ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 грудня 2023 року

м. Київ

cправа № 917/1790/20

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного господарського суду:

Бакуліна С.В. - головуючий, Баранець О.М., Губенко Н.М.,

розглянувши у порядку письмового провадження касаційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Кременчукгаз-постачання"

на постанову Східного апеляційного господарського суду від 20.09.2023 (головуючий - Шутенко І.А., судді: Терещенко О.І., Тихий П.В.) та ухвалу Господарського суду Полтавської області від 20.06.2023 (суддя Ореховська О.О.)

щодо розгляду скарги Товариства з обмеженою відповідальністю "Кременчукгаз-постачання" (вх. №16 від 19.05.2023)

на дії приватного виконавця виконавчого округу міста Києва Корольова М.А.

у справі №917/1790/20

за позовом Акціонерного товариства "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України"

до Товариства з обмеженою відповідальністю "Кременчукгаз-постачання",

третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, на стороні відповідача - Приватне акціонерне товариство "Кременчукгаз",

про стягнення 448 552 631,87 грн

ВСТАНОВИВ:

1.Короткий зміст обставин справи

1.1.Акціонерне товариство "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" (далі - АТ "НАК "Нафтогаз України") звернулось до Господарського суду Полтавської області з позовом до ТОВ "Кременчукгаз-постачання" (далі - ТОВ "Кременчукгаз-постачання") про стягнення суми основного боргу у розмірі 448 552 631,87 грн за договором №18-524-Н купівлі-продажу природного газу від 13.11.2018 та додатковими угодами до нього.

1.2.Господарський суд Полтавської області рішенням від 10.11.2022 у справі №917/1790/20 позовні вимоги АТ "НАК "Нафтогаз України" задовольнив частково. Стягнув з ТОВ "Кременчукгаз-постачання" на користь АТ "НАК "Нафтогаз України" 421 903 024,91 грн основного боргу та 691 990,27 грн витрат по сплаті судового збору.

1.3.Східний апеляційний господарський суд постановою від 13.02.2023 рішення Господарського суду Полтавської області від 10.11.2022 у справі №917/1790/20 скасував в частині відмови в задоволенні позову АТ "НАК "Нафтогаз України" про стягнення з ТОВ "Кременчукгаз-постачання" на користь АТ "НАК "Нафтогаз України" заборгованості у розмірі 26 649 606,96 грн. Прийняв в цій частині нове рішення, яким позов задовольнив. Стягнув з ТОВ "Кременчукгаз-постачання" на користь АТ "НАК "Нафтогаз України" заборгованість в розмірі 26 649 606,96 грн, витрати по сплаті судового збору за подання позовної заяви в розмірі 43 709,73 грн, витрати по сплаті судового збору за подання апеляційної скарги в розмірі 599 616,17 грн.

1.4.На примусове виконання рішення Господарського суду Полтавської області від 10.11.2022 та постанови Східного апеляційного господарського суду від 13.02.2023 у цій справі Господарський суд Полтавської області видав накази.

1.5.Зазначені накази стягувач - АТ "НАК "Нафтогаз України" пред`явив на примусове виконання приватному виконавцю виконавчого округу міста Києва Корольову М.А. (далі - приватний виконавець). До заяв про відкриття виконавчого провадження з примусового виконання наказів у справі №917/1790/20 АТ "НАК "Нафтогаз України" додало, зокрема, інформацію з офіційного сайту боржника - ТОВ "Кременчукгаз-постачання" щодо банківських реквізитів для погашення заборгованості за спожитий газ, а саме про розрахунковий рахунок, відкритий в АТ "Укрексімбанк" за адресою: 03150, м. Київ, вул. Антоновича, 127.

1.6.На підставі заяв стягувача про відкриття виконавчих проваджень приватний виконавець виконавчого округу міста Києва Корольовим М.А. виніс:

(1) постанову про відкриття виконавчого провадження від 02.05.2023 ВП НОМЕР_2 з примусового виконання наказу Господарського суду Полтавської області від 17.04.2023 у справі №917/1790/20 про стягнення з ТОВ "Кременчукгаз-постачання" (Полтавська область, м. Кременчук, провулок Героїв Бреста, буд. 46 , ) на користь АТ "НАК "Нафтогаз України" (вул. Б. Хмельницького, 6, м. Київ, 01601, ) витрат по сплаті судового збору за подання апеляційної скарги в розмірі 599 616,17 грн;

(2) постанову про відкриття виконавчого провадження від 02.05.2023 ВП НОМЕР_8 з примусового виконання наказу Господарського суду Полтавської області від 17.04.2023 у справі №917/1790/20 про стягнення з ТОВ "Кременчукгаз-постачання" (Полтавська область, м. Кременчук, провулок Героїв Бреста, буд. 46 , ) на користь АТ "НАК "Нафтогаз України" (вул. Б. Хмельницького, 6, м. Київ, 01601, ) витрати по сплаті судового збору за подання позовної заяви в розмірі 43 709,73 грн;

(3) постанову про відкриття виконавчого провадження від 02.05.2023 ВП НОМЕР_6 з примусового виконання наказу Господарського суду Полтавської області від 17.04.2023 у справі №917/1790/20 про стягнення з ТОВ "Кременчукгаз-постачання" (Полтавська область, м. Кременчук, провулок Героїв Бреста, буд. 46 , ) на користь АТ "НАК "Нафтогаз України" (вул. Б. Хмельницького, 6, м. Київ, 01601, ) заборгованості в розмірі 26 649 606, 96 грн;

(4) постанову про відкриття виконавчого провадження від 03.05.2023 ВП НОМЕР_1 з примусового виконання наказу Господарського суду Полтавської області від 17.04.2023 у справі №917/1790/20 про стягнення з ТОВ "Кременчукгаз-постачання" (Полтавська область, м. Кременчук, провулок Героїв Бреста, буд. 46 , ) на користь АТ "НАК "Нафтогаз України" (вул. Б. Хмельницького, 6, м. Київ, 01601, ) 421 903 024,91грн основного боргу та 691 990,27грн витрат по сплаті судового збору.

1.7.03.05.2023 зазначені виконавчі провадження були приєднані до зведеного виконавчого провадження ВП НОМЕР_7 про стягнення заборгованості ТОВ "Кременчукгаз-постачання", яке перебувало на виконанні у приватного виконавця Корольова М.А. (постанови про приєднання виконавчих проваджень до зведеного виконавчого провадження від 03.05.2023).

1.8.03.05.2023 приватний виконавець відповідно до статті 56 Закону України "Про виконавче провадження" виніс постанови про арешт майна та коштів боржника в межах суми звернення стягнення з урахуванням основної винагороди приватного виконавця та витрат виконавчого провадження в сумі 509 854 229,61грн.

1.9.04.05.2023 на депозитний рахунок приватного виконавця надійшли грошові кошти, списані з рахунку боржника UA0541605 в рамках зведеного виконавчого провадження НОМЕР_7 в сумі 5 325,37грн, які відповідно до статей 45-47 Закону України "Про виконавче провадження" розподілені та перераховані в рамках зведеного виконавчого провадження.

1.10.ТОВ "Кременчукгаз-постачання" звернулось до Господарського суду Полтавської області із скаргою на дії приватного виконавця виконавчого округу міста Києва Корольова М.А. у справі №917/1790/20, в якій просило:

- визнати незаконними дії приватного виконавця виконавчого округу м. Києва Корольова М.А. щодо прийняття до виконання наказів Господарського суду Полтавської області по справі №917/1790/20 від 17.04.2023 та відкриття виконавчих проваджень від 03.05.2023 ВП НОМЕР_1 та від 02.05.2023 НОМЕР_2, № НОМЕР_3, № НОМЕР_4;

- визнати протиправними та скасувати постанови приватного виконавця виконавчого округу м. Києва Корольова М.А. про відкриття виконавчих проваджень від 03.05.2023 ВП НОМЕР_1 та від 02.05.2023 НОМЕР_2, НОМЕР_5, НОМЕР_6.

1.11.В обґрунтування скарги скаржник посилається на порушення приватним виконавцем вимог щодо територіальної компетенції з відкриття ним виконавчого провадження з примусового виконання наказів у цій справі, передбачених частиною другою статті 24 Закону України "Про виконавче провадження" та частиною першою статті 25 Закону України "Про органи та осіб, які здійснюють примусове виконання судових рішень і рішень інших органів".

1.12.За твердженням скаржника, доводячи у заявах про відкриття виконавчих проваджень наявність майна, яке належить боржнику та його місцезнаходження в межах виконавчого округу міста Києва, шляхом посилання на те, що на офіційному сайті боржника визначено реквізити для розрахунку за спожитий газ, а саме рахунок, відкритий в АТ "Укрексімбанк" за адресою: 03150, м. Київ, вул. Антоновича, 127, стягувач (позивач) фактично вказує на необхідність відкриття приватним виконавцем виконавчого провадження за місцезнаходженням банківської установи, в якій відкрито відповідний рахунок, а не за місцезнаходженням майна боржника, адже будь-яких документів, що посвідчували б дійсну наявність грошових коштів на даному рахунку, стягувач не надав. Сама лише вказівка на наявність рахунку, на думку скаржника, не свідчить про наявність на ньому грошових коштів, а, відповідно, не може бути належним обґрунтуванням наявності майна в межах відповідного виконавчого округу і бути підставою для відкриття приватним виконавцем виконавчого провадження.

1.13.Скаржник зазначає, що порушення приватним виконавцем порядку відкриття виконавчого провадження та правил територіальної юрисдикції призвело до порушення права скаржника як боржника у виконавчому провадженні та його інтересу на відкриття виконавчого провадження за його місцезнаходженням чи за належним місцезнаходженням його майна.

1.14.Господарський суд Полтавської області ухвалою від 20.06.2023, яку Східний апеляційний господарський суд залишив без змін постановою від 20.09.2023, відмовив у задоволенні скарги ТОВ "Кременчукгаз-постачання" на дії приватного виконавця виконавчого округу м. Києва Корольова М.А. у справі №917/1790/20.

1.15.Відмовляючи у задоволенні цієї скарги, суд першої інстанції, з яким погодився апеляційний суд, виходив з того, що приватний виконавець Корольов М.А. здійснює примусове виконання рішень у виконавчому окрузі міста Києва, а стягувач, звертаючись із заявою про відкриття виконавчого провадження, в обґрунтування підстав звернення до приватного виконавця виконавчого округу міста Києва за місцезнаходженням грошових коштів боржника, надав докази на підтвердження того, що боржник має рахунок для погашення заборгованості за спожитий газ в банку, який зареєстровано в місті Києві.

1.16.З урахуванням вищевикладеного, суд вважав, що стягувач надав належні докази знаходження майна боржника на території, на яку поширюється компетенція приватного виконавця Корольова М.А, зокрема використання боржником рахунку, відкритого у банківській установі (м. Київ). При цьому, зазначив, що встановлення наявності грошових коштів на цьому рахунку боржника охоплюється процедурою розшуку майна боржника при здійсненні виконавчого провадження, чому передує прийняття виконавчого документа до виконання та відкриття виконавчого провадження. Ані Закон України "Про виконавче провадження", ані Інструкція з організації примусового виконання рішень, затверджена наказом Міністерства юстиції України від 02.04.2012 №512/5 (далі - Інструкція) не покладають на стягувача обов`язку встановлювати наявність майна боржника, на яке може бути звернено стягнення.

1.17.Апеляційний суд, враховуючи позицію об`єднаної палати Касаційного господарського суду, викладену у постанові від 21.05.2021 у справі №905/64/15, щодо правомірності відкриття виконавчого провадження за місцезнаходженням майна боржника у вигляді банківського рахунку, вважав, що заява стягувача - АТ "НАК "Нафтогаз України" в повній мірі відповідала вимогам Закону України "Про виконавче провадження" та Інструкції. Стягувач зазначив саме інформацію про банківський рахунок (місцезнаходження майна), доказів наявності грошових коштів (майна) у його місцезнаходженні (на банківському рахунку) стягувач не міг надати в силу того, що така інформація має банківську таємницю. Стягувач зазначив джерело отримання інформації (наявність відкритого банківського рахунку) - з офіційного сайту боржника.

1.18.За висновками апеляційного суду, приватний виконавець до моменту відкриття виконавчого провадження не мав права вчиняти дії щодо отримання інформації від банку про майновий стан боржника (наявність коштів на рахунках тощо). Закон дозволяє вчиняти такі дії виключно в межах відкритого виконавчого провадження, чого в повній мірі дотримався приватний виконавець.

2. Короткий зміст вимог касаційної скарги та її обґрунтування. Доводи інших сторін

2.1.ТОВ "Кременчукгаз-постачання" звернулось до Верховного Суду з касаційною скаргою, в якій просить скасувати постанову Східного апеляційного господарського суду від 20.09.2023 та ухвалу Господарського суду Полтавської області від 20.06.2023 у цій справі №917/1790/20, а скаргу ТОВ "Кременчукгаз-постачання" на дії приватного виконавця виконавчого округу міста Києва Корольова М.А. у цій справі задовольнити в повному обсязі.

2.2.Підставою касаційного оскарження скаржник зазначає те, що рішення судами попередніх інстанцій прийняті з порушенням норм матеріального права. Також скаржник вказує на наявність підстав для відступу від позиції, викладеної у постанові Верховного Суду від 21.05.2021 у справі №905/64/15 та формування Верховним Судом нової позиції щодо розуміння приписів пункту 3 розділу ІІІ Інструкції, враховуючи положення статті 62 Закону України "Про банки та банківську діяльність".

2.3.Доводи скаржника зводяться до того, що:

(1) всупереч імперативним положенням Інструкції стягувач не додав до заяви про відкриття виконавчого провадження документ/копію документа, який підтверджує, що майно боржника, а в даному випадку саме грошові кошти на рахунку, перебувають дійсно в межах виконавчого округу приватного виконавця, адже саме грошові кошти є майно в розумінні Цивільного кодексу України (далі - ЦК), а не рахунок в банку;

(2) сама лише вказівка на наявність рахунку не свідчить про наявність на ньому грошових коштів, а відповідно, не може бути належним, в розумінні положень Інструкції, обґрунтуванням наявності у боржника майна в межах відповідного виконавчого округу;

(3) підставою для відкриття виконавчого провадження в межах відповідного територіального округу має бути, зокрема, наявність майна на вказаній території, а в розумінні чинного законодавства майном особи вважаються саме кошти, а не рахунок, який є власністю банку;

(4) приватний виконавець під час розгляду заяв стягувача, чітко усвідомлюючи відсутність будь-яких належних доказів, які б посвідчували факт наявності майна боржника в межах його виконавчого округу, та за наявності безумовної підстави для повернення виконавчого документа стягувачу без прийняття до виконання, грубо порушуючи положення чинного законодавства, незаконно відкрив відповідне виконавче провадження;

(5) оскільки стягувач може бути одночасно й обтяжувачем, такий стягувач в силу закону має право отримати відомості стосовно боржника, що становлять банківську таємницю, та з метою відкриття виконавчого провадження за місцезнаходженням коштів на банківському рахунку відповідно до положень Інструкції надати цю інформацію виконавцю;

(6) відкриття виконавчого провадження в місті Київ, за 300 км від зареєстрованої адреси місцезнаходження боржника, є зловживанням принципом диспозитивності та з позиції розумності - порушенням прав товариства, як боржника у виконавчому провадженні, адже об`єктивно за таких умов реалізація боржником своїх прав та виконання обов`язків, передбачених Законом України "Про виконавче провадження", значно ускладнюється. Відкриття виконавчого провадження в межах області за місцем реєстрації боржника сприятиме дотриманню справедливого балансу прав та інтересів боржника та стягувача у виконавчому провадженні та позитивно влипне на виконання боржником своїх обов`язків;

(7) позиція, яка вперше була закріплена в постанові Верховного Суду від 10.09.2018 у справі №905/3542/15, стосовно того, що безготівкові грошові кошти можуть бути об`єктом права власності саме внаслідок юридичної фікції, запозичена із доктрини банківського права, однак в науковій площині ця позиція не превалює над іншими наявними поглядами, які є в повній мірі протилежними до даної позиції;

(8) в силу неможливості визначення фізичного місцезнаходження безготівкових грошових коштів у просторі, неможливими є і відкриття виконавчого провадження за місцезнаходженням грошових коштів на рахунках боржника.

(9) внесення змін до Інструкції, зокрема доповнення пункту 3 розділу III Інструкції, через призму пункту 1 частини першої статті 62 Закону України "Про банки та банківську діяльність", мало на меті врегулювати питання відкриття виконавчого провадження за місцезнаходженням коштів боржника та усунення маніпулювання приватними виконавцями частиною другою статті 24 Закону України "Про виконавче провадження", особливо виконавцями м. Києва, а також фактично обмежило коло осіб, які мають право пред`являти на виконання виконавчі документи за місцезнаходженням такої категорії майна як грошові кошти на рахунках боржника, звузивши їх до тих, хто реально здатен документально підтвердити наявність у боржника грошових коштів на рахунку.

2.4.АТ "НАК "Нафтогаз України" подало відзив на касаційну скаргу, в якому просить залишити її без задоволення, оскаржувані судові рішення - без змін.

2.5.Доводи позивача зводяться до того, що (1) боржник не вказав за захистом якого саме права чи інтересу він звернувся до суду та яким чином початок примусового виконання рішень у цій справі порушує його права як боржника у вказаному виконавчому проваджені; (2) постанова про відкриття виконавчого провадження винесена суб`єктами примусового виконання за місцем знаходження боржника, як на тому наголошує останній, не припинить його обов`язок виконувати рішення суду та не спростує право стягувача до примусового виконання рішення суду в цілому; (3) приватний виконавець може приймати виконавчі документи за місцезнаходженням грошових коштів боржника, в тому числі коштів, які знаходяться на рахунках боржника в банках та інших фінансових установах. При цьому заявник має довести доказами місцезнаходження майна боржника на території, на яку поширюється компетенція виконавця, а не докази фактичної наявності майна боржника у місцезнаходженні такого майна.

2.6.Приватний виконавець Корольов М.А. подав відзив на касаційну скаргу, в якому просить залишити її без задоволення, оскаржувані судові рішення - без змін.

2.7.Доводи приватного виконавця зводяться до такого:

(1) звертаючись до виконавця із заявою про примусове виконання рішення, стягувач має довести саме обставини знаходження майна боржника в межах виконавчого округу приватного виконавця, надати (додати до заяви) докази місцезнаходження майна боржника на цій території, а не докази фактичної наявності майна боржника у місцезнаходженні такого майна;

(2) у разі посилання стягувача на наявність у боржника грошових коштів на рахунках у банківських установах, стягувач, який обмежений в отриманні інформації, що є банківською таємницею, має надати наявні у нього докази існування таких рахунків боржника, докази, з яких йому стало відомо про такі існуючі рахунки боржника (ділова переписка, правочини, первинні, розрахункові документи тощо);

(3) виконавець до моменту відкриття виконавчого провадження не має права вчиняти дії щодо отримання інформації від банку про майновий стан боржника (наявність коштів на рахунках тощо). Закон дозволяє вчиняти такі дії виключно в межах відкритого виконавчого провадження, чого в повній мірі дотримався приватний виконавець

(4) внесення змін до підзаконного нормативно-правового акта, зокрема до пункту 3 розділу ІІІ Інструкції , не стосується та не впливає на визначені Законом України "Про виконавче провадження" повноваження виконавця щодо отримання від банківських та інших фінансових установ інформації про наявність рахунків та/або стан рахунків боржника;

(5) за наявності документального підтвердження відомостей про наявність такого майна в межах виконавчого округу приватного виконавця, зокрема відомостей про відкриті на ім`я боржника рахунки в банках або інших фінансових установах, виконавець має підстави для відкриття виконавчого провадження за таким критерієм як місцезнаходження майна боржника.

3.Позиція Верховного Суду

3.1.Об`єктом касаційного оскарження у цій справі є ухвала суду першої інстанції, яка залишена без змін постановою апеляційного суду, про відмову у задоволенні скарги відповідача (боржника) про визнання незаконними дій приватного виконавця щодо прийняття наказів до виконання та відкриття виконавчих проваджень, а також про визнання протиправними та скасування постанов про відкриття виконавчих проваджень.

3.2.Судові рішення ухвалюються судами іменем України і є обов`язковими до виконання на всій її території (стаття 124 Конституції України).

3.3.Відповідно до частини першої статті 18 Господарського процесуального кодексу України (далі - ГПК) судові рішення, що набрали законної сили, є обов`язковими до виконання всіма органами державної влади, органами місцевого самоврядування, їх посадовими та службовими особами, фізичними і юридичними особами та їх об`єднаннями на всій території України.

3.4.Судові рішення, що набрали законної сили, є обов`язковими на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, - і за її межами (стаття 326 ГПК).

3.5.Виконання судового рішення здійснюється на підставі наказу, виданого судом, який розглядав справу як суд першої інстанції (частина перша статті 327 ГПК).

3.6.Умови і порядок виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), що відповідно до закону підлягають примусовому виконанню у разі невиконання їх у добровільному порядку, визначаються Законом України "Про виконавче провадження".

3.7.Відповідно до статті 1 цього Закону виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) (далі - рішення) - сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

3.8.Згідно зі статтею 5 Закону України "Про виконавче провадження" примусове виконання рішень покладається на органи державної виконавчої служби (державних виконавців) та у передбачених цим Законом випадках на приватних виконавців, правовий статус та організація діяльності яких встановлюються Законом України "Про органи та осіб, які здійснюють примусове виконання судових рішень і рішень інших органів".

3.9.Завданням органів державної виконавчої служби та приватних виконавців є своєчасне, повне і неупереджене виконання рішень, примусове виконання яких передбачено законом (стаття 3 Закону України "Про органи та осіб, які здійснюють примусове виконання судових рішень і рішень інших органів").

3.10.Відповідно до частини першої статті 27 Закону України "Про органи та осіб, які здійснюють примусове виконання судових рішень і рішень інших органів" фізичні або юридичні особи мають право вільного вибору приватного виконавця з числа тих, відомості про яких внесено до Єдиного реєстру приватних виконавців України, з урахуванням суми стягнення та місця виконання рішення, визначеного Законом України "Про виконавче провадження".

3.11.Згідно з абзацом другим частини першої статті 19 Закону України "Про виконавче провадження" право вибору пред`явлення виконавчого документа для примусового виконання до органу державної виконавчої служби або до приватного виконавця, якщо виконання рішення відповідно до статті 5 цього Закону віднесено до компетенції і органів державної виконавчої служби, і приватних виконавців, належить стягувачу.

3.12.Частиною другою статті 24 Закону України "Про виконавче провадження" визначено, що приватний виконавець приймає до виконання виконавчі документи за місцем проживання, перебування боржника - фізичної особи, за місцезнаходженням боржника - юридичної особи або за місцезнаходженням майна боржника.

Виконавчі дії у виконавчих провадженнях, відкритих приватним виконавцем у виконавчому окрузі, можуть вчиняться ним на всій території України.

3.13.Згідно з частиною другою статті 25 Закону України "Про органи та осіб, які здійснюють примусове виконання судових рішень і рішень інших органів" приватний виконавець має право приймати до виконання виконавчі документи, місце виконання яких відповідно до Закону України "Про виконавче провадження" знаходиться у межах Автономної Республіки Крим, області або міста Києва чи Севастополя, у яких розташований його виконавчий округ.

3.14.Виконавчим округом є територія Автономної Республіки Крим, області, міста Києва чи Севастополя (частина перша статті 25 Закону України "Про органи та осіб, які здійснюють примусове виконання судових рішень і рішень інших органів").

3.15.Відомості про виконавчий округ, на території якого приватний виконавець здійснює діяльність містяться у Єдиному реєстрі приватних виконавців України (пункт 4 частини другої статті 23 Закону України "Про органи та осіб, які здійснюють примусове виконання судових рішень і рішень інших органів").

3.16.Зі змісту наведених норм закону вбачається, що виконавець (державний/приватний) має право прийняти до виконання подані йому виконавчі документи та відкрити виконавче провадження з їх виконання у разі, якщо місце проживання, перебування боржника - фізичної особи або місцезнаходження боржника - юридичної особи або місцезнаходження майна боржника розташоване:

- для державного виконавця у межах території, на яку поширюється компетенція органу державної виконавчої служби;

- для приватного виконавця - у межах виконавчого округу, в якому приватний виконавець здійснює свою діяльність та відповідно на яку розповсюджується відповідна компетенція цього приватного виконавця.

3.17.Тобто прийняття виконавцем (державним/ приватним) виконавчих документів до виконання здійснюється за територіальним принципом, суть якого полягає у тому, що державний виконавець має право прийняти до виконання виконавчі документи, місце виконання яких знаходиться на території, на яку поширюються його компетенція, а приватний виконавець - у межах його виконавчого органу, на території якого приватний виконавець здійснює свою діяльність, та відомості щодо якого містяться у Єдиному реєстрі приватних виконавців України.

3.18.Згідно з пунктом 1 частини першої статті 26 Закону України "Про виконавче провадження" виконавець розпочинає примусове виконання рішення на підставі виконавчого документа, зазначеного у статті 3 цього Закону, зокрема, за заявою стягувача про примусове виконання рішення.

3.19.За змістом норм чинного законодавства, що регулюють питання, пов`язані з виконанням судових рішень і рішень інших органів, що підлягають примусовому виконанню, виконавчий документ, прийнятий виконавцем до виконання, є підставою для початку здійснення виконавцем примусового виконання рішення. Оригінал (дублікат) виконавчого документа подається до органу державної виконавчої служби або приватного виконавця разом із заявою про примусове виконання рішення.

3.20.Закон України "Про виконавче провадження" є спеціальним законом, який регулює порядок вчинення виконавчих дій, при цьому детально дії виконавців під час вчинення виконавчих дій регламентує Інструкція з організації примусового виконання рішень, яка визначає окремі питання організації виконання судових рішень і рішень інших органів (посадових осіб), що підлягають примусовому виконанню.

3.21.Вимоги до форми і змісту заяви про примусове виконання рішення визначені у статті 26 Закону України "Про виконавче провадження", а також у пункті 3 розділу ІІІ Інструкції.

3.22.Відповідно до пункту 3 розділу ІІІ Інструкції (у редакції, чинній станом на момент звернення стягувача із заявою про відкриття виконавчого провадження) у разі пред`явлення виконавчого документа до органу державної виконавчої служби або приватного виконавця за місцезнаходженням майна боржника до заяви про примусове виконання рішення додається документ/копія документу, який підтверджує, що майно боржника (грошові кошти на рахунках в банках або інших фінансових установах) знаходиться(яться) на території, на яку поширюється компетенція органу державної виконавчої служби, або в межах виконавчого округу приватного виконавця.

3.23.Отже, безпосередньо зі змісту цієї норми вбачається можливість звернення до виконавця із заявою про примусове виконання рішення за місцезнаходженням майна боржника, яким в тому числі є грошові кошти на рахунку останнього.

3.24.Передбачена цією нормою необхідність стягувача додати до заяви докази місцезнаходження майна боржника обумовлена необхідністю обґрунтування та доведення стягувачем виконавцю такого критерію як місцезнаходження майна боржника та лише в ракурсі того, що майно боржника знаходиться в межах виконавчого округу приватного виконавця. Зазначена норма передбачає надання стягувачем лише доказів місцезнаходження майна боржника на цій території, а не доказів фактичної наявності майна боржника у місцезнаходженні такого майна.

3.25.Верховний Суд у постанові від 16.03.2023 у справі №873/80/22 вказав на те, зазначена норма Інструкції (у разі, якщо стягувач в якості майна боржника зазначає грошові кошти) не може тлумачитися як така, що передбачає обов`язок стягувача додавати до заяви про примусове виконання рішення докази фактичної наявності грошових коштів на банківських рахунках боржника, оскільки у разі такого її тлумачення (застосування) ця норма суперечила б статті 60 та пункту 1 частини першої статті 61 Закону України "Про банки і банківську діяльність", за змістом яких відомості про банківські рахунки клієнтів, фінансово-економічний стан клієнтів є банківською таємницею, забезпечення збереження якої є обов`язком банку, зокрема шляхом обмеження кола осіб, що мають доступ до інформації, яка становить банківську таємницю. Аналіз наведених норм Закону України "Про банки і банківську діяльність" свідчить про те, що стягувач, який не входить до кола осіб, які мають доступ до інформації, яка становить банківську таємницю, та не є особою, якій відповідно до частини першої статті 62 Закону України "Про банки і банківську діяльність" банк може розкрити інформацію, що містить банківську таємницю, обмежений у можливостях надати органу державної виконавчої служби або приватному виконавцю відомості про стан рахунків боржника у банках. Таке тлумачення цієї норми Інструкції також суперечить частині першій статті 19 Конституції України, за змістом якої ніхто не може бути примушений робити те, що не передбачено законодавством

3.26.Тобто стягувач, звертаючись до виконавця із заявою про примусове виконання рішення, має довести саме обставини знаходження майна боржника в межах виконавчого округу приватного виконавця, надати (додати до заяви) докази місцезнаходження майна боржника на цій території, а не докази фактичної наявності майна боржника у місцезнаходженні такого майна (в даному випадку наявності грошових коштів), про що стверджує скаржник.

Наприклад, у разі посилання стягувача на наявність у боржника грошових коштів на рахунках у банківських установах, стягувач, який обмежений в отриманні інформації, що є банківською таємницею, має надати наявні у нього докази існування таких рахунків боржника, докази, з яких йому стало відомо про такі існуючі рахунки боржника (ділова переписка, правочини, первинні, розрахункові документи тощо).

Аналогічна правова позиція викладена об`єднаною палатою Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду, яка досліджувала питання правомірності відкриття виконавчого провадження за місцезнаходженням майна боржника у вигляді грошових коштів на банківському рахунку, у постанові від 21.05.2021 у справі №905/64/15.

3.27.Стосовно доводів скаржника про те, що стягувач, який одночасно може бути обтяжувачем, має право отримати відомості стосовно боржника (наприклад відомості щодо наявності грошових коштів на банківських рахунках боржника), що становлять банківську таємницю, та з метою відкриття виконавчого провадження за місцезнаходженням коштів на банківському рахунку відповідно до положень Інструкції надати цю інформацію виконавцю, Верховний Суд зазначає, що можливість документального підтвердження фактичної наявності грошових коштів на банківських рахунках боржника, як вірно стверджує скаржник, в силу положень статті 62 Закону України "Про банки та банківську діяльність" розповсюджується лише на обтяжувача.

3.28.Закон України "Про забезпечення вимог кредиторів та реєстрацію обтяжень", а саме стаття 2 визначає, що обтяжувач - уповноважений орган (особа) при публічному обтяженні; кредитор за забезпеченим рухомим майном зобов`язанням; власник рухомого майна, що знаходиться у володінні боржника; будь-яка інша особа, на користь якої встановлюється договірне обтяження; особа, яка здійснює управління рухомим майном в інтересах кредитора.

3.29.Проте, в даному випадку стягувач - АТ "НАК "Нафтогаз України" не є обтяжувачем в розумінні наведеної норми. Скаржник протилежного не доводить, як не доводить й того, що такому стягувачу, який не є обтяжувачем, надано право отримувати стосовно боржника інформацію про залишок коштів на його рахунку, що є банківською таємницею в розумінні Закону України "Про банки та банківську діяльність".

3.30.Разом з цим ненадання іншими особами, які не є обтяжувачами, доказів фактичної наявності грошових коштів на банківських рахунках боржника не позбавляє їх права звертатись до виконавця із заявою про відкриття виконавчого провадження саме за місцезнаходженням коштів боржника на банківському рахунку.

3.31.Внесення змін до Інструкції шляхом доповнення пункту 3 розділу III цієї інструкції, навіть через призму пункту 1 частини першої статті 62 Закону України "Про банки та банківську діяльність", про що стверджує скаржник, не може свідчити про те, що (1) такі зміни були внесені лише з метою врегулювати питання відкриття виконавчого провадження саме за місцезнаходженням коштів боржника та мінімізації випадків маніпулюванню приватними виконавцями, особливо виконавцями міста Києва, нормою частини другої статті 24 Закону України "Про виконавче провадження", яка передбачає прийняття виконавцем до виконання виконавчих документів за місцезнаходженням майна боржника (в даному випадку грошових коштів), а також, що (2) така норма поширюється тільки на стягувачів, які у встановленому законодавством порядку мають право отримувати інформацію щодо боржника, яка є банківською таємницею.

3.32.Відповідно до частини першої статті 13 Закону "Про виконавче провадження" під час здійснення виконавчого провадження виконавець вчиняє виконавчі дії та приймає рішення шляхом винесення постанов, попереджень, внесення подань, складення актів та протоколів, надання доручень, розпоряджень, вимог, подання запитів, заяв, повідомлень або інших процесуальних документів у випадках, передбачених цим Законом та іншими нормативно-правовими актами.

3.33.За змістом пункту 21 частини третьої статті 18 Закону "Про виконавче провадження" виконавець саме під час здійснення виконавчого провадження (тобто після його відкриття) має право отримувати від банківських та інших фінансових установ інформацію про наявність рахунків та/або стан рахунків боржника, рух коштів та операції за рахунками боржника.

3.34.Згідно з частиною другою статті 36 Закону "Про виконавче провадження" розшук боржника - юридичної особи, майна боржника організовує виконавець шляхом подання запитів до відповідних органів, установ або проведення перевірки інформації про майно чи доходи боржника, що міститься в базах даних і реєстрах, та перевірки майнового стану боржника за місцем проживання (перебування) або його місцезнаходженням.

3.35.Аналіз норм статей 13, 18, 26, 36, 48 Закону "Про виконавче провадження" свідчить, що виконавець вчиняє виконавчі дії та приймає рішення під час здійснення виконавчого провадження, тобто після прийняття виконавчого документу до виконання та після відкриття виконавчого провадження. Перевірка майнового стану боржника (стану рахунків боржника у банках), розшук боржника та/або його майна, зокрема грошових коштів боржника, здійснюється у вже відкритому виконавчому провадженні.

3.36.Чинне спеціальне законодавство, що визначає порядок пред`явлення виконавчих документів до виконання, порядок примусового виконання рішень, не містить прямої норми, яка б передбачала повноваження виконавця вчиняти на стадії вирішення питання про прийняття виконавчого документа до виконання та відкриття виконавчого провадження дії, направлені на перевірку майнового стану боржника (стану рахунків боржника у банках), розшук боржника та/або його майна.

3.37.Отже, до прийняття виконавчого документа до виконання та відкриття виконавчого провадження, виконавець не має права вчиняти дії, направлені на перевірку майнового стану боржника (стану рахунків боржника у банках), розшук боржника та/або його майна, зокрема грошових коштів боржника. На етапі вирішення питання про відкриття виконавчого провадження або повернення виконавчого документа у виконавця відсутній будь-який механізм, передбачений чинним законодавством, спрямований на перевірку відомостей щодо стану банківських рахунків боржника.

3.38.Таким чином, відповідно до частин першої-другої статті 24 Закону "Про виконавче провадження", на стадії вирішення питання про відкриття виконавчого провадження за таким критерієм як місцезнаходження майна боржника виконавець має дослідити цей критерій не в ракурсі фактичного знаходження майна у його (зазначеному стягувачем) місцезнаходженні, а саме для встановлення обставини наявності майна боржника в межах виконавчого округу приватного виконавця, за формальними ознаками: по доданим стягувачем до заяви про примусове виконання рішення доказам місцезнаходження майна боржника на такій території. Встановлення обставин фактичної наявності майна боржника у його місцезнаходженні (зазначеному стягувачем) (у тому числі і грошових коштів) відноситься до дій виконавця з розшуку майна боржника, які вчиняються у процесі здійснення виконавчого провадження після прийняття виконавчого документу до виконання та відкриття виконавчого провадження.

3.39.Верховний Суд у постанові від 05.07.2023 у справі №925/384/21 вказав на те, що суди при розгляді скарг на рішення, дії/бездіяльність виконавця щодо винесення постанови про відкриття виконавчого провадження з підстави порушення виконавцем територіальної юрисдикції (не за місцезнаходженням майна боржника) мають досліджувати обставини дотримання стягувачем вимог абзацу 11 (або 12, 28, у залежності від того, яка редакція Інструкції підлягає застосуванню) пункту 3 розділу ІІІ Інструкції щодо надання доказів місцезнаходження майна боржника у межах території, на яку поширюється компетенція органу державної виконавчої служби, або в межах виконавчого округу приватного виконавця. Суди мають встановити, чи були додані стягувачем до заяви про примусове виконання рішення відповідні передбачені цією нормою докази існування у межах території, на яку поширюється компетенція органу державної виконавчої служби, або в межах виконавчого округу приватного виконавця, майна боржника, зокрема, рахунків боржника у банківських, фінансових установах, докази, з яких стягувачу стало відомо про таке майно (про існуючі рахунки боржника), та чи підтверджують ці докази обставини знаходження майна боржника на території, на яку поширюється компетенція органу державної виконавчої служби, або в межах виконавчого округу приватного виконавця.

Подібний висновок викладено в постановах Верховного Суду, зокрема: від 22.06.2023 у справі №925/791/21, від 15.07.2021 у справі №924/408/19, від 30.06.2021 у справі №905/2190/14, від 25.06.2021 у справі №905/2214-908/5, від 21.05.2021 у справі №905/64/15.

3.40.Відтак, за наявності документального підтвердження відомостей про наявність такого майна в межах виконавчого округу приватного виконавця, зокрема відомостей про відкриті на ім`я боржника рахунки в банках або інших фінансових установах, виконавець має підстави для відкриття виконавчого провадження за таким критерієм як місцезнаходження майна боржника.

3.41.Заперечуючи наявність підстав для відкриття виконавчого провадження за таким критерієм як місцезнаходження майна боржника, в даному випадку грошових коштів, скаржник вказує, зокрема на те, що (1) сама лише вказівка на наявність рахунку не свідчить про наявність на ньому грошових коштів, відповідно не може бути й належним обґрунтуванням наявності у боржника майна в межах відповідного виконавчого округу; (2) підставою для відкриття виконавчого провадження має бути наявність майна (в даному випадку грошових коштів) на відповідній території, а не рахунку, який є власністю банку; (3) неможливість визначення фізичного місцезнаходження безготівкових грошових коштів у просторі робить неможливими й відкриття виконавчого провадження за місцезнаходженням грошових коштів на рахунках боржник.

3.42.Верховний Суд відхиляє такі доводи скаржника з огляду на таке.

3.43.Відповідно до частини 3.1 статті 3 Закону України "Про платіжні системи та переказ коштів в Україні" кошти існують у готівковій формі (формі грошових знаків) або у безготівковій формі (формі записів на рахунках у банках).

3.44.Згідно з частинами 6.1, 6.2 статті 6 вказаного Закону банки мають право відкривати рахунки резидентам України (юридичним особам, їх відокремленим підрозділам, фізичним особам), нерезидентам України (юридичним особам-інвесторам, представництвам юридичних осіб в Україні та фізичним особам). Особи, визначені в пункті 6.1 цієї статті, мають право відкривати рахунки в будь-яких банках України відповідно до власного вибору для забезпечення своєї господарської діяльності і власних потреб.

3.45.Пунктом 7.1.5 статті 7 Закону України "Про платіжні системи та переказ коштів в Україні" встановлено, що зарахування коштів на рахунок клієнта здійснюється як шляхом внесення їх у готівковій формі, так і шляхом переказу коштів у безготівковій формі з інших рахунків.

3.46.Безготівкові кошти розглядаються у доктрині банківського права як такі, що можуть бути об`єктом права власності внаслідок юридичної фікції, яка передбачає також визнання того, що безготівкові кошти знаходяться на відповідному рахунку у банку. Відкинути цю юридичну фікцію означало б, що безготівкові кошти є недосяжним для звернення на них стягнення, оскільки слід було б визнати, що вони одночасно всюди і ніде не знаходяться, тобто не мають місцезнаходження, інформація про яке є необхідною при вчиненні виконавчих дій і зазначається під час арешту цього майна. Можливість ініціювати операції стосовно безготівкових коштів в іншому місці, окрім як у банку, у якому відкрито відповідний рахунок, не суперечить цій юридичній фікції, яка закріплена також у Законі України "Про виконавче провадження", у якому йдеться про "кошти, які перебувають на рахунках боржника у банках".

Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 10.09.2018 у справі №905/3542/15.

3.47.Оскільки, не погоджуючись із наведеною у вказаній постанові позицією Верховного Суду стосовно того, що безготівкові грошові кошти можуть бути об`єктом права власності саме внаслідок юридичної фікції, яка запозичена із доктрини банківського права, однак в науковій площині не превалює над іншими наявними поглядами, які є повній мірі протилежними до даної позиції, скаржник не просить відступити від висновків, викладених у цій постанові, відтак Верховний Суд не бере до уваги доводи скаржника щодо правового режиму грошових коштів клієнта на рахунку в банку

3.48.Зазначаючи про те, що вказівка на наявність рахунку не свідчить про наявність на ньому грошових коштів, відповідно не може бути й належним обґрунтуванням наявності у боржника майна в межах відповідного виконавчого округу, скаржник не доводить, що на його рахунку, докази щодо якого стягувач додав до заяви про відкриття виконавчого провадження, відсутні грошові кошти, що в свою чергу могло б підтвердити його доводи стосовно відсутності майна (грошових коштів) на території, на яку розповсюджується відповідна компетенція приватного виконавця.

3.49.З огляду на наведене та враховуючи, що суди попередніх інстанцій встановили, що стягувач - АТ "НАК "Нафтогаз України" подав приватному виконавцю виконавчого округу м. Києва - Корольову М.А. заяву про відкриття виконавчого провадження, до якої долучив докази наявності у боржника - ТОВ "Кременчукгаз-постачання" відкритого рахунку в АТ "Державний експортно-імпортний банк України" за адресою 03150, м. Київ, вул. Антоновича, 127 код банку 322313, а також повідомив, що ця інформація стала відома йому з офіційного сайту ТОВ "Кременчукгаз-постачання", Верховний Суд вважає цілком обґрунтованими висновки судів попередніх інстанцій про правомірність дій приватного виконавця щодо відкриття виконавчого провадження за заявою АТ "НАК "Нафтогаз України" з виконання рішень у цій справі.

3.50.Відкриття виконавчого провадження за місцезнаходження майна, яким є грошові кошти на рахунку в банку, а саме в місті Київ - за 300 км від зареєстрованої адреси місцезнаходження боржника, не є неповагою до інтересів боржника та/чи зловживанням принципом диспозитивності та з позиції розумності - порушенням прав товариства, як боржника у виконавчому провадженні, про що стверджує скаржник. Останній не пояснює, яким чином відкриття виконавчого провадження в межах області, в якій він зареєстрований, позитивно вплине на права та інтереси стягувача, а також на виконання ним як боржником своїх обов`язків, які він має виконати в силу обов`язковості судового рішення, де б не було відкрито виконавче провадження.

3.51.Стосовно доводів скаржника про необхідність відступити від висновків, викладених у постанові Верховного Суду від 21.05.2021 у справі №905/64/15, Верховний Суд зазначає таке.

3.52.Відповідно до пункту 2 частини другої статті 287 ГПК підставами касаційного оскарження судових рішень, зазначених у пунктах 1, 4 частини 1 цієї статті, є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права виключно в таких випадках, зокрема, якщо скаржник вмотивовано обґрунтував необхідність відступлення від висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду та застосованого судом апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні.

3.53.Відступленням від висновку слід розуміти або повну відмову Верховного Суду від свого попереднього висновку на користь іншого або ж конкретизацію попереднього висновку із застосуванням відповідних способів тлумачення юридичних норм (п. 45 постанови Великої Палати Верховного Суду від 04.09.2018 у справі №823/2042/16).

3.54.Причинами для відступу можуть бути вади попереднього рішення чи групи рішень (їх неефективність, неясність, неузгодженість, необґрунтованість, незбалансованість, помилковість); зміни суспільного контексту.

3.55.Оскільки основним завданням Верховного Суду відповідно до положень частини 1 статті 36 Закону "Про судоустрій і статус суддів" є забезпечення сталості та єдності судової практики, для відступу від правової позиції, раніше сформованої Верховним Судом, необхідно встановити, що існує об`єктивна необхідність такого відступу.

3.56.Верховний Суд вважає за необхідне у даній справі звернутися до правових висновків, викладених у постанові Великої Палати Верховного Суду від 04.09.2018 у справі №823/2042/16 та у постановах Верховного Суду від 28.09.2021 у справі №910/8091/20, від 24.06.2021 у справі №914/2614/13, такого змісту: "з метою забезпечення єдності та сталості судової практики для відступу від висловлених раніше правових позицій Верховного Суду суд повинен мати ґрунтовні підстави: попередні рішення мають бути помилковими, неефективними чи застосований у цих рішеннях підхід повинен очевидно застаріти внаслідок розвитку в певній сфері суспільних відносин або їх правового регулювання".

3.57.Також, варто зазначити, що Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ) у пункті 70 рішення від 18.01.2001 у справі "Чепмен проти Сполученого Королівства" (Chapman v. the United Kingdom) наголосив на тому, що в інтересах правової визначеності, передбачуваності та рівності перед законом він не повинен відступати від попередніх рішень за відсутності належної для цього підстави. Причинами для відступу можуть бути вади попереднього рішення чи групи рішень (їх неефективність, неясність, неузгодженість, необґрунтованість, незбалансованість, помилковість); зміни суспільного контексту.

3.58.Необхідність відступу від висновків Верховного Суду, викладених у постанові від 21.05.2021 у справі №905/64/15, скаржник мотивує доводами щодо необхідності формування Верховним Судом якісно нової позиції щодо розуміння приписів пункту 3 розділу III Інструкції, враховуючи положення статті 62 Закону України "Про банки та банківську діяльність", проте належним чином не доводить наявність причин для такого відступу (неефективність, помилковість, неясність, неузгодженість, необґрунтованість, незбалансованість судового рішення; зміна суспільного контексту).

3.59.Верховний Суд враховує, що підставою передачі справи №905/64/15 на розгляд об`єднаної палати Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду була частина друга статті 302 ГПК, а саме необхідність відступу від висновку Верховного Суду щодо застосування статті 24 Закону України "Про виконавче провадження", пункту 3 розділу ІІІ Інструкції у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду у складі колегії судів іншої судової палати Касаційного господарського суду від 26.11.2020 у справі №911/949/20, оскільки існували різні підходи щодо застосування цих норм матеріального права при вирішенні питання правомірності відкриття виконавчого провадження приватним виконавцем за наявності відомостей про відкриті рахунки у банківських установах за місцезнаходженням у виконавчому окрузі приватного виконавця.

3.60.Як зазначалось, об`єднана палата Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду у постанові від 21.05.2021 у справі №905/64/15 зазначила, що стягувач, звертаючись до виконавця із заявою про примусове виконання рішення має довести саме обставини знаходження майна боржника на території, на яку поширюється компетенція органу державної виконавчої служби, або в межах виконавчого округу приватного виконавця, надати (додати до заяви) докази місцезнаходження майна боржника на цій території, а не докази фактичної наявності майна боржника у місцезнаходженні такого майна.

3.61.Зазначені висновки є чіткими, зрозумілими й сприяють однозначному застосуванню норм права, така позиція є сталою і послідовною та неодноразово викладалася Верховним Судом у постановах, відтак Верховний Суд не вбачає підстав для відступу від цих висновків.

4. Висновки за результатами розгляду касаційної скарги

4.1.Відповідно до частини третьої статті 304 ГПК касаційні скарги на ухвали судів першої чи апеляційної інстанції розглядаються у порядку, передбаченому для розгляду касаційних скарг на рішення суду першої інстанції, постанови суду апеляційної інстанції.

4.2.Суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення - без змін, якщо судове рішення, переглянуте в передбачених статтею 300 цього Кодексу межах, ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права (частина перша статті 309 ГПК).

4.3.Перевіривши ухвалу Господарського суду Полтавської області від 20.06.2023 у справі №917/1790/20, залишену без змін постановою Східного апеляційного господарського суду від 20.09.2023, в межах вимог та доводів касаційної скарги, встановивши, що відповідні доводи щодо наявності підстав для скасування оскаржуваних судових рішень чи зміни їх мотивувальної частини не знайшли свого підтвердження, Верховний Суд дійшов висновку про відсутність підстав для її задоволення.

5.Розподіл судових витрат

5.1.З огляду на те, що Верховний Суд залишає касаційну скаргу без задоволення, судовий збір за подання касаційної скарги в порядку статті 129 ГПК покладається на скаржника.

Керуючись статтями 300, 301, 308, 309, 314, 315, 317 ГПК, Верховний Суд

П О С Т А Н О В И В :

1.Касаційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Кременчукгаз-постачання" залишити без задоволення.

2.Постанову Східного апеляційного господарського суду від 20.09.2023 та ухвалу Господарського суду Полтавської області від 20.06.2023 у справі №917/1790/20 залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Головуючий С. В. Бакуліна

Судді О.М. Баранець

Н.М. Губенко