РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

м. Київ

10.08.2023Справа № 910/14222/22

Господарський суд міста Києва у складі судді Селівона А.М., за участю секретаря судового засідання Гаврищук К.М., розглянувши в порядку загального позовного провадження матеріали господарської справи

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "ПРЕВЕНШН" (88000, Закарпатська обл., місто Ужгород, вул. Швабська, будинок 70, квартира 12)

до Національної служби здоров`я України (04073, місто Київ, проспект Степана Бандери, будинок 19)

про стягнення 475 640,00 грн.

Представники сторін:

від позивача: Суязова Г.С.

від відповідача: Сич О.А.

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

Товариство з обмеженою відповідальністю "ПРЕВЕНШН" звернулося до Господарського суду міста Києва з позовом, в якому просить суд стягнути з Національної служби здоров`я України заборгованість у розмірі 475 640,00 грн.

В обґрунтування позовних вимог позивач посилається на неналежне виконання відповідачем умов укладеного між сторонами Договору про медичне обслуговування населення за програмою медичних гарантій № 5493-Е721-Рооо від 22.07.2021 року в частині своєчасної оплати наданих послуг за програмою медичних гарантій пацієнтам, внаслідок чого у відповідача утворилась заборгованість у вказаній сумі.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 30.01.2023 року (суддя Мандриченко О.В.) позовну заяву прийнято до розгляду, відкрито провадження у справі № 910/14222/22 та приймаючи до уваги характер спірних правовідносин, предмет доказування, а також розмір заявлених позовних вимог, який не перевищує п`ятсот розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, господарським судом на підставі частини 1 статті 247 ГПК України вирішено розгляд справи здійснювати за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) учасників справи.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 20.02.2023 року за клопотанням позивача постановлено здійснювати розгляд справи № 910/14222/22 за правилами загального позовного провадження, підготовче засідання призначено на 21.03.2023 року.

Так, через відділ діловодства суду 21.02.2023 року від відповідача надійшов відзив №5241/2.2.1-05-23 з доказами його надсилання на адресу позивача, за змістом якого відповідач позовні вимоги не визнає, посилаючись на те, що НСЗУ повністю виконано договірні зобов`язання в частині оплати наданих позивачем медичних послуг у період липень-грудень 2021 року, при цьому оскільки згідно з умовами пункту 30 Договору у відповідача відсутній обов`язок здійснювати оплату послуг на підставі не підписаного звіту про надання медичних послуг, позовні вимоги про стягнення вартості медичних послуг у сумі 475 640,00 грн. на підставі непідписаного відповідачем звіту від 08.02.2022 року задоволенню не підлягають.

В свою чергу, через систему Електронний суд 24.02.2023 року від позивача надійшла відповідь на відзив б/н від 24.02.2023 року з доказами її надсилання відповідачу, відповідно до якої позивач вказує, що спірний звіт про надання медичних послуг від 08.02.2022 року складений позивачем на підставі даних з електронної системи охорони здоров`я, а тому включені до нього послуги підлягають оплаті відповідачем.

Також через відділ діловодства суду 13.03.2023 року від відповідача надійшли заперечення №7449/2.2.1-05-23 від 07.03.2023 року з доказами їх надсилання позивачу, згідно з якими НСЗУ вказує на неможливість подання спірного звіту від 08.02.2022 року в інший звітний період з огляду на умови пункту 26 Договору, а також про здійснення фінансування за Договором за рахунок бюджетних асигнувань на 2021 рік, у зв`язку з чим зобов`язання за Договором є припиненими.

Крім того, через відділ діловодства суду 10.04.2023 року від відповідача листом №11742/2.2.1-05-23 від 05.04.2023 року надійшли відповіді на запитання, які містяться у додатку 1 до позовної заяви.

До господарського суду 14.04.2023 представником Товариства з обмеженою відповідальністю "ПРЕВЕНШН" Суязовою Г. В. подано заяву про відвід судді Мандриченка О.В. від розгляду справи № 910/14222/22, оскільки існують обставини, які викликають сумнів у неупередженості судді.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 14.04.2023 заяву представника Товариства з обмеженою відповідальністю "ПРЕВЕНШН" Суязової Г. В. про відвід судді Мандриченка О.В. від розгляду справи № 910/14222/22 передано для визначення судді в порядку, встановленому ч. 1 ст. 32 Господарського процесуального кодексу України.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 17.04.2023 року (суддя Демидов В.О.) відмовлено у задоволенні заяви Товариства з обмеженою відповідальністю "ПРЕВЕНШН" про відвід судді Мандриченка О.В. від розгляду справи № 910/14222/22.

Разом з цим, через систему Електронний суд 17.04.2023 року від уповноваженого представника позивача надійшло клопотання б/н від 17.04.2023 року про виклик та допит свідка - Голову Національної Служби Здоров`я України Гусак Наталію Борисівну.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 21.04.2023 року задоволено заяву судді Мандриченка О.В. про самовідвід від розгляду справи №910/14222/22 та справу №910/14222/22 передано уповноваженій особі апарату суду для визначення судді в порядку, встановленому статтею 32 Господарського процесуального кодексу України.

Згідно з протоколом повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 24.04.2023 року справу № 910/14222/22 передано на розгляд судді Селівону А.М.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 02.05.2023 року суддею Селівоном А.М. прийнято справу № 910/14222/22 до свого провадження, приймаючи до уваги характер спірних правовідносин та предмет доказування, господарським судом на підставі частини 3 статті 12 ГПК України постановлено розгляд справи здійснювати в порядку загального позовного провадження, підготовче засідання у справі призначено на 07.06.2023 року.

В судовому засіданні 07.06.2023 року за результатами розгляду клопотання уповноваженого представника позивача про виклик та допит свідка - Голови Національної Служби Здоров`я України Гусак Н.Б., враховуючи, що відповідачем на виконання вимог ухвали суду від 21.03.2023 року надано відповіді на запитання позивача, які містились у додатку 1 до позовної заяви, а також зважаючи, що за висновками суду відсутні підстави, визначені частиною 1 статті 89 ГПК України для допиту та виклику свідка на даній стадії судового розгляду, судом протокольною ухвалою відмовлено в задоволенні зазначеного клопотання уповноваженого представника позивача.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 07.06.2023 року враховуючи те, що судом остаточно з`ясований предмет спору та характер спірних правовідносин, позовні вимоги та склад учасників справи, визначені обставини справи, які підлягають встановленню, та зібрані відповідні докази, вчинені усі дії з метою забезпечення правильного, своєчасного і безперешкодного розгляду справи по суті, суд дійшов висновку про закриття підготовчого провадження у справі № 910/14222/22 та призначення справи до судового розгляду по суті на 20.07.2023 року.

У судовому засіданні з розгляду справи по суті 20.07.2023 року судом протокольною ухвалою оголошено перерву на 10.08.2023 року.

Будь - яких інших доказів на підтвердження своїх вимог, заперечень та правової позиції, а також заяв та клопотань процесуального характеру, окрім наявних в матеріалах справи, від сторін станом на 10.08.2023 року до суду не надходило.

У судові засідання з розгляду справи по суті 20.07.2023 року та 10.08.2023 року з`явилися уповноважені представники позивача та відповідача.

У судових засіданнях з розгляду справи по суті 20.07.2023 року та 10.08.2023 року представник позивача підтримав позовні вимоги та просив суд їх задовольнити.

Представник відповідача в судових засіданнях з розгляду справи по суті 20.07.2023 року та 10.08.2023 року проти задоволення позовних вимог заперечував з підстав, викладених у відзиві на позовну заяву.

Відповідно до статті 240 Господарського процесуального кодексу України в судовому засіданні 10.08.2023 року оголошено вступну та резолютивну частини рішення.

Дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши надані суду докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, заслухавши в судових засіданнях пояснення представників сторін, Господарський суд міста Києва, -

ВСТАНОВИВ:

Згідно з частиною 1, пунктом 1 частини 2 статті 11 Цивільного кодексу України цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки. Підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини.

Частинами 1, 4 статті 202 Цивільного кодексу України визначено, що правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків. Дво- чи багатостороннім правочином є погоджена дія двох або більше сторін.

Відповідно до частини 1 статті 174 Господарського кодексу України господарські зобов`язання можуть виникати, зокрема, з господарського договору та інших угод, передбачених законом, а також з угод, не передбачених законом, але таких, які йому не суперечать.

Частина 1 статті 626 Цивільного кодексу України передбачає, що договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Суд зазначає, що відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості (частина 1 статті 627 Цивільного кодексу України).

Відповідно до частини 1, 2 статті 179 Господарського кодексу України майново-господарські зобов`язання, які виникають між суб`єктами господарювання або між суб`єктами господарювання і негосподарюючими суб`єктами - юридичними особами на підставі господарських договорів, є господарсько-договірними зобов`язаннями. Кабінет Міністрів України, уповноважені ним або законом органи виконавчої влади, державні органи та органи державної влади можуть рекомендувати суб`єктам господарювання орієнтовні умови господарських договорів (примірні договори), а у визначених законом випадках - затверджувати типові договори.

Частиною 4 статті 179 Господарського кодексу України передбачено, що при укладенні господарських договорів сторони можуть визначати зміст договору на основі, зокрема, типового договору, затвердженого Кабінетом Міністрів України, чи у випадках, передбачених законом, іншим державним органом або органом державної влади, коли сторони не можуть відступати від змісту типового договору, але мають право конкретизувати його умови.

Згідно частини 3 статті 184 Господарського кодексу України укладення господарських договорів на основі примірних і типових договорів повинно здійснюватися з додержанням умов, передбачених статтею 179 цього Кодексу, не інакше як шляхом викладення договору у вигляді єдиного документа, оформленого згідно з вимогами статті 181 цього Кодексу та відповідно до правил, встановлених нормативно-правовими актами щодо застосування примірного або типового договору.

Суд відзначає, що правові, організаційні, економічні та соціальні засади охорони здоров`я в Україні врегульовано відповідно до Основ законодавства України про охорону здоров`я, відповідно до частини 5 статті 18 медична допомога надається безоплатно за рахунок бюджетних коштів у закладах охорони здоров`я та фізичними особами - підприємцями, які зареєстровані та одержали в установленому законом порядку ліцензію на провадження господарської діяльності з медичної практики, з якими головними розпорядниками бюджетних коштів укладені договори про медичне обслуговування населення.

Згідно з частиною 8 статті 18 Основ законодавства України про охорону здоров`я вимоги до надавача послуг з медичного обслуговування населення, з яким головними розпорядниками бюджетних коштів укладаються договори про медичне обслуговування населення, порядок укладання таких договорів та типова форма договору затверджуються Кабінетом Міністрів України.

Порядок укладення, зміни та припинення договору про медичне обслуговування населення за програмою медичних гарантій, а також типову форму договору затверджено постановою Кабінету Міністрів України від 25.04.2018 року № 410 «Про договори про медичне обслуговування населення за програмою медичних гарантій».

Згідно з пунктом 4 постанови Кабінету Міністрів України від 25.04.2018 року № 410 документообіг, пов`язаний з укладенням, зміною та припиненням договору про медичне обслуговування населення за програмою медичних гарантій, здійснюється через електронну систему охорони здоров`я (далі - система) з дотриманням вимог законодавства про електронні документи та електронний документообіг.

Суд зазначає, що основні організаційно-правові засади електронного документообігу та використання електронних документів врегульовано Законом України «Про електронні документи та електронний документообіг».

Відповідно до частини 1 статті 5 Закону України «Про електронні документи та електронний документообіг» електронний документ - документ, інформація в якому зафіксована у вигляді електронних даних, включаючи обов`язкові реквізити документа.

Юридична сила електронного документа не може бути заперечена виключно через те, що він має електронну форму. Допустимість електронного документа як доказу не може заперечуватися виключно на підставі того, що він має електронну форму (стаття 8 Закону України "Про електронні документи та електронний документообіг").

Відповідно до п.п. 12, 17, 22, 23 частини 1 статті 1 Закону України «Про електронні довірчі послуги» (в редакції, чинній на момент укладення спірних договорів) електронний підпис - електронні дані, які додаються підписувачем до інших електронних даних або логічно з ними пов`язуються і використовуються ним як підпис. Засіб кваліфікованого електронного підпису чи печатки - апаратно-програмний або апаратний пристрій чи програмне забезпечення, які реалізують криптографічні алгоритми генерації пар ключів та/або створення кваліфікованого електронного підпису чи печатки, та/або перевірки кваліфікованого електронного підпису чи печатки, та/або зберігання особистого ключа кваліфікованого електронного підпису чи печатки, який відповідає вимогам цього Закону. Кваліфікована електронна печатка - удосконалена електронна печатка, яка створюється з використанням засобу кваліфікованої електронної печатки і базується на кваліфікованому сертифікаті електронної печатки. Кваліфікований електронний підпис - удосконалений електронний підпис, який створюється з використанням засобу кваліфікованого електронного підпису і базується на кваліфікованому сертифікаті відкритого ключа.

Кваліфікований електронний підпис має таку саму юридичну силу, як і власноручний підпис, та має презумпцію його відповідності власноручному підпису. Кваліфікована електронна печатка має презумпцію цілісності електронних даних і достовірності походження електронних даних, з якими вона пов`язана (частина 4, 5 статті 18 Закону України «Про електронні довірчі послуги» (в редакції, чинній на момент укладення спірних договорів)).

Статтею 3 Закону України «Про електронний цифровий підпис» закріплено, що електронний цифровий підпис за правовим статусом прирівнюється до власноручного підпису (печатки) у разі, якщо: електронний цифровий підпис підтверджено з використанням посиленого сертифіката ключа за допомогою надійних засобів цифрового підпису; під час перевірки використовувався посилений сертифікат ключа, чинний на момент накладення електронного цифрового підпису; особистий ключ підписувача відповідає відкритому ключу, зазначеному у сертифікаті. Електронний підпис не може бути визнаний недійсним лише через те, що він має електронну форму або не ґрунтується на посиленому сертифікаті ключа.

Накладанням електронного підпису завершується створення електронного документа (стаття 6 Закону України Про електронні документи та електронний документообіг).

Відповідно до статті 12 Закону України «Про електронні документи та електронний документообіг» перевірка цілісності електронного документа проводиться шляхом перевірки електронного цифрового підпису.

Як встановлено судом згідно з наявним у матеріалах справи протоколом підписів ЕЦП, в якому зазначена інформація щодо результатів перевірки підписів, 22.07.2021 року між Товариством з обмеженою відповідальністю «ПРЕВЕНШН» (позивач у справі, надавач за договором) та Національною Службою Здоров`я України (відповідач у справі, замовник за договором) укладено Договір №5493-Е721-Р000 про медичне обслуговування населення за програмою медичних гарантій (далі - Договір), відповідно до умов пункту 8 якого надавач зобов`язується надавати медичні послуги за програмою медичних гарантій пацієнтам, а замовник зобов`язується оплачувати такі послуги відповідно до встановленого тарифу та коригувальних коефіцієнтів.

Пунктами 1-60 Договору сторони узгодили предмет договору, права та обов`язки сторін, звітність надавача, умови, порядок та строк оплати медичних послуг, ціну договору, відповідальність сторін, порядок розв`язання спорів та форс-мажорні обставини, строк дії договору та умови дострокового припинення дії договору тощо.

Суд зазначає, що за приписами статті 180 Господарського кодексу України строком дії господарського договору є час, впродовж якого існують господарські зобов`язання сторін, що виникли на основі цього договору.

Відповідно до статті 631 Цивільного кодексу України час, протягом якого сторони можуть здійснити свої права і виконати свої обов`язки відповідно до договору, є строком дії останнього.

Відповідно до пункту 47 Договору цей Договір вважається укладеним та набирає чинності з дати його підписання обома сторонами, якщо інше не передбачено в додатку до договору, але не раніше дати встановлення в кошторисі відповідного бюджетного призначення для замовника на відповідний рік.

Цей договір діє з дати його підписання обома сторонами до 31.12.2021 року. Строк дії договору може бути продовжений за згодою сторін не більше ніж на три місяці (пункт 48 Договору).

Вказаний Договір підписаний надавачем та замовником шляхом накладення кваліфікованих електронних підписів.

Судом встановлено, що укладений правочин за своїм змістом та правовою природою є договором про надання послуг, який підпадає під правове регулювання норм глави 63 Цивільного кодексу України.

Окрім того, суд зазначає, що відносини між позивачем та відповідачем регулюються спеціальним законодавством у сфері державних фінансових гарантій медичного обслуговування населення, а саме Основами законодавства України про охорону здоров`я, Законом України «Про державні фінансові гарантії медичного обслуговування населення», постановою Кабінету Міністрів України від 25.04.2018 року №410 «Про договори про медичне обслуговування населення за програмою медичних гарантій» та Порядком функціонування електронної системи охорони здоров`я, затвердженої постановою Кабінету Міністрів України від 28.04.2018 року №411.

Згідно статті 173 Господарського кодексу України господарським визнається зобов`язання, що виникає між суб`єктом господарювання та іншим учасником (учасниками) відносин у сфері господарювання з підстав, передбачених Господарським кодексом України, в силу якого один суб`єкт (зобов`язана сторона, у тому числі боржник) зобов`язаний вчинити певну дію господарського чи управлінсько-господарського характеру на користь іншого суб`єкта (виконати роботу, передати майно, сплатити гроші, надати інформацію тощо), або утриматися від певних дій, а інший суб`єкт (управнена сторона, у тому числі кредитор) має право вимагати від зобов`язаної сторони виконання її обов`язку.

Так, однією з підстав виникнення господарського зобов`язання, згідно статті 174 Господарського кодексу України, є господарський договір.

Згідно з статтею 901 Цивільного кодексу України за договором про надання послуг одна сторона (виконавець) зобов`язується за завданням другої сторони (замовника) надати послугу, яка споживається в процесі вчинення певної дії або здійснення певної діяльності, а замовник зобов`язується оплатити виконавцеві зазначену послугу, якщо інше не встановлено договором. Положення цієї глави можуть застосовуватися до всіх договорів про надання послуг, якщо це не суперечить суті зобов`язання.

Відповідно до частини 1 статті 8 Закону України «Про державні фінансові гарантії медичного обслуговування населення» договір про медичне обслуговування населення за програмою медичних гарантій укладається між закладом охорони здоров`я, реабілітаційним закладом незалежно від форми власності чи фізичною особою - підприємцем, яка у встановленому законом порядку одержала ліцензію на провадження господарської діяльності з медичної практики та/або має право на надання реабілітаційної допомоги згідно із законодавством та Уповноваженим органом.

Згідно статей 2, 7 Закону України «Про державні фінансові гарантії медичного обслуговування населення» Національна служба здоров`я України (Уповноважений орган) є центральним органом виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері державних фінансових гарантій медичного обслуговування населення, однією з функцій якого є укладення, зміна та припинення договорів про медичне обслуговування населення.

Програма державних гарантій медичного обслуговування населення (програма медичних гарантій) - програма, що визначає перелік та обсяг медичних послуг, медичних виробів та лікарських засобів, повну оплату надання яких пацієнтам держава гарантує за рахунок коштів Державного бюджету України згідно з тарифом, для профілактики, діагностики, лікування та реабілітації у зв`язку з хворобами, травмами, отруєннями і патологічними станами, а також у зв`язку з вагітністю та пологами (стаття 2 Закону України «Про державні фінансові гарантії медичного обслуговування населення»).

Надавачі медичних послуг - заклади охорони здоров`я усіх форм власності та фізичні особи - підприємці, які одержали ліцензію на провадження господарської діяльності з медичної практики та уклали договір про медичне обслуговування населення з головними розпорядниками бюджетних коштів (ч. 1 ст. 2 Закону України «Про державні фінансові гарантії медичного обслуговування населення»).

За визначенням термінів, що міститься у пункті 4 Договору, медичні послуги - послуги з медичного обслуговування населення (послуги з охорони здоров`я), що включені до програми державних гарантій медичного обслуговування населення (далі - програма медичних гарантій), які надавач зобов`язується надавати згідно з цим договором, перелік та обсяг яких визначений у додатках до цього договору.

Положеннями пунктів 13-15 Договору передбачено, що цей договір є договором на користь третіх осіб - пацієнтів у частині надання їм медичних послуг надавачем.

Пацієнт набуває прав на отримання медичних послуг, пов`язаних з первинною медичною допомогою, згідно з договором з моменту подання надавачеві в установленому законодавством порядку декларації.

Пацієнт набуває прав на отримання медичних послуг, пов`язаних з іншими видами медичної допомоги, крім первинної медичної допомоги, згідно з договором з моменту звернення до надавача за направленням лікаря, який надає первинну медичну допомогу, або лікуючого лікаря в порядку, встановленому МОЗ, або без такого направлення, якщо згідно із законодавством направлення лікаря не вимагається.

Відповідно до частини 1 статті 632 Цивільного кодексу України ціна в договорі встановлюється за домовленістю сторін.

Згідно частини 1 статті 903 Цивільного кодексу України якщо договором передбачено надання послуг за плату, замовник зобов`язаний оплатити надану йому послугу в розмірі, у строки та в порядку, що встановлені договором.

Відповідно до пункту 9 Договору медичні послуги та спеціальні умови їх надання визначаються у додатках до цього договору.

Так, згідно з Додатком № 36 до Договору «Спеціальні умови надання послуг» надавач зобов`язується надати медичну послугу - вакцинація від гострої респіраторної хвороби COVID-19 спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2, місце надання послуг: Закарпатська область, м. Ужгород, вул. Грибоєдова, 19, запланована кількість медичних послуг - 2400, тариф 85,00 грн., запланована вартість медичних послуг - 204 000,00 грн.

Відповідно до п.8.3 Додатку № 36 до Договору сторони погодили, що умови цього договору щодо надання послуг згідно з цим додатком застосовуються до відносин між ними, які виникли з 01.07.2021 року, відповідно до частини 3 статті 631 ЦК України.

Пунктом 5 Спеціальних умов (Додаток №36) визначена гранична сума оплати за медичні послуги за відповідний місяць, яка становить у липні 2021 року 1440, вартістю 122 400,00 грн., у серпні - 240, вартістю 20 400,00 грн.; у вересні - 240, вартістю 20 400,00 грн., у жовтні - 240, вартістю 20 400,00 грн.; у листопаді - 120 вартістю 10 200,00 грн. та у грудні - 120, вартістю 10 200,00 грн..

Згідно з пунктом 8.3 Спеціальних умов (Додаток №36) ставка за медичну послугу становить: 25,00 грн. - за проведення першого щеплення одному пацієнту, 60,00 грн. - за проведення другого щеплення одному пацієнту.

Разом з цим, судом встановлено, що між сторонами були укладенні договори про внесення змін до Договору №5493-Е721-Р000 про медичне обслуговування населення, а саме:

- 25.11.2021 року між сторонами було підписано, згідно з протоколом підписів ЕЦП, Договір №5493-Е721-Р000/01 про внесення змін до Договору №5493-Е721-Р000, яким було змінено спеціальні умови (Додаток №36) та вказано, що запланована кількість медичних послуг становить 13188, запланована вартість медичних послуг - 1 120 980,00 грн., а саме у липні 2021 року кількість медичних послуг 1440, загальною вартістю 122 400,00 грн., у серпні - 240, вартістю 20 400,00 грн., у вересні - 240, вартістю 20 400,00 грн., у жовтні - 240, вартістю 20 400,00 грн., у листопаді - 7481, вартістю 635 885,00 грн., у грудні - 3547, вартістю 301 495,00 грн..

- 17.12.2021 року між сторонами було підписано, згідно з протоколом підписів ЕЦП, Договір №5493-Е721-Р000/02 про внесення змін до Договору №5493-Е721-Р000, яким було змінено спеціальні умови (Додаток №36) та визначено загальну кількість медичних послуг в розмірі 6670, запланована вартість медичних послуг - 566 950,00 грн.

Відповідно до частини 8 статті 10 Закону України «Про державні фінансові гарантії медичного обслуговування населення» підставою для оплати тарифу, що здійснюється Уповноваженим органом, є звіт, який формується в електронній системі охорони здоров`я на підставі інформації та документів, що внесені надавачем медичних послуг до цієї системи. Оплата за надані медичні послуги та лікарські засоби здійснюється в порядку черговості надходження таких звітів.

Згідно п. 29 Договору замовник зобов`язується оплачувати медичні послуги, включені до звіту про медичні послуги, щодо якого замовник не подав заперечення відповідно до пункту 23 Договору, згідно з тарифом із застуванням відповідних коригувальних коефіцієнтів, затверджених у порядку, визначеному законодавством, інформацію про надання яких надавач належним чином вніс до системи, в межах загальної орієнтовної ціни договору з ура званням граничної суми оплати у відповідному звітному періоді, якщо така гранична сума зазначена в додатках до договору.

Таким чином, з урахуванням фактичних обставин, відповідач мав здійснити оплату наданих позивачем медичних послуг на підставі звітів про обсяг наданих медичних послуг.

Пунктом 30 Договору передбачено, що оплата медичних послуг згідно з цим договором здійснюється на підставі звіту про медичні послуги надавача протягом десяти робочих днів з дати підписання обома сторонами звіту про медичні послуги з урахуванням вимог пункту 25 цього договору. У разі здійснення попередньої оплати медичних послуг за договором відповідно до законодавства підставою для оплати є рахунок надавача. Обов`язок з оплати за договором є виконаним у належний строк з моменту подання замовником відповідного платіжного доручення органам Казначейства.

При цьому, згідно з положеннями пункту 33 Договору у разі коли протягом звітного періоду надавач або його підрядник втрачає право провадити господарську діяльність з медичної практики або із зберігання, використання, перевезення, придбання, реалізації (відпуску), ввезення на територію України, вивезення з території України, використання, знищення наркотичних засобів, психотропних речовин і прекурсорів (якщо ліцензія потрібна для надання відповідних медичних послуг за договором), або втрачають чинність інші дозвільні документи, необхідні під час надання медичних послуг, передбачені законом, чи не може надавати медичні послуги з інших підстав, оплата медичних послуг здійснюється тільки за той період, протягом якого надавач або його підрядник мали законне право або можливість їх надавати.

До закінчення останнього звітного періоду за договором сторони зобов`язуються підписати договір про внесення змін до нього та зазначивши в додатках таку заплановану вартість медичних послуг, що відповідає обсягу оплати за договором.

Як зазначено позивачем у позовній заяві та встановлено судом, на підставі розпорядження № 100 від 10.12.2021 року Керівника робіт МОЗ з ліквідації наслідків медико-біологічної надзвичайної ситуації природного характеру державного рівня, пов`язаної з поширенням короновірусної хвороби COVID-19, позивача - Товариство з обмеженою відповідальністю «ПРЕВЕНШ» було виключено з Переліку надавачів медичних послуг, визначених для забезпечення вакцинації від гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2, які здійснюються командами з вакцинації.

Таким чином, позивач починаючи з 10.12.2021 року припинив надавати послуги по вакцинації населення Закарпатської області, про що позивач повідомив відповідача у листі від 13.12.2021 року з посиланням на розпорядження № 100 від 10.12.2021 року, копія якого наявна в матеріалах справи.

В свою чергу, відповідач листом №28502/5-17-21 від 14.12.2021 року повідомив позивача про припинення дії Договору у зв`язку з односторонньою відмовою Національної служби здоров`я України від Договору на підставі пункту 60 Договору за наявності підстав, визначених у пункті 59 цього Договору, а саме - у зв`язку з виключенням позивача з Переліку надавачів медичних послуг, через 14 календарних днів з дати надіслання позивачеві відповідного письмового повідомлення замовником про односторонню відмову від цього Договору.

Згідно з пунктом 22 Договору надавач зобов`язаний скласти звіт про медичні послуги за формою, наданою замовником, в якому зазначаються назва звіту, дата його складання, найменування надавача, посади відповідальних осіб надавача та замовника із зазначенням їх прізвища, власного імені та по батькові (за наявності), а також перелік та обсяг надання медичних послуг, які підлягають оплаті за звітний період. Звіт про медичні послуги є первинним документом. Звіт про медичні послуги формується на підставі інформації, що міститься в системі, медичної документації та інших документів, що підтверджують факт надання пацієнтам медичної допомоги відповідно до законодавства.

Пунктом 24 Договору передбачено, що надавач зобов`язаний подати замовнику звіт про медичні послуги у строки, встановлені у додатках до цього договору. Якщо останній день строку подання звіту про медичні послуги припадає на вихідний або святковий день, останнім днем строку подання вважається робочий день, що настає за вихідним або святковим днем.

Відповідно до умов пункту 4 Спеціальних умов (Додаток № 36) звітним періодом згідно з цим додатком до Договору є календарний місяць. Надавач подає звіт про медичні послуги до 10 числа наступного звітного періоду. У звіті про медичні послуги зазначаються усі послуги за договором, про надання яких станом на 23 годину 59 хвилин останнього дня звітного періоду внесено інформацію до електронної системи охорони здоров`я (далі - система). Медичні послуги, надані протягом частини грудня, включаються до звіту про медичні послуги, який подається протягом грудня. Медичні послуги, надані після звіту у грудні, включаються до звіту про медичні послуги, який подається у січні наступного календарного року. Разом зі звітом про медичні послуги надавач подає рахунок, в якому зазначається сума до сплати за звітний період.

Суд зазначає, що відповідно до статті 1 Закону України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні" господарська операція - дія або подія, яка викликає зміни в структурі активів та зобов`язань, власному капіталі підприємства. Первинний документ - документ, який містить відомості про господарську операцію та підтверджує її здійснення.

Відповідно до частини 1 статті 9 Закону "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні" підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи, які фіксують факти здійснення господарських операцій, та які повинні бути складені під час здійснення господарської операції, а якщо це неможливо - безпосередньо після її закінчення. Для контролю та впорядкування оброблення даних на підставі первинних документів можуть складатися зведені облікові документи.

Отже, за висновками суду, документом, який підтверджує як факт виконання позивачем зобов`язання з надання медичних послуг населенню за Договором, так і факт виникнення у відповідача зобов`язання з їх оплати, є звіт про обсяг наданих медичних послуг та саме цей документ є первинним бухгалтерським документом, який засвідчує здійснення господарських операцій і містить інформацію про вартість наданих послуг.

Як зазначено позивачем в позовній заяві, на виконання умов Договору Товариством з обмеженою відповідальністю «ПРЕВЕНШН» надавались передбачені Договором медичні послуги з вакцинації населення Закарпатської області від гострої респіраторної хвороби COVID-19 у період липень - грудень (до 10.12.2021 року) 2021 року.

Зокрема, за фактом надання позивачем медичних послуг у липні-вересні 2021 року, позивачем згідно з умовами пункту 22 Договору було подано відповідачу наступні звіти: звіт №V21G2А від 24.08.2021 року за липень 2021 року, за яким вартість наданих послуг становить 21 230,00 грн.; звіт №V21Н2А від 20.09.2021 року за серпень 2021 року, за яким вартість наданих послуг становить 71 050,00 грн.; звіт №V2112А від 13.10.2021 року за вересень 2021 року, за яким вартість наданих послуг становить 89 645,00 грн.

Вказані звіти за період липень - вересень 2021 року були погоджені та підписані відповідачем.

Крім того, як зазначає позивач у позовній заяві, відповідно до інформації, що міститься в електронній системі охорони здоров`я, ТОВ «ПРЕВЕНШН» також було фактично надано послуги з вакцинації населення у жовтні 2021 року у кількості 4577, у листопаді 2021 року - у кількості 4494, у грудні 2021 року (до 10.12.2021 року) - у кількості 2319. Загальна вартість наданих позивачем послуг у період жовтень - грудень 2021 року становить 475 640,00 грн.

Так, з метою формування звітів за липень - жовтень 2021 року позивач листом №137 від 22.11.2021 року звернувся до відповідача з проханням переглянути граничну суму оплати за Договором, оскільки кількість фактичних щеплень, що було зроблено позивачем за період 01.07.2021 - 31.10.2021 року та становить 16522, відрізняється від запланованої кількості медичних послуг за цей період (2160), вказаної у спеціальних умовах до Договору.

В подальшому, у зв`язку з не надсиланням відповідачем форми звітів за жовтень, листопад, грудень 2021 року та з метою вирішення питання щодо не оплати відповідачем наданих позивачем медичних послуг у жовтні-грудні 2021 року, ТОВ «ПРЕВЕНШН» у січні 2022 року звернулось до Національної служби здоров`я України з претензією б/н б/д, в якій просило провести звірку кількості наданих та оплачених медичних послуг за Договором, а також сплатити різницю.

У відповідь на вказану претензію відповідач листом №2285/5-17-22 від 03.02.2022 року надав позивачу інформацію про оплати за Договором, згідно з якою за даними Національної служби здоров`я України загальна вартість наданих ТОВ «ПРЕВЕНШН» медичних послуг у липні-грудні 2021 року становить 242 015,00 грн., а саме: у липні 2021 року - 21 230,00 грн., у серпні 2021 року - 71 050,00 грн., у вересні 2021 року - 89 560,00 грн., у жовтні 2021 року - 5 510,00 грн., у листопаді 2021 року - 0,00 грн., у грудні - 54 665,00 грн., загальна сума оплачених відповідачем послуг - 242 015,00 грн.

Зважаючи на те, що надана відповідачем у листі від 03.02.2022 року інформація щодо кількості медичних послуг не відповідає фактичним даним щодо кількості проведених позивачем щеплень за період жовтень-грудень 2021 року, а також у зв`язку з тим, що відповідачем так і не було надіслано ТОВ «ПРЕВЕНШН» форми звіту за жовтень, листопад, грудень 2021 року із даними щодо наданих послуг, позивачем самостійно з використанням форми звіту за попередній звітний місяць було складено звіт б/н від 08.02.2022 року за звітний період жовтень, листопад, грудень 2021 року на суму 475 640,00 грн., дані якого, за твердженням позивача, відповідають даним фактично наданих послуг згідно інформації з електронної системи охорони здоров`я.

Вказаний звіт про надані медичні послуги за жовтень, листопад, грудень 2021 року від 08.02.2022 року на суму 475 640,00 грн. було надіслано позивачем на адресу відповідача разом з вимогою від 08.02.2022 року, в якій ТОВ «ПРЕВЕНШН» просило Національну службу здоров`я України у разі незгоди із даними, вказаними у звіті, надіслати свої заперечення, або здійснити оплату за надані позивачем медичні послуги на підставі цього звіту.

У відповідь на вказаний лист від 08.02.2022 року відповідач листом №5962/5-15-22 від 09.03.2022 року повідомив позивача про те, що Національною службою здоров`я України було здійснено оплату за липень-грудень 2021 року на загальну суму 242 015,00 грн. на підставі надісланих ТОВ «ПРЕВЕНШН» звітів про медичні послуги, а тому НСЗУ повністю виконані зобов`язання за Договором та здійснена оплата за Договором у повному обсязі.

Також позивач звертався до відповідача з вимогою від 26.01.2022 року про оплату послуг на підставі звітів за листопад та грудень 2021 року, у відповідь на яку Національна служба здоров`я України листом № 6548/5-15-22 від 14.03.2022 року повідомила про здійснення повної оплати за Договором за липень - грудень 2021 року в сумі 242 015,00 грн. згідно даних, внесених товариством в електронну систему охорони здоров`я.

Проте, як зазначено позивачем в позовній заяві, всупереч досягнутим домовленостям відповідач оплату наданих за спірним Договором послуг у повному обсязі не здійснив, частково сплативши суму 242 015,00 грн. на підставі наданих позивачем звітів про медичні послуги за період липень - грудень 2021 року, у зв`язку з чим, за висновками ТОВ «ПРЕВЕНШН», у відповідача утворилась заборгованість за Договором у сумі 475 640,00 грн.

Згідно зі статтею 629 Цивільного кодексу України договір є обов`язковим для виконання сторонами.

Відповідно до частини 1 статті 173 Господарського кодексу України господарським визнається зобов`язання, що виникає між суб`єктом господарювання та іншим учасником (учасниками) відносин у сфері господарювання з підстав, передбачених цим Кодексом, в силу якого один суб`єкт (зобов`язана сторона, у тому числі боржник) зобов`язаний вчинити певну дію господарського чи управлінсько-господарського характеру на користь іншого суб`єкта (виконати роботу, передати майно, сплатити гроші, надати інформацію тощо), або утриматися від певних дій, а інший суб`єкт (управнена сторона, у тому числі кредитор) має право вимагати від зобов`язаної сторони виконання її обов`язку.

В силу статей 525, 526 Цивільного кодексу України та статті 193 Господарського кодексу України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до закону, інших правових актів, умов договору та вимог зазначених Кодексів, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Згідно зі статтею 610 Цивільного кодексу України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Статтею 612 Цивільного кодексу України визначено, що боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином (стаття 599 Цивільного кодексу України).

Відповідно до частини 2 статті 193 Господарського кодексу України кожна сторона повинна вжити усіх заходів, необхідних для належного виконання нею зобов`язання, враховуючи інтереси другої сторони та забезпечення загальногосподарського інтересу.

Таким чином, як зазначено позивачем в позовній заяві, свої зобов`язання щодо оплати наданих Товариством з обмеженою відповідальністю «ПРЕВЕНШН» послуг в сумі 475 640,00 грн. у встановлений строк, всупереч вимогам цивільного та господарського законодавства, а також умовам Договору відповідач не виконав, в результаті чого у Національної служби здоров`я України утворилась заборгованість перед позивачем у зазначеному вище розмірі, яку останній просив стягнути в поданій суду позовній заяві.

За приписами статті 16 Цивільного кодексу України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого майнового права та інтересу.

У відповідності до статті 124, пунктів 2, 3, 4 частини 2 статті 129 Конституції України та статей 2, 7, 13 Господарського процесуального кодексу України основними засадами судочинства, зокрема, є рівність всіх учасників судового процесу перед законом та судом, змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Згідно статті 73 Господарського процесуального кодексу України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Відповідно до статті 86 Господарського процесуального кодексу України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили, а також вірогідність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Суд наголошує, що відповідно до статті 74 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Таким чином обов`язок доказування, а отже і подання доказів відповідно до статті 74 Господарського процесуального кодексу України, покладено саме на сторони та інших учасників судового процесу, а тому суд лише створює сторонам та іншим особам, які беруть участь у справі, необхідні умови для встановлення фактичних обставин справи і правильного застосування законодавства.

При цьому відповідачем не надано суду жодних доказів на підтвердження відсутності боргу або письмових пояснень щодо неможливості надання таких доказів.

Відповідно до статті 204 Цивільного кодексу України правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним.

Доказів визнання недійсним укладеного між сторонами Договору №5493-Е721-Р000 про медичне обслуговування населення за програмою медичних гарантій від 22.07.2021 року та/або його окремих положень та/або додатків до нього суду не надано.

Будь-які заперечення щодо порядку та умов укладення спірного Договору на час його підписання та на протязі виконання з боку сторін відсутні.

В свою чергу, заперечуючи проти позову, відповідач у відзиві на позовну заяву посилається на те, що за умовами пункту 30 Договору оплата медичних послуг здійснюється виключно на підставі звіту про медичні послуги, який має бути підписаний обома сторонами, у зв`язку з чим у відповідача відсутні підстави для здійснення оплати за непідписаним та непогодженим обома сторонами звітом на суму 475 640,00 грн. Враховуючи те, що позивачем було надіслано звіти за період з липня по вересень 2021 року та за грудень 2021 року, з якими Національна служба здоров`я України погодилась, підписала та здійснила оплату на загальну суму 242 015,00 грн., відповідач вважає, що заборгованість за Договором у нього відсутня.

Правовий аналіз положень статей 901-903 ЦК України дозволяє дійти висновку про те, що договір надання послуг є двостороннім правочином, за яким обов`язку виконавця з надання певної послуги кореспондує обов`язок замовника з її оплати.

Суд звертає увагу, що договір про надання послуг характеризується особливим об`єктом, який, нероздільно пов`язаний з особистістю послугонадавача, тобто основним результатом при наданні послуг є результат нематеріального характеру, що не втілюється у жодну з матеріальних форм, однак, попри відсутність матеріальної форми, послуга розглядається як самостійний об`єкт цивільних прав, характерною особливістю якої, на відміну від результатів робіт, є споживання послуги замовником у процесі вчинення певної дії або здійснення певної діяльності виконавцем.

При цьому виникнення обов`язку здійснити оплату за договором законодавець пов`язує саме з її фактичним наданням у строки та в порядку, що встановлені договором, умовами якого також визначається строк (термін) виконання обов`язку здійснити оплату, а не виключно з фактом передачі послуг на підставі акту та його підписанням/непідписанням.

Як передбачено положеннями частини 8 статті 10 Закону України «Про державні фінансові гарантії медичного обслуговування населення» звіт про медичні послуги формується в електронній системі охорони здоров`я на підставі інформації та документів, що внесені надавачем медичних послуг до цієї системи.

Пунктом 7 Порядку реалізації програми державних гарантій медичного обслуговування населення у ІІ-ІV кварталах 2021 року, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України №133 від 15.02.2021 року встановлено, що Національна служба здоров`я України оплачує надані медичні послуги згідно з тарифами та коригувальними коефіцієнтами (які застосовуються шляхом множення), визначеними в цьому Порядку, на підставі звітів про медичні послуги.

За умовами пункту 22 Договору також передбачено, що звіт про медичні послуги формується на підставі інформації, що міститься в електронній системі охорони здоров`я, медичної документації та інших документів, що підтверджують факт надання пацієнтам медичної допомоги відповідно до законодавства.

Згідно з пунктом 23 Договору включенню до звіту та оплаті згідно з цим договором підлягають медичні послуги з урахуванням таких умов: 1) медичні послуги, надані пацієнту за направленням, запис про яке є в системі, крім випадків, коли згідно із законодавством направлення не вимагається; 2) медичні послуги, надані в обсязі не меншому, ніж передбачено у специфікації; 3) до системи включено необхідну медичну документацію в порядку, передбаченому законодавством та специфікацією.

Таким чином, згідно положень Закону України «Про державні фінансові гарантії медичного обслуговування населення», Порядку №133 та Договору оплата медичних послуг за напрямком вакцинації населення від гострої респіраторної хвороби COVID-19 здійснюється виключно на підставі даних електронної системи охорони здоров`я.

Відповідно до пункту 2 частини 1 статті 2 вказаного Закону (в редакції, яка діяла на час реалізації спірних правовідносин) електронна система охорони здоров`я - інформаційно-телекомунікаційна система, що забезпечує автоматизацію ведення обліку медичних послуг та управління медичною інформацією шляхом створення, розміщення, оприлюднення та обміну інформацією, даними і документами в електронному вигляді, до складу якої входять центральна база даних та електронні медичні інформаційні системи, між якими забезпечено автоматичний обмін інформацією, даними та документами через відкритий програмний інтерфейс (АРI).

У відповідності до статті 11 Закону України «Про державні фінансові гарантії медичного обслуговування населення» порядок функціонування електронної системи охорони здоров`я затверджується Кабінетом Міністрів України з урахуванням вимог законодавства про захист персональних даних.

Відповідно до п. 3 Порядку функціонування електронної системи охорони здоров`я, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 28.04.2018 року №411 (зі змінами) (далі - Порядок №411), який визначає механізм функціонування електронної системи охорони здоров`я та її компонентів, реєстрації користувачів, внесення та обміну інформацією і документами в електронній системі охорони здоров`я відповідно до Закону України "Про державні фінансові гарантії медичного обслуговування населення", до складу електронної системи охорони здоров`я входять центральна база даних та електронні медичні інформаційні системи, між якими забезпечено автоматизований обмін інформацією, даними та документами через відкритий програмний інтерфейс (АРІ).

Електронна медична інформаційна система - інформаційно-комунікаційна система, яка дає змогу автоматизувати роботу суб`єктів господарювання у сфері охорони здоров`я, створювати, переглядати, обмінюватися інформацією в електронній формі, зокрема з центральною базою даних (у разі підключення) (п. 2 Порядку № 411).

Відповідно до пункту 14 Порядку № 411 створення, внесення, перегляд інформації та документів у центральній базі даних, внесення змін та доповнень до них здійснюються користувачами відповідно до прав доступу, встановлених цим Порядком та нормативно-правовими актами, що регулюють порядок ведення відповідних реєстрів.

Згідно п. 16 Порядку № 411 документообіг у електронній системі охорони здоров`я здійснюється відповідно до вимог законодавства про електронні документи та електронний документообіг. На всі електронні документи та інформацію, що вносяться до електронної системи охорони здоров`я, накладається кваліфікований електронний підпис автора відповідно до Закону України "Про електронні довірчі послуги".

Керівник суб`єкта господарювання у сфері охорони здоров`я та фізична особа - підприємець, яка одержала ліцензію на провадження господарської діяльності з медичної практики мають право формувати та подавати НСЗУ електронні звіти через електронну систему охорони здоров`я (п.п.3 п. 42 Порядку № 411).

З матеріалів справи вбачається, що Товариство з обмеженою відповідальністю «ПРЕВЕНШН» як надавач медичних послуг використовує в своїй діяльності сертифіковану медичну інформаційну систему (МІС), до якої згідно методології НСЗУ лікарі позивача вносять записи про вакцинацію кожного пацієнта із зазначенням серії, номеру, дати придатності введеної вакцини та змісту самої консультації (звернення).

При цьому, згідно наявного в матеріалах справи листа №0622/17 від 24.06.2022 року ТОВ «Ілайф», яке є розробником програмного забезпечення медичної інформаційної системи (МІС), в медичній інформаційній системі, яку використовує ТОВ «ПРЕВЕНШН», реєстрація медичних записів до системи «електронної системи охорони здоров`я» відбувається автоматично відразу після накладення ЕЦП-КЕП лікаря. Після накладення ЕЦП-КЕП лікаря МІС інформує лікаря про стан медичного запису в електронній системі охорони здоров`я (ЕСОЗ) та цей медичний запис доступний в системі (ЕСОЗ) до перегляду.

Таким чином, інформація про всі фактично надані ТОВ «ПРЕВЕНШН» медичні послуги відображається в електронній системі охорони здоров`я шляхом внесення даних працівниками (лікарями) позивача у медичну інформаційну систему (МІС), яка встановлена у позивача, та яка автоматично надсилає відомості до електронної системи охорони здоров`я.

Отже, оплаті підлягають медичні послуги, внесені до електронної системи охорони здоров`я.

З огляду на наведене суд відзначає, що надісланий позивачем звіт про надані медичні послуги від 08.02.2022 року на суму 475 640,00 грн., який сформовано за допомогою електронної системи охорони здоров`я ТОВ «Превеншн» як надавачем послуг, містив всю необхідну інформацію для здійснення відповідачем подальшої оплати за фактично надані у жовтні-грудні 2021 року медичні послуги, а саме: кількість пацієнтів, яким проведено щеплення, кількість медичних команд, що залучено до вакцинації, вартість ставки за медичну послугу, загальну вартість наданих медичних послуг, граничну суму оплати у звітному періоді тощо.

Вказана інформація була внесена позивачем до звіту за наслідками аналізу медичної інформаційної системи (МІС), яка переносить дані до електронної системи охорони здоров`я, та повністю відповідає даним, які містяться в електронній системі охорони здоров`я, на підтвердження чого позивачем було надано до матеріалів справи копію електронного доказу - інформацію з медичної інформаційної системи (МІС) щодо вакцинації населення ТОВ «ПРЕВЕНШН» на CD диску, яка засвідчена ЕЦП позивача.

Таким чином наданим позивачем електронним доказом - відомостями з медичної інформаційної системи (МІС) про кількість наданих послуг у спірний період - належним чином підтверджується кількість наданих позивачем медичних послуг (виконаних щеплень) у жовтні-грудні 2021 року, загальна вартість яких становить 475 640,00 грн.

Відповідно до пункту 25 Договору у разі виявлення невідповідностей між даними звіту про медичні послуги та інформацією, що міститься в системі, даними фінансової чи статистичної звітності, медичної документації замовник має право подати надавачу заперечення до звіту про медичні послуги протягом 10 календарних днів з дати його надходження. Надавач зобов`язаний розглянути заперечення та подати уточнений звіт про медичні послуги з усунутими невідповідностями протягом 3 календарних днів з дати їх надсилання замовником.

Проте, відповідачем будь-яких заперечень щодо виявлених невідповідностей між даними отриманого від позивача звіту про медичні послуги від 08.02.2022 року та інформацією, що міститься в електронній системі охорони здоров`я, як протягом строку, передбаченого пунктом 25 Договору, так і під час розгляду судом даної справи, надано не було, позаяк відповідач посилається на сам факт непідписання спірного звіту без обґрунтування причин відмови від його підписання.

Наразі, судом враховано, що за результатами витребування від відповідача протокольною ухвалою суду від 20.07.2023 року інформації, яка вносилась позивачем до бази даних електронній системі охорони здоров`я, відповідачем жодних доказів не надано, відтак, судом здійснювався розгляд справи на підставі наданих позивачем доказів, в тому числі наданої на електронному носії інформації із системи МІС щодо вакцинації населення ТОВ «Превеншн» дослідження та огляд якої як електронного доказу було проведено судом в судовому засіданні з розгляду справи по суті 10.08.2023 року за участі уповноважених представників сторін.

В свою чергу, встановлюючи фактичні обставини справи на підставі наявних в матеріалах справи доказів, суд зазначає, що у пункті 30 Висновку №11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи "Щодо якості судових рішень" міститься положення, згідно з яким дотримання принципів змагальності та рівності сторін є необхідними передумовами сприйняття судового рішення як належного сторонами, а також громадськістю.

Принцип змагальності необхідно розглядати як основоположний компонент концепції "справедливого судового розгляду" у розумінні пункту 1 статті 6 Конвенції, що також включає споріднені принципи рівності сторін у процесі та принцип ефективної участі.

Принцип змагальності забезпечує повноту дослідження обставин справи. Цей принцип передбачає покладання тягаря доказування на сторони. Одночасно цей принцип не передбачає обов`язку суду вважати доведеною та встановленою обставину, про яку сторона стверджує. Така обставина підлягає доказуванню таким чином, аби задовольнити, як правило, стандарт переваги більш вагомих доказів, тобто коли висновок про існування стверджуваної обставини з урахуванням поданих доказів видається більш вірогідним, ніж протилежний.

Подібний висновок викладений у постановах Верховного Суду від 07.07.2021 у справі №916/2620/20, від 04.12.2019 у справі №917/2101/17, від 18.11.2019 у справі №902/761/18 та від 23.10.2019 у справі №917/1307/18.

Разом з тим, на позивача покладений обов`язок обґрунтувати суду свої вимоги поданими до суду доказами, тобто, довести, що права та інтереси позивача дійсно порушуються, оспорюються чи не визнаються, а тому потребують захисту.

Вимоги, як і заперечення на них, за загальним правилом обґрунтовуються певними обставинами та відповідними доказами, які підлягають дослідженню, зокрема, перевірці та аналізу. Все це має бути проаналізовано судом як у сукупності (в цілому), так і кожен доказ окремо, та відображено у судовому рішенні.

Так, у рішенні Європейського суду з прав людини від 23.08.2016 у справі "Дж. К. та Інші проти Швеції" ("J.K. AND OTHERS v. SWEDEN") наголошено, що "у країнах загального права у кримінальних справах діє стандарт доказування "поза розумним сумнівом ("beyond reasonable doubt"). Натомість, у цивільних справах закон не вимагає такого високого стандарту; скоріше цивільна справа повинна бути вирішена з урахуванням "балансу вірогідностей". …Суд повинен вирішити, чи являється вірогідність того, що на підставі наданих доказів, а також правдивості тверджень заявника, вимога цього заявника заслуговує довіри".

Аналогічна правова позиція викладена у постановах Верховного Суду від 01.12.2020 у справі №904/1103/20 та від 25.06.2020 у справі №924/266/18.

Стандарт доказування "вірогідність доказів", на відміну від "достатності доказів", підкреслює необхідність співставлення судом доказів, які надає позивач та відповідач. Тобто з введенням в дію нового стандарту доказування необхідним є не надати достатньо доказів для підтвердження певної обставини, а надати саме ту їх кількість, яка зможе переважити доводи протилежної сторони судового процесу.

Відповідно до статті 79 Господарського процесуального кодексу України наявність обставини, на яку сторона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, вважається доведеною, якщо докази, надані на підтвердження такої обставини, є більш вірогідними, ніж докази, надані на її спростування. Питання про вірогідність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Тлумачення змісту цієї статті свідчить, що нею покладено на суд обов`язок оцінювати докази, обставини справи з огляду на їх вірогідність, яка дозволяє дійти висновку, що факти, які розглядаються, скоріше були (мали місце), аніж не були.

При цьому, доводи відповідача про виявлені ним станом на 09.11.2021 року у електронній системі охорони здоров`я некоректні медичні записи про вакцинацію на суму 55 340,00 грн., яка підлягає до повернення позивачем як помилково сплачена відповідачем суд не приймає до уваги, оскільки вказані розбіжності відомостей не стосуються спірного звіту від 08.02.2022 року за жовтень, листопад, грудень 2021 року (строк надання послуг з 01.10.2021 року по 17.12.2021 року).

Відтак, за висновком суду, відмова відповідача від підписання спірного звіту про обсяг наданих медичних послуг від 08.02.2022 року за жовтень-грудень 2021 року без надання належних доказів невідповідності внесених до нього даних щодо кількості проведених щеплень інформації, що міститься в системі (ЕСОЗ), є необґрунтованою та безпідставною.

За умовами пункту 29 Договору замовник зобов`язується оплачувати медичні послуги, включені до звіту про медичні послуги, щодо якого замовник не подав заперечення відповідно до пункту 25 цього договору, згідно з тарифом із застосуванням відповідних коригувальних коефіцієнтів, затверджених у порядку, визначеному законодавством, інформацію про надання яких надавач належним чином вніс до системи, в межах загальної орієнтовної ціни договору з урахуванням граничної суми оплати у відповідному звітному періоді, якщо така гранична сума зазначена у додатках до цього договору.

За таких обставин та з урахуванням вищенаведеного, суд вважає, що спірний звіт про обсяг наданих медичних послуг від 08.02.2022 року за жовтень, листопад, грудень 2021 року на суму 475 640,00 грн., самостійно складений позивачем на підставі даних з електронної системи охорони здоров`я, є підставою для оплати відповідачем включених до нього послуг та доказом належного виконання позивачем своїх зобов`язань щодо своєчасного та повного надання обумовлених Договором медичних послуг з вакцинації населення.

Вказаний факт за відсутності обґрунтованих доказів наявності підстав для відмови відповідача від підписання такого звіту дає змогу стверджувати про наявність у відповідача зобов`язання з оплати послуг, а у позивача відповідного права вимагати такої оплати.

Заперечуючи проти позову відповідач також посилається на положення пункту 26 Договору, відповідно до якого у разі коли надавач в установлений строк не подав звіт за звітний період або уточнений звіт з урахуванням заперечень замовника відповідно до пункту 25 цього договору, надавач має право подати такий звіт разом із звітом за наступний звітний період. У разі неподання звіту або уточненого звіту за грудень поточного року в установлений строк, дані такого звіту не враховуються в наступних звітних періодах та не підлягають оплаті.

Таким чином, на переконання відповідача, спірний звіт від 08.02.2022 року не підлягає оплаті, оскільки пунктом 26 Договору сторони прямо передбачили неможливість подання звіту за грудень 2021 року в інший звітний період.

Проте суд враховує, що згідно умов пункту 22 Договору надавач зобов`язаний скласти звіт про медичні послуги за формою, наданою замовником, оскільки у позивача як надавача медичних послуг відсутня технічна можливість самостійно здійснити формування звіту (з присвоєнням йому номеру та дати) безпосередньо в електронній системи охорони здоров`я.

Дана обставина щодо відсутності технічної можливості у ТОВ «ПРЕВЕНШН» самостійно формувати звіти про надані медичні послуги за Договором визнається відповідачем, зокрема, у його листі №13494/2-16-22 від 29.04.2022 року, за змістом якого Національна служба здоров`я України повідомляє про те, що надавач медичних послуг за допомогою встановленої у нього системи (МІС) може здійснювати лише перевірку та аналіз усіх медичних записів, що внесені ним до електронної системи охорони здоров`я, при цьому звіт про надані послуги за Договором, на підставі якого відбувається оплата, формується виключно засобами електронної системи охорони здоров`я.

Згідно з пунктом 5 Порядку №411 власником центральної бази даних, у тому числі майнових прав на програмне забезпечення центральної бази даних, є держава у особі Національної служби здоров`я України.

Володільцем відомостей Реєстру медичних спеціалістів, Реєстру суб`єктів господарювання у сфері охорони здоров`я та Реєстру медичних висновків є МОЗ України, Розпорядником Реєстру медичних спеціалістів, Реєстру суб`єктів господарювання у сфері охорони здоров`я та Реєстру медичних висновків є НСЗУ.

Розпорядником інших реєстрів та володільцем їх відомостей та іншої інформації у центральній базі даних є НСЗУ, якщо інше не визначено законодавством.

Таким чином, уповноваженою особою (органом), якому надано технічну можливість вносити дані до електронної системи охорони здоров`я, зокрема, формувати звіти про надані послуги за договором про медичне обслуговування населення за програмою медичних гарантій є відповідач - Національна служба здоров`я України.

Разом з цим, судом за матеріалами справи встановлено, що відповідач, не зважаючи на звернення позивача, не здійснював формування звіту у системі (ЕСОЗ) за жовтень, листопад та грудень 2021 року, внаслідок чого позивач був змушений самостійно скласти звіт за спірний період на підставі наявної форми звіту за попередні періоди шляхом внесення до нього даних з електронної системи охорони здоров`я та надіслати такий звіт на оплату відповідачу.

Відповідно до частини 4 статті 612 Цивільного кодексу України прострочення боржника не настає, якщо зобов`язання не може бути виконане внаслідок прострочення кредитора.

Частиною 1 статті 613 Цивільного кодексу України встановлено, що кредитор вважається таким, що прострочив, якщо він відмовився прийняти належне виконання, запропоноване боржником, або не вчинив дій, що встановлені договором, актами цивільного законодавства чи випливають із суті зобов`язання або звичаїв ділового обороту, до вчинення яких боржник не міг виконати свого обов`язку. Кредитор також вважається таким, що прострочив, у випадках, встановлених частиною четвертою статті 545 цього Кодексу.

Згідно з частиною 2 статті 613 Цивільного кодексу України якщо кредитор не вчинив дії, до вчинення яких боржник не міг виконати свій обов`язок, виконання зобов`язання може бути відстрочене на час прострочення кредитора.

За таких обставин, за висновком суду, дії відповідача щодо не формування звіту про надані медичні послуги за жовтень-грудень 2021 року призвели до неможливості виконання позивачем своїх обов`язків за Договором щодо своєчасного подання звіту, тобто у даному випадку має місце прострочення кредитора, у зв`язку з чим суд не приймає до уваги доводи відповідача про не врахування даних та здійснення оплати в порядку пункту 26 Договору звітів за жовтень, листопад та грудень 2021 року як таких, що не було своєчасно направлено позивачем до Національної служби здоров`я України (до кінця 2021 року).

Що стосується посилання відповідача на припинення всіх зобов`язання за Договором №5493-Е721-Р000 (зі змінами), оскільки останній був укладений в межах бюджетних асигнувань на 2021 рік, визначених у плані асигнувань на відповідний період за відповідним напрямком та на виконання Порядку реалізації програми державних гарантій медичного обслуговування населення у ІІ-ІV кварталах 2021 року, суд зазначає, що частиною 1 статті 96 Цивільного кодексу України визначено, що юридична особа самостійно відповідає за своїми зобов`язаннями.

За приписами частини 1 статті 617 Цивільного кодексу України, яка кореспондується з частиною 2 статті 218 Господарського кодексу України особа, яка порушила зобов`язання, звільняється від відповідальності за порушення зобов`язання, якщо вона доведе, що це порушення сталося внаслідок випадку або непереборної сили.

Частиною 2 статті 617 Цивільного кодексу України встановлено, що не вважається випадком, зокрема, недодержання своїх обов`язків контрагентом боржника, відсутність на ринку товарів, потрібних для виконання зобов`язання, відсутність у боржника необхідних коштів.

Тобто, частина 2 статті 218 Господарського кодексу України та стаття 617 Цивільного кодексу України прямо передбачають, що відсутність у боржника необхідних коштів не вважається обставинами, які є підставою для звільнення боржника від виконання зобов`язання.

Враховуючи, що чинним законодавством не передбачено винятків або будь-яких особливих вимог для укладання договорів з бюджетними установами, виконання цих договорів також повинно здійснюватися на загальних підставах.

Відповідно до положень статті 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року та практику Суду як джерело права.

Європейським судом з прав людини в рішенні від 18.10.2005 року у справі «Терем ЛТД, Чечеткін та Оліус проти України» та в рішенні від 30.11.2004 року у справі «Бакалов проти України» зазначено, що відсутність бюджетного фінансування (бюджетних коштів) не є підставою для звільнення від відповідальності за порушення зобов`язання.

Тобто, з наведеного випливає, що відсутність надходжень бюджетних коштів не нівелює обов`язку з оплати товарів, робіт, послуг за відповідним правочином.

Аналогічну правову позицію висловлено Верховним Судом у постановах від 21.02.2018 року у справі № 923/1292/16, від 23.03.2018 року по справі №904/6252/17, від 28.01.2019 року у справі №917/611/18.

Неоплата відповідачем наданих позивачем медичних послуг призводить до порушення принципів справедливості та добросовісності у господарських зобов`язаннях.

За таких обставин та враховуючи вищевикладене, виходячи з того, що розмір заборгованості за надані позивачем медичні послуги за Договором відповідає фактичним обставинам та на момент прийняття рішення доказів погашення заборгованості відповідач суду не представив, як і доказів, що спростовують вищевикладені обставини, суд доходить висновку, що позовні вимоги позивача про стягнення з відповідача 475 640,00 грн. боргу з оплати наданих позивачем послуг підлягають задоволенню в повному обсязі.

Відповідно до частини 1 статті 2 Закону України "Про судоустрій і статус суддів" суд, здійснюючи правосуддя на засадах верховенства права, забезпечує кожному право на справедливий суд та повагу до інших прав і свобод, гарантованих Конституцією і законами України, а також міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України.

Суди здійснюють правосуддя на основі Конституції і законів України та на засадах верховенства права (частина 1 статті 6 Закону України "Про судоустрій і статус суддів").

Аналіз практики Європейського суду з прав людини щодо застосування статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (див. рішення від 21 січня 1999 року в справі "Гарсія Руїз проти Іспанії", від 22 лютого 2007 року в справі "Красуля проти Росії", від 5 травня 2011 року в справі "Ільяді проти Росії", від 28 жовтня 2010 року в справі "Трофимчук проти України", від 9 грудня 1994 року в справі "Хіро Балані проти Іспанії", від 1 липня 2003 року в справі "Суомінен проти Фінляндії", від 7 червня 2008 року в справі "Мелтекс ЛТД (MELTEX LTD) та Месроп Мовсесян (MESROP MOVSESYAN) проти Вірменії" свідчить, що право на мотивоване (обґрунтоване) судове рішення є частиною загального права людини на справедливий і публічний розгляд справи та поширюється як на цивільний, так і на кримінальний процес.

Вимога пункту 1 статті 6 Конвенції щодо обґрунтовування судових рішень не може розумітись як обов`язок суду детально відповідати на кожен довід заявника. Стаття 6 Конвенції також не встановлює правил щодо допустимості доказів або їх оцінки, що є предметом регулювання в першу чергу національного законодавства та оцінки національними судами. Проте Європейський суд з прав людини оцінює ступінь умотивованості рішення національного суду, як правило, з точки зору наявності в ньому достатніх аргументів стосовно прийняття чи відмови в прийнятті саме тих доказів і доводів, які є важливими, тобто такими, що були сформульовані заявником ясно й чітко та могли справді вплинути на результат розгляду справи.

Відповідно до пункту 58 рішення Європейського суду з прав людини від 10.02.2010 у справі "Серявін та інші проти України" (заява № 4909/04) у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (див. рішення у справі "Руїс Торіха проти Іспанії" (RuizTorija v. Spain) від 09.12.1994, серія A, № 303-A, пункт 29).

При цьому суд наголошує, що усі інші доводи та міркування сторін, окрім зазначених у мотивувальній частині рішення, взяті судом до уваги, однак не спростовують висновків суду та не суперечать дійсним обставинам справи і положенням чинного законодавства.

Рішення суду про задоволення позову може бути прийнято виключно у тому випадку, коли подані позивачем докази дозволять суду зробити чіткий, конкретний та безумовний висновок про обґрунтованість та законність вимог позивача.

У відповідності до пункту 1 постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 23.03.2012 року № 6 "Про судове рішення" рішення з господарського спору повинно прийматись у цілковитій відповідності з нормами матеріального і процесуального права та фактичними обставинами справи, з достовірністю встановленими господарським судом, тобто з`ясованими шляхом дослідження та оцінки судом належних і допустимих доказів у конкретній справі.

З огляду на вищевикладене, виходячи з того, що позов доведений позивачем, обґрунтований матеріалами справи та відповідачем не спростований, суд доходить висновку, що вимоги позивача підлягають задоволенню у повному обсязі.

Відповідно до статті 123 Господарського процесуального кодексу України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Розмір судового збору, порядок його сплати, повернення і звільнення від сплати встановлюються законом.

Відповідно до частини 1 статті 129 Господарського процесуального кодексу України судові витрати покладаються судом на відповідача.

Враховуючи вищевикладене та керуючись ст.ст. 73-80, 86, 129, 233, 236, 237, 238, 240, 241 Господарський суд міста Києва, -

ВИРІШИВ:

1. Позовні вимоги задовольнити повністю.

2. Стягнути з Національної служби здоров`я України (04073, м. Київ, проспект Степана Бандери, буд. 19, ) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "ПРЕВЕНШН" (88000, Закарпатська обл., місто Ужгород, вул. Швабська, буд. 70, кв. 12, ) 475 640 (чотириста сімдесят п`ять тисяч шістсот сорок) грн. 00 коп. боргу та 7134 (сім тисяч сто тридцять чотири) грн. 60 коп. витрат по сплаті судового збору.

3. Наказ видати після набрання рішенням законної сили.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом двадцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення (частина 1 статті 256 Господарського процесуального кодексу України).

Згідно частини 2 статті 256 Господарського процесуального кодексу України учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Повний текст рішення складено та підписано 18 грудня 2023 року.

Суддя А.М. Селівон