УХВАЛА

м. Київ

19.12.2023Справа № 910/13064/23

Господарський суд міста Києва у складі судді Комарової О.С., розглянувши матеріали справи за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Квента ВК» до Товариства з обмеженою відповідальністю Фірма «Технова» про стягнення 117 420,41 грн,

ВСТАНОВИВ:

Товариство з обмеженою відповідальністю «Квента ВК» звернулось до Господарського суду міста Києва з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю Фірма «Технова» про стягнення 117 420,41 грн, з яких 99 710,00 грн інфляційних втрат та 17 710,41 грн 3% річних.

Рішенням Господарського суду міста Києва від 26.10.2023 позов було задоволено частково, стягнуто з Товариства з обмеженою відповідальністю Фірма «Технова» на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Квента ВК» 3% річних в розмірі 17 478,90 грн, інфляційні втрати в розмірі 99 710,00 грн та витрати по сплаті судового збору в розмірі 2 678,71 грн.

06.11.2023 від позивача надійшла заява про ухвалення додаткового рішення щодо компенсації витрат на професійну правничу допомогу.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 13.11.2023 заяву позивача про ухвалення додаткового рішення повернуто без розгляду.

20.11.2023 від позивача повторно надійшла заява про ухвалення додаткового рішення щодо компенсації витрат на професійну правничу допомогу разом із заявою про поновлення строку на її подання.

Обґрунтовуючи поважність пропуску строку на подання заяви про ухвалення додаткового рішення, позивач вказує на те, що він зареєстрував електронний кабінет в Єдиній судовій інформаційно-телекомунікаційній системі того ж дня, коли дізнався про повернення первинної заяви ухвалою Господарського суду міста Києва від 13.11.2023, а відтак, з огляду на бажання позивача реалізувати право на компенсацію судових витрат та зважаючи на відсутність фактів зловживання з боку позивача та його представника процесуальними правами, просить поновити строк на подання заяви про ухвалення додаткового рішення.

Розглянувши заяву позивача про поновлення строку для подання заяви про ухвалення додаткового рішення, суд вважає відсутніми підстави для висновку про те, що позивачем пропущено строк з поважних причин, з огляду на наступне.

Згідно з частиною 1 статті 244 Господарського процесуального кодексу України суд, що ухвалив рішення, може за заявою учасників справи чи з власної ініціативи ухвалити додаткове рішення, якщо, зокрема, судом не вирішено питання про судові витрати.

Відповідно до частин 1, 2 статті 126 Господарського процесуального кодексу України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу професійну правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката, визначається згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Частиною 8 статті 129 Господарського процесуального кодексу України визначено, що розмір судових витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду, за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. У разі неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду.

Вимога щодо строку та порядку подання доказів про розмір судових витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, має застосовуватися і до справ, що розглядаються в спрощеному провадженні, де судові дебати відсутні (близька за змістом правова позиція, викладена у пункті 53 постанови Великої Палати Верховного Суду від 19.02.2020 у справі № 755/9215/15-ц).

Заява позивача про ухвалення додаткового рішення в цій справі надійшла до суду 20.11.2023, тобто з пропуском строку, встановленого частиною 8 статті 129 Господарського процесуального кодексу України.

У пунктах 57 - 58 постанови Великої Палати Верховного Суду від 19.02.2020 у справі № 755/9215/15-ц викладено висновок, згідно з яким заяву щодо вирішення питання про стягнення витрат необхідно залишити без розгляду, якщо докази були надані поза межами строку, без клопотання про поновлення цього строку та обґрунтування поважності причин його пропуску.

Господарським процесуальним кодексом України не встановлено неможливості поновлення пропущеного процесуального строку для подання стороною доказів на підтвердження розміру судових витрат у зв`язку з розглядом справи (аналогічний висновок викладено у пункті 20 постанови Верховного Суду від 17.12.2020 у справі № 911/4670/13, подібний за змістом правовий висновок наведено у постановах Верховного Суду від 21.12.2019 у справі № 910/6298/19, від 24.12.2019 у справі № 909/359/19).

За приписами частин 1, 4 статті 119 Господарського процесуального кодексу України суд за заявою учасника справи поновлює пропущений процесуальний строк, встановлений законом, якщо визнає причини його пропуску поважними, крім випадків, коли цим Кодексом встановлено неможливість такого поновлення. Одночасно із поданням заяви про поновлення процесуального строку має бути вчинена процесуальна дія (подані заява, скарга, документи тощо), стосовно якої пропущено строк.

Оцінюючи поважність пропуску позивачем процесуального строку суд враховує, що підставою для повернення первинної заяви позивача про ухвалення додаткового рішення в цій справі були невиконання позивачем вимог абз. 1 ч. 6 ст. 6 Господарського процесуального кодексу України та невідповідність поданої заяви вимогам статті 170 цього Кодексу. У заяві про поновлення строку для подання заяви про ухвалення додаткового рішення, позивач вказує, що він зареєстрував електронний кабінет в Єдиній судовій інформаційно-телекомунікаційній системі того ж дня, коли дізнався про повернення первинної заяви ухвалою Господарського суду міста Києва від 13.11.2023.

Відповідно до частини 1 статті 2 Господарського процесуального кодексу України завданням господарського судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів, пов`язаних із здійсненням господарської діяльності, та розгляд інших справ, віднесених до юрисдикції господарського суду, з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав і законних інтересів фізичних та юридичних осіб, держави.

До основних засад (принципів) господарського судочинства належить відшкодування судових витрат сторони, на користь якої ухвалене судове рішення (п. 12 ч. 3 ст. 2 Господарського процесуального кодексу України).

Суд застосовує при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року і протоколи до неї, згоду на обов`язковість яких надано Верховною Радою України, та практику Європейського суду з прав людини як джерело права. (частина 4 статті 11 Господарського процесуального кодексу України).

Кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру (стаття 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод).

Європейський суд із прав людини наголошує на тому, що право на доступ до суду має бути ефективним. Реалізуючи пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, кожна держава-учасниця Конвенції вправі встановлювати правила судової процедури, в тому числі й процесуальні заборони і обмеження, зміст яких - не допустити судовий процес у безладний рух.

Разом із тим не повинно бути занадто формального ставлення до передбачених законом вимог, так як доступ до правосуддя повинен бути не лише фактичним, але і реальним (рішення Європейського суду із прав людини у справі «Жоффр де ля Прадель проти Франції» від 16.12.1992).

Суд зазначає, що 29.06.2023 Верховна Рада України прийняла Закон України № 3200-ІХ «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо обов`язкової реєстрації та використання електронних кабінеті в Єдиній судовій інформаційній-телекомунікаційній системі або її окремій підсистемі (модулі), що забезпечує обмін документами», яким внесено зміни до Цивільного процесуального кодексу України, Господарського процесуального кодексу України та Кодексу адміністративного судочинства України.

Так, зокрема, частина 6 статті 6 Господарського процесуального кодексу України викладена в такій редакції: «Адвокати, нотаріуси, державні та приватні виконавці, арбітражні керуючі, судові експерти, органи державної влади та інші державні органи, органи місцевого самоврядування, інші юридичні особи реєструють свої електронні кабінети в Єдиній судовій інформаційно-телекомунікаційній системі або її окремій підсистемі (модулі), що забезпечує обмін документами, в обов`язковому порядку. Інші особи реєструють свої електронні кабінети в Єдиній судовій інформаційно-телекомунікаційній системі або її окремій підсистемі (модулі), що забезпечує обмін документами, в добровільному порядку.

Процесуальні наслідки, передбачені цим Кодексом у разі звернення до суду з документом особи, яка відповідно до цієї частини зобов`язана зареєструвати електронний кабінет, але не зареєструвала його, застосовуються судом також у випадках, якщо інтереси такої особи у справі представляє адвокат.

Якщо реєстрація електронного кабінету в Єдиній судовій інформаційно-телекомунікаційній системі або її окремій підсистемі (модулі), що забезпечує обмін документами, суперечить релігійним переконанням особи, яка зобов`язана його зареєструвати відповідно до цієї частини, передбачені цим Кодексом процесуальні наслідки звернення до суду такою особою без реєстрації електронного кабінету у вигляді залишення її документа без руху, його повернення або залишення без розгляду не застосовуються за умови, що особа заявила про такі обставини одночасно із поданням відповідного документа шляхом подання окремої обґрунтованої письмової заяви.»

Такі ж правила законодавець закріпив у Цивільному процесуальному кодексі України та у Кодексі адміністративного судочинства України.

У подальшому Законом України від 19.10.2023 № 3424-IX «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо уточнення обов`язків учасників судової справи» абзац перший частини шостої статті 6 Господарського процесуального кодексу України викладено в такій редакції:

«Адвокати, нотаріуси, державні та приватні виконавці, арбітражні керуючі, судові експерти, органи державної влади та інші державні органи, зареєстровані за законодавством України як юридичні особи, їх територіальні органи, органи місцевого самоврядування, інші юридичні особи, зареєстровані за законодавством України, реєструють свої електронні кабінети в Єдиній судовій інформаційно-телекомунікаційній системі або її окремій підсистемі (модулі), що забезпечує обмін документами, в обов`язковому порядку. Інші особи реєструють свої електронні кабінети в Єдиній судовій інформаційно-телекомунікаційній системі або її окремій підсистемі (модулі), що забезпечує обмін документами, в добровільному порядку».

Згідно з частиною 1 статті 8 Конституції України в Україні визнається і діє принцип верховенства права. Суддя, здійснюючи правосуддя, керується верховенством права (частина 1 статті 129 Конституції України). Аналогічний припис закріплений у частині 1 статті 11 Господарського процесуального кодексу України.

Елементом верховенства права є принцип юридичної визначеності, який, зокрема, передбачає, що закон, як і будь-який інший акт держави, повинен характеризуватися якістю, щоб виключити ризик свавілля.

На думку Європейського суду із прав людини, поняття «якість закону» означає, що національне законодавство має бути доступним і передбачуваним, тобто визначати достатньо чіткі положення, аби дати людям адекватну вказівку щодо обставин і умов, за яких державні органи мають право вживати заходів, що вплинуть на конвенційні права цих людей (див. mutatis mutandis рішення ЄСПЛ від 24.04.2008 у справі «C. G. та інші проти Болгарії» (C. G. and Others v. Bulgaria, заява № 1365/07, § 39), від та від 09.01.2013 у справі «Олександр Волков проти України» (Oleksandr Volkov v. Ukraine, заява № 21722/11, § 170)).

Європейський суд із прав людини неодноразово зазначав, що формулювання законів не завжди чіткі. Тому їх тлумачення та застосування залежить від практики. І роль розгляду справ у судах полягає саме в тому, щоб позбутися таких інтерпретаційних сумнівів з урахуванням змін у повсякденній практиці (див. mutatis mutandis рішення Європейського суду із прав людини від 11.11.1996 у справі «Кантоні проти Франції» (Cantoni v. France, заява № 17862/91, § 31-32) та від 11.04.2013 у справі «Вєренцов проти України» (Vyerentsov v. Ukraine, заява № 20372/11, § 65)).

Відтак, з огляду на «якість закону», позивач як юридична особа та представник позивача - адвокат Терновий Р.Б., із введенням в дію Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо обов`язкової реєстрації та використання електронних кабінетів в Єдиній судовій інформаційно-телекомунікаційній системі або її окремій підсистемі (модулі), що забезпечує обмін документами» були зобов`язані зареєструвати електронні кабінети в Єдиній судовій інформаційно-телекомунікаційній системі та подавати процесуальні, інші документи, вчиняти інші процесуальні дії в електронній формі виключно за допомогою Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи.

Наведене узгоджується із правовими висновками Великої Палати Верховного Суду, викладеними у постанові від 13.09.2023 у справі № 204/2321/22, про необхідність дотримання вищевикладених положень адвокатами, нотаріусами, приватними виконавцями, судовими експертами, державними органами та органами місцевого самоврядування, суб`єктами господарювання державного та комунального секторів економіки, які реєструють свої офіційні електронні адреси в Єдиній судовій інформаційно-телекомунікаційній системі в обов`язковому порядку.

Проте, як свідчать обставини справи, під час первинного подання заяви про ухвалення додаткового рішення, позивач не зареєстрував електронний кабінет в Єдиній судовій інформаційно-телекомунікаційній системі та не вказав відомості про наявність або відсутність у сторін електронного кабінету, а обґрунтовуючи поважність пропуску строку та подаючи заяву про ухвалення додаткового рішення повторно посилається на усунення допущеної помилки та виконання вимог абз. 1 ч. 6 ст. 6 Господарського процесуального кодексу України.

Частиною 4 статті 13 Господарського процесуального кодексу України унормовано, що кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних з вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

У контексті викладеного, суд не може визнати причини пропуску строку поважними, оскільки обов`язок зареєструвати електронний кабінет в Єдиній судовій інформаційно-телекомунікаційній системі у позивача виник в силу закону, а не на виконання судового рішення, тому невиконання законодавчого припису особою, інтереси якої представляє адвокат, не може свідчити про поважність пропуску відповідного строку, у зв`язку з чим суд дійшов висновку про відсутність підстав для поновлення позивачу пропущеного строку.

Згідно з ч. 2 ст. 118 Господарського процесуального кодексу України заяви, скарги і документи, подані після закінчення процесуальних строків, залишаються без розгляду, крім випадків, передбачених цим Кодексом.

Оскільки позивач подав докази на підтвердження розміру судових витрат, які він сплатив або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, з пропуском встановленого процесуального строку та за відсутності мотивованої заяви про поновлення пропущеного процесуального строку, суд залишає заяву про ухвалення додаткового рішення без розгляду.

Керуючись статтями 118, 129, 234, 235, 244 Господарського процесуального кодексу України, суд

УХВАЛИВ:

1. Відмовити Товариству з обмеженою відповідальністю «Квента ВК» у поновленні строку на подачу заяви про ухвалення додаткового рішення.

2. Заяву Товариства з обмеженою відповідальністю «Квента ВК» про ухвалення додаткового рішення залишити без розгляду.

3. Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання та може бути оскаржена в порядку та строк, що передбачені статтями 254 - 257 Господарського процесуального кодексу України.

Суддя О.С. Комарова