ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД КИЇВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"12" грудня 2023 р. м. Київ Справа № 911/1995/23

Господарський суд Київської області у складі судді Д.Г.Зайця, за участю секретаря судового засідання Д.С.Бабяка, розглянувши у відкритому судовому засіданні справу

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «ВЄК ТЕХНОЛОДЖІ», м. Харків

до Комунального підприємства «Васильківтепломережа», Київська обл., м. Васильків

про стягнення заборгованості

за участю представників:

від позивача Т.Г.Єграшина

від відповідача О.О.Крайнова

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

До Господарського суду Київської області надійшла позовна заява Товариства з обмеженою відповідальністю «ВЄК ТЕХНОЛОДЖІ» б/н від 29.06.2023 року (вх. №1210 від 30.06.2023) (далі позивач) до Комунального підприємства «Васильківтепломережа» (далі відповідач) про стягнення заборгованості за Договором поставки електричної енергії №01/10/12 від 10.12.2021 року у сумі 306388,20 грн.

Ухвалою суду від 14.07.2023 року позовну заяву прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі №911/1995/23 за правилами загального позовного провадження. Підготовче засідання призначено на 12.09.2023 року.

До суду від відповідача надійшов відзив на позовну заяву №665 від 08.08.2023 року (вх. №15407/23 від 11.08.2023), в якому відповідач проти позову заперечує.

Позивач, належним чином повідомлений про час та місце розгляду справи, у судове засідання 12.09.2023 року не з`явився, про причини неявки суд не повідомив.

Ухвалою суду від 12.09.2023 року продовжено строк підготовчого провадження у справі №911/1995/23 та відкладено підготовче засідання на 10.10.2023 року.

До суду від позивача надійшла заява №278/09 від 30.09.2023 року (вх. №18867/23 від 04.10.2023) на виконання вимог ухвали суду від 14.07.2023 року.

Позивач, належним чином повідомлений про час та місце розгляду справи, у судове засідання 10.10.2023 року не з`явився.

Ухвалою суду від 10.10.2023 року закрито підготовче провадження та призначено справу №911/1995/23 до судового розгляду по суті на 07.11.2023 року.

Позивач, належним чином повідомлений про час та місце розгляду справи, у судове засідання 07.11.2023 року не з`явився.

Ухвалою суду від 07.11.2023 року відкладено судове засідання на 28.11.2023 року.

До суду від позивача надійшла відповідь на відзив б/н від 19.11.2023 року (вх. №4618/23 від 20.11.2023).

До суду від відповідача надійшли заперечення на відповідь на відзив б/н від 22.11.2023 року (вх. №4734/23 від 22.11.2023).

Ухвалою суду від 28.11.2023 року відкладено розгляд справи на 12.12.2023 року.

До суду від позивача через «Електронний суд» надійшли додаткові пояснення у справі б/н від 28.11.2023 року.

До суду від відповідача через «Електронний суд» надійшли додаткові пояснення у справі б/н від 05.12.2023 року.

Представник позивача у судовому засіданні 12.12.2023 року позовні вимоги підтримав та просив суд позов задовольнити в повному обсязі.

Представник відповідача у судовому засіданні 12.12.2023 року проти позову заперечив з підстав, викладених у відзиві та запереченнях та просив у задоволенні позову відмовити.

Обов`язок швидкого здійснення правосуддя покладається, в першу чергу, на відповідні державні судові органи. Розумність тривалості судового провадження оцінюється в залежності від обставин справи та з огляду на складність справи, поведінки сторін, предмету спору. Нездатність суду ефективно протидіяти недобросовісно створюваним учасниками справи перепонам для руху справи є порушенням ч. 1 ст. 6 даної Конвенції (§ 66-69 рішення Європейського суду з прав людини від 08.11.2005 у справі "Смірнова проти України").

Відповідно до ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04.11.1950, яка ратифікована Україною 17.07.1997, кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру.

Враховуючи достатність в матеріалах справи доказів для повного, всебічного та об`єктивного розгляду спору по суті у судовому засіданні 12.12.2023 року, відповідно до ч. 1 ст. 240 Господарського процесуального кодексу України, судом оголошено вступну та резолютивну частини рішення.

Заслухавши пояснення представників сторін, розглянувши подані документи і матеріали, всебічно та повно з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд -

ВСТАНОВИВ:

Між Товариством з обмеженою відповідальністю «Вєк Технолоджі» (за договором постачальник) та Комунальним підприємством «Васильківтепломережа» (за договором споживач) 10.12.2021 року укладено Договір №01/10/12 про постачання електричної енергії (далі Договір), згідно умов п. 2.1 якого, за цим Договором Постачальник продає електричну енергію Споживачу для забезпечення потреб Споживача, а Споживач оплачує Постачальнику вартість використаної (купованої) електричної енергії, в порядку та на умовах, визначених цим Договором. Найменування предмету закупівлі: електрична енергія за кодом код ДК 021:2015 - 09310000-5 (електрична енергія) (п. 2.2 Договору).

Згідно п. 3.1 Договору, строк поставки електричної енергії за цим Договором з 01.01.2022 по 31.12.2022.

Згідно до 5.1, 5.2 Договору, споживач розраховується з Постачальником за електричну енергію за цінами, визначеними в Специфікації (Додаток 2 до цього Договору) у національній валюті України, шляхом перерахування грошових коштів на поточний рахунок Постачальника. Загальна ціна цього Договору складає 8012616,30 грн. з ПДВ, крім того ПДВ 1602523,26 грн. разом ціна цього Договору становить 9615139,56 грн. Ціна за одиницю електричної енергії зазначена у Специфікації.

Розрахунковим періодом за цим Договором є календарний місяць. Приймання-передача електричної енергії, поставленої Постачальником, прийнятої Споживачем у розрахунковому періоді, оформлюється шляхом підписання Сторонами щомісячних Актів приймання-передачі, які є підставою для остаточних розрахунків між Сторонами (п.5.5, 5.6 Договору).

Відповідно до п. 5.8 Договору, оплата фактично спожитої електричної енергії в розрахунковому місяці здійснюється Споживачем до 15 числа місяця, наступного за розрахунковим місяцем, на підставі отриманого Споживачем оригіналу належним чином оформленого рахунку від Постачальника.

У п. 13.1 Договору сторони погодили, що цей Договір набирає чинності з дати підписання уповноваженими представниками Сторін та скріплення печатками. Строк дії Договору: з 01.01.2022 по 31.12.2022, а в частині зобов`язань, які виникли в період дії Договору і відповідальності за їх виконання до повного їх виконання, проведеного в належному порядку.

З матеріалів справи вбачається, що між сторонами укладені Додаткові угоди до договору, а саме, Додаткова угода №1 від 28.03.2022, №2 від 26.10.2022, №3 від 28.10.2022, №4 від 31.10.2022, згідно яких сторонами вносились зміни до Додатку №1 «Специфікація на закупівлю електричної енергії за кодом ДК 021:2015 - 09310000-5 (електрична енергія)».

Позивачем зазначено, що згідно листа ДТЕК «Київські регіональні мережі №04/530/6521 від 27.06.2023 року надано обсяги споживання електричної енергії відповідачем.

Як зазначено позивачем, відповідач в порушення умов Договору оплачував електричну енергію з запізненням, у зв`язку із чим, позивач нараховував відповідачу пеню. Так, позивач зазначає, що відповідач не в повному обсязі оплатив спожиту електроенергію, у зв`язку із чим, позивач просить стягнути з відповідача заборгованість у сумі 306388,20 грн.

Заперечуючи проти позову, відповідач у відзиві зазначив, що позивач звернувся до суду з позовом про стягнення з відповідача основної суми боргу згідно Договору. При цьому, обґрунтовуючи позовні вимоги позивачем надано розрахунок заборгованості, відповідно до якого за період з квітня 2022 року по 31 грудня 2022 року крім основної суми заборгованості нараховує штрафні санкції відповідачу на загальну суму 306388,60 грн. Відповідач вважає, що позивач, згідно ч. 1 ст. 534 ЦК України, самостійно здійснював зарахування оплат відповідача за електричну енергію в рахунок нарахованої пені, в результаті чого сума основного боргу за Договором, на думку позивача, залишилась не сплаченою. Відповідач посилаючись на п. п. 4.24, 4.35 ПРРЕЕ, та висновки, викладені у постанові Верховного Суду від 26.12.2019 у справі №911/2630/18, від 18.04.2018 у справі №904/12527/16, від 26.09.2019 у справі №910/12934/18 та ст. 534 ЦК України, зазначає, що у випадку, коли в графі платіжного доручення «призначення платежу» відсутні посилання на період, дату, номер договору, згідно якого здійснюється платіж, тощо, такий період має визначатись одержувачем відповідно до умов договору між платником та одержувачем коштів. Якщо відповідні застереження у договорі відсутні, то у разі наявності заборгованості платежі мають відноситись на погашення заборгованості в хронологічному порядку: починаючи з тієї, що виникла у найдавніший період, до повного її погашення. Відповідач не визнавав та не визнає суми нарахованих позивачем штрафних санкцій та не сплачував їх. Враховуючи наведені вище положення законодавства та висновки Верховного Суду, зі слів відповідача, акти прийому-передачі електричної енергії за період з 01.01.2022 року по 31.12.2022 року, що укладені між сторонами згідно Договору, оплачені відповідачем в повному обсязі, а тому, за відповідачем відсутня заборгованість.

У відповіді на відзив позивачем зазначено, що відповідач не виконував свої зобов`язання за Договором, здійснюючи оплати за електричну енергію з затримкою, у зв`язку із чим, позивачем нараховувалась пеня, проти чого відповідач не заперечував, про що свідчать підписані ним акти прийому-передачі електричної енергії. Екземпляри актів прийому-передачі електричної енергії позивача відповідач надіслав позивачу тільки після виконання Договору, саме тоді позивачу стало відомо про незгоду з нарахованою позивачем пенею, про яку зазначено у таких актах.

Пунктом 1.2.7 ПРРЕЕ встановлено, що постачання електричної енергії здійснюється електропостачальником на підставі договору про постачання електричної енергії споживачу, який розробляється електропостачальником на основі Примірного договору про постачання електричної енергії споживачу та укладається в установленому цими Правилами порядку.

Відповідно до ст. 56 Закону України «Про ринок електричної енергії», договір постачання електричної енергії споживачу укладається між електропостачальником та споживачем та передбачає постачання всього обсягу фактичного споживання електричної енергії споживачем у певний період часу одним електропостачальником. Постачання електричної енергії споживачам здійснюється за вільними цінами.

На роздрібному ринку не допускається споживання (використання) електричної енергії споживачем без укладення відповідно до цих Правил договору з електропостачальником та інших договорів, передбачених цими Правилами.

Відповідно до ч. 1 ст. 626 Цивільного кодексу України (далі ЦК України), договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Відповідно до ч. 1 ст. 629 ЦК України, договір є обов`язковим для виконання сторонами.

Відповідно до ч. 1 ст. 633 ЦК України, публічним є договір, в якому одна сторона - підприємець взяла на себе обов`язок здійснювати продаж товарів, виконання робіт або надання послуг кожному, хто до неї звернеться (роздрібна торгівля, перевезення транспортом загального користування, послуги зв`язку, медичне, готельне, банківське обслуговування тощо).

Відповідно до ч. 1 ст. 634 ЦК України, договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору.

Відповідно до ст. 714 ЦК України, за договором постачання енергетичними та іншими ресурсами через приєднану мережу одна сторона (постачальник) зобов`язується надавати другій стороні (споживачеві, абонентові) енергетичні та інші ресурси, передбачені договором, а споживач (абонент) зобов`язується оплачувати вартість прийнятих ресурсів та дотримуватись передбаченого договором режиму її використання, а також забезпечити безпечну експлуатацію енергетичного та іншого обладнання. До договору постачання енергетичними та іншими ресурсами через приєднану мережу застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, положення про договір поставки, якщо інше не встановлено законом або не випливає із суті відносин сторін. Законом можуть бути передбачені особливості укладення та виконання договору постачання енергетичними та іншими ресурсами.

Відповідно до ч. 3 ст. 58 Закону України «Про ринок електричної енергії», споживач зобов`язаний, зокрема, сплачувати за електричну енергію та надані йому послуги відповідно до укладених договорів.

Судом встановлено, що між сторонами підписано акти прийому-передачі електричної енергії від 31.01.2022, від 28.02.2022, від 31.03.2022, від 30.04.2022, від 31.05.2022, від 30.06.2022, від 31.07.2022, від 31.08.2022, від 30.09.2022, від 31.10.2022, від 30.11.2022, від 31.12.2022, копії яких долучено до матеріалів справи. Як зазначено позивачем, відповідачем здійснювалась оплата електричної енергії із запізненням у зв`язку із чим за ним утворилась заборгованість у сумі 306388,20 грн. При цьому, в позовній заяві, заявляючи вимогу про стягнення заборгованості у сумі 306388,20 грн., позивач посилається на ст. 229, 231, 232 ГК України, ст.ст. 625, 534 ЦК України.

Предметом позовних вимог, згідно позову, є стягнення заборгованості за Договором про постачання електричної енергії №01/10/12 від 10.12.2021 року в сумі 306388,20 грн. Згідно наданого до позову розрахунку суми боргу та актів прийому-передачі електричної енергії вбачається, що позивачем нараховано пеню з квітня 2022 року по грудень 2022 року. Зокрема, за квітень 2022 53321,42 грн.; за травень 2022 60399,70 грн.; за червень 2022 47190,33 грн. за липень 2022 21037,54 грн.; за серпень 2022 22223,68 грн.; за вересень 2022 22353,20 грн. за жовтень 2022 24541,27 грн.; за листопад 2022 24607,83 грн.; за грудень 2022 30713,63 грн. у загальній сумі 306388,20 грн. При цьому, позивач у позові посилається на ч. 1 ст. 534 ЦК України.

На виконання вимог ухвали суду від 07.11.2023 року позивачем надано розрахунок позовних вимог, згідно якого, сума нарахованої пені становить 312320,94 грн., зокрема: згідно акту від 31.01.2022 року 15210,48 грн., 16663,79 грн., 13931,74 грн., 23138,14 грн. (всього за зобов`язаннями січня 2022 року 68944,15 грн.); згідно акту від 28.02.2022 року 29908,38 грн., 21051,28 грн., 11958,78 грн., 1494,85 грн. (всього за зобов`язаннями лютого 2022 року 64413,29 грн.); згідно акту від 31.03.2022 року 54238,12 грн., 34896,14 грн., 15514,35 грн. (всього за зобов`язаннями березня 2022 року 104648,61 грн.); згідно акту від 30.04.2022 року за зобов`язаннями квітня 2022 року 139,07 грн.; згідно акту від 31.05.2022 року за зобов`язаннями травня 2022 року 11,68 грн.; згідно акту від 31.07.2022 року за зобов`язаннями липня 2022 року 93,43 грн.; згідно акту від 31.08.2022 року за зобов`язаннями серпня 2022 року 460,58 грн.; згідно акту від 30.09.2022 року за зобов`язаннями вересня 2022 року 415,50 грн.; згідно акту від 31.10.2022 року за зобов`язаннями жовтня 2022 року 77,81 грн.; згідно акту від 30.11.2022 року за зобов`язаннями листопада 2022 року 7143,30 грн.; згідно акту від 31.12.2021 року - 8414,28 грн. та 57559,25 грн. (всього за зобов`язаннями грудня 2021 року 65973,53 грн.).

Відповідно до наданого позивачем 19.11.2023 року на вимогу суду розрахунку вбачається, що сума нарахованої заборгованості за період дії Договору у сумі 8102545,84 грн. сплачена відповідачем в повному обсязі, а заборгованість зі сплати пені складає 312320,94 грн. При цьому, суд зазначає, що позивачем не подано заяви про збільшення позовних вимог, або заяви про зміну предмету або підстав позову, а тому, суд розглядає позовні вимоги, заявлені позивачем у позові у сумі 306388,20 грн.

Враховуючи викладене, судом встановлено, що позивачем заявлено позовні вимоги про стягнення 306388,20 грн. пені за несвоєчасне виконання відповідачем зобов`язань з оплати за отриману електричну енергію, нарахованої за період з квітня 2022 року по грудень 2022 року. При цьому, заборгованість відповідача за отриману електричну енергію згідно Договору у сумі 8102545,84 грн. повністю погашена відповідачем, однак, з порушенням строків оплати, визначених умовами Договору, що підтверджується копіями платіжних доручень, розрахунками відповідача та представниками сторін під час розгляду справи не спростовано.

Судом також встановлено, що всі додані позивачем акти прийому-передачі електричної енергії містять підпис уповноваженої особи з боку споживача. При цьому, акти прийому-передачі електричної енергії від 30.04.2022, від 31.05.2022, від 30.06.2022, від 31.07.2022, від 31.08.2022, від 30.09.2022, від 31.10.2022, від 30.11.2022, від 31.12.2022 містять заперечення відповідача щодо визначеної суми пені шляхом зазначення суми, з якою погоджується відповідач.

Додані відповідачем до відзиву копії платіжних доручень про оплату електричної енергії за Договором місять призначення платежу - «електрична енергія за Договором за (відповідний місяць) 2022 року згідно Договору №01/10/12 від 10.12.2021 року UA-2021-10-13-000217-a».

Крім того, до матеріалів справи додано лист КП «Васильківтепломережа» №462 від 08.08.2022 року, адресований директору ТОВ «Вєк Технолоджі», згідного якого, відповідач надсилає акти виконаних робіт за квітень, травень, червень 2022 розу з зауваженнями, а саме, без погодження нарахованої пені. Однак, вказаний лист не приймається судом, як належний та допустимий доказ на підтвердження незгоди відповідача з нарахуванням пені, оскільки до нього не додано опису вкладення, що позбавляє суд можливості встановити надіслання позивачу саме цього листа, до того ж, позивачем факт отримання такого листа заперечується.

Пунктом 4.23. ПРРЕЕ передбачено, що у разі зміни тарифу надлишок (переплата) оплаченої, але не спожитої електричної енергії зараховується споживачу на його особовий рахунок, як авансовий платіж за новими тарифами в наступному розрахунковому періоді.

За змістом п. 4.24. ПРРЕЕ при відсутності у платіжному документі у реквізиті призначення платежу посилань на період, за який здійснюється оплата або перевищення суми платежу, необхідної для цього періоду, ці кошти, перераховані споживачем за електричну енергію, електропостачальник має право зарахувати, як погашення існуючої заборгованості цього споживача з найдавнішим терміном її виникнення.

У постанові Верховного Суду від 26.12.2019 у справі № 911/2630/18, зазначено, що у випадку, коли в графі платіжного доручення «призначення платежу» відсутні посилання на період, дату, номер договору, згідно якого здійснюється платіж, тощо, такий період має визначатись одержувачем відповідно до умов договору між платником та одержувачем коштів. Якщо відповідні застереження у договорі відсутні, то у разі наявності заборгованості платежі мають відноситись на погашення заборгованості в хронологічному порядку: починаючи з тієї, що виникла у найдавніший період, до повного її погашення.

Наведений вище алгоритм розподілу коштів урегульований в ст. 534 ЦК України, яка визначає правила виконання грошового зобов`язання, якщо наявна сума грошей є меншою за суму боргу, і вимоги кредитора в повному обсязі не можуть бути задоволені. У такому випадку вимоги кредитора погашаються у встановленій черговості: у першу чергу відшкодовуються витрати кредитора, пов`язані з одержанням виконання. В даному випадку мова йде про судові витрати, витрати на сплату держмита та інших обов`язкових платежів, витрати на юридичну допомогу тощо. Такі витрати мають бути підтверджені кредитором (наприклад, підлягатиме стягненню за рішенням суду тощо); у другу чергу підлягають сплаті проценти та неустойка, в разі їх нарахування на підставі договору або закону; і лише в третю чергу сплачується основна сума боргу. Інший порядок погашення вимог кредитора може бути встановлений договором. Сторони можуть передбачити, наприклад, першочергове погашення основної суми боргу або інші правила тощо.

Можливість застосування положень статті 534 ЦК України безпосередньо залежить від змісту реквізиту «призначення платежу» платіжного доручення, згідно з яким боржник здійснював платіж кредиторові на виконання грошового зобов`язання. Це означає, що якщо платник (боржник) здійснює переказ коштів, чітко зазначаючи призначення платежу - погашення основного боргу (оплата товару, робіт, послуг), черговість, встановлена статтею 534 цього Кодексу застосовуватися не може.

Розподіл коштів може здійснюватися кредитором відповідно до ст. 534 ЦК України у випадку, коли стягнення заборгованості здійснюється в порядку виконавчого провадження, або платіж буде отримано без реквізиту «Призначення платежу» чи як загальна підстава - на виконання договору або погашення кредиторської заборгованості тощо.

Відповідний порядок наведено у пункті 3.8 Інструкції про безготівкові розрахунки в Україні в національній валюті, затвердженої постановою Національного банку Україні від 21.01.2004 № 22 та пункті 1.2 Положення про документальне забезпечення записів у бухгалтерському обліку, затвердженого наказом Міністерства фінансів України від 24.05.1995 № 88, згідно з якими отримувач коштів, якщо інше не передбачено договором, не вправі самостійно визначати порядок зарахування коштів, якщо платник чітко визначив призначення платежу.

Аналогічна правова позиція викладена у постановах Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 18.04.2018 у справі № 904/12527/16, від 26.09.2019 у справі № 910/12934/18.

Отже, з наведеного слідує, що заповнення реквізиту призначення платежу платіжного доручення належить виключно платнику, водночас, отримувач коштів, не вправі самостійно визначати порядок зарахування коштів, якщо платником чітко визначено призначення платежу.

Враховуючи викладене, суд зазначає, що відповідач здійснюючи оплати за електричну енергію у платіжних документах чітко визначив призначення здійснюваного платежу, а тому, позивач не мав права зараховувати грошові кошти в рахунок оплати будь-яких інших платежів, в тому числі пені, ніж ті що зазначені у платіжних документах.

При цьому, як встановлено судом вище, сума нарахованої заборгованості за період дії Договору у сумі 8102545,84 грн. сплачена відповідачем в повному обсязі, що підтверджується наданим позивачем розрахунком позовних вимог та не заперечено позивачем під час розгляду справи. Водночас, позовними вимогами у даній справі є вимоги позивача про стягнення з відповідача 306388,20 грн. пені, нарахованої за порушення зобов`язань з квітня 2022 по грудень 2022 за Договором в частині своєчасної оплати відповідачем спожитої електричної енергії.

Так, як вбачається з матеріалів справи та не заперечено відповідачем під час розгляду справи, оплата відповідачем електричної енергії згідно Договору здійснювалась із порушенням строків оплати визначених умовами п. 5.8 Договору.

Порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання) (ст. 610 ЦК України).

У разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом (ч. 1 ст. 611 ЦК України).

Частиною 1 ст. 230 ГК України визначено, що штрафними санкціями в цьому Кодексі визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов`язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання зобов`язання.

Згідно ч. 4 ст. 231 ГК України, у разі якщо розмір штрафних санкцій законом не визначено, санкції застосовуються в розмірі, передбаченому договором. При цьому розмір санкцій може бути встановлено договором у відсотковому відношенні до суми невиконаної частини зобов`язання або у певній, визначеній грошовій сумі, або у відсотковому відношенні до суми зобов`язання незалежно від ступеня його виконання, або у кратному розмірі до вартості товарів (робіт, послуг).

Пунктом 9.2 Договору передбачено, постачальник має право вимагати від споживача відшкодування збитків, а споживач відшкодовує збитки, понесені постачальником, виключно у разі: порушення споживачем строків розрахунків з постачальником за кожен день прострочення платежу у розмірі однієї облікової ставки Національного банку України, яка діяла в період прострочення, від суми простроченого платежу.

Указом Президента України «Про введення воєнного стану в Україні» №64/2022 від 24.02.2022 року в Україні введено воєнний стан із 05 години 30 хвилин 24.02.2022 року строком на 30 діб, у зв`язку з військовою агресією Російської Федерації проти України. Указами Президента України «Про продовження строку дії воєнного стану в Україні» №133/2022 від 14.03.2022 року, №573/2022 від 15.08.2022 року, №757/2022 від 07.11.2022 року,№58/2023 від 06.02.2023 року,№254/2023 від 01.05.2023 року,№451/2023 від 26.07.2023 року, № 3429-IX від 08.11.2023 року відповідно продовжено строк дії воєнного стану в Україні до 14.02.2024 року.

Водночас, відповідно до ст. 1 Закону України «Про Національну комісію, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг», Національна комісія, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг (далі - НКРЕКП), є постійно діючим центральним органом виконавчої влади зі спеціальним статусом, що утворений Кабінетом Міністрів України. Регулятор є колегіальним органом, що здійснює державне регулювання, моніторинг та контроль за діяльністю суб`єктів господарювання у сферах енергетики та комунальних послуг.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 2 Закону України «Про Національну комісію, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг», регулятор здійснює державне регулювання, моніторинг та контроль за діяльністю суб`єктів господарювання у сферах енергетики та комунальних послуг, зокрема: у сфері енергетики: діяльності з виробництва, передачі, розподілу, постачання електричної енергії, зберігання енергії; діяльності з організації купівлі-продажу електричної енергії на ринку «на добу наперед» та внутрішньодобовому ринку, забезпечення купівлі електричної енергії за «зеленим» тарифом, трейдерської діяльності тощо.

Згідно п. 1 ч. 2 ст. 17 Закону України «Про Національну комісію, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг», регулятор має право приймати рішення з питань, що належать до його компетенції, які є обов`язковими до виконання.

Положеннями ч. 9 ст. 14 Закону України «Про Національну комісію, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг» визначено, що рішення Регулятора є обов`язковими до виконання суб`єктами господарювання, що провадять діяльність у сферах енергетики та комунальних послуг.

Згідно п. 96 ст. 1 Закону України «Про ринок електричної енергії», учасник ринку електричної енергії (далі - учасник ринку) - виробник, електропостачальник, трейдер, оператор системи передачі, оператор системи розподілу, оператор ринку, гарантований покупець, оператор установки зберігання енергії та споживач, які провадять свою діяльність на ринку електричної енергії у порядку, передбаченому цим Законом.

Частиною 1 ст. 6 Закону України «Про ринок електричної енергії» визначено, що державне регулювання ринку електричної енергії здійснює Регулятор у межах повноважень, визначених цим Законом та іншими актами законодавства.

НКРЕКП 25.02.2022 прийнято постанову №332 «Про забезпечення стабільного функціонування ринку електричної енергії, у тому числі - фінансового стану учасників ринку електричної енергії на період дії в Україні воєнного стану».

Підпунктом 16 пункту 1 вказаної постанови НКРЕКП, який набрав чинності 26.04.2022 (з дня прийняття постанови НКРЕКП від 26.04.2022 №413 «Про внесення змін до постанови НКРЕКП від 25.02.2022 року №332 та визнання такою, що втратила чинність, постанови НКРЕКП від 08.04.2020 року №766»), встановлено зупинити нарахування та стягнення штрафних санкцій, передбачених договорами, що укладені відповідно до Закону України «Про ринок електричної енергії», між учасниками ринку електричної енергії на період дії в Україні воєнного стану та протягом 30 днів після його припинення або скасування.

Відповідна постанова у вказаній частині не визнана недійсною в установленому порядку. Введений в Україні воєнний стан на час вирішення даного спору не припинено та не скасовано.

Враховуючи, що спірні правовідносини між сторонами у справі склалися відповідно до Закону України «Про ринок електричної енергії», у зв`язку з чим, вказана постанова НКРЕКП підлягає застосуванню до спірних правовідносин.

З матеріалів справи вбачається, що позивач нараховує пеню за період квітня 2022 по грудень 2022, тобто, у період, в якій діє заборона на її нарахування, встановлена Постановою №332.

Положення постанови НКРЕКП є спеціальними щодо правового регулювання спірних правовідносин та підлягають обов`язковому виконанню учасниками ринку електричної енергії відповідно до статті 6 Закону України «Про ринок електричної енергії» (аналогічна правова позиція викладена у постановах Верховного Суду від 19.09.2022 у справі №912/1941/21, від 25.01.2022 у справі №911/782/21, від 26.07.2023 у справі №922/1948/22).

Враховуючи, що нарахування пені здійснено позивачем у період заборони на її нарахування, суд дійшов висновку про відмову у задоволені позовних вимог в частині стягнення з відповідача пені у сумі 306388,20 грн.

При цьому, суд також зазначає, що посилання позивача на невиконання відповідачем умов укладеного між ТОВ «Вєк Технолоджі» та КП «Васильківтепломережа» Договору про постачання електричної енергії №36 від 27.01.2021 року не приймаються судом до уваги, оскільки, вказаний Договір не є предметом спору у даній справі та не має значення для вирішення даної справи.

Усі інші твердження та заперечення сторін уважно досліджені судом, однак такі не спростовують вищевикладених висновків суду.

Крім того, суд звертає увагу сторін, що хоча пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року (далі Конвенція) зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, це не може розумітись як вимога детально відповідати на кожен довод (рішення Європейського Суду з прав людини у справі Трофимчук проти України, №4241/03, від 28.10.2010).

Статтею 13 Господарського процесуального кодексу України встановлено, що судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених цим Кодексом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних з вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

Частиною 1 ст. 73 Господарського процесуального кодексу України встановлено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Згідно ч. 1 ст. 74 Господарського процесуального кодексу України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Відповідно до ч. 3 ст. 74 Господарського процесуального кодексу України, докази подаються сторонами та іншими учасниками справи.

Таким чином, позовні вимоги задоволенню не підлягають.

Судові витрати відповідно до ст. 129 Господарського процесуального кодексу України, покладаються на позивача.

Керуючись ст. 124 Конституції України, ст. ст. 73, 74, 123, 129, 233, 236-240 Господарського процесуального кодексу України, суд

ВИРІШИВ:

У задоволенні позову Товариства з обмеженою відповідальністю «ВЄК ТЕХНОЛОДЖІ» (61125, м. Харків, Ващенківський в`їзд, 16А, ) до Комунального підприємства «ВАСИЛЬКІВТЕПЛОМЕРЕЖА» (08600, Київська область, м. Васильків, вул. Декабристів, 60 а, ) про стягнення заборгованості відмовити.

Рішення набирає законної сили в порядку, встановленому ст. 241 Господарського процесуального кодексу України та може бути оскаржено в апеляційному порядку протягом 20 днів з дня складення повного тексту рішення шляхом подання апеляційної скарги до Північного апеляційного господарського суду відповідно до ст.ст. 256, 257 Господарського процесуального кодексу України з врахуванням п. 17.5 Розділу ХІ Перехідних положень Господарського процесуального кодексу України.

Дата підписання 19.12.2023 року.

Суддя Д.Г. Заєць