.2023 прийнято до свого провадження позовну заяву ОСОБА_1 до Приватного акціонерного товариства "Автокраз" про стягнення середнього заробітку за час затримки при звільненні до розгляду в межах справи №917/814/16 про банкрутство Приватного акціонерного товариства "АвтоКраз" та відкрито провадження; вирішено справу розглядати за правилами спрощеного позовного провадження без виклику сторін (без проведення судового засідання). зобов`язано Приватне акціонерне товариство "АвтоКраз" надати суду у строк до 18.08.2023 довідку про заробітну плату ОСОБА_1 за останні 12 місяців (помісячно) із зазначенням середньоденної заробітної плати.

10.08.2023 до Господарського суду міста Києва від Приватного акціонерного товариства «АвтоКраз» надійшло клопотання на виконання вимог ухвали суду від 14.07.20203 разом з довідкою про заробітну плату ОСОБА_1 №269 від 31.07.2023 та відзив на позовну заяву, за змістом якого просив суд зменшити суму стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку у розмірі 142 508,16 грн. на 90 відсотків.

Розглянувши подані документи і матеріали, всебічно і повно з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, Господарський суд міста Києва, встановив наступне.

03.11.1992 ОСОБА_1 прийнятий на роботу до Кременчуцького автомобільного заводу (правонаступником є Приватне акціонерне товариство "АвтоКраз") на посаду водія, що підтверджується копією Наказу (Розпорядження) про прийом на роботу №2183 від 02.11.1992 та записом в трудовій книжці.

31.12.2020 ОСОБА_1 було звільнено з посади водія автотранспортних засобів у зв`язку із закінченням строку трудового договору на підставі п. 2 ст. 36 КЗпП України, що підтверджується копією наказу №585 від 31.12.2020.

Рішенням Господарського суду міста Києва від 23.06.2023 у справі №917/814/16 (910/4742/21) позовні вимоги ОСОБА_1 задоволено частково; закрито провадження у справі №917/814/16 (910/4742/21) в частині вимог про стягнення з Приватного акціонерного товариства "АвтоКраз" на користь ОСОБА_1 нарахованої, але не виплаченої заробітної плати у розмірі 9 049,20 грн.; стягнуто з Приватного акціонерного товариства "АвтоКраз" на користь ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 нараховану, але не виплачену заробітну плату у розмірі 6 339 (шість тисяч триста дев`яносто дев`ять) грн. 11 коп.; стягнуто з Приватного акціонерного товариства "АвтоКраз" в дохід Державного бюджету України 1 075 (тисячу сімдесят п`ять) грн. 43 коп. судового збору.

Оскільки вказаним рішенням встановлено, що відповідачем у день звільнення працівника не проведений розрахунок з ним, а тому позивач просить стягнути з ПрАТ «АвтоКраз» середній заробіток за час затримки виплати заробітної плати у період з 31.12.2020 (день звільнення) по 06.04.2023 (день фактичного розрахунку) у розмірі 142 508,16 грн.

Відповідно до статті 43 Конституції України кожен має право на працю, що включає можливість заробляти собі на життя працею, яку він вільно обирає або на яку вільно погоджується. Кожен має право на належні, безпечні і здорові умови праці, на заробітну плату, не нижчу від визначеної законом. Громадянам гарантується захист від незаконного звільнення. Право на своєчасне одержання винагороди за працю захищається законом.

Згідно з частиною 1 статті 47 КЗпП України, у редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин, власник або уповноважений ним орган зобов`язаний в день звільнення видати працівникові належно оформлену трудову книжку і провести з ним розрахунок у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу.

Згідно зі статтею 116 КЗпП України (у редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин) при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред`явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про нараховані суми, належні працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган повинен письмово повідомити працівника перед виплатою зазначених сум. В разі спору про розмір сум, належних працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган в усякому випадку повинен в зазначений у цій статті строк виплатити не оспорювану ним суму.

Відповідно до частини 1 статті 117 КЗпП України (у редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин) в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку.

При наявності спору про розміри належних звільненому працівникові сум власник або уповноважений ним орган повинен сплатити зазначене в цій статті відшкодування в тому разі, коли спір вирішено на користь працівника. Якщо спір вирішено на користь працівника частково, то розмір відшкодування за час затримки визначає орган, який виносить рішення по суті спору.

Тобто усі суми, належні до сплати працівникові, мають бути виплачені у день звільнення цього працівника. Закон прямо покладає на підприємство, установу, організацію обов`язок провести зі звільненим працівником повний розрахунок, виплатити всі суми, що йому належать. При невиконанні такого обов`язку з вини власника або уповноваженого ним органу настає передбачена статтею 117 КЗпП України відповідальність.

Закріплені у статтях 116, 117 КЗпП України норми спрямовані на забезпечення належних фінансових умов для звільнених працівників, оскільки гарантують отримання ними, відповідно до законодавства, всіх виплат в день звільнення та, водночас, стимулюють роботодавців не порушувати свої зобов`язання в частині проведення повного розрахунку із працівником.

Отже, при недотриманні роботодавцем вимог статті 116 КЗпП України, для роботодавця настають наслідки, передбачені статтею 117 КЗпП України. Роботодавець не несе відповідальність, передбачену статтею 117 КЗпП України, у разі відсутності його вини. Відсутність своєї вини повинен довести роботодавець.

Як вже було зазначено, ОСОБА_1 з 03.11.1992 по 31.12.2020 перебував у трудових відносинах з Приватним акціонерним товариством «АвтоКраз», проте останнім у день звільнення працівника не проведений розрахунок з ним.

Відповідно до роз`яснень, наведених у пункті 20 постанови Пленуму Верховного Суду України № 13 від 24.12.1999 року «Про практику застосування судами законодавства про оплату праці», установивши при розгляді справи про стягнення заробітної плати у зв`язку із затримкою розрахунку при звільненні, що працівникові не були виплачені належні йому від підприємства, установи, організації суми в день звільнення, коли ж він у цей день не був на роботі, - ьтблнаступного дня після пред`явлення ним роботодавцеві вимог про розрахунок, суд на підставі статті 117 КЗпП стягує на користь працівника середній заробіток за весь період затримки розрахунку.

Середній заробіток для виплати працівникові компенсації за час затримки розрахунку при звільненні визначається відповідно до ст. 27 Закону України "Про оплату праці" за правилами, передбаченими Порядком обчислення середньої заробітної плати, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 08 лютого 1995 року № 100 (далі - Порядок).

Відповідно до п. 2 Порядку середньомісячна заробітна плата працівника обчислюється виходячи з виплат за останні два календарні місяці роботи, що передують події, з якою пов`язана виплата, тобто, що передують дню звільнення працівника з роботи. П. 3 Порядку визначено, що усі виплати включаються в розрахунок середньої заробітної плати у тому розмірі, в якому вони нараховані, без виключення сум відрахування на податки, стягнення аліментів тощо, за винятком відрахувань із заробітної плати осіб, засуджених за вироком суду до виправних робіт без позбавлення волі.

При цьому згідно з п. 5 Порядку основою для визначення загальної суми заробітку, що підлягає виплаті за час затримки розрахунку при звільненні, є середньоденна (середньогодинна) заробітна плата працівника, яка відповідно до п. 8 цього Порядку визначається діленням заробітної плати за фактично відпрацьовані протягом двох місяців робочі (календарні) дні на число відпрацьованих робочих днів (годин), а у випадках, передбачених чинним законодавством - календарних днів за цей період.

Перевіривши розрахунок позивача, який виходив з наступного, середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні становить 142 508,16 грн. (576 робочих днів з 01.01.2021 по 06.04.2023 (день фактичного розрахунку) х 247,41 грн. - середньоденна заробітна плата ОСОБА_1 (10 638,46 грн. - заробітна плата за жовтень-листопад 2020 року (довідки з Пенсійного фонду України за формою ОК-7 / 43 робочих днів за жовтень - листопад 2020 року) = 247,41 грн.) = 142 508,16 грн.), суд вважає зазначити наступне.

Відповідно до довідки про доходи №269 від 31.07.2023 та корінців нарахування заробітної плати, ОСОБА_1 була нарахована наступна заробітна плата:

Жовтень 2020 року - 12,24 грн.; кількість фактично відпрацьованого часу - 0 днів;

Листопад 2020 року - 1 672,72 грн.; кількість фактично відпрацьованого часу - 1 день.

Відповідно до ч. 5 ст. 8 Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування» зазначено, що єдиний соціальний внесок для работодавціві встановлюється у розмірі 22% до визначеної статтею 7 цього закону бази нарахування ЄСВ.

Якщо база нарахування ЄСВ не перевищує розміру мінімальної заробітної плати встановленої законом на місяць, за який отримано дохід, сума ЄСВ розраховується як добуток розміру мінімальної заробітної плати, встановленої законом на місяць, за який отримано дохід (прибуток), та ставки ЄСВ.

Як вбачається із корінців заробітної плати позивача, заробітна плата ОСОБА_1 за жовтень та листопад 2020 року становила значно меншу суму, ніж мінімальна заробітна плата, а відтак ПрАТ «АвтоКраз» здійснило донарахування ЄСВ, проте вказані суми не є його заробітною платою і не можуть використовуватися для розрахунку компенсації за несвоєчасну виплату заробітної плати після звільнення працівника, чим пояснюється невідповідність даних у довідці Пенсійного фонду України (форма ОК-7) та довідці про нараховану заробітну плату, наданої до суду.

З огляду на викладене, відповідач надає свій розрахунок середньоденної плати, виходячи з наступного.

Розрахунок середньоденної заробітної плати має відбуватися на підставі даних за жовтень та листопад 2020 року, наданих відповідачем, а саме - 12,24 грн. (жовтень 2020) та 1 672,75 грн. (листопад 2020 року, проте, оскільки, у жовтні працівник не працював, вказані дані не можуть братися за основу розрахунку.

Згідно абз. 4 п. 2 Порядку якщо протягом останніх двох календарних місяців, що передують місяцю, в якому відбувається подія, з якою пов`язана відповідна виплата, працівник не працював, середня заробітна плата обчислюється виходячи з виплат за попередні два місяці роботи.

Таким чином середньоденна заробітна плата має обчислюватися, виходячи із виплат за попередні два місяці до вказаного періоду, а саме за серпень та вересень 2020 року:

Серпень 2020 року - 662,60 грн.; кількість фактично відпрацьованих днів - 1;

Вересень 2020 року - 900,42 грн.; кількість фактично відпрацьованих днів - 3.

Отже, середньоденна заробітна плата має складати 662,60 грн. (заробітна плата за серпень 2020 року) + 900,42 грн. (заробітна плата за вересень 2020 року) / 4 (кількість фактично відпрацьованих днів за серпень, вересень 2020 року) = 390,75 грн.

З огляду на викладене, суд погоджується з розрахунком середньоденної заробітної плати, наданим відповідачем у відзиві на позовну заяву.

Крім того, відповідно до Спільної постанови адміністрації та профспілкового комітету ПрАТ «АвтоКраз» № 21/124 від 11.09.2018 «Про роботу підприємства», у зв`язку із зменшенням обсягів виробництва, що в свою чергу негативно відбилося на фінансовому стані підприємства, з метою збереження виробничого потенціалу ПрАТ «АвтоКраз» для подальшого відновлення виробництва, раціонального використання робочого час, матеріальних та фінансових ресурсів встановлено з 01 січня 2019 року і до його відміни гнучкий режим робочого часу - 64 години на місяць з тривалістю робочої зміни 8 годин.

З огляду на викладене, з урахуванням встановленої середньоденної заробітної плати, за перерахунком суду правомірний розмір середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні становить 84 402,00 грн. (390,75 грн. * 216 днів робочих днів (за період з 01.01.2021 по 06.04.2023 із розрахунку 8 робочих днів на місяць).

В іншій частині заявлених до стягнення розміру середнього заробітку за час затримки при звільненні 58 106,16 грн. необхідно відмовити, у зв`язку із неправильним розрахунком.

Твердження відповідача, що сума компенсації обмежена строком 6 місяців, оскільки позов подано у червні 2023 року, судом не береться до уваги, так як спірні правовідносини виникли з 01.01.2021, а зміни до статті 117 КЗпП України були внесені 01.07.2022.

Також відповідач у відзиві на позовну заяву, просить суд зменшити суму стягнення середнього заробітку на 90 відсотків.

Стосовно вказаного клопотання, суд зазначає наступне.

Встановлений статтею 117 КЗпП України механізм компенсації роботодавцем працівнику середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні не передбачає чітких критеріїв оцінки пропорційності щодо врахування справедливого та розумного балансу між інтересами працівника і роботодавця.

Суд враховує, що працівник є слабшою, ніж роботодавець стороною у трудових правовідносинах. Водночас у вказаних відносинах і працівник має діяти добросовісно щодо реалізації своїх прав, а інтереси роботодавця також мають бути враховані. Тобто має бути дотриманий розумний баланс між інтересами працівника та роботодавця.

Згідно з частиною 1 статті 9 ЦК України положення ЦК України застосовуються до врегулювання, зокрема трудових відносин, якщо вони не врегульовані іншими актами законодавствами. Таким чином, положення ЦК України мають застосовуватися субсидіарно для врегулювання трудових відносин.

Відповідно до пункту 6 частини першої статті 3 ЦК України загальними засадами цивільного законодавства є справедливість, добросовісність та розумність.

У трудових правовідносинах працівник має діяти добросовісно, реалізуючи його права, що, зокрема, вимагає частина третя статті 13 ЦК України, не допускаючи дії особи, що вчиняються з наміром завдати шкоди іншій особі, а також зловживання правом в інших формах.

Якщо відповідальність роботодавця перед колишнім працівником за неналежне виконання обов`язку щодо своєчасного розрахунку при звільненні не обмежена в часі та не залежить від простроченої заборгованості, то за певних обставин обсяг відповідальності може бути нерозумним з огляду на його непропорційність наслідкам правопорушення.

Він може бути несправедливим щодо роботодавця, а також щодо третіх осіб, оскільки майновий тягар відповідних виплат може унеможливити виконання роботодавцем певних зобов`язань, зокрема з виплати заробітної плати іншим працівникам, тобто цей тягар може бути невиправдано обтяжливим чи навіть непосильним. У таких випадках невизнання за судом права на зменшення розміру відповідальності може призводити до явно нерозумних і несправедливих наслідків.

Відшкодування, передбачене статтею 117 КЗпП України, спрямоване на компенсацію працівнику майнових втрат, яких він зазнає внаслідок несвоєчасного здійснення з ним розрахунку з боку роботодавця.

Загальною ознакою цивільно-правової відповідальності є її компенсаторний характер. Заходи цивільно-правової відповідальності спрямовані не на покарання боржника, а на відновлення майнової сфери потерпілого від правопорушення. Відповідно до частини 1 статті 9 ЦК України така спрямованість притаманна і заходу відповідальності роботодавця, передбаченому статтею 117 КЗпП України.

З метою захисту інтересів постраждалої сторони законодавець може встановлювати правила, спрямовані на те, щоб така сторона не була позбавлена компенсації своїх майнових втрат. Такі правила мають на меті компенсацію постраждалій стороні за рахунок правопорушника у певному заздалегідь визначеному розмірі (встановленому законом або договором) майнових втрат у спрощеному порівняно зі стягненням збитків порядку. Така спрощеність полягає в тому, що кредитор (постраждала сторона) не повинен доводити розмір його втрат, на відміну від доведення розміру збитків.

Звертаючись з вимогою про стягнення відшкодування, визначеного виходячи з середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні відповідно до статті 117 КЗпП України, позивач не повинен доводити розмір майнових втрат, яких він зазнав. Тому оцінка таких втрат працівника, пов`язаних із затримкою розрахунку при звільненні, не має на меті встановлення точного їх розміру. Суд має орієнтовно оцінити розмір майнових втрат, яких, як можна було б розумно передбачити, міг зазнати позивач.

З огляду на наведені мотиви про компенсаційний характер заходів відповідальності у цивільному праві необхідно дійти висновку, що, виходячи з принципів розумності, справедливості та пропорційності, суд за певних умов може зменшити розмір відшкодування, передбаченого статтею 117 КЗпП України.

Критерії оцінки розумності, справедливості та пропорційності сформульовані у постанові Великої Палати Верховного Суду від 26 червня 2019 року у справі № 761/9584/15-ц (провадження № 14-623цс18).

Зменшуючи розмір відшкодування, визначений виходячи з середнього заробітку за час затримки роботодавцем розрахунку при звільненні відповідно до статті 117 КЗпП України, необхідно враховувати:

розмір простроченої заборгованості роботодавця щодо виплати працівнику при звільненні всіх належних сум, передбачених на день звільнення трудовим законодавством, колективним договором, угодою чи трудовим договором;

період затримки (прострочення) виплати такої заборгованості, а також те, з чим була пов`язана тривалість такого періоду з моменту порушення права працівника і до моменту його звернення з вимогою про стягнення відповідних сум;

ймовірний розмір пов`язаних із затримкою розрахунку при звільненні майнових втрат працівника;

інші обставини справи, встановлені судом, зокрема, дії працівника та роботодавця у спірних правовідносинах, співмірність ймовірного розміру пов`язаних із затримкою розрахунку при звільненні майнових втрат працівника та заявлених позивачем до стягнення сум середнього заробітку за несвоєчасний розрахунок при звільненні.

Отже, з урахуванням конкретних обставин справи, які мають юридичне значення, суд може зменшити розмір середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні працівника незалежно від того, чи він задовольняє позовні вимоги про стягнення належних звільненому працівникові сум у повному обсязі чи частково.

Рішенням Господарського суду міста Києва від 23.06.2023 у справі №917/814/16 (910/4742/21) позовні вимоги ОСОБА_1 задоволено частково; закрито провадження у справі №917/814/16 (910/4742/21) в частині вимог про стягнення з Приватного акціонерного товариства "АвтоКраз" на користь ОСОБА_1 нарахованої, але не виплаченої заробітної плати у розмірі 9 049,20 грн.; стягнуто з Приватного акціонерного товариства "АвтоКраз" на користь ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 нараховану, але не виплачену заробітну плату у розмірі 6 339 (шість тисяч триста дев`яносто дев`ять) грн. 11 коп.

Роботодавцем поступово частинами виплачувалася указана сума та виплачена у повному обсязі 06.04.2023.

Визначений розмір заборгованості відповідає критеріям, які сформульовані у постанові Великої Палати Верховного Суду від 26 червня 2019 року у справі № 761/9584/15-ц.

Доводи відповідача про те, що ним не здійснено повний розрахунок з позивачем у зв`язку з економічним та фінансовим становищем, , оскільки вказані обставини не є підставою для невиплати працівникові його заробітної плати.

Крім того, відповідач не надав суду належних та допустимих доказів на підтвердження відсутності його вини у невиплаті належних позивачу сум у день звільнення. Скрутне матеріальне становище, відсутність фінансово-господарської діяльності або коштів у роботодавця не звільняють роботодавця від відповідальності, передбаченої статтею 117 КЗпП України, а тому у зменшенні розміру середнього заробітку за час затримки при звільненні на 90%, визначений судом (84 402,00 грн), необхідно відмовити.

За таких обставин, суд приходить до висновку про часткове задоволення позовних вимог ОСОБА_1 та стягнення з Приватного акціонерного товариства «АвтоКраз» середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні у розмірі 84 402,00 грн.

Також, суд звертає увагу, що згідно п. 3 Порядку, всі виплати включаються в розрахунок середньої заробітної плати у тому розмірі, в якому вони нараховані, без виключення сум відрахування на податки, стягнення аліментів тощо.

Як роз`яснено в п. 6 Постанови Пленуму Верховного суду України №13 від 24 грудня 1999 року «Про практику застосування судами законодавства про оплату праці» задовольняючи вимоги про оплату праці, суд має навести в рішенні розрахунки, з яких він виходив при визначенні сум, що підлягають стягненню. Оскільки справляння і сплата прибуткового податку з громадян є відповідно обов`язком роботодавця та працівника, суд визначає зазначену суму без утримання цього податку й інших обов`язкових платежів, про що зазначає в резолютивній частині рішення.

Зазначені роз`яснення Пленуму Верховного Суду України узгоджуються з вимогами Податкового кодексу України.

Тому, враховуючи, що середньоденна заробітна плата позивача 390,75 грн. вирахувана без виключення сум податків та інших обов`язкових платежів, стягненню з відповідача на користь позивача підлягає сума в розмірі 84 402,00 грн. з утриманням з цієї суми передбачених законом податків та інших обов`язкових платежів при її виплаті.

Щодо судових витрат.

Відповідно до ч. 9 ст. 129 Господарського процесуального кодексу України у випадку зловживання стороною чи її представником процесуальними правами або якщо спір виник внаслідок неправильних дій сторони, суд має право покласти на таку сторону судові витрати повністю або частково незалежно від результатів вирішення спору.

З огляду на те, що спір у справі виник внаслідок неправильних дій відповідача щодо несвоєчасної виплати заробітної плати, судовий збір покладається на відповідача в повному обсязі.

На підставі викладеного та керуючись Кодексом України з процедур банкрутства, статтями 13, 74, 76-79, 129, 232, 236-241 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд міста Києва -

ВИРІШИВ:

1. Позовні вимоги ОСОБА_1 задовольнити частково.

2. Стягнути з Приватного акціонерного товариства "АвтоКраз" (39631, Полтавська обл., м. Кременчук, вулиця Київська, 62; ідентифікаційний код 05808735) на користь ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 ( АДРЕСА_1 ; ідентифікаційний номер НОМЕР_1 ) середній заробіток за час затримки при звільненні з 01.01.2021 по 06.04.2023 у розмірі 84 402 (вісімдесят чотири тисячі чотириста дві) грн.00 коп. з утриманням з цієї суми передбачених законом податків та інших обов`язкових платежів при її виплаті та судовий збір у розмірі 2 684 (дві шістсот вісімдесят чотири) грн. 00 коп. Видати наказ.

3. В іншій частині в задоволенні позову відмовити.

4. Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду. У відповідності до положень ст.ст. 256, 257 Господарського процесуального кодексу України апеляційна скарга на рішення суду подається протягом двадцяти днів з дня складення повного тексту судового рішення безпосередньо до Північного апеляційного господарського суду.

Повний текст рішення складено 18.12.2023.

Суддя А.В. Яковенко