ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
УХВАЛА

за результатом розгляду заяви

про стягнення витрат на правничу допомогу

13.12.2023м. ДніпроСправа № 904/4902/23

Господарський суд Дніпропетровської області у складі судді Фещенко Ю.В.,

за участю секретаря судового засідання Стойчан В.В.

та представників:

від позивача: не з`явився;

від відповідача: Бразалук С.С.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні

заяву ОСОБА_1 (смт. Слобожанське Дніпропетровської області)

про стягнення витрат на правничу допомогу

у справі:

за позовом Акціонерного товариства Комерційного банку "Приватбанк" (м. Київ)

до ОСОБА_1 (смт. Слобожанське Дніпропетровської області)

про звернення стягнення на предмет іпотеки

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

Акціонерне товариство Комерційний банк "Приватбанк" (далі - позивач) звернулося до Господарського суду Дніпропетровської області з позовною заявою, в якій просить суд в рахунок погашення заборгованості Фізичної особи - підприємця Окань Юлія Григоровича за кредитом згідно з договором № 1739 від 06.12.2007 у розмірі 190 661,81 доларів США, що за курсом НБУ станом на 30.08.2023 становить 6 972 235 грн. 44 коп., на користь Акціонерного товариства Комерційного банку "Приватбанк" звернути стягнення на нерухоме майно: 1/2 нежилого приміщення в будівлі літ. В-3 на І-му поверсі приміщення поз. 1-3-:-1-6, загальною площею 180,6 кв. м, ґанки літ. в3, в5, в6; у спільному користуванні - ґанок літ. в2, споруди №1, 2, яке знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , та належить на праві власності ОСОБА_1 , шляхом його продажу на електронних торгах.

Ухвалою Господарського суду Дніпропетровської області від 29.11.2023 позовну заяву Акціонерного товариства Комерційного банку "Приватбанк" до ОСОБА_1 про звернення стягнення на предмет іпотеки - залишено без розгляду.

Від відповідача надійшла заява про ухвалення додаткового рішення щодо відшкодування судових витрат, пов`язаних з розглядом справи (вх. суду №62614/23 від 06.12.2023), в якій він просить суд стягнути з позивача на свою користь витрати на професійну правничу допомогу у сумі 18 000 грн. 00 коп.

Відповідно до частини 8 статті 129 Господарського процесуального кодексу України розмір судових витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо).

Частиною 3 статті 244 Господарського процесуального кодексу України встановлено, що суд, що ухвалив рішення, ухвалює додаткове судове рішення в тому самому складі протягом десяти днів з дня надходження відповідної заяви. Додаткове судове рішення ухвалюється в тому самому порядку, що й судове рішення.

Враховуючи вказане, ухвалою суду від 07.12.2023 заяву ОСОБА_1 про стягнення витрат на правничу допомогу було прийнято до розгляду та призначено до розгляду у судовому засіданні на 04.07.2023.

Від позивача засобами електронного зв`язку надійшли заперечення на заяву відповідача про відшкодування витрат на правничу допомогу (вх. суду № 63054/23 від 08.12.2023), в яких він просить суд у задоволенні заяви відповідача про стягнення витрат на правничу допомогу відмовити та зазначає про те, що банк заперечує проти стягнення коштів на професійну правничу допомогу у розмірі 18 000 грн. 00 коп., вважає, що час професійної правничої допомоги є очевидно завищеним, що відповідно свідчить про невідповідність суми судових витрат вимогам розумності та обґрунтованості.

У судове засідання 13.12.2023 з`явився представник відповідача (заявника), представник позивача у вказане засідання не з`явився, при цьому, судом враховані заперечення останнього проти заяви відповідача, з яких вбачається, що позивач повідомлений про розгляд заяви судом.

У вказаному засіданні відповідачем були обґрунтовані та підтримані вимоги, які викладені у заяві про стягнення витрат на професійну правничу допомогу.

Суд, розглянувши наявні в матеріалах справи докази, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується заява, а також доводи, викладені в запереченнях позивача, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення заяви по суті, заслухавши пояснення представника заявника (відповідача),

ВСТАНОВИВ:

Ухвалою Господарського суду Дніпропетровської області від 29.11.2023 позовну заяву Акціонерного товариства Комерційного банку "Приватбанк" до ОСОБА_1 про звернення стягнення на предмет іпотеки - залишено без розгляду.

Від відповідача надійшла заява про ухвалення додаткового рішення щодо відшкодування судових витрат, пов`язаних з розглядом справи, в якій він просить суд стягнути з позивача на свою користь витрати на професійну правничу допомогу у сумі 18 000 грн. 00 коп.

З приводу заяви суд зазначає таке.

Згідно з приписами частини 1 статті 244 Господарського процесуального кодексу України суд, що ухвалив рішення, може за заявою учасників справи чи з власної ініціативи ухвалити додаткове рішення, якщо: 1) стосовно якої-небудь позовної вимоги, з приводу якої сторони подавали докази і давали пояснення, не ухвалено рішення; 2) суд, вирішивши питання про право, не зазначив точної грошової суми, присудженої до стягнення, або майно, яке підлягає передачі, або дії, що потрібно виконати; 3) судом не вирішено питання про судові витрати.

Статтею 123 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи віднесено, зокрема, витрати на професійну правничу допомогу.

Відповідно до частин 1 та 2 статті 126 Господарського процесуального кодексу України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на професійну правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами.

Правила розподілу судових витрат визначені у статті 129 Господарського процесуального кодексу України. Так, у частині 4 цієї статті передбачено, що інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: 1) у разі задоволення позову - на відповідача; 2) у разі відмови в позові - на позивача; 3) у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. У частині 5 статті 129 Господарського процесуального кодексу України законодавець закріпив певні критерії, за якими суд оцінює обґрунтованість та пропорційність витрат з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін спору, поведінку сторін під час розгляду справи тощо.

Абзац 2 частини 3 статті 233 Господарського процесуального кодексу України передбачає, що суд може вирішити питання розподілу судових витрат у додатковому рішенні після ухвалення рішення за результатами розгляду справи по суті.

Тобто розподіл судових витрат, понесених однією із сторін спору на професійну правничу допомогу, здійснюється судом за результатами розгляду справи (вирішення спору по суті) (аналогічний правовий висновок викладено в абзаці 2 пункту 4.2.4. постанови Верховного Суду від 29.01.2020 у справі № 905/671/19 та постановах Верховного Суду від 09.02.2022 у справі № 904/4380/21, від 18.11.2021 у справі № 910/4862/21).

Слід наголосити, що ухвалою Господарського суду Дніпропетровської області від 29.11.2023 позов було залишено без розгляду, тобто спір по суті не вирішувався.

Аналогічні висновки містяться в ухвалі Верховного Суду від 22.02.2022 по справі №910/5257/21.

У той же час, відповідно до частин 5, 6 статті 130 Господарського процесуального кодексу України у разі закриття провадження у справі або залишення позову без розгляду відповідач має право заявити вимоги про компенсацію здійснених ним витрат, пов`язаних з розглядом справи, внаслідок необґрунтованих дій позивача. У випадках, встановлених частинами третьою - п`ятою цієї статті, суд може вирішити питання про розподіл судових витрат протягом п`ятнадцяти днів з дня постановлення ухвали про закриття провадження у справі або залишення позову без розгляду, рішення про задоволення позову у зв`язку з його визнанням, за умови дотримання відповідною стороною вимог частини восьмої статті 129 цього Кодексу.

Так, за змістом статті 123 Господарського процесуального кодексу України витрати на професійну правничу допомогу віднесені до витрат, пов`язаних з розглядом справи в суді, які, в свою чергу, віднесені до судових витрат.

У відповідності до статті 26 Закону України "Про адвокатуру і адвокатську діяльність", адвокатська діяльність здійснюється на підставі договору про надання правової допомоги.

Визначення договору про надання правової допомоги міститься в статті 1 Закону України "Про адвокатуру і адвокатську діяльність", згідно з якою договір про надання правової допомоги - домовленість, за якою одна сторона (адвокат, адвокатське бюро, адвокатське об`єднання) зобов`язується здійснити захист, представництво або надати інші види правової допомоги другій стороні (клієнту) на умовах і в порядку, що визначені договором, а клієнт зобов`язується оплатити надання правової допомоги та фактичні витрати, необхідні для виконання договору.

Гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час (стаття 30 зазначеного Закону).

Разом із тим згідно зі статтею 15 Господарського процесуального кодексу України суд визначає в межах, встановлених цим Кодексом, порядок здійснення провадження у справі відповідно до принципу пропорційності, враховуючи: завдання господарського судочинства; забезпечення розумного балансу між приватними й публічними інтересами; особливості предмета спору; ціну позову; складність справи; значення розгляду справи для сторін, час, необхідний для вчинення тих чи інших дій, розмір судових витрат, пов`язаних із відповідними процесуальними діями, тощо.

Однією з основних засад (принципів) господарського судочинства є відшкодування судових витрат сторони, на користь якої ухвалене судове рішення (пункт 12 частини 3 статті 2 зазначеного Кодексу).

Метою впровадження цього принципу є забезпечення особі можливості; ефективно захистити свої права в суді, ефективно захиститись у разі подання до неї необґрунтованого позову, а також стимулювання сторін до досудового вирішення спору.

Практична реалізація згаданого принципу в частині відшкодування витрат на професійну правничу допомогу відбувається в такі етапи:

1) попереднє визначення суми судових витрат на професійну правничу допомогу (стаття 124 Господарського процесуального кодексу України);

2) визначення розміру судових витрат на професійну правничу допомогу, що підлягають розподілу між сторонами (стаття 126 Господарського процесуального кодексу України): - подання (1) заяви (клопотання) про відшкодування судових витрат на професійну правничу допомогу разом з (2) детальним описом робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, і здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги, та (3) доказами, що підтверджують здійснення робіт (наданих послуг) і розмір судових витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи; - зменшення суми судових витрат на професійну правничу допомогу, що підлягають розподілу.

3) розподіл судових витрат (стаття 129 Господарського процесуального кодексу України).

За приписами частини 3 статті 27 Закону України "Про адвокатуру і адвокатську діяльність", до договору про надання правової допомоги застосовуються загальні вимоги договірного права.

Договір про надання правової допомоги за своєю правовою природою є договором про надання послуг, який в свою чергу, врегульовано Главою 63 Цивільного кодексу України. Зокрема, стаття 903 Цивільного кодексу України передбачає, що якщо договором передбачено надання послуг за плату, замовник зобов`язаний оплатити надану йому послугу в розмірі, у строки та в порядку, що встановлені договором.

Глава 52 Цивільного кодексу України регулює загальні поняття та принципи будь-якого цивільного договору, включаючи договір про надання послуг. Стаття 632 Цивільного кодексу України регулює поняття ціни договору; за приписами вказаної статті ціна в договорі встановлюється за домовленістю сторін, зміна ціни після укладення договору допускається лише у випадках і на умовах, встановлених договором або законом, а якщо ціна у договорі не встановлена і не може бути визначена виходячи з його умов, вона визначається виходячи із звичайних цін, що склалися на аналогічні товари, роботи або послуги на момент укладення договору.

З матеріалів справи вбачається, що 24.10.2023 між Фізичною особою ОСОБА_1 (далі - клієнт) та Бразалук Світланою Сергіївною (далі - адвокат) був укладений договір про надання правової допомоги № 79-Ф (далі - договір, а.с. 210) за умовами пункту 1.1. якого клієнт доручає і зобов`язується оплачувати надання правової допомоги та фактичні витрати, необхідні для виконання договору, а адвокат бере на себе зобов`язання здійснювати захист, представництво або надавати інші види правової допомоги на умовах і в порядку, що визначені договором.

Відповідно до пункту 9.1. договору сторони погодили, що договір укладений на строк до 24.10.2024.

У розділі 4 договору сторони погодили, що представництво передбачає наступне:

- на виконання розділу 1 договору, у разі представництва інтересів клієнта адвокатом перед третіми особами положення даного розділу мають силу договору доручення (пункт 4.1. договору);

- у кожному випадку виконання адвокатом представницьких функцій в інтересах клієнта перед третіми особами, між сторонами укладається додаткова угода, в якій визначаються всі суттєві умови доручення та розмір оплати (пункт 4.2. договору).

Згідно з пунктом 5.1. договору ціна договору складається з сум окремих актів виконаних робіт та обчислюється на момент закінчення дії договору з підстав його виконання.

Пунктом 5.2. договору передбачено, що витрати, пов`язані з виконанням доручення клієнта, в частині, що перевищують попередньо надані для виконання доручення, відшкодовуються клієнтом за наявності підтверджуючих документів.

У подальшому, 30.11.2023 сторонами був підписаний Акт прийому-передачі наданих послуг № 1/79-Ф (далі - акт наданих послуг, а.с. 211), в якому визначені надані адвокатом послуги та кількість витраченого на них час, а саме:

- ознайомлення з матеріалами позовної заяви у справі № 904/4902/23, аналіз позовної заяви АТ КБ "Приват Банк" та доданих до неї документів, підготовка стратегії захисту інтересів Окань І.Г. у справі; тривалість витраченого часу - 5 годин; загальна вартість - 5 000 грн. 00 коп.;

- підготовка клопотання про закриття провадження у справі для подачі до суду, копіювання, розсилання копій відповідачу та третій особі та подача його до суду; тривалість витраченого часу - 4 години, загальна вартість 4 000 грн. 00 коп.;

- участь у судовому засіданні в Господарському суді Дніпропетровської області у справі № 904/4902/23 - 25.10.2023; загальна вартість - 2 000 грн. 00 коп.;

- участь у судовому засіданні в Господарському суді Дніпропетровської області у справі № 904/4902/23 - 15.11.2023; загальна вартість - 2 000 грн. 00 коп.;

- участь у судовому засіданні в Господарському суді Дніпропетровської області у справі № 904/4902/23 - 29.11.2023; загальна вартість - 2 000 грн. 00 коп.;

- складання заяви про ухвалення додаткового рішення щодо судових витрат у справі №904/4902/23 для подачі до суду, копіювання, розсилання копій відповідачу та третій особі та подача його до суду; тривалість витраченого часу - 3 години; загальна вартість - 3 000 грн. 00 коп.

Відповідно до положень частини 1 статті 126 Господарського процесуального кодексу України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.

Приписами частини 2 статті 126 Господарського процесуального кодексу України визначено, що за результатами розгляду справи витрати на професійну правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами.

Для цілей розподілу судових витрат, розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, в тому числі: гонорару адвоката за представництво в суді та іншу професійну правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката, визначається згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою.

При здійснені розподілу між сторонами спору судових витрат на професійну правничу допомогу, суд враховує результат розгляду спору, умови договору про надання правничої допомоги, укладеного між стороною спору та адвокатом (адвокатським об`єднанням, бюро), обсяги наданих стороні, як клієнту, послуг правничої допомоги щодо представництва її інтересів в суді під час розгляду справи, а також в порядку статті 86 Господарського процесуального кодексу України надати належну оцінку поданим стороною, яка понесла витрати на професійну правничу допомогу, доказам фактичного надання їй адвокатських послуг, їх прийняття стороною спору на підставі акта приймання-передачі послуг з виставленням адвокатом (адвокатським об`єднанням, бюро) клієнту рахунка на оплату таких послуг.

Для визначення розміру витрат на професійну правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги (частина 3 статті 126 Господарського процесуального кодексу України).

Суд зазначає, що при визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін. Ті самі критерії застосовує Європейський суд з прав людини, присуджуючи судові витрати на підставі статті 41 Конвенції. Зокрема, згідно з його практикою заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір обґрунтованим (рішення у справі "East/West Alliance Limited" проти України", заява № 19336/04, рішення у справі "Баришевський проти України" від 26.02.2015, рішення у справі "Гімайдуліна і інших проти України" від 10.12.2009, рішення у справі "Двойних проти України" від 12.10.2006, рішення у справі "Меріт проти України" від 30.03.2004).

Склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмета доказування у справі. На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг та ін.), документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження). Зазначені витрати мають бути документально підтверджені та доведені. Відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу, а також розрахунку таких витрат є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування таких витрат.

У рішенні Європейського суду з прав людини у справі "Лавентс проти Латвії" зазначено, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір.

Верховний Суд у постановах від 03.10.2019 у справі № 922/445/19, від 24.10.2019 у справі № 905/1795/18, від 17.09.2020 у справі № 904/3583/19 зазначив, що під час вирішення питання про розподіл судових витрат господарський суд за наявності заперечення сторони проти розподілу витрат на адвоката або з власної ініціативи, керуючись критеріями, що визначені частинами 5 - 7, 9 статті 129 Господарського процесуального кодексу України, може не присуджувати стороні, на користь якої ухвалено судове рішення, всі її витрати на професійну правову допомогу.

У такому випадку суд, керуючись частинами 5 - 7, 9 статті 129 зазначеного Кодексу, відмовляє стороні, на користь якої ухвалено рішення, у відшкодуванні понесених нею на правову допомогу повністю або частково, та відповідно не покладає такі витрати повністю або частково на сторону, не на користь якої ухвалено рішення.

У постанові від 11.02.2021 у справі № 920/39/20 Верховний Суд вказав, що загальне правило розподілу судових витрат визначене в частині четвертій статті 129 Господарського процесуального кодексу України. Проте, у частині п`ятій наведеної норми цього Кодексу визначено критерії, керуючись якими суд (за клопотанням сторони або з власної ініціативи) може відступити від вказаного загального правила при вирішенні питання про розподіл витрат на правову допомогу та не розподіляти такі витрати повністю або частково на сторону, не на користь якої ухвалено рішення, а натомість, покласти їх на сторону, на користь якої ухвалено рішення.

У постановах від 24.10.2019 у справі № 905/1795/18 і від 01.08.2019 у справі №915/237/18, від 11.02.2021 у справі № 920/39/20 Верховний Суд також зазначив, що при визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін. Ті самі критерії застосовує Європейський суд з прав людини, присуджуючи судові витрат на підставі статті 41 Конвенції. Зокрема, згідно з його практикою заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим (рішення у справі "East/West Alliance Limited" проти України", заява №19336/04). У рішенні Європейського суду з прав людини у справі "Лавентс проти Латвії" зазначено, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір.

Враховуючи вказане, у відповідності до вказаних вище норм, дослідивши заяву про розподіл судових витрат (витрат на правничу допомогу) та документи, на підставі яких відповідач просить стягнути вказані витрати, господарський суд прийшов до висновку, що заявлений до стягнення розмір витрат на оплату послуг адвоката не відповідає критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності та співрозмірності їхнього розміру, та є завищеним, оскільки становить 18 000 грн. 00 коп., в той час, як:

- ухвалою Господарського суду Дніпропетровської області від 29.11.2023 позов було залишено без розгляду, тобто спір по суті не вирішувався;

- предметом спору у даній справі було звернення стягнення на предмет іпотеки, який попередньо вже був досліджений та встановлений судом в іншій судовій справі, тому матеріали справи не потребували детального вивчення та аналізу при підготовці заперечень щодо поданої позивачем позовної заяви;

- під час підготовки до розгляду справи по суті відповідачем, серед документів, було подано лише клопотання про закриття провадження у справі на 3-х аркушах, та у подальшому, заяву про ухвалення додаткового рішення щодо судових витрат (правничої допомоги), іншу частину часу адвокатом було витрачено на ознайомлення з матеріалам справи, аналіз позовної заяви та підготовку стратегії захисту відповідача, загальна кількість витраченого часу на підготовку яких, згідно із наданим відповідачем актом наданих послуг, склала 12 годин 00 хвилин, разом з тим, суд відзначає, що обсяг доказів, який підлягав аналізу під час підготовки вказаних документів був незначним, тому суд вважає зазначену відповідачем кількість витраченого часу на вказані послуги завищеною;

- щодо участі у 3-х судових засіданнях під час розгляду справи, то вказані судові засідання були нетривалими, крім того, справа не була розглянута по суті та не потребувала додаткових зусиль та великої кількості часу для досвідченого адвоката.

Враховуючи вказане, проаналізувавши зміст та вартість наданої в межах даної справи правничої допомоги, що відображена в акті наданих послуг від 30.11.2023, суд відзначає, що з урахуванням всіх аспектів і складності цієї справи, а також враховуючи сукупний час, витрачений на опрацювання спірних правовідносин, суд дійшов висновку про те, що справедливою та співрозмірною є компенсація витрат на професійну правничу допомогу у розмірі 7 000 грн. 00 коп.

Відповідно до вимог статті 129 Господарського процесуального кодексу України, вказані витрати на професійну правничу допомогу покладаються на позивача; стягненню з позивача на користь відповідача підлягають 7 000 грн. 00 коп. витрат на професійну правничу допомогу; інша частина витрат на професійну правничу допомогу у розмірі 11 000 грн. 00 коп. судом не розподіляється та покладається на відповідача.

На підставі викладеного, керуючись статтями 123, 126, 129, 130, 234, 244, 256-259 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд

УХВАЛИВ:

Заяву ОСОБА_1 про стягнення витрат на професійну правничу допомогу - задовольнити частково.

Стягнути з Акціонерного товариства Комерційного банку "Приватбанк" (вулиця Грушевського, будинок 1-Д, м. Київ, 01001; ідентифікаційний код 14360570) на користь ОСОБА_1 ( АДРЕСА_2 ; ідентифікаційний номер НОМЕР_1 ) 7 000 грн. 00 коп. - частину витрат на професійну правничу допомогу.

В задоволенні решти вимог - відмовити.

Видати наказ після набрання ухвалою законної сили.

Ухвала набирає законної сили з моменту її оголошення - 13.12.2023 та може бути оскаржена в порядку та строки, передбачені статтями 256, 257 Господарського процесуального кодексу України.

Повний текст додаткової ухвали підписаний - 18.12.2023.

Суддя Ю.В. Фещенко