ПІВНІЧНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"12" грудня 2023 р. Справа№ 910/7375/23

Північний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Барсук М.А.

суддів: Руденко М.А.

Пономаренка Є.Ю.

при секретарі: Овчинніковій Я.Д.

за участю представників сторін:

від апелянта: Озеран О.С.;

від позивача: не з`явився;

від відповідача 1: Приходько Т.П.;

від відповідача 2: Єлисеєв Є.В.;

від третьої особи: не з`явився;

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_1

на ухвалу Господарського суду міста Києва від 02.08.2023 року про залишення позовної заяви без розгляду

у справі №910/7375/23 ( суддя Пукшин Л.Г.)

за позовом ОСОБА_2

до 1) Публічного акціонерного товариства "Акціонерний банк "Укргазбанк"

2)Товариства з обмеженою відповідальністю "Ріо Фін"

третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, на стороні відповідача Приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Олефіренко Катерина Миколаївна

про визнання протиправними та скасування рішень про державну реєстрацію іпотеки та заборони на нерухоме майно, -

В С Т А Н О В И В:

Короткий зміст позовних вимог та хід розгляду справи у суді першої інстанції

ОСОБА_2 звернувся до Господарського суду міста Києва з позовом до Публічного акціонерного товариства "Акціонерний банк "Укргазбанк" та Товариства з обмеженою відповідальністю "Ріо Фін" про визнання протиправними та скасування рішень про державну реєстрацію іпотеки та заборони на нерухоме майно.

Позовні вимоги мотивовані тим, що позивач був позбавлений права власності на своє майно (квартиру) через наявність реєстрації іпотеки на неї, оскільки Товариством з обмеженою відповідальністю «Ріо Фін» було набуто право власності на вказану квартиру шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки.

Короткий зміст ухвали місцевого господарського суду та мотиви його прийняття

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 02.08.2023 року позовну заяву ОСОБА_2 залишено без розгляду.

Постановляючи оскаржувану ухвалу, суд першої інстанції, враховуючи чергову неявку повноважного представника позивача, належним чином повідомленого про дату, час і місце розгляду справи, у призначене судове засідання, ненадходження від позивача будь-яких заяв про розгляд справи за його відсутності та неповідомлення останнім причин такої неявки, дійшов висновку про залишення даного позову без розгляду на підставі пункту 4 частини 1 статті 226 Господарського процесуального кодексу України.

Короткий зміст вимог апеляційної скарги та узагальнення її доводів

Не погоджуючись з рішенням суду першої інстанції, ОСОБА_1 звернувся до Північного апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати ухвалу Господарського суду міста Києва від 02.08.2023 року у справі №910/7375/23 та направити справу для продовження розгляду до суду першої інстанції.

Апеляційна скарга мотивована наступним:

- ІНФОРМАЦІЯ_1 помер ОСОБА_2 , а 30.09.2023 апелянт успадкував квартиру АДРЕСА_1 , законність реєстраційних дій щодо якої є предметом спору у даній справі;

- з огляду на факт смерті позивача 02.07.2023, останній з цілком поважних та незалежних від нього причин не з`явився до суду першої інстанції 19.07.2023 та 02.08.2023;

- за наявною інформацією, позивач за життя направив засобами поштового зв`язку клопотання про розгляд справи без його участі.

Крім того, разом з апеляційною скаргою апелянтом було подано клопотання про залучення до участі у справі правонаступника позивача ОСОБА_2 - ОСОБА_1 в особі законного представника ОСОБА_3 .

Заявлене клопотання обґрунтоване тим, що 30.09.2023 ОСОБА_1 подав заяву про відкриття спадщини, з моменту подання якої останній набув право володіння та користування спадковим майном, а саме квартирою АДРЕСА_1 , яка є предметом спору у даній справі.

Дії суду апеляційної інстанції щодо розгляду апеляційної скарги по суті

Згідно витягу з протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями, справу №910/7375/23 передано на розгляд колегії суддів у складі: Барсук М.А. - головуюча суддя; судді - Пономаренко Є.Ю., Руденко М.А.

В той же час, на час надходження апеляційної скарги, матеріали справи №910/7375/23 на адресу Північного апеляційного господарського суду не надходили.

Ухвалою суду від 31.10.2023 відкладено вирішення питання щодо вчинення процесуальних дій, передбачених параграфом 2 глави 1 розділу IV ГПК України, за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на ухвалу Господарського суду міста Києва від 02.08.2023 року у справі №910/7375/23 до надходження матеріалів справи на адресу Північного апеляційного господарського суду.

Ухвалою суду від 13.11.2023 відкрито апеляційне провадження та призначено справу до розгляду на 12.12.2023.

Позиції представників сторін

04.12.2023 через канцелярію суду від відповідача 1 надійшов відзив на апеляційну скаргу, в якому останній заперечив проти її доводів та вимог, ухвалу суду першої інстанції просив залишити без змін.

Крім того, від відповідача 1 надійшли пояснення на клопотання про залучення до участі у справі правонаступника позивача, в яких останній заперечив проти задоволення клопотання апелянта та залучення його в якості правонаступника позивача.

Явка представників сторін

Представник третьої особи у судове засідання 12.12.2023 не з`явився, про причини неявки суд не повідомив, хоча про час та місце розгляду справи всі учасники провадження повідомлялись належним чином шляхом направлення процесуальних документів на поштову та електронну адресу.

Колегією суддів під час розгляду даної справи враховано, що на підставі указу Президента України № 64/2022 від 24.02.2022 (із подальшими змінами), Закону України № 2102-IX від 24.02.2022 в Україні введено воєнний стан у зв`язку з військовою агресією російської федерації проти України.

Статтею 3 Конституції України передбачено, що людина, її життя і здоров`я, честь і гідність, недоторканність і безпека визнаються в Україні найвищою соціальною цінністю.

Стаття 27 Конституції України передбачає, що обов`язок держави - захищати життя людини.

Разом з тим, у відповідності до вимог п. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення.

Поняття розумного строку не має чіткого визначення, проте розумним слід уважати строк, який необхідний для вирішення справи у відповідності до вимог матеріального та процесуального законів.

Відповідно до ч. 12 ст. 270 ГПК України неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає її розгляду.

А тому, враховуючи, що під час воєнного стану суди не припинили свою діяльність та продовжують здійснювати правосуддя, колегія суддів, з урахуванням принципу розумності строків розгляду справи судом, з метою забезпечення права на доступ до правосуддя, передбаченого Конституцією України і гарантованого ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року (право на справедливий суд), зважаючи на те, що явка представників учасників справи у судове засідання не визнавалась обов`язковою, дійшла висновку про можливість розгляду апеляційної скарги за відсутності представника третьої особи у судовому засіданні 12.12.2023.

Заявлені клопотання та результати їх розгляду

Як вже було зазначено вище, разом із апеляційною скаргою апелянтом було подано клопотання про залучення до участі у справі правонаступника позивача ОСОБА_2 - ОСОБА_1 .

Заявлене клопотання обґрунтоване тим, що 30.09.2023 ОСОБА_1 успадкував квартиру АДРЕСА_1 , чинність рішень та записів Приватного нотаріуса Київського нотаріального округу Олефіренко К.М. щодо якої є предметом спору у даній справі.

Колегія суддів, розглянувши подане клопотання, дійшла до висновку про його задоволення з огляду на наступне.

Згідно з приписами статті 52 ГПК України у разі смерті або оголошення фізичної особи померлою, припинення юридичної особи шляхом реорганізації (злиття, приєднання, поділу, перетворення), заміни кредитора чи боржника в зобов`язанні, а також в інших випадках заміни особи у відносинах, щодо яких виник спір, суд залучає до участі у справі правонаступника відповідного учасника справи на будь-якій стадії судового процесу. Усі дії, вчинені в судовому процесі до вступу у справу правонаступника, обов`язкові для нього так само, як вони були обов`язкові для особи, яку правонаступник замінив.

Процесуальне правонаступництво - це заміна сторони або третьої особи (правопопередника) іншою особою (правонаступником) у зв`язку з вибуттям із процесу суб`єкта спірного або встановленого рішенням суду правовідношення, за якої до правонаступника переходять усі процесуальні права та обов`язки правопопередника і він продовжує в цивільному судочинстві участь останнього.

Підставою процесуального правонаступництва є наступництво в матеріальних правовідносинах, унаслідок якого відбувається вибуття сторони, зокрема внаслідок смерті, зі спірних чи встановлених судом правовідносин майнового характеру. При процесуальному правонаступництві всі процесуальні дії, виконані попередником, є обов`язковими для правонаступника.

У позовному провадженні процесуальне правонаступництво відбувається в тих випадках, коли права або обов`язки одного із суб`єктів спірного матеріального правовідношення в силу тих або інших причин переходять до іншої особи, яка не брала участі у цьому процесі.

Отже, процесуальне правонаступництво тісно пов`язане з матеріальним, оскільки процесуальне правонаступництво передбачає перехід суб`єктивного права або обов`язку від однієї особи до іншої в матеріальному праві. При цьому незалежно від підстав матеріального правонаступництва, процесуальне правонаступництво допускається лише після того, як відбудеться заміна в матеріальному правовідношенні.

З огляду на приписи ст. 52 ГПК України процесуальне правонаступництво допускається на будь-якій стадії судового процесу, зокрема і на стадії апеляційного оскарження судових рішень.

Відповідно до свідоцтва про смерть, серія НОМЕР_1 від 06.07.2023, ОСОБА_2 помер ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Згідно заповіту від 16.09.2022, посвідченого приватним нотаріусом Сумського міського нотаріального округу Шоколою Н.Б., ОСОБА_2 призначив спадкоємцем належної йому квартири, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_2 , ОСОБА_1 .

30.09.2023 ОСОБА_1 , від імені якого діяли законні представники ОСОБА_4 та ОСОБА_3 , подали приватному нотаріусу Сумського міського нотаріального округу Шоколою Н.Б. заяву про прийняття спадщини за повітом.

30.09.2023 приватним нотаріусом Сумського міського нотаріального округу Шоколою Н.Б. заведена спадкова справа № 78/2023 до майна померло кого 02.07.2023 ОСОБА_2 згідно поданої заяви про прийняття спадщини за заповітом.

Статтею 1216 ЦК України визначено, що спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців).

Стаття 1217 ЦК України передбачає, що спадкування здійснюється за заповітом або за законом.

Частиною другою статті 1220 ЦК України визначено, що часом відкриття спадщини є день смерті особи або день, з якого вона оголошується померлою.

Згідно з частиною першою статті 1270 ЦК України для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини.

Відповідно до приписів частини п`ятої статті 1268 ЦК України незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини.

Згідно частини третьої статті 1296 ЦК України відсутність свідоцтва про право на спадщину не позбавляє спадкоємця права на спадщину.

.Отже, ОСОБА_1 у встановленому законодавством порядку прийняв спадщину після смерті позивача - ОСОБА_2 і є його правонаступником в матеріальному правовідношенні.

Приписами статті 1218 ЦК України встановлено, що до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.

Колегією суддів враховано, що правовідносини, з приводу яких виник спір у цій справі, стосуються квартири АДРЕСА_1 , яку успадкував ОСОБА_1 .

Підсумовуючи вищевикладене, колегія суддів зазначає, що процесуальна дієздатність ОСОБА_2 стосовно оскарження реєстраційних дій щодо квартири АДРЕСА_1 , яка є предметом спору у даній справі, належить ОСОБА_1 з моменту відкриття спадщини після смерті позивача як його правонаступника за заповітом, якому перейшли всі майнові та немайнові права (зокрема і ті, які є спірними).

А тому доводи відповідача 1, що на момент відкриття спадщини право власності на квартиру не належало ОСОБА_2 , а тому ОСОБА_1 не міг отримати таку квартиру в порядку спадкування, колегія суддів відхиляє, оскільки відповідні доводи зводяться до розгляду даної справи по суті, що не вирішується судом на момент вчинення процесуального правонаступництва та не є перешкодою для залучення відповідного правонаступника позивача.

Посилання відповідача 1 на відсутність у ОСОБА_1 свідоцтва про право на спадщину не спростовує обставини прийняття останнім спадщини після смерті ОСОБА_2 та набуття ним статусу правонаступника у матеріальних правовідносинах, оскільки відповідно до вищевказаних приписів чинного цивільного законодавства право на спадкування виникає у день відкриття спадщини (частина третя статті 1223 ЦК України), спадщина належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини незалежно від часу прийняття спадщини (частина п`ята статті 1268 ЦК України), а відсутність свідоцтва про право на спадщину не позбавляє спадкоємця права на спадщину (частина третя статті 1296 ЦК України).

Законодавство не обмежує право спадкоємців на оформлення свідоцтва певними строками. Спадкоємці, які прийняли спадщину, мають право звернутися із заявою про одержання свідоцтва у будь-який час після прийняття спадщини. Оформлення свідоцтва є правом, а не обов`язком спадкоємців. Факт неоформлення спадкових прав не тягне за собою втрату права на спадкове майно, якщо воно було прийнято у встановлений законом строк і встановленим законом способом, а лише обмежує його право на розпорядження спадщиною. Вказана правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 28.03.2018 у справі №903/565/16 та від 16.01.2019 у справі №920/566/16.

З огляду на викладене вище, колегія суддів дійшла до висновку про необхідність залучити до участі у справі ОСОБА_1 як процесуального правонаступника ОСОБА_2 .

Вказане вище узгоджується із правовою позицією Верховного Суду, викладеною у постанові від 19.05.2023 у справі № 915/1031/21.

Обставини справи, встановлені судом першої інстанції та перевірені судом апеляційної інстанції

ОСОБА_2 звернувся до Господарського суду міста Києва з позовом до Публічного акціонерного товариства "Акціонерний банк "Укргазбанк" та Товариства з обмеженою відповідальністю "Ріо Фін" про визнання протиправними та скасування рішень про державну реєстрацію іпотеки та заборони на нерухоме майно.

Позовні вимоги мотивовані тим, що позивач був позбавлений права власності на своє майно (квартиру) через наявність реєстрації іпотеки на неї, оскільки Товариством з обмеженою відповідальністю «Ріо Фін» було набуто право власності на вказану квартиру шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 15.05.2023 прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі № 910/7375/23, справу вирішено розглядати за правилами загального позовного провадження, підготовче засідання призначено на 14.06.2023. Даною ухвалою суд також залучив до участі у справі в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідача - приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Олефіренко Катерину Миколаївну.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 14.06.2023 було відкладено підготовче засідання на 19.07.2023.

У підготовчому засіданні 19.07.2023 суд першої інстанції протокольно відклав підготовче засідання на 02.08.2023 у зв`язку із неявкою позивача та надання відповідачем-2 додаткових документів по справі.

В підготовче засідання, призначене на 02.08.2023, позивач у справі не з`явився, у зв`язку з чим суд першої інстанції ухвалою залишив позов без розгляду.

Постановляючи оскаржувану ухвалу, суд першої інстанції, враховуючи чергову неявку повноважного представника позивача, належним чином повідомленого про дату, час і місце розгляду справи, у призначене судове засідання, ненадходження від позивача будь-яких заяв про розгляд справи за його відсутності та неповідомлення останнім причин такої неявки, дійшов висновку про залишення даного позову без розгляду на підставі пункту 4 частини 1 статті 226 Господарського процесуального кодексу України.

Однак, колегія суддів не погоджується з таким висновком суду першої інстанції з наступних мотивів.

Мотиви та джерела права, з яких виходить суд апеляційної інстанції при прийнятті постанови

Згідно з положеннями частини першої статті 124 Конституції України правосуддя в Україні здійснюється виключно судами. Суд, здійснюючи правосуддя, забезпечує захист гарантованих Конституцією України та законами України прав і свобод людини і громадянина, прав і законних інтересів юридичних осіб, інтересів суспільства і держави (підпункт 4.1 пункту 4 мотивувальної частини Рішення Конституційного Суду України у справі про призначення судом більш м`якого покарання від 2 листопада 2004 року N 15-рп/2004). Тому в контексті статті 55 Конституції України органи судової влади здійснюють функцію захисту майнових і немайнових прав та охоронюваних законом інтересів фізичних або юридичних осіб у сфері цивільних і господарських правовідносин.

Згідно зі статтею 2 Закону України "Про судоустрій і статус суддів" суд здійснює правосуддя на засадах верховенства права, забезпечує кожному право на справедливий суд та повагу до інших прав і свобод, гарантованих Конституцією і законами України, а також міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України.

Частиною 1 статті 8 Закону України "Про судоустрій і статус суддів" передбачено, що ніхто не може бути позбавлений права на розгляд його справи в суді, до юрисдикції якого вона віднесена процесуальним законом.

Водночас, порядок звернення до господарського суду, а також здійснення судового провадження у господарській справі регламентовано відповідними нормами процесуального права - ГПК України.

Відповідно до ч. ч. 1 - 4 ст. 13 ГПК України судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених цим Кодексом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних з вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

Згідно з вимогами ст. 46 ГПК України сторони користуються рівними процесуальними правами. Крім прав та обов`язків, визначених у статті 42 цього Кодексу, сторони (позивачі та відповідачі) також мають ще коло прав і обов`язків, передбачених ст. 46 ГПК України.

Відповідно до ч. 1 ст. 120 ГПК України суд викликає учасників справи у судове засідання або для участі у вчиненні процесуальної дії, якщо визнає їх явку обов`язковою.

Відповідно до ч. 4 ст. 202 ГПК України в разі неявки позивача в судове засідання без поважних причин або неповідомлення ним про причини неявки, суд залишає позовну заяву без розгляду, крім випадку, якщо від нього надійшла заява про розгляд справи за його відсутності і його нез`явлення не перешкоджає вирішенню спору.

Згідно з п. 4 ч. 1 ст. 226 ГПК України суд залишає позов без розгляду, якщо позивач без поважних причин не подав витребувані судом докази, необхідні для вирішення спору, або позивач (його представник) не з`явився у судове засідання або не повідомив про причини неявки, крім випадку, якщо від нього надійшла заява про розгляд справи за його відсутності і його нез`явлення не перешкоджає вирішенню спору.

Колегією суддів враховано, що об`єднана палата Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду у постанові від 05.06.2020 у справі №910/16978/19 зазначила, що обов`язковими умовами для застосування передбачених ч. 4 ст. 202, п. 4 ч. 1 ст. 226 ГПК України процесуальних наслідків неявки позивача у судове засідання є одночасно його належне повідомлення про час і місце судового засідання та відсутність заяви позивача про розгляд справи за його відсутності.

Отже, правом на залишення позову без розгляду суд наділений у разі неявки належним чином повідомленого позивача, якщо від нього не недійшла заява про розгляд справи за його відсутності і якщо його нез`явлення не перешкоджає розгляду справи.

Статтею 120 ГПК України визначено, що суд викликає учасників справи у судове засідання або для участі у вчиненні процесуальної дії, якщо визнає їх явку обов`язковою. Суд повідомляє учасників справи про дату, час і місце судового засідання чи вчинення відповідної процесуальної дії, якщо їх явка є не обов`язковою. Виклики і повідомлення здійснюються шляхом вручення ухвали в порядку, передбаченому цим Кодексом для вручення судових рішень. Ухвала господарського суду про дату, час та місце судового засідання чи вчинення відповідної процесуальної дії повинна бути вручена завчасно, з таким розрахунком, щоб особи, які викликаються, мали достатньо часу, але не менше ніж п`ять днів, для явки в суд і підготовки до участі в судовому розгляді справи чи вчинення відповідної процесуальної дії.

Обов`язок суду повідомити учасників справи про місце, дату і час судового засідання є реалізацією однієї з основних засад (принципів) господарського судочинства - відкритості судового процесу. Невиконання (неналежне виконання) судом цього обов`язку призводить до порушення не лише права учасника справи бути повідомленим про місце, дату і час судового засідання, але й основних засад (принципів) господарського судочинства.

Подібні висновки наведені Верховним Судом у постановах від 18.03.2021 у справі №911/3142/19 та від 02.06.2020 у справі №910/17792/17.

Так, суд першої інстанції в оскаржуваній ухвалі зазначив, що представник ОСОБА_2 , повідомлений належним чином про час та місце розгляду справи, не з`явився у судові засідання 19.07.2023 та 02.08.2023.

Водночас, колегія суддів враховує, що ОСОБА_2 помер ІНФОРМАЦІЯ_1 , що підтверджується свідоцтвом про смерть, серія НОМЕР_1 від 06.07.2023.

Тобто, на момент проведення судового засідання ІНФОРМАЦІЯ_2 ОСОБА_2 помер.

Колегія суддів, дослідивши докази, які підтверджують факт належного повідомлення позивача про час та місце розгляду справи, встановила, що виклик від 19.07.2023 у судове засідання 02.08.2023 було направлено адвокату позивача ОСОБА_5 та особисто ОСОБА_2 .

Відповідно до пункту 6 частини 1 статті 248 Цивільного Кодексу України представництво за довіреністю припиняється у разі смерті особи, яка видала довіреність, оголошення її померлою, визнання її недієздатною або безвісно відсутньою, обмеження її цивільної дієздатності.

Тобто, на момент надіслання судом першої інстанції виклику у судове засідання адвокату Боримській І.О. її повноваження, яка представника ОСОБА_2 , були припинені.

Твердження відповідача 1 , що представник ОСОБА_2 відповідно до п. 6 ч. 1 ст. 248 ЦК України був наділений повноваженнями повідомити суд першої інстанції про смерть ОСОБА_2 , колегія суддів відхиляє, оскільки в матеріалах справи відсутні докази того, що ОСОБА_5 , яка представляла інтереси позивача у даній справі, було уповноважено представляти інтереси ОСОБА_2 після його смерті для ведення невідкладних справ або таких дій, невиконання яких може призвести до завдання збитків, як того вимагає абзац 2 п. 6 ч. 1 ст. 248 ЦК України.

Колегією суддів також враховано, що поштове направлення, яке було відправлено особисто ОСОБА_2 повернулось до суду у зв`язку із закінченням терміну зберігання.

Згідно з частиною шостою статті 242 ГПК України днем вручення судового рішення є: 1) день вручення судового рішення під розписку; 2) день отримання судом повідомлення про доставлення копії судового рішення на офіційну електронну адресу особи; 3) день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про вручення судового рішення; 4) день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про відмову отримати копію судового рішення чи відмітки про відсутність особи за адресою місцезнаходження, місця проживання чи перебування особи, повідомленою цією особою суду; 5) день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про відмову отримати копію судового рішення чи відмітки про відсутність особи за адресою місцезнаходження, місця проживання чи перебування особи, яка зареєстрована у встановленому законом порядку, якщо ця особа не повідомила суду іншої адреси.

Повернення повістки про виклик до суду чи ухвали суду про призначення розгляду скарги з вказівкою причини повернення «за закінченням терміну зберігання» або «інші причини, що не дали змоги виконати обов`язки щодо пересилання поштового відправлення» не свідчить про відмову сторони від одержання повістки (поштового відправлення) чи про її незнаходження за адресою, повідомленою суду. Подібну правову позицію викладено Великою Палатою Верховного Суду у постановах від 12.12.2018 у справі №752/11896/17-ц, від 12.02.2019 у справі №906/142/18.

Таким чином, повернення виклику у судове засідання 02.08.2023 з підстав «за закінченням терміну зберігання» не може бути допустимим доказом на реалізацію судом першої інстанції обов`язку щодо належного належного повідомлення позивача про час та місце розгляду справи.

Матеріалами справи підтверджується, що ОСОБА_2 особисто отримував раніше надіслані судом процесуальні документи, що підтверджується наявним в матеріалах справи рекомендованим повідомленням про вручення поштових відправлень.

З цих підстав, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції, встановивши факт повернення судового виклику у судове засідання 02.08.2023 з підстав «за закінченням терміну зберігання», з огляду на процесуальну поведінку позивача щодо отримання поштової кореспонденції, не пересвідчився у належному повідомленні позивача про час та місце розгляду справи, у зв`язку з чим не встановив обставин смерті ОСОБА_2 та не дослідив можливості правонаступництва у спірних правовідносинах, а тому дійшов до передчасних висновків про залишення позову без розгляду.

У постановах Верховного Суду від 23.06.2021 у справі №917/531/19, від 22.07.2020 у справі №10/2456 зазначено, що судовий процес, в першу чергу, спрямований на вирішення спору, шляхом винесення відповідного судового рішення, і лише у випадку обґрунтованої неможливості розгляду справи за недостатністю доказів, які були витребувані та є необхідними, суд може залишити позов без розгляду. Право на розгляд справи означає право особи звернутися до суду, а також, що його справа буде розглянута та вирішена судом, до підсудності якого вона віднесена. Особі має бути забезпечено можливість реалізувати зазначені права без будь-яких перепон чи ускладнень. Здатність особи безперешкодно отримати судовий захист є змістом поняття доступу до правосуддя.

Відповідно до пункту 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, ратифікованої Законом України від 17.07.1997, кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення.

Згідно з практикою Європейського суду з прав людини, реалізуючи положення Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, необхідно уникати занадто формального ставлення до передбачених законом вимог, так як доступ до правосуддя повинен бути не лише фактичним, але і реальним. Надмірний формалізм при вирішені питання щодо прийняття позовної заяви або скарги - є порушенням права на справедливий судовий захист.

Зокрема, у рішенні від 04.12.1995 у справі "Беллет проти Франції" Європейський суд з прав людини зазначив, що стаття 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод містить гарантії справедливого судочинства, одним з аспектів яких є доступ до суду. Рівень доступу, наданих національним законодавством, має бути достатнім для забезпечення права особи на суд з огляду на принцип верховенства права в демократичному суспільстві.

У рішенні від 13.01.2000 у справі "Мірагаль Есколано та інші проти Іспанії" та у рішенні від 28.10.1998 у справі "Перес де Рада Каваніллес проти Іспанії" Європейський суд з прав людини вказав, що надто суворе тлумачення внутрішніми судами процесуальної норми позбавило заявників права доступу до суду і завадило розгляду їхніх позовних вимог.

Таким чином, колегія суддів дійшла до висновку, що суд першої інстанції при залишенні позову без розгляду не врахував в сукупності усіх обставин справи та помилково залишив позов без розгляду з посиланням на п. 4 ч. 1 ст. 226 Господарського процесуального кодексу України.

Висновки суду апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги

Відповідно до п. 4 ч. 1 ст. 280 ГПК України підставами для скасування ухвали суду, що перешкоджає подальшому провадженню у справі, і направлення справи для продовження розгляду до суду першої інстанції є порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права, які призвели до постановлення помилкової ухвали.

Частиною 3 ст. 271 ГПК України встановлено, що у випадках скасування судом апеляційної інстанції ухвал про відмову у відкритті провадження у справі або заяви про відкриття справи про банкрутство, про повернення позовної заяви або заяви про відкриття справи про банкрутство, зупинення провадження у справі, закриття провадження у справі, про залишення позову без розгляду або залишення заяви у провадженні справи про банкрутство без розгляду справа (заява) передається на розгляд суду першої інстанції.

З огляду на вищевикладені обставини колегія суддів вважає, що судом першої інстанції при винесенні оскаржуваної ухвали було невірно застосовано норми процесуального права, у зв`язку з чим ухвала Господарського суду міста Києва від 02.08.2023 підлягає скасуванню, а справа № 910/7375/23 - передачі для продовження розгляду до Господарського суду міста Києва.

У зв`язку зі скасуванням ухвали місцевого господарського суду з передачею справи на розгляд суду першої інстанції, розподіл сум судового збору повинен бути здійснений судом першої інстанції за результатами розгляду ним справи, згідно із загальними правилами ст. 129 ГПК України.

Керуючись ст.ст. 129, 269, 275, 280, 281 - 284 Господарського процесуального кодексу України, Північний апеляційний господарський суд, -

П О С Т А Н О В И В :

1. Клопотання ОСОБА_1 про залучення до участі у справі в якості правонаступника задовольнити.

2. Замінити позивача - ОСОБА_2 на його процесуального правонаступника ОСОБА_1 .

3. Апеляційну скаргу ОСОБА_1 на ухвалу Господарського суду міста Києва від 02.08.2023 у справі № 910/7375/23 задовольнити.

4. Ухвалу Господарського суду міста Києва від 02.08.2023 у справі № 910/7375/23 скасувати.

5. Справу № 910/7375/23 передати для продовження розгляду до Господарського суду міста Києва.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку у випадках, передбачених ст. 287 Господарського процесуального кодексу України.

Повний текст постанови складено 15.12.2023

Головуючий суддя М.А. Барсук

Судді М.А. Руденко

Є.Ю. Пономаренко