РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

м. Київ

06.12.2023Справа № 910/11334/23

Господарський суд міста Києва у складі головуючого судді Ломаки В.С.,

за участю секретаря судового засідання: Видиш А.В.

розглянувши у порядку загального позовного провадження матеріали справи

за позовом Приватного підприємства «АЗС Онлайн»

до 1. Київської митниці

2. Державної казначейської служби України

про стягнення 7 944 000,00 грн.,

Представники сторін:

від позивача: Валенко К.П. за ордером від 13.07.2023 року серії АІ № 1424785;

від відповідача-1: Щегель Т.О. (у порядку самопредставництва);

від відповідача 2: не з`явився.

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

Приватне підприємство «АЗС Онлайн» (далі - позивач, Підприємство) звернулось до господарського суду міста Києва з позовом до Київської митниці (далі - відповідач-1, Митниця) та Державної казначейської служби України (далі - відповідач-2, Служба) про стягнення 7 944 000,00 грн.

В обґрунтування пред`явлених вимог позивач посилався на те, що неправомірними діями відповідача-1 Підприємству було завдано шкоду на суму 7 944 000,00 грн., що становить розмір сплачених позивачем штрафних санкцій внаслідок понаднормового простою транспортних засобів перевізника. Враховуючи наведене, позивач просив стягнути на його користь 7 944 000,00 грн. збитків з Державного бюджету України через Службу.

Ухвалою від 24.07.2023 року господарський суд міста Києва відкрив провадження у справі № 910/11334/23, вирішив здійснювати її розгляд за правилами загального позовного провадження та призначив підготовче засідання на 16.08.2023 року.

28.07.2023 року через систему «Електронний суд» надійшов відзив Служби від 28.07.2023 року на позовну заяву, в якому остання вказала про відсутність підстав для відшкодування спірної суми шкоди, а також заявлених Підприємством судових витрат за рахунок коштів Державного бюджету України, оскільки відповідальність за завдану позивачу шкоду повинен нести митний орган - Митниця.

14.08.2023 року через відділ діловодства господарського суду міста Києва надійшов відзив Митниці від 11.08.2023 року № 7.8-10/651 на позовну заяву, в якому остання зазначила, що митний орган наділений повноваженнями змінювати не тільки код товару згідно з УКТЗЕД, а й опис товару, який має відповідати визначеному коду товару. Дії Митниці з відбору зразків товару для здійснення митної експертизи, контролю правильності класифікації товарів та прийняття за його результатами відповідного рішення є правом та/або обов`язком Митниці, які вчинені відповідно до законодавства та не визнані у встановленому порядку (органом вищого рівня або судом за правилами адміністративного судочинства) неправомірними. Водночас факт визнання неправомірним і скасування рішення про визначення коду товару свідчить лише про скасування в судовому порядку відповідного результату митного контролю та в жодному разі не підтверджує неправомірності дій Митниці, які передували його внесенню. Враховуючи положення частини 2 статті 255 Митного кодексу України, митне оформлення товарів позивача не могло бути завершене, оскільки, по-перше: проводились дослідження (експертиза) проб і зразків; по друге: відразу після отримання досліджень було виявлено ознаки порушення митних правил, про що складено відповідні протоколи. Після складення протоколів про порушення митних правил товари не могли бути випущені до завершення розгляду справи про порушення митних правил в силу положень пункту 1 частини 6 статті 255 Митного кодексу України, оскільки санкція статті, за якою їх складено, передбачає конфіскацію товарів. З огляду на викладене, обрахований позивачем початок відліку строку простою транспортних засобів з моменту складення протоколів про порушення митних правил є безпідставним, оскільки їх митне оформлення не могло бути завершене в силу зазначених норм законодавства. Разом із тим, факт закриття судом провадження у справах про порушення митних правил у зв`язку з відсутністю складу адміністративного правопорушення не може свідчити про неправомірність дій Митниці та не може бути підставою для відшкодування шкоди. Також Митниця зазначила, що протягом березня 2022 року військовослужбовцями військової частини НОМЕР_1 на підставі Закону України «Про передачу, примусове відчуження або вилучення майна в умовах правового режиму воєнного чи надзвичайного стану» проведено заходи по примусовому відчуженню транспортних засобів та напівпричепів-цистерн у кількості 15 одиниць, які були заповнені сумішевим продуктом.

У підготовчому засіданні 16.08.2023 року суд встановив позивачу процесуальний строк на подання відповіді на відзиви відповідачів на позовну заяву до 25.08.2023 року, встановив відповідачам процесуальний строк на подання заперечень на відповідь на відзиви на позовну заяву до 15.09.2023 року, а також відклав підготовче засідання на 20.09.2023 року.

24.08.2023 року через відділ діловодства господарського суду міста Києва надійшли письмові пояснення Митниці від 16.08.2023 року № 7.8-10/664, в яких остання звернула увагу на те, що всупереч умовам укладеного 13.01.2020 року між позивачем та перевізником - ПП «ТРАНС ПЕТРОЛЬ» договору № АЗС-2020/1 та приписів законодавства претензію № 7 було пред`явлено перевізником Приватному підприємству "АЗС Онлайн" лише 30.03.2022 року, тоді як початком простою в ній вказано дати: 24.11.2020 року, 20.11.2020 року, 01.12.2020 року. Акти про простій також складено лише 24.02.2022 року. Отже, позивачем безпідставно сплачено відповідні суми штрафів за період з 24.11.2020 року, 20.11.2020 року та 01.12.2020 року принаймні до 30.03.2021 року. Крім того, відповідач-1 зазначив, що сам факт прийняття товарів та транспортних засобів до митного контролю не може вважатися початком відліку часу понаднормативного простою, оскільки митний контроль лише розпочато і товар в силу приписів закону має перебувати під митним контролем в рамках визначеного статтею 321 Митного кодексу України періоду.

У підготовчому засіданні 20.09.2023 року судом без виходу до нарадчої кімнати постановлено протокольну ухвалу про продовження строку проведення підготовчого провадження у справі № 910/11334/23 на 30 днів.

Ухвалою від 20.09.2023 року суд закрив підготовче провадження у справі № 910/11334/23 та призначив її до судового розгляду по суті на 25.10.2023 року.

У судових засіданнях 25.10.2023 року та 22.11.2023 року судом оголошувались перерви до 22.11.2023 року та до 06.12.2023 року відповідно.

04.12.2023 року через систему «Електронний суд» надійшло клопотання Підприємства про долучення до матеріалів справи доказів понесених позивачем витрат на правничу допомогу.

У судовому засіданні 06.12.2023 року представник позивача підтримав вимоги, викладені у позовній заяві, та наполягав на їх задоволенні.

Представник Митниці у вказаному судовому засіданні проти вимог Підприємства заперечив з підстав, зазначених у відзиві на позову заяву від 11.08.2023 року № 7.8-10/651 та письмових поясненнях від 16.08.2023 року № 7.8-10/664.

Служба явку свого уповноваженого представника у призначене на 06.12.2023 року судове засідання не забезпечила, проте у відзиві на позовну заяву від 28.07.2023 року просила суд здійснювати розгляд справи без участі представника відповідача-2.

У судовому засіданні 06.12.2023 року проголошено вступну та резолютивну частини рішення.

Заслухавши пояснення представників Підприємства та Митниці, розглянувши подані документи і матеріали, всебічно і повно з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, господарський суд міста Києва

ВСТАНОВИВ:

13.01.2020 року між Приватним підприємством «ТРАНС ПЕТРОЛЬ» (перевізник) та Підприємством (експедитор) було укладено договір на перевезення вантажів № АЗС-2020/1 (далі - Договір), за умовами якого експедитор доручає, а перевізник, діючи на підставі замовлень та вказівок першого, зобов`язується здійснити перевезення автотранспортними засобами (тягач з автоцистерною) вантажів (нафтопродуктів), надалі - послуги з перевезення вантажу (товару), а експедитор зі своєї сторони зобов`язуються розрахуватися з перевізником за надані послуги.

Перевізник приступає до перевезення вантажу за отриманням письмового замовлення експедитора, оформленого у вигляді заявки (пункт 1.2 Договору).

Згідно з пунктом 2.8 Договору нормативний час простою транспортного засобу (тягач з автоцистерною) при проходженні митних процедур з експорту, імпорту (випуску товару/вантажу у вільний обіг) та подальшого проїзду транспортних засобів за маршрутом, не повинен перевищувати однієї доби. Відлік простою транспортних засобів при здійсненні митних процедур щодо товару у режимі експорту починається з часу навантаження товару на транспортні засоби, а у режимі імпорту - з часу взяття товару під митний контроль за проходженням транспортних засобів через прикордонну митницю/пост у країні імпорту.

У пункті 2.9 Договору його сторони домовились, що документами, у яких фіксується час прибуття/вибуття транспортного засобу є: товаросупровідні документи на вантаж: ТТН, СМR з відмітками вантажовідправника, вантажоотримувача, акти простою, складені вантажовідправником, вантажоотримувачем, сторонами договору, митні декларації (МД) зі штампом митниці або завірені митним брокером, якщо МД подавались у електронному вигляді, документ з доставкою (ДКД), який складається митним постом за перевезенням партії товарів між митницями, інші документи, складені повноважними органами, установами.

В силу пункту 6.4 Договору експедитор за понаднормові простої транспортного засобу під завантаженням, розвантаженням, перетину державних кордонів країни (імпорту, експорту, транзиту переміщення товарів/вантажу), якщо вони сталися не з вини перевізника, сплачує перевізнику штрафні санкції/штраф із розрахунку: 150,00 грн. за одну годину, але не більше, ніж 1 200,00 грн. за добу понаднормативного простою транспортних засобів під завантаженням, розвантаженням, перетину кордону, визначений пунктами 2.6, 2.7 Договору.

Відповідно до пункту 6.5 цієї угоди експедитор за понаднормові простої транспортного засобу при здійсненні митних процедур у режимі експорту, імпорту (випуску з під митного контролю), якщо ці простої сталися не з вини перевізника, сплачує перевізнику штрафні санкції/штраф із розрахунку: 1 200,00 грн. за одну добу понаднормативного простою одного транспортного засобу. Строк нормативного простою транспортних засобів при проходженні митних процедур щодо товару визначений у пункті 2.8 Договору.

Згідно з пунктом 9.5 Договору останній вступає в силу з моменту його підписання сторонами та, з урахуванням додаткової угоди від 31.12.2022 року № 4 до наведеного правочину, діє до 31.12.2023 року.

У додатковій угоді від 12.11.2020 року № Ц-19 до Договору експедитор та перевізник погодили умови та вартість послуг з перевезення вантажів, зокрема визначили, що кількість задіяних транспортних засобів для перевезення вантажу становить 15 одиниць; загальний обсяг вантажу - 376 тон; найменування вантажу - «олива антикорозійна ЕСО-4».

З матеріалів справи вбачається, що позивач звернувся до Приватного підприємства «ТРАНС ПЕТРОЛЬ» із заявками від 12.11.2020 № 20-11/12, від 15.11.2020 № 20-11/15, від 16.11.2020 № 20-11/16, від 19.11.2020 № 20-11/19, від 20.11.2020 № 20-11/20, від 22.11.2020 № 20-11/22 (далі - Заявки) на перевезення вантажу - ЕСО-4 (далі - Товар) за маршрутом: місто Рига, Латвійська Республіка - місто Коростень, Україна. Загальна кількість задіяних транспортних засобів (сідловий тягач з напівпричепом цистерною) для перевезення вантажу - 15 одиниць. Подача транспортних засобів: 16, 19, 20, 23, 24 та 26 листопада 2020 року. Адреса місця навантаження: st. Maskavas 461, Riga, Latvija.

За викладеними у позові доводами Підприємства, на виконання Заявок перевізником до місця навантаження в обумовлені строки та порядку були надані відповідні транспортні засоби у кількості 15 одиниць (далі - Транспортні засоби).

Компанією SIA «D&P» (далі - вантажовідправник) на перевезення Товару Транспортними засобами були оформлені товарно-транспортні документи (CMR), а саме: від 16.11.2020 № AN 87820, від 19.11.2020 № AN 88820, від 19.11.2020 № AN 88920, від 19.11.2020 № AN 89020, від 19.11.2020 № AN 89120, від 20.11.2020 № AN 89620; від 20.11.2020 № AN 89720, від 20.11.2020 № AN 90020, від 20.11.2020 № AN 90120, від 23.11.2020 № AN 90620, від 23.11.2020 № AN 90720, від 23.11.2020 № AN 90820, від 24.11.2020 № AN 91520, від 26.11.2020 № AN 92520, від 26.11.2020 № AN 92920.

Після в`їзду Транспортних засобів в Україну через пункт пропуску «Виступовичі - Нова Рудня» Митниця взяла товар під митний контроль.

У позовній заяві Підприємство вказувало, що у період з 23.11.2020 року по 30.11.2020 року Товариством з обмеженою відповідальністю «Синтез Груп Україна», яке діяло на підставі укладеного з позивачем договору про надання послуг митного брокера від 16.09.2020 № 16/09, були подані основні митні декларації на товар, а саме: №№ UA100060/2020/398246, UA100060/2020/398245, UA100060/2020/398248, UA100060/2020/398247, UA100060/2020/398244, UA100060/2020/398220, UA100060/2020/397517, UA100060/2020/397831, UA100060/2020/397832, UA100060/2020/397834 UA100060/2020/397833, UA100060/2020/397840, UA100060/2020/397839, UA100060/2020/397809, UA100060/2020/397813 для митного контролю та митного оформлення у режимі імпорту з визначенням коду УКТЗЕД товару: .

Разом із тим, митне оформлення товару на етапі його класифікації (визначення коду УКТЗЕД) було зупинене, Транспортні засоби з придбаним позивачем товаром розміщені в зоні митного поста «Столичний» Митниці за адресою: м. Київ, вул. Новопирогівська, буд. 58.

У поданих заявах по суті справи Підприємство та Митниця вказували на те, що з метою встановлення характеристик, визначальних для класифікації товару згідно з УКТ ЗЕД, взято проби (зразки) для проведення досліджень (аналізу, експертизи), які в подальшому разом із супровідними листами були направлені до Спеціалізованої лабораторії з питань експертизи та досліджень Держмитслужби.

За висновками Дніпровського управління експертиз та досліджень СЛЕД Держмитслужби від 30.11.2020 № -0682, від 01.12.2020 № -0685, від 01.12.2020 № -0686, від 02.12.2020 № -0690, від 02.12.2020 № -0691, від 02.12.2020 № -0694, від 02.12.2020 № -0695 Товар являє собою сумішевий продукт, який складається із важкої нафтової фракції «газойль», з додаванням масляної фракції переробки нафти та триацетину. Товар не відноситься до оливи антикорозійної, оскільки відсутні антиокислювальні та антиоксидантні присадки, та Товар виготовлений на основі продуктів первинної переробки нафти «газойль». За визначеним показником «відсотковий вміст нафтопродуктів» Товар не відповідає ТУ 19.2-001:2020. Зазначене суперечить відомостям про Товар, що містяться у товаросупровідних документах та в технічній специфікації на Товар.

Крім того, відповідно до наявних у матеріалах справи, зокрема, копій висновків управління експертиз та досліджень хімічної та промислової продукції Спеціалізованої лабораторії з питань експертизи та досліджень Держмитслужби від 04.12.2020 № -0281, від 18.12.2020 № -0291, від 18.12.2020 № -0289, від 18.12.2020 № -0287, від 18.12.2020 № -0286, від 18.12.2020 № -0291, від 18.12.2020 № -0288, за результатами досліджень надана проба являє собою сумішевий продукт, який складається із важких фракцій нафти (дизельного палива, CAS № 64742-54-7) та не містить біс (2-етилгексил) адипату. Антикорозійних присадок не виявлено. Зазначене суперечить відомостям про Товар, що містяться у товаросупровідних документах та в технічній специфікації на Товар і паспорті безпеки.

Відділом кодування та класифікації товарів Митниці були винесені рішення про визначення коду Товару, за якими заявлений у митних деклараціях код « » було змінено на « », а назву Товару з «олива антикорозійна, низької в`язкості ЕСО-4, ТУ 19.2-001:2020» було змінено на «сумішевий продукт, який складається із важкої нафтової фракції «газойль» з додаванням масляної фракції переробки нафти та триацетину».

Крім того, з урахуванням відмінності заявленого в митних деклараціях та визначених відділом кодування відповідача-1 коду УКТЗЕД, Митницею було складено та направлено для суду адміністративні протоколи про порушення директором Підприємства правил, передбачених частиною 1 статті 483 Митного кодексу України.

Не погоджуючись з вищенаведеними рішеннями Митниці щодо зміни коду УКТЗЕД, Підприємство звернулося до Житомирського окружного адміністративного суду з відповідними позовами.

Рішенням Житомирського окружного адміністративного суду від 29.06.2021 року у справі № 240/2545/21, залишеним без змін постановою Сьомого апеляційного адміністративного суду від 10.11.2021 року (набрало законної сили 10.11.2021 року), а також рішенням Житомирського окружного адміністративного суду від 28.12.2021 року в справі № 240/2676/21, залишеним без змін постановою Сьомого апеляційного адміністративного суду від 13.04.2022 року у відповідній частині (набрало законної сили 28.12.2021 року), визнано протиправними та скасовано рішення Митниці про визначення коду Товару.

Постановами Солом`янського районного суду міста Києва від 03.08.2021 року в справах № 760/11249/21, № 760/11256/21, № 760/11262/21, № 760/11264/21, № 760/11267/21, № 760/11324/21, № 760/11328/21, № 760/11331/21, № 760/11333/21, № 760/11335/21, № 760/11336/21, а також від 24.09.2021 року в справах № 760/11395/21, № 760/11394/21, № 760/11390/21, № 760/11392/21, які були залишені без змін відповідними постановами Київського апеляційного суду, провадження відносно керівника Підприємства за частиною 1 статті 483 Митного кодексу України закриті у зв`язку з відсутністю в діях останнього складу адміністративного правопорушення.

Водночас, з матеріалів справи вбачається, що ухвалою Печерського районного суду м. Києва від 13.01.2021 року в справі № 757/628/21-к на Транспортні засоби та Товар в рамках кримінального провадження № 0002465 було накладено арешт.

Зі змісту долученої до матеріалів справи копії ухвали Печерського районного суду м. Києва від 03.12.2021 року в справі № 757/63595/21-к вбачається, що цією ухвалою слідчий суддя Печерського районного суду м. Києва скасував арешт, раніше накладений ухвалою слідчого судді Печерського районного суду м. Києва від 13.01.2021 у справі № 757/628/21-к.

Ухвалою слідчого судді Печерського районного суду м. Києва від 10.12.2021 року в справі № 757/65661/21-к повторно накладено арешт із забороною розпоряджатися, користуватися або іншим чином змінювати майно - Транспорті засоби та Товар.

Ухвалою від 22.06.2022 року в справі № 757/14700/22-к Печерський районний суд міста Києва скасував арешт, накладений на Транспортні засоби і Товар ухвалою слідчого судді Печерського районного суду від 10.12.2021 року в справі № 757/65661/21-к.

У позовній заяві Підприємство наголошувало на тому, що внаслідок зупинення Митницею митних процедур щодо Товару, відбулись понаднормові простої Транспортних засобів. За фактом простою Транспортних засобів 24.02.2022 року позивачем та Приватним підприємством «Транс Петроль» були складені відповідні акти № 1, № 2, № 3, № 4, № 5, № 6, № 7, № 8, № 9, № 10, № 11, № 12, № 13, № 14, № 15 щодо простою за загальний період з 20.11.2020 року по 24.02.2022 року.

30.03.2023 року Приватне підприємство «Транс Петроль» звернулося до позивача з претензією № 7 щодо сплати штрафних санкцій на суму 8 196 000,00 грн., нарахованих внаслідок наднормативного простою Транспортних засобів.

Разом із тим, 30.03.2022 року між позивачем (сторона 1) та Приватним підприємством «Транс Петроль» (сторона 2) було укладено угоду про зупинення перебігу строків; визнання претензій, нарахування/сплати штрафних санкцій, встановлених Договором, та позовної давності (в порядку статті 259 ЦК України) (далі - Угода).

Відповідно до пунктів 1, 2 розділу «Предмет Угоди» цієї Угоди сторона 2 погоджується на зупинення перебігу строків визнання стороною 1 претензій, сплати штрафних санкцій, встановлених Договором, з огляду, що наднормативні прострої Транспортних засобів за зупиненням митного оформлення Товару відбулися через протиправну поведінку Київської митниці, вина сторони 1 відсутня, що підтверджується зазначеними судовими рішеннями. Сторони домовилися збільшити строк спеціальної позовної давності на стягнення штрафних санкцій за пред`явленою претензією/вимогою, встановлений пунктом 1 частини 2 статті 258 Цивільного кодексу України.

Згідно з пунктом 2 «Прикінцевих положень» Угоди остання набирає чинності з моменту її підписання та скріплення печатками сторін.

Судом встановлено, що листом від 02.05.2023 року № 2/05-1 позивач надіслав Приватному підприємству «Транс Петроль» повідомлення про згоду із претензією у повному обсязі, а в подальшому відповідно до платіжної інструкції від 17.05.2023 року № 1711 оплатив на користь перевізника нараховані штрафні санкції у розмірі 8 196 000,00 грн.

В обґрунтування пред`явлених у даній справі вимог Підприємство посилалося на те, що неправомірними діями відповідача-1 позивачу було завдано шкоду на суму 7 944 000,00 грн., що становить розмір сплачених позивачем з вини Митниці штрафних санкцій за наднормативний простій Транспортних засобів перевізника за загальний період з 01.12.2020 року (дата складення першого адміністративного протоколу) по 24.02.2022 року (день початку форс-мажорних обставин у вигляді збройної агресії російської федерації). Враховуючи наведене, позивач просив стягнути на його користь 7 944 000,00 грн. збитків з Державного бюджету України через Службу.

Дослідивши матеріали справи, оцінивши надані докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, та безпосередньому їх дослідженні, суд дійшов висновку, що позовні вимоги задоволенню не підлягають, виходячи з наступного.

Стаття 19 Конституції України передбачає, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до статті 4 Господарського процесуального кодексу України право на звернення до господарського суду в установленому цим Кодексом порядку гарантується. Ніхто не може бути позбавлений права на розгляд його справи у господарському суді, до юрисдикції якого вона віднесена законом. Юридичні особи та фізичні особи - підприємці, фізичні особи, які не є підприємцями, державні органи, органи місцевого самоврядування мають право на звернення до господарського суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав та законних інтересів у справах, віднесених законом до юрисдикції господарського суду, а також для вжиття передбачених законом заходів, спрямованих на запобігання правопорушенням.

Захист цивільних прав - це застосування цивільно-правових засобів з метою забезпечення цивільних прав.

Статтею 15 Цивільного кодексу України встановлено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Відтак, вказана норма визначає об`єктом захисту порушене, невизнане або оспорюване право чи цивільний інтерес. Порушення права пов`язано з позбавленням його володільця можливості здійснити (реалізувати) своє право повністю або частково. При оспорюванні або невизнанні права виникає невизначеність у праві, викликана поведінкою іншої особи.

Таким чином, порушення, невизнання або оспорювання суб`єктивного права є підставою для звернення особи за захистом свого права із застосуванням відповідного способу захисту.

Згідно із статтею 56 Конституції України кожен має право на відшкодування за рахунок держави чи органів місцевого самоврядування матеріальної та моральної шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їх посадових і службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень.

Способи захисту цивільного права та інтересів зазначені в статті 16 Цивільного кодексу України.

Відповідно до норми статті 16 Цивільного кодексу України способами захисту цивільних прав та інтересів судом, зокрема, є визнання права; визнання правочину недійсним; припинення дії, яка порушує право; відновлення становища, яке існувало до порушення; примусове виконання обов`язку в натурі; зміна правовідношення; припинення правовідношення; відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди; відшкодування моральної (немайнової) шкоди; визнання незаконними рішення, дій чи бездіяльності органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб. Суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом чи судом у визначених законом випадках.

Згідно з частиною 2 статті 20 Господарського кодексу України кожний суб`єкт господарювання та споживач має право на захист своїх прав і законних інтересів. Права та законні інтереси зазначених суб`єктів захищаються шляхом: визнання наявності або відсутності прав; визнання повністю або частково недійсними актів органів державної влади та органів місцевого самоврядування, актів інших суб`єктів, що суперечать законодавству, ущемлюють права та законні інтереси суб`єкта господарювання або споживачів; визнання недійсними господарських угод з підстав, передбачених законом; відновлення становища, яке існувало до порушення прав та законних інтересів суб`єктів господарювання; припинення дій, що порушують право або створюють загрозу його порушення; присудження до виконання обов`язку в натурі; відшкодування збитків; застосування штрафних санкцій; застосування оперативно-господарських санкцій; застосування адміністративно-господарських санкцій; установлення, зміни і припинення господарських правовідносин; іншими способами, передбаченими законом.

Частинами 1 та 2 статті 22 Цивільного кодексу України визначено, що особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Збитками є: 1) втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки); 2) доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушене (упущена вигода).

Частиною 2 статті 224 Господарського кодексу України встановлено, що під збитками розуміються витрати, зроблені управненою стороною, втрата або пошкодження її майна, а також не одержані нею доходи, які управнена сторона одержала б у разі належного виконання зобов`язання або додержання правил здійснення господарської діяльності другою стороною.

Згідно із частиною 1 статті 225 Господарського кодексу України до складу збитків, що підлягають відшкодуванню особою, яка допустила господарське правопорушення, включаються: вартість втраченого, пошкодженого або знищеного майна, визначена відповідно до вимог законодавства; додаткові витрати (штрафні санкції, сплачені іншим суб`єктам, вартість додаткових робіт, додатково витрачених матеріалів тощо), понесені стороною, яка зазнала збитків внаслідок порушення зобов`язання другою стороною; неодержаний прибуток (втрачена вигода), на який сторона, яка зазнала збитків, мала право розраховувати у разі належного виконання зобов`язання другою стороною; матеріальна компенсація моральної шкоди у випадках, передбачених законом.

Таким чином, стягнення збитків є видом цивільно-правової відповідальності.

Відповідно до статті 1166 Цивільного кодексу України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

Особа, яка завдала шкоди, звільняється від її відшкодування, якщо вона доведе, що шкоди завдано не з її вини.

Отже, для відшкодування шкоди за загальними правилами статті 1166 Цивільного кодексу необхідна наявність складу правопорушення, а саме:

а) неправомірність поведінки особи. Неправомірною можна вважати будь-яку поведінку, внаслідок якої завдано шкоду, якщо заподіювач шкоди не був уповноважений на такі дії;

б) наявність шкоди. Під шкодою слід розуміти втрату або пошкодження майна потерпілого та (або) позбавлення його особистого нематеріального права (життя, здоров`я тощо). У відносинах, що розглядаються, шкода - це не тільки обов`язкова умова, але і міра відповідальності, оскільки за загальним правилом статті, що коментується, завдана шкода відшкодовується в повному обсязі;

в) причинний зв`язок між протиправною поведінкою та шкодою є обов`язковою умовою відповідальності та виражається в тому, що шкода має виступати об`єктивним наслідком поведінки заподіювача шкоди;

г) вина заподіювача шкоди, за виключенням випадків, коли в силу прямої вказівки закону обов`язок відшкодування завданої шкоди покладається на відповідальну особу незалежно від вини.

У спірних (деліктних) правовідносинах саме на Підприємство покладається обов`язок довести наявність шкоди (її розмір), протиправність (незаконність) поведінки Митниці та причинний зв`язок такої поведінки із заподіяною шкодою.

Як вказував суд вище, відповідно до статті 56 Конституції України кожен має право на відшкодування за рахунок держави чи органів місцевого самоврядування матеріальної та моральної шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їх посадових і службових осіб при здійсненні ними свої повноважень.

Разом із тим, за приписами статті 1173 Цивільного кодексу України шкода, завдана фізичній або юридичній особі незаконними рішеннями, дією чи бездіяльністю органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування при здійсненні ними своїх повноважень, відшкодовується державою, Автономною Республікою Крим або органом місцевого самоврядування незалежно від вини цих органів.

За змістом цієї норми відшкодовуванню підлягає шкода, яка фактично завдана матеріальним благам особи незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органу державної влади. У разі наявності лише незаконної бездіяльності державного органу без настання наслідків у вигляді шкоди, відсутні правові підстави для її відшкодування.

Згідно зі статтею 1174 Цивільного кодексу України шкода, завдана фізичній або юридичній особі незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю посадової або службової особи органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування при здійсненні нею своїх повноважень, відшкодовується державою, Автономною Республікою Крим або органом місцевого самоврядування незалежно від вини цієї особи.

Незаконними діяннями органів державної влади, органів влади Автономної республіки Крим, органів місцевого самоврядування є діяння, які суперечать приписам законів та інших нормативних актів або здійснені поза межами компетенції вищезазначених органів. Незаконність рішення, дії чи бездіяльності завдавача шкоди повинна бути доведена.

Отже, необхідною підставою для притягнення органу державної влади до відповідальності у вигляді стягнення шкоди є наявність трьох елементів цивільного правопорушення: неправомірні дії цього органу, наявність шкоди та причинний зв`язок між неправомірними діями і заподіяною шкодою, і довести наявність цих елементів має позивач, який звернувся з позовом про стягнення шкоди на підставі статті 1173 Цивільного кодексу України. Відсутність хоча б одного з цих елементів виключає відповідальність за заподіяну шкоду.

За таких обставин, необхідною підставою для притягнення органу державної влади до відповідальності у вигляді стягнення шкоди є факт неправомірних дій цього державного органу, наявність шкоди та причинний зв`язок між неправомірними діями і заподіяною шкодою. Причому, неправомірність рішення, дій або бездіяльності органу державної влади має підтверджуватись відповідним рішенням суду, яке буде мати преюдиційне значення для справи про відшкодування шкоди.

Дії (бездіяльність) Митниці, внаслідок яких (якої) було завдано шкоди, є основним предметом доказування та, відповідно встановлення у цій справі, оскільки відсутність такого елемента делікту свідчить про відсутність інших складових цієї правової конструкції та відсутність самого заподіяння шкоди як юридичного факту, внаслідок якого виникають цивільні права та обов`язки (стаття 11 Цивільного кодексу України).

За приписами статті 254 Кодексу адміністративного судочинства України постанова або ухвала суду першої інстанції, якщо інше не встановлено цим Кодексом, набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, встановленого цим Кодексом, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги судове рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження або набрання законної сили рішенням за наслідками апеляційного провадження.

З долученої до матеріалів справи копії рішення Житомирського окружного адміністративного суду від 29.06.2021 року в справі № 240/2545/21, залишеного без змін постановою Сьомого апеляційного адміністративного суду від 10.11.2021 року (що набрало законної сили 10.11.2021 року) вбачається, що судом визнані протиправними та скасовані рішення Митниці від 08.12.2020 № КТ-UА-2020, від 22.12.2020 № КТ-UА-2020, від 22.12.2020 № КТ-UА-2020, від 22.12.2020 № КТ-UА-2020, від 22.12.2020 № КТ-UА-2020, від 22.12.2020 № КТ-UА-2020, від 22.12.2020 № КТ-UА-2020.

Водночас рішенням Житомирського окружного адміністративного суду від 28.12.2021 року в справі № 240/2676/21, що у цій частині залишене без змін постановою Сьомого апеляційного адміністративного суду від 13.04.2022 року, визнано протиправними та скасовано рішення Митниці про визначення коду товару від 02.12.2020 № КТ-UA-2020, від 02.12.2020 № КТ-UA-2020, від 02.12.2020 № КТ-UA-2020, від 02.12.2020 № КТ-UA-2020, від 02.12.2020 № КТ-UA-2020, від 02.12.2020 № КТ-UA-2020, від 04.12.2020 № КТ-UA-2020, від 04.12.2020 № КТ-UA-2020.

Крім того, постановам Солом`янського районного суду міста Києва від 03.08.2021 року в справах № 760/11249/21, № 760/112569/21, № 760/11262/21, № 760/11264/21, № 760/11267/21, № 760/11324/21, № 760/11328/21, № 760/11331/21, № 760/11333/21, № 760/11335/21, № 760/11336/21, а також від 24.09.2021 року в справах № 760/11395/21, № 760/11394/21, № 760/11390/21, № 760/11392/21, що залишені без змін відповідними рішеннями суду апеляційної інстанції, провадження відносно керівника Підприємства Тиця Ю.В. за частиною 1 статті 483 Митного кодексу України закриті, у зв`язку з відсутністю в діях останнього складу адміністративного правопорушення.

Відповідно до частини 4 статті 75 Господарського процесуального кодексу України, обставини, встановлені рішенням суду в господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, стосовно якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

Одним з основних елементів верховенства права є принцип правової певності, який серед іншого передбачає, що рішення суду з будь-якої справи, яке набрало законної сили, не може бути поставлено під сумнів (вказане положення відображено в Законі України "Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів № 2, 4, 7 та 11 до Конвенції" і поширенням на Україну юрисдикції Європейського суду з прав людини, прийняттям Закону України "Про ратифікацію Протоколів № 12 та № 14 до Конвенції).

Так, преюдиційні факти є обов`язковими при вирішенні інших справ та не підлягають доказуванню, оскільки їх істинність встановлено у рішенні, у зв`язку з чим немає необхідності встановлювати їх знову, піддаючи сумніву істинність та стабільність судового акту, який набрав законної сили.

Норми статті 124 Конституції України визначають обов`язковість виконання усіма суб`єктами прав судового рішення у вказаній справі.

Згідно з преамбулою та статтею 6 параграфу 1 Конвенції про захист прав та свобод людини, згідно рішення Європейського суду з прав людини від 25.07.02 року у справі за заявою № 48553/99 «Совтрансавто-Холдінг» проти України», а також згідно з рішенням Європейського суду з прав людини від 28.10.99 року у справі за заявою № 28342/95 «Брумареску проти Румунії» встановлено, що існує усталена судова практика конвенційних органів щодо визначення основним елементом верховенства права принципу правової певності, який передбачає серед іншого і те, що у будь-якому спорі рішення суду, яке вступило в законну силу, не може бути поставлено під сумнів.

Таким чином, вищенаведені судові рішення, які набрали законної сили, не можуть бути поставлені під сумнів, а інші рішення, в тому числі й у даній справі, не можуть їм суперечити.

Суд зазначає, що порядок здійснення митних формальностей на митній території України визначено Митним кодексом України (у редакції, чинній на час виникнення між сторонами спірних правовідносин).

Згідно з частиною 1 статті 246 Митного кодексу України метою митного оформлення є забезпечення дотримання встановленого законодавством України порядку переміщення товарів, транспортних засобів комерційного призначення через митний кордон України, а також забезпечення статистичного обліку ввезення на митну територію України, вивезення за її межі і транзиту через її територію товарів.

Згідно з частиною 3 статті 246 Митного кодексу України для виконання митних формальностей при здійсненні митного оформлення товарів і транспортних засобів комерційного призначення застосовується автоматизована система митного оформлення, яка згідно з цим Кодексом в автоматичному режимі з урахуванням результатів аналізу ризиків та залежно від типу митної декларації, митного режиму, особливостей, засобів і способів переміщення товарів через митний кордон України визначає перелік таких митних формальностей та необхідність участі у їх виконанні посадової особи митного органу.

У разі якщо автоматизованою системою митного оформлення або посадовою особою митного органу за результатами застосування системи управління ризиками не визначено необхідності участі у виконанні митних формальностей щодо товарів і транспортних засобів комерційного призначення посадової особи митного органу, такі митні формальності виконуються автоматизованою системою митного оформлення в автоматичному режимі.

Частиною 1 статті 318 Митного кодексу України визначено, що митному контролю підлягають усі товари, транспортні засоби комерційного призначення, які переміщуються через митний кордон України.

Частиною 1 статті 320 Митного кодексу України унормовано, що форми та обсяги митного контролю обираються: посадовими особами митних органів на підставі результатів застосування системи управління ризиками; та/або автоматизованою системою управління ризиками.

Якщо автоматизованою системою управління ризиками або посадовою особою митного органу за результатами застосування системи управління ризиками не визначено необхідності проведення митного огляду товарів, транспортних засобів комерційного призначення, митне оформлення та випуск цих товарів, транспортних засобів здійснюється без проведення їх митного огляду (частина 3 статті 320 Митного кодексу України).

Згідно з положеннями частини 1 статті 257 Митного кодексу України декларування товарів здійснюється шляхом заявлення за встановленою формою (письмовою, усною, шляхом вчинення дій) точних відомостей про товари, мету їх переміщення через митний кордон України, а також відомостей, необхідних для здійснення їх митного контролю та митного оформлення.

У відзиві на позовну заяву Митниця посилалася на те, що 19.11.2020 року декларантом ТОВ «Синтез Груп Україна» до відповідача-1 було подано електронну митну декларацію «ІМ-40 ДЕ» на вантаж «Олива антикорозійна низької в`язкості ЕСО-4, ТУ 19.2-001:2020» код товару згідно з УКТЗЕД , якій присвоєно реєстраційний № UA100060/2020/397517.

23.11.2020 року означеним декларантом до Митниці було подано електронну митну декларацію «ІМ-40 ДЕ» на вантаж «Олива антикорозійна низької в`язкості ЕСО-4, ТУ 19.2-001:2020» код товару згідно з УКТЗЕД , яким присвоєні реєстраційні №№ UA100060/2020/397833, UA100060/2020/397834, UA100060/2020/397809, UA100060/2020/397832, UA100060/2020/397813, UA100060/2020/397831.

Крім того, 24.11.2020 року ТОВ «Синтез Груп Україна» подало до Митниці електронну митну декларацію «ІМ-40 ДЕ» на вантаж «Олива антикорозійна низької в`язкості ЕСО-4, ТУ 19.2-001:2020» код товару згідно з УКТЗЕД , якій присвоєно реєстраційні №№ UA 10060/2020/397839, UA10060/2020/397840.

30.11.2020 року ТОВ «Синтез Груп Україна» подало до Митниці електронну митну декларацію «ІМ-40 ДЕ» на вантаж «Олива антикорозійна низької в`язкості ЕСО-4, ТУ 19.2-001:2020» код товару згідно з УКТЗЕД , якій присвоєно реєстраційні №№ UA10060/2020/398220, UA10060/2020/398244, UA10060/2020/398245, UA10060/2020/398246, UA10060/2020/398247, UA10060/2020/398248.

20.11.2020 року та 24.11.2020 року Митницею відібрані та передані проби (зразки) Товару для проведення досліджень.

26.11.2020 року та 01.12.2020 року за ініціативою декларанта ТОВ «Синтез Груп Україна» повторно відібрано зразки Товару.

На основі змісту висновків Дніпровського управління експертиз та досліджень СЛЕД Держмитслужби від 30.11.2020 № -0682, від 01.12.2020 № -0685, від 01.12.2020 № -0686, від 02.12.2020 № -0690, від 02.12.2020 № -0691, від 02.12.2020 № -0694, від 02.12.2020 № -0695 Товар являє собою сумішевий продукт, який складається із важкої нафтової фракції «газойль», з додаванням масляної фракції переробки нафти та триацетину. Товар не відноситься до оливи антикорозійної, оскільки відсутні антиокислювальні та антиоксидантні присадки, та Товар виготовлений на основі продуктів первинної переробки нафти «газойль». За визначеним показником «відсотковий вміст нафтопродуктів» Товар не відповідає ТУ 19.2-001:2020. Зазначене суперечить відомостям про Товар, що містяться у товаросупровідних документах та в технічній специфікації на Товар.

Крім того, відповідно до наявних у матеріалах справи копій висновків управління експертиз та досліджень хімічної та промислової продукції Спеціалізованої лабораторії з питань експертизи та досліджень Держмитслужби від 04.12.2020 № -0281, від 18.12.2020 № -0291, від 18.12.2020 № -0289, від 18.12.2020 № -0287, від 18.12.2020 № -0286, від 18.12.2020 № -0291, від 18.12.2020 № -0288, за результатами досліджень надана проба являє собою сумішевий продукт, який складається із важких фракцій нафти (дизельного палива, CAS № 64742-54-7) та не містить біс (2-етилгексил) адипату. Антикорозійних присадок не виявлено. Зазначене суперечить відомостям про Товар, що містяться у товаросупровідних документах та в технічній специфікації на Товар і паспорті безпеки.

З урахуванням вищенаведених результатів, Митниця дійшла висновку про суперечність висновків експертизи та відомостей про Товар, що міститься у товаросупровідних документах.

Згідно з пунктом 1 частини 1 статті 491 Митного кодексу України безпосереднє виявлення посадовими особами митного органу порушення митних правил є підставою для порушення справи про порушення митних правил. Відповідно до частини 1 статті 494 Митного кодексу України про кожний випадок виявлення порушення митних правил уповноважена посадова особа митного органу, яка виявила таке порушення, невідкладно складає протокол.

Згідно з частиною 1 статті 255 Митного кодексу України митне оформлення завершується в найкоротший можливий строк, але не більше ніж чотири робочих години з моменту пред`явлення митному органу товарів, транспортних засобів комерційного призначення, що підлягають митному оформленню (якщо згідно з цим Кодексом товари, транспортні засоби комерційного призначення підлягають пред`явленню), подання митної декларації або документа, який відповідно до законодавства її замінює, та всіх необхідних документів і відомостей, передбачених статтями 257 і 335 цього Кодексу.

Частиною 2 статті 255 Митного кодексу України унормовано, що строк, зазначений у частині першій цієї статті, може бути перевищений на час виконання відповідних формальностей виключно у разі:

1) виконання митних формальностей поза місцем розташування митного органу відповідно до статті 247 цього Кодексу;

2) підтвердженого письмово бажання декларанта або уповноваженої ним особи подати відповідно до цього Кодексу додаткові документи чи відомості про зовнішньоекономічну операцію або характеристики товару;

3) проведення досліджень (аналізу, експертизи) проб і зразків товарів, якщо товари не випускаються відповідно до проведення досліджень (аналізу, експертизи) проб і зразків товарів, якщо товари не випускаються відповідно до заявленого митного режиму за тимчасовою митною декларацією згідно з цим Кодексом;

4) виявлення порушень митних правил, якщо товари не випускаються відповідно до частини шостої цієї статті;

5) зупинення митного оформлення відповідно до Закону України «Про державний ринковий нагляд і контроль нехарчової продукції»;

6) подання додаткових документів відповідно до частини третьої статті 53 цього Кодексу в межах передбаченого нею строку, перебіг якого припиняється з моменту отримання митницею (митним постом) таких документів чи письмової відмови декларанта або уповноваженої ним особи у їх наданні;

7) призупинення митного оформлення відповідно до статей 399 і 400 цього Кодексу.

Частиною 6 статті 255 Митного кодексу України передбачено, що при виявленні порушення митних правил митний орган здійснює випуск товарів до завершення розгляду справи про таке порушення за умови, що:

1) такі товари не підлягають конфіскації і не будуть потрібні надалі у процесі провадження у справі як докази;

2) декларант сплачує всі митні платежі або забезпечує їх сплату відповідно до розділу X цього Кодексу.

Частиною 1 статті 483 Митного кодексу України унормовано, що переміщення або дії, спрямовані на переміщення товарів через митний кордон України з приховуванням від митного контролю, тобто з використанням спеціально виготовлених сховищ (тайників) та інших засобів або способів, що утруднюють виявлення таких товарів, або шляхом надання одним товарам вигляду інших, або з поданням митному органу як підстави для переміщення товарів підроблених документів чи документів, одержаних незаконним шляхом, або таких, що містять неправдиві відомості щодо найменування товарів, їх ваги (з урахуванням допустимих втрат за належних умов зберігання і транспортування) або кількості, країни походження, відправника та/або одержувача, кількості вантажних місць, їх маркування та номерів, неправдиві відомості, необхідні для визначення коду товару згідно з УКТ ЗЕД та його митної вартості тягнуть за собою накладення штрафу в розмірі 100 відсотків вартості товарів - безпосередніх предметів порушення митних правил з конфіскацією цих товарів, а також товарів, транспортних засобів із спеціально виготовленими сховищами (тайниками), що використовувалися для переміщення товарів - безпосередніх предметів порушення митних правил через митний кордон України.

За таких обставин, оскільки за фактом спрацювання автоматизованою системою аналізу управління ризиків, зокрема визначено критерії 107-3 «Контроль правильності класифікації товарів згідно з УКТ ЗЕД» інструктивне повідомлення до митної процедури: «Різниця між товаром групи «прикриття» та «ризику» полягає в тому, що товари групи «ризику» не містить 70 мас. % або більше нафти або нафтопродуктів, одержаних з бітумінозних матеріалів» а також 905-3 «Взяття проб (зразків) товарів для проведення досліджень (аналізу, експертизи) з метою встановлення характеристик, визначальних для класифікації товарів згідно з УКТ ЗЕД», Митницею було взято проби і зразки Товару та проведено аналізи та експертизи, а також продовжено передбачений частиною 1 статті 255 Митного кодексу України строк на час, необхідний для проведення відповідних митних формальностей.

Крім того, як зазначено судом вище, за результатами досліджень (аналізу, експертизи) проб і зразків товарів було складено протоколи про порушення митних правил директором Підприємства Тицем Ю.В. за фактом вчинення дій, передбачених частиною 1 статті 483 Митного кодексу України.

Частиною 1, 2 статті 511 Митного кодексу України передбачено, що товари - безпосередні предмети порушення митних правил та відповідні документи, необхідні як докази у справі про порушення митних правил, можуть тимчасово вилучатися. Документи, які перебувають в електронному вигляді, вилучаються разом з відповідними носіями. У разі виявлення порушень митних правил, передбачених частиною шостою статті 470, частиною третьою статті 471, статтями 472, 473, 476, частиною шостою статті 481, статтями 482-484 цього Кодексу, тимчасове вилучення товарів, у тому числі транспортних засобів особистого користування, транспортних засобів комерційного призначення, які підлягають конфіскації відповідно до цих статей, а також відповідних документів є обов`язковим.

Відповідно до частини 1 статті 494 Митного кодексу України про кожний випадок виявлення порушення митних правил уповноважена посадова особа митного органу, яка виявила таке порушення, невідкладно складає протокол за формою, установленою центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну фінансову політику.

Згідно з частиною 1 статті 487 Митного кодексу України з моменту складення протоколу про порушення митних правил, провадження у справі про порушення митних правил вважається розпочатим.

Згідно з частиною 1 статті 280 Кодексу України про адміністративні порушення орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, чи є підстави для передачі матеріалів про адміністративне правопорушення на розгляд громадської організації, трудового колективу, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Особливості розгляду справ про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване в автоматичному режимі, безпеки на автомобільному транспорті та про порушення правил зупинки, стоянки, паркування транспортних засобів, зафіксоване в режимі фотозйомки (відеозапису), встановлюються статтями 279-1-279-8 цього Кодексу.

Розгляд справи про адміністративне правопорушення, встановлення наявності чи відсутності у діях особи складу відповідного правопорушення, відповідно до статті 213 Кодексу України про адміністративні правопорушення, покладається на відповідні районні, районні у місті, міські чи міськрайонні суди.

Так, постановами Солом`янського районного суду міста Києва від 03.08.2021 року у справах № 760/11249/21, № 760/112569/21, № 760/11262/21, № 760/11264/21, № 760/11267/21, № 760/11324/21, № 760/11328/21, № 760/11331/21, № 760/11333/21, № 760/11335/21, № 760/11336/21, а також від 24.09.2021 року в справах № 760/11395/21, № 760/11394/21, № 760/11390/21, № 760/11392/21 (які набрали законної сили після їх апеляційного перегляду), провадження відносно керівника позивача за частиною 1 статті 483 Митного кодексу України закриті, у зв`язку з відсутністю в діях останнього складу адміністративного правопорушення.

Разом із тим, у жодному з цих рішень не було встановлено, що дії Митниці, пов`язані з тимчасовим вилученням у позивача Товару, є неправомірними, тобто неналежними або протиправним.

Як вбачається зі змісту резолютивної частини вищенаведених постанов, Солом`янський районний суд постановив повернути керівнику Підприємства або його законному представнику вилучений згідно з протоколами про порушення митних правил «сумішевий продукт» лише у день постановлення таких рішень.

У той же час, з матеріалів справи вбачається, що ухвалою Печерського районного суду м. Києва від 13.01.2021 року в справі № 757/628/21-к (тобто більше ніж за пів року до моменту постановлення вищевказаних судових рішень Солом`янським районним судом міста Києва) на Транспортні засоби та Товар в рамках кримінального провадження № 0002465 було накладено арешт.

Зі змісту долученої до матеріалів справи копії ухвали Печерського районного суду м. Києва від 03.12.2021 року в справі № 757/63595/21-к вбачається, що цією ухвалою слідчий суддя Печерського районного суду м. Києва скасував арешт, раніше накладений ухвалою слідчого судді Печерського районного суду м. Києва від 13.01.2021 року в справі № 757/628/21-к.

Разом із тим, ухвалою слідчого судді Печерського районного суду м. Києва від 10.12.2021 року в справі № 757/65661/21-к повторно накладено арешт із забороною розпоряджатися, користуватися або іншим чином змінювати майно - Транспорті засоби та Товар.

Ухвалою від 22.06.2022 року в справі № 757/14700/22-к Печерський районний суд міста Києва скасував арешт, накладений на Транспортні засоби і Товар ухвалою слідчого судді Печерського районного суду від 10.12.2021 року в справі № 757/65661/21-к.

Отже, протягом спірного у справі № 910/11334/23 періоду, за який Підприємство нараховувало збитки, що полягають у відшкодуванні штрафних санкцій за наднормативний простій Транспортних засобів перевізника за загальний період з 01.12.2020 року (дата складення першого адміністративного протоколу) по 24.02.2022 року (день початку форс-мажорних обставин у вигляді збройної агресії російської федерації), а саме з 13.01.2021 року по 03.12.2021 року, а також з 10.12.2021 року по 22.06.2022 року на Транспортні засоби та Товар був накладений арешт.

Суд зазначає, що відповідно до частини 1 статті 170 Кримінального процесуального кодексу України арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном.

За таких обставин, під час дії арешту у кримінальній справі Товар та Транспортні засоби не перебували у розпорядженні Митниці, у зв`язку з чим остання була позбавлена можливості приймати будь-які рішення відносно такого Товару та Транспортних засобів (зокрема, щодо повернення Товару і Транспортних засобів позивачу) у період з 03.01.2021 року по 03.12.2021 року, а також з 10.12.2021 року по 24.02.2022 року.

При цьому, у матеріалах справи відсутні докази звернення позивача до Митниці про повернення Товару та Транспортних засобів у період відсутності арешту, а саме з 03.12.2021 року по 10.12.2021 року, як і докази того, що відповідач-1 протягом цього строку був обізнаний про скасування арешту та будь-якими неправомірними діями перешкоджав Підприємству в отриманні вищенаведеного майна.

Разом із тим, суд не може вважати обґрунтованим наданий позивачем розрахунок суми шкоди, оскільки Підприємством жодним чином не обґрунтовано дату початку простою (яка фактично є датою початку періоду, за який позивачем нараховуються збитки у вигляді сплачених ним сум штрафних санкцій) саме з дати складання протоколів про адміністративні правопорушення щодо директора Підприємства.

Слід також зауважити, що позивач жодним чином не обґрунтував наявність причинно-наслідкового зв`язку між складанням протоколів відносно керівника Підприємства Тиця Ю.В. та розміром заподіяної позивачу шкоди.

Згідно з частиною 2 статті 13 Господарського процесуального кодексу України учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених цим Кодексом.

Вказані положення означають, що закон встановлює рівні можливості сторін і гарантує їм право на захист своїх інтересів. Принцип рівності учасників судового процесу перед законом і судом є важливим засобом захисту їх прав і законних інтересів, що унеможливлює будь-який тиск однієї сторони на іншу, ущемлення будь-чиїх процесуальних прав. Це дає змогу сторонам вчиняти передбачені законодавством процесуальні дії, реалізовувати надані їм законом права і виконувати покладені на них обов`язки.

Відповідно до частини 1 статті 13 Господарського процесуального кодексу України судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності сторін.

Принцип змагальності тісно пов`язаний з процесуальною рівністю сторін і забезпечує повноту фактичного й доказового матеріалу, наявність якого є важливою умовою з`ясування обставин справи. Відповідно до вказаного принципу, особи, зацікавлені в результаті справи, вправі відстоювати свою правоту у спорі шляхом подання доказів; участі в дослідженні доказів, наданих іншими особами шляхом висловлення своєї думки з усіх питань, що підлягають розгляду у судовому засіданні. Змагальність є різновидом активності зацікавленої особи (сторони). Особи, які беруть участь у справі, вправі вільно розпоряджатися своїми матеріальними і процесуальними правами й активно впливати на процес з метою захисту прав і охоронюваних законом інтересів.

Згідно з частиною 1 статті 74 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

За змістом статті 76 Господарського процесуального кодексу України належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Водночас обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування (стаття 77 Господарського процесуального кодексу України).

Згідно зі статтею 78 Господарського процесуального кодексу України достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи.

Як було зазначено вище, у спірних деліктних правовідносинах саме на позивача покладається обов`язок довести наявність шкоди (її розмір), протиправність (незаконність) поведінки органу державної влади та причинний зв`язок такої поведінки із заподіяною шкодою.

Причинний зв`язок між протиправною поведінкою та шкодою виражається в тому, що шкода повинна бути об`єктивним наслідком поведінки завдавача шкоди.

Проте позивачем до матеріалів справи не було долучено належних та допустимих доказів на підтвердження обґрунтованості заявлених позовних вимог та наявності визначених приписами статті 1173 Цивільного кодексу України елементів цивільного правопорушення, необхідних та достатніх для притягнення органу державної влади до відповідальності у вигляді стягнення шкоди, а саме: неправомірності дій Митниці.

Зважаючи на вищевикладене, суд дійшов висновку про необґрунтованість позовних вимог Підприємства та відсутність правових підстав для їх задоволення з огляду на недоведеність позивачем належними та допустимими доказами як розміру невідворотно понесених ним збитків, які були спричинені протиправними діями митних органів, так і власне протиправної поведінки Митниці, що перебуває у прямому причинно-наслідковому зв`язку із завданими позивачу збитками.

Слід зазначити, що у письмових поясненнях відповідач-1 посилався на пропуск позивачем передбаченого пунктом 1 частини 2 статті 258 Цивільного кодексу України спеціального строку позовної давності для пред`явлення у даній справі спірних вимог.

Митниця також вказувала, що у пункті 6.6 Договору його сторони погодили, що строк пред`явлення претензії з дня виникнення обумовлених договором підстав та її розгляд стороною, до якої вона пред`являється, не повинен перевищувати 45 днів.

Всупереч наведеним положенням Договору, Приватне підприємство «Транс Петроль» звернулося до позивача з претензією лише 30.03.2022 року, при цьому початком простою в ній вказано 24.11.2020 року, 20.11.2020 року та 01.12.2020 року.

З урахуванням наведеного, відповідач-1 вказував, що позивач безпідставно сплатив Приватному підприємству «Транс Петроль» штрафні санкції з подальшим пред`явленням спірних вимог про стягненням цієї суми з державного бюджету.

З огляду на викладене, суд зазначає, що за змістом частини 1 статті 261 Цивільного кодексу Україна позовна давність застосовується лише за наявності порушення права особи. Отже, перш ніж застосовувати позовну давність, господарський суд повинен з`ясувати та зазначити в судовому рішенні, чи порушене право або охоронюваний законом інтерес позивача, за захистом якого той звернувся до суду. У разі коли такі право чи інтерес не порушені, суд відмовляє в позові з підстав його необґрунтованості. І лише якщо буде встановлено, що право або охоронюваний законом інтерес особи дійсно порушені, але позовна давність спливла і про це зроблено заяву іншою стороною у справі, суд відмовляє в позові у зв`язку зі спливом позовної давності - за відсутності наведених позивачем поважних причин її пропущення.

Зважаючи на встановлену судом недоведеність позовних вимог Підприємства, суд не вбачає підстав для застосування до позовних вимог строку позовної давності.

З урахуванням наведено, у задоволенні вимог Підприємства про стягнення з Державного бюджету України через Службу на його користь 7 944 000,00 грн. збитків слід відмовити.

Відповідно до частини 2 статті 129 Господарського процесуального кодексу України судовий збір, від сплати якого позивач у встановленому порядку звільнений, стягується з відповідача в дохід бюджету пропорційно розміру задоволених вимог, якщо відповідач не звільнений від сплати судового збору.

У випадках коли позивач звільнений від сплати судового збору якщо позов залишено без задоволення, - судовий збір не стягується.

За таких обставин, судові витрати у даній справі (у тому числі на професійну правничу допомогу) залишаються за Підприємством та компенсації останньому не підлягають.

Керуючись статтями 13, 73, 74, 76-80, 86, 129, 232, 236-242 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд міста Києва

ВИРІШИВ:

1. У задоволенні позову відмовити.

2. Відповідно до статті 241 Господарського процесуального кодексу України рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

3. В силу приписів частини 1 статті 256 Господарського процесуального кодексу України апеляційна скарга на рішення суду подається протягом двадцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повне рішення складено та підписано 18.12.2023 року.

Суддя В.С. Ломака