ПІВНІЧНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"13" грудня 2023 р. Справа№ 910/9711/23

Північний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Андрієнка В.В.

суддів: Буравльова С.І.

Шапрана В.В.

за участю секретаря судового засідання: Прокопенко О.В.

учасники справи:

від позивача: Мірошниченко С.В.

від відповідача: Ніколаєв О.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Заваллівський Графіт"

на рішення Господарського суду міста Києва від 24.10.2023

у справі №910/9711/23 (суддя Картавцева Ю.В.)

за позовом Фізичної особи-підприємця Величка Валерія Вікторовича

до Товариства з обмеженою відповідальністю "Заваллівський Графіт"

про 2 373 019,14 грн

УСТАНОВИВ:

Фізична особа-підприємець Величко Валерій Вікторович звернувся до Господарського суду міста Києва з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю "Заваллівський Графіт" про стягнення 2 373 019,14 грн.

Рішенням Господарського суду міста Києва від 24.10.2023 у справі №910/9711/23 позов задоволено частково. Стягнуто з Товариства з обмеженою відповідальністю "Заваллівський Графіт" на користь Фізичної особи-підприємця Величка Валерія Вікторовича пеню за несвоєчасну сплату орендної плати у розмірі 92 286 (дев`яносто дві тисячі двісті вісімдесят шість) грн 44 коп., 3% річних у розмірі 65 425 (шістдесят п`ять тисяч чотириста двадцять п`ять) грн 27 коп., інфляційні втрати у розмірі 422 430 (чотириста двадцять дві тисячі чотириста тридцять) грн 72 коп., неустойку у розмірі 1 593 333 (один мільйон п`ятсот дев`яносто три тисячі триста тридцять три) грн 33 коп. та судовий збір у розмірі 32 602 (тридцять дві тисячі шістсот дві) грн 14 коп. В іншій частині позову відмовлено.

Не погодившись з прийнятим рішенням, Товариство з обмеженою відповідальністю "Заваллівський Графіт" подало апеляційну скаргу, в якій просить рішення Господарського суду міста Києва від 24.10.2023 по справі №910/9711/23 скасувати повністю, ухвалити нове рішення, яким відмовити у задоволенні позовних вимог повністю.

Апеляційна скарга обґрунтована зокрема наступним. На думку апелянта місцевим господарським судом необґрунтовано було задоволено позовні вимоги. Зокрема апелянт стверджує про відсутність своєї вини у неповерненні самоскидів у період з 8 вересня 2023 року по 11 червня 2023 року, оскільки, після ухвалення постанови суду у справі № 910/9301/22 відповідачем вчинялися дії щодо добровільного повернення транспортних засобів, при цьому 2 із 3 транспортних засобів було повернуто позивачу 17 травня 2023 року. Апелянт також стверджує, що жодних збитків у зв`язку з несвоєчасним поверненням транспортних засобів позивачу завдано не було, зокрема, позивач не заявляв вимог про стягнення збитків. Також апелянт стверджує про наявність підстав для зменшення штрафні санкції на 98% зважаючи на добровільне виконання рішення суду у справі № 910/9301/22 та важливе соціальне та економічне значення ТОВ "Заваллівський Графіт".

Позивач у відзиві на апеляційну скаргу просив суд відмовити у її задоволенні, а рішення місцевого господарського суду залишити без змін з огляду на його законність та обґрунтованість.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 27.11.2023 відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою Товариства з обмеженою відповідальністю "Заваллівський Графіт" на рішення Господарського суду міста Києва від 24.10.2023, розгляд апеляційної скарги призначено на 13.12.2023.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 275 ГПК України, суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.

Статтею 276 ГПК України визначено, що суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Судом установлено, що 07.09.2020 між Фізичною особою-підприємцем Величком Валерієм Вікторовичем (орендодавець) та Товариством з обмеженою відповідальністю "Заваллівський графіт" (орендар) було укладено договір оренди транспортних засобів № 1247 (Договір), відповідно до п. 1.1 якого орендодавець передав у строкове платне користування орендарю, а орендар прийняв у строкове платне користування від орендодавця на умовах, визначених даним договором, транспортні засоби, а саме:

- MAN TGS 41.440, тип транспортного засобу - вантажний самоскид-с, 2008 року випуску, колір - червоний, номер шасі (кузова, рами) № НОМЕР_1 , реєстраційний номер НОМЕР_2 , зареєстрований 13.03.2012 ВРЕР-12 УДАІ в м. Києві;

- MAN TGS 41.440, тип транспортного засобу - вантажний самоскид-с, 2008 року випуску, колір - червоний, номер шасі (кузова, рами) № НОМЕР_3 . реєстраційний номер НОМЕР_4 , зареєстрований 13.03.2012 ВРЕР-12 УДАІ м. Києві;

- MAN TGS 41.440, тип транспортного засобу - вантажний самоскид-с, 2007 року випуску, колір - червоний, номер шасі (кузова, рами) № НОМЕР_5 , - реєстраційний номер НОМЕР_6 , зареєстрований 13.03.2012 ВРЕР-12 УДАІ в м. Києві.

Відповідно до п. 2.3 Договору передання орендарю транспортних засобів оформляється актом приймання-передачі, який підписується сторонами даного договору. З моменту підписання зазначеного акта починається обчислення строку даного договору орендної плати і нарахування орендної плати.

Пунктом 3.1 Договору сторони погодили, що за користування зазначеними транспортними засобами орендар сплачує орендодавцю орендну плату в розмірі 93000,00 грн на місяць.

Плата за користування сплачується орендарем орендодавцю щомісячно готівкою або в безготівковій формі шляхом перерахування грошових коштів на рахунок в установі банку до 20 числа місяця наступного за звітним (п. 3.2 Договору).

Цей договір укладений строком на 1 рік набирає чинності з дати його нотаріального посвідчення та діє до 07.09.2021 (п. 8.1 Договору).

Фізична особа-підприємець Величко Валерій Вікторович звернувся до Господарського суду міста Києва з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю "Заваллівський Графіт" про стягнення заборгованості зі сплати орендної плати за договором оренди транспортних засобів від 07.09.2020 у розмірі 2 856 600,00 грн та зобов`язання вчинити дії (справа № 910/9301/22).

Рішенням Господарського суду міста Києва від 13.12.2022 у справі № 910/9301/22, залишеним без змін постановою Північного апеляційного господарського суду від 19.01.2023, позовні вимоги задоволено частково; стягнуто з Товариства з обмеженою відповідальністю "Заваллівський Графіт" на користь Фізичної особи-підприємця Величка Валерія Вікторовича 1 419 600 (один мільйон чотириста дев`ятнадцять тисяч шістсот) грн 00 коп. боргу зі сплати орендної плати, 643400 (шістсот сорок три тисячі чотириста) грн 00 коп. неустойки та 30945,00 (тридцять тисяч дев`ятсот сорок п`ять) грн 00 коп. судового збору; зобов`язано Товариство з обмеженою відповідальністю "Заваллівський Графіт" повернути Фізичній особі-підприємцю Величко Валерію Вікторовичу автомобіль MAN TGS 41.440, номер шасі (кузова, рами) НОМЕР_7 , реєстраційний номер НОМЕР_8 , автомобіль MAN TGS 41.440 номер шасі (кузова, рами) НОМЕР_9 , реєстрацiйний номер НОМЕР_6 та автомобіль MAN TGS 41.440, номер шасі (кузова, рами) НОМЕР_3 , реєстраційний номер НОМЕР_4 ; в задоволенні іншої частини позову відмовлено.

Звертаючись до суду з даним позовом позивач зазначає, що станом на день подання позову відповідачем було виконано рішення Господарського суду міста Києва від 13.12.2022 у справі № 910/9301/22, а саме сплачено грошові кошти 24.05.2023 та повернуто транспортні засоби у кількості три одиниці по акту від 12.06.2023.

Позивач стверджує, що відповідач повинен сплатити неустойку за прострочення виконання зобов`язання з повернення орендованого майна з 08.09.2022 по 11.06.2023. Крім того, оскільки, судом при розгляді справи № 910/9301/22 питання щодо стягнення пені, 3% річних та інфляційних втрат за несвоєчасну сплату орендної плати не вирішувалося, відповідач має також сплатити відповідні платежі.

Всього позивач просив суд стягнути з відповідача 2 373 019,14 грн, з яких: 186 363,15 грн пені за несвоєчасну сплату орендної плати, 65 425,77 грн 3% річних, 422 430,72 грн інфляційних втрат та 1 698 800,00 грн неустойки за неповернення орендованого майна.

Колегія суддів відзначає, що у межах розгляду справи № 910/9301/22 було установлено, що договір № 1247 оренди транспортних засобів від 07.09.2020, строк дії якого продовжувався згідно з ч. 4 ст. 284 ГК України, припинив свою дію 24.05.2022.

Суд зазначив, що до припинення 24.05.2022 дії договору відсутні підстави для застосування до відносин між позивачем і відповідачем положень статті 785 ЦК України щодо права позивача вимагати від відповідача подвійної орендної плати (неустойки) за час прострочення повернення орендованих транспортних засобів.

Враховуючи, що договір оренди припинив свою дію 24.05.2022, то з 25.05.2022 у позивача виникло право вимагати від відповідача сплати неустойки у розмірі подвійної плати за користування транспортними засобами за час прострочення виконання зобов`язання щодо повернення вказаного майна у сумі 643 400,00 грн, а саме: за 7 днів травня 2022 року у сумі 42000,00 грн із розрахунку (93000 х 2 : 31 = 6000 грн.); за червень, липень, серпень 2022 року у сумі 558 000,00 (із розрахунку 93000 х 2 х 3 місяці); за 7 днів вересня у сумі 43400,00 грн із розрахунку (93000 х 2 : 30 днів = 6200 грн) у сумі 43400,00 грн.

Позивачем було заявлено до стягнення неустойку у розмірі подвійної плати за час прострочення виконання зобов`язання з повернення орендованого майна у сумі, яка включає 795 000,00 грн., які за даних обставин справи підлягають стягненню з відповідача, як орендна плата за користування майном за договором № 1247 оренди транспортних засобів від 07.09.2020, а саме: за період з жовтня 2021 по травень 2022 року (07.05.2022) по 93000,00 грн, тобто за 8 повних місяці оренди майна (93 000 х 8 = 744 000), та за 17 днів травня 2022 року (24.05.2022), тобто до закінчення строку дії договору (93 000 : 31 х 17 днів = 51 000).

Таким чином, суд у справі № 910/9301/22 прийшов до висновку, що вимога про стягнення неустойки у сумі 2 856 600,00 грн за час прострочення виконання зобов`язання з повернення орендованого майна підлягає частковому задоволенню у сумі 643 400,00 грн.

Орендна плата за договором № 1247 оренди транспортних засобів від 07.09.2020 підлягає стягненню загалом у сумі 1 419 600,00 грн, а саме за період з вересня 2020 р. по вересень 2021 року у сумі 624 600,00 грн та за період з жовтня 2021 по 24.05.2022 у сумі 795 000,00 грн.

Частиною 4 статті 75 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що обставини, встановлені рішенням суду в господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, стосовно якої установлено ці обставини, якщо інше не установлено законом.

З огляду на викладене, обставини, встановлені у рішенні Господарського суду міста Києва у справі № 910/9301/22, зокрема, щодо припинення дії Договору 24.05.2022 та порушення ТОВ "Заваллівський Графіт" зобов`язання з повернення орендованого майна та зобов`язань зі сплати орендної плати за період з вересня 2020 року по вересень 2021 року у сумі 624 600,00 грн та за період з жовтня 2021 року по 24.05.2022 у сумі 795 000,00 грн, - мають преюдиційне значення та не підлягають повторному доведенню.

Набрання законної сили рішенням про присудження не змінює і не припиняє того зобов`язання, до примусового виконання обов`язку з якого присуджений боржник (постанова Великої Палати Верховного Суду від 25 січня 2022 року у справі №761/16124/15-ц).

Судом установлено із наявних у справі доказів, що 24.05.2023 відповідачем сплачено позивачу грошові кошти у розмірі 2093945,00 грн.

Відповідно до вимог ст. 625 Цивільного кодексу України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням установленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Сплата трьох процентів від простроченої суми (якщо інший розмір не встановлений договором або законом) не має характеру штрафних санкцій і є способом захисту майнового права та інтересу кредитора шляхом отримання від боржника компенсації (плати) за користування ним утримуваними коштами, належними до сплати кредиторові. Інфляційні нарахування на суму боргу, сплата яких передбачена частиною другою статті 625 Цивільного кодексу України, не є штрафною санкцією, а виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення коштів внаслідок інфляційних процесів за весь час прострочення в їх сплаті. Зазначені нарахування здійснюються окремо за кожен період часу, протягом якого діяв відповідний індекс інфляції, а одержані таким чином результати підсумовуються за весь час прострочення виконання грошового зобов`язання.

Згідно з Законом України "Про індексацію грошових доходів населення" індекс споживчих цін (індекс інфляції) обчислюється спеціально уповноваженим центральним органом виконавчої влади в галузі статистики і не пізніше 10 числа місяця, що настає за звітним, публікується в офіційних періодичних виданнях. На даний час індекс інфляції розраховується Державною службою статистики України і щомісячно публікується, зокрема, в газеті "Урядовий кур`єр". Отже, повідомлені друкованими засобами масової інформації з посиланням на зазначений державний орган відповідні показники згідно з статтями 17, 18 Закону України "Про інформацію" є офіційними і можуть використовуватися господарським судом і учасниками судового процесу для визначення суми боргу.

Індекс інфляції - це показник, що характеризує динаміку загального рівня цін на товари та послуги, які купуються населенням для невиробничого споживання, і його найменший період визначення складає місяць.

Розмір боргу з урахуванням індексу інфляції визначається виходячи з суми боргу, що існувала на останній день місяця, в якому платіж мав бути здійснений, помноженої на індекс інфляції, визначений названою Державною службою, за період прострочення починаючи з місяця, наступного за місяцем, у якому мав бути здійснений платіж, і за будь-який місяць (місяці), у якому (яких) мала місце інфляція. При цьому в розрахунок мають включатися й періоди часу, в які індекс інфляції становив менше одиниці (тобто мала місце дефляція).

Позивачем нараховано 3% річних та інфляційні втрати відносно суми боргу 45600,00 грн за період 21.03.2021-23.05.2023, відносно сум боргу 93000,00 грн за періоди 21.04.2021-23.05.2023, 21.05.2021-23.05.2023, 21.06.2021-23.05.2023, 21.07.2021-23.05.2023, 21.08.2021-23.05.2023, 21.09.2021-23.05.2023, 20.10.2021-23.05.2023, 21.11.2021-23.05.2023, 21.12.2021-23.05.2023, 21.01.2022-23.05.2023, 21.02.2022-23.05.2023, 20.03.2022-23.05.2023, 21.04.2022-23.05.2023, 21.05.2022-23.05.2023, відносно суми боргу 72000,00 грн за період 21.06.2022-23.05.2023.

Колегія суддів вважає обґрунтованим висновок місцевого господарського суду про те, що в силу п. 3.1 Договору, обґрунтованими періодами є 21.10.2021-23.05.2023 та 21.03.2022-23.05.2023 відповідно, а вимоги про стягнення 65 425,27 грн 3% річних та 422 430,72 грн інфляційних втрат підлягають задоволенню в повному обсязі.

Щодо вимог про стягнення 186 363,15 грн пені за несвоєчасну сплату орендної плати, суд зазначає наступне.

Відповідно до пункту 3 частини 1 статті 611 Цивільного кодексу України у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема сплата неустойки.

Штрафними санкціями у Господарському кодексі України визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов`язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов`язання (частина 1 статті 230 Господарському кодексі України).

Відповідно до ст. 549 Цивільного кодексу України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання.

Пунктом 6.4 Договору передбачено, що у випадку несвоєчасної сплати Орендодавцю плати за користування транспортними засобами, Орендар не звільняється від відповідальності через неможливість виконання і зобов`язаний відшкодувати збитки, завдані невиконанням зобов`язання, а також сплатити у випадку несвоєчасної оплати пеню у розмірі подвійної облікової ставки НБУ від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання.

Так, з наданого позивачем розрахунку пені вбачається, що позивачем здійснено нарахування пені відносно суми боргу 45600,00 грн за період 21.03.2021-23.09.2021, відносно сум боргу 93000,00 грн за періоди 21.04.2021-21.10.2021, 21.05.2021-21.11.2021, 21.06.2021-21.12.2021, 21.07.2021-21.01.2022, 21.08.2021-21.02.2022, 21.09.2021-23.03.2022, 21.10.2021-21.04.2022, 21.11.2021-21.05.2022, 21.12.2021-21.06.2022, 21.01.2022-21.07.2022, 21.02.2022-21.08.2022, 21.03.2022-21.09.2022, 21.04.2022-21.10.2022, 21.05.2022-21.11.2022, відносно суми боргу 72000,00 грн за період 21.06.2022-21.12.2022.

Колегія суддів вважає обґрунтованим висновок місцевого господарського суду про те, позовні вимоги про стягнення пені підлягають частковому задоволенню в сумі 92 286,44 грн, зважаючи на те, що Договір припинив свою дію 24.05.2022.

Щодо стягнення неустойки за порушення строку повернення орендованого майна у сумі 1 698 800,00 грн, суд зазначає наступне.

За змістом статей 610, 611, 612 ЦК України невиконання зобов`язання у погоджений сторонами в договорі строк є порушенням зобов`язання, що зумовлює застосування до боржника наслідків, установлених договором або законом.

Цивільно-правова відповідальність - це покладення на правопорушника встановлених законом негативних правових наслідків, які полягають у позбавленні його певних прав або в заміні невиконання обов`язку новим, або у приєднанні до невиконаного обов`язку нового додаткового обов`язку, що узгоджується з нормами статті 610 ЦК України та статті 216 ГК України.

У разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема сплата неустойки (пункт 3 частини першої статті 611 ЦК України).

Законодавець у частині першій статті 614 ЦК України визначив, що особа, яка порушила зобов`язання, несе відповідальність за наявності її вини (умислу або необережності), якщо інше не установлено договором або законом. Особа є невинуватою, якщо вона доведе, що вжила всіх залежних від неї заходів щодо належного виконання зобов`язання.

Правові наслідки порушення умов договору оренди державного майна визначені відповідними нормами Закону про оренду, ЦК України та ГК України.

У питанні відповідальності сторін за невиконання зобов`язань за Договором норми статті 29 Закону про оренду відсилають до інших законодавчих актів України та умов договору.

Невиконання наймачем передбаченого частиною першою статті 785 ЦК України обов`язку щодо негайного повернення наймодавцеві речі (у стані, в якому вона була одержана, з урахуванням нормального зносу, або у стані, який було обумовлено в договорі) у разі припинення договору є порушенням умов Договору, що породжує у наймодавця право на застосування до наймача відповідно до частини другої статті 785 ЦК України такої форми майнової відповідальності як неустойка у розмірі подвійної плати за користування річчю за час прострочення.

Отже, відповідно до статті 614 ЦК України, для застосування наслідків, передбачених частиною другою статті 785 цього Кодексу, необхідна наявність вини (умислу або необережності) в особи, яка порушила зобов`язання. Тобто судам потрібно встановити обставини, за яких орендар мав можливість передати майно, що було предметом оренди, але умисно цього обов`язку не виконав.

Положеннями статті 549 ЦК України та статті 230 ГК України визначено загальне поняття штрафних санкцій, яке у господарському судочинстві включає неустойку, штраф, пеню, яку учасник господарських відносин зобов`язаний сплатити у разі порушення ним правил господарської діяльності, невиконання господарського зобов`язання.

За приписами статті 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання.

Частиною першою статті 230 ГК України визначено поняття штрафних санкцій. Ними визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов`язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов`язання.

Відповідно до частини першої статті 546 ЦК України виконання зобов`язання може забезпечуватися неустойкою, порукою, гарантією, заставою, притриманням, завдатком, правом довірчої власності. Виконання зобов`язання (основного зобов`язання) забезпечується, якщо це установлено договором або законом (частина перша статті 548 ЦК України).

Тобто неустойка згідно із частиною другої статті 785 ЦК України розглядається як законна неустойка і застосовується незалежно від погодження сторонами цієї форми відповідальності в договорі найму (оренди).

Водночас неустойка за частиною другою статті 785 ЦК України має спеціальний правовий режим, який обумовлений тим, що зобов`язання наймача (орендаря) з повернення об`єкта оренди є майновим і виникає після закінчення дії Договору. Наймодавець (орендодавець) у цьому випадку позбавлений можливості застосовувати щодо недобросовісного наймача інші ефективні засоби впливу задля виконання відповідного зобов`язання, окрім як використання права на стягнення неустойки в розмірі подвійної плати за користування орендованим майном.

На підтвердження повернення відповідачем позивачу орендованого за Договором майна, позивачем надано копію Акту повернення-приймання автомобілів від 12.06.2023, який підписано зі сторони ФОП Величка Валерія Вікторовича та вказано, що представник ТОВ "Заваллівський Графіт" від підпису акту відмовився без пояснення причин відмови.

Відповідачем в межах розгляду справи № 910/9711/23 надано копію акту прийому-передачі орендованого майна від 17.05.2023, де зазначено про передачу позивачу двох автомобілів (підписано зі сторони відповідача), копію акту повернення-приймання автомобілів від 17.05.2023, де вказано про наявність недоліків майна, що повертається (підписано зі сторони позивача) та вимоги від 19.05.2023, у якій позивач підтверджує обставину початку процедури передачі трьох транспортних засобів 17.05.2023, а також, нотаріально посвідчену заяву свідка - ОСОБА_1, який обіймає посаду керівника служби безпеки відповідача та в заяві свідка зазначає, що 17.05.2023 о 12:00 згідно з рішенням Господарського суду міста Києва від 13.12.2023 у справі № 910/9301/22, позивач отримав від відповідача та перегнав на територію ТОВ "Сплайн" автомобілі MAN TGS 41.440, номер шасі (кузова, рами) НОМЕР_1 , реєстраційний номер НОМЕР_2 та MAN TGS 41.440, номер шасі (кузова, рами) НОМЕР_5 , реєстраційний номер НОМЕР_6 , однак, підписувати акт приймання-передачі позивач відмовився.

За таких обставин колегія суддів вважає вірним висновок місцевого господарського суду про те, що обґрунтованим періодом нарахування неустойки відносно всіх трьох автомобілів є період з 08.09.2022 по 16.05.2023, тоді-як, відносно одного транспортного засобу позивачем правомірно визначено період нарахування до 11.06.2023. З огляду на викладене, позовні вимоги про стягнення неустойки підлягають частковому задоволенню в сумі 1 593 333,33 грн.

Також колегія суддів вважає обґрунтованим висновок місцевого господарського суду про відсутність підставі для задоволення клопотання відповідача про зменшення штрафних санкцій на 98%.

При цьому судом береться до уваги те, що відповідно до ч. 3 ст. 551 Цивільного кодексу України розмір неустойки може бути зменшений за рішенням суду, якщо він значно перевищує розмір збитків, та за наявності інших обставин, які мають істотне значення.

Положенням ст. 233 Господарського кодексу України установлено, що у разі якщо належні до сплати штрафні санкції надмірно великі порівняно із збитками кредитора, суд має право зменшити розмір санкцій. При цьому повинно бути взято до уваги: ступінь виконання зобов`язання боржником; майновий стан сторін, які беруть участь у зобов`язанні; не лише майнові, але й інші інтереси сторін, що заслуговують на увагу. Якщо порушення зобов`язання не завдало збитків іншим учасникам господарських відносин, суд може з урахуванням інтересів боржника зменшити розмір належних до сплати штрафних санкцій.

Визначені наведеними нормами положення з урахуванням приписів Господарського процесуального кодексу України щодо загальних засад господарського судочинства та щодо обов`язку суду сприяти учасникам судового процесу в реалізації їхніх прав дає право суду зменшити розмір штрафних санкцій за умови, що він значно перевищує розмір завданих допущеним порушенням збитків.

Аналогічний правовий висновок викладено в постанові Верховного Суду України від 03.09.2014 №6-100цс14.

Статтею 546 Цивільного кодексу України неустойка (штраф, пеня) віднесена до переліку видів забезпечення виконання зобов`язань.

Неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання (ч. 1 ст. 549 ЦК України).

Згідно з приписами частини 1 ст. 230 ГК України неустойка є штрафною санкцією, яка застосовується до учасника господарських відносин у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов`язання.

Отже, неустойка має подвійну правову природу, є водночас способом забезпечення виконання зобов`язання та мірою відповідальності за порушення виконання зобов`язання, завданням якого є захист прав та інтересів кредитора у разі порушення зобов`язання боржником.

Завданням неустойки як способу забезпечення виконання зобов`язання та міри відповідальності є одночасно дисциплінування боржника (спонукання до належного виконання зобов`язання) та захист майнових прав та інтересів кредитора у разі порушення зобов`язання шляхом компенсації можливих втрат, у тому числі у вигляді недосягнення очікуваних результатів господарської діяльності внаслідок порушення зобов`язання.

Метою застосування неустойки є в першу чергу захист інтересів кредитора, однак не застосування до боржника заходів, які при цьому можуть призвести до настання негативних для нього наслідків як суб`єкта господарської діяльності.

Відтак, застосування неустойки має здійснюватися із дотриманням принципу розумності та справедливості.

Вирішуючи питання про зменшення розміру неустойки (штрафу, пені), яка підлягає стягненню зі сторони, що порушила зобов`язання, господарський суд повинен об`єктивно оцінити, чи є даний випадок винятковим, виходячи з інтересів сторін, які заслуговують на увагу, ступеню виконання зобов`язання, причини (причин) неналежного виконання або невиконання зобов`язання, незначності прострочення виконання, наслідків порушення зобов`язання, невідповідності розміру стягуваної неустойки (штрафу, пені) таким наслідкам, поведінки винної сторони (в тому числі вжиття чи невжиття нею заходів до виконання зобов`язання, негайне добровільне усунення нею порушення та його наслідків) тощо.

Зі змісту наведених норм убачається, що при вирішенні питання про можливість зменшення неустойки, суд має дати належну оцінку правовідносинам сторін з точки зору винятковості випадку. Крім цього, зменшення розміру штрафних санкцій не є обов`язком суду, а його правом і виключно у виняткових випадках.

Оскільки відповідачем не було доведено місцевому господарському суду належними засобами доказування наявність достатніх підстав для зменшення неустойки, висновок про відмову у задоволенні такого клопотання є вірним.

Відповідно до частини 1 статті 74 Господарського процесуального кодексу України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Приписами статей 76, 77 Господарського процесуального кодексу України визначено, що належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Згідно зі статтями 78, 79 Господарського процесуального кодексу України достовірними є докази, створені (отримані) за відсутності впливу, спрямованого на формування хибного уявлення про обставини справи, які мають значення для справи. Наявність обставини, на яку сторона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, вважається доведеною, якщо докази, надані на підтвердження такої обставини, є більш вірогідними, ніж докази, надані на її спростування.

Статтею 86 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь установленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також вірогідність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

На підставі наявних матеріалів справи колегія суддів встановила, що обставини, на які посилається скаржник - Товариство з обмеженою відповідальністю "Заваллівський Графіт", у розумінні статті 86 ГПК України не можуть бути підставою для зміни або скасування рішення Господарського суду міста Києва 24.10.2023 у справі №910/9711/23, а тому апеляційна скарга не підлягає задоволенню.

Ураховуючи наведене, рішення Господарського суду міста Києва від 24.10.2023 у справі №910/9711/23 відповідає матеріалам справи, є законним та обґрунтованим, підстави, передбачені ст.ст. 277-278 ГПК України для його скасування, відсутні.

Керуючись ст. 129, 267-285 Господарського процесуального кодексу України, Північний апеляційний господарський суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Заваллівський Графіт" на рішення Господарського суду міста Києва від 24.10.2023 у справі №910/9711/23 залишити без задоволення.

Рішення Господарського суду міста Києва від 24.10.2023 у справі №910/9711/23 залишити без змін.

Витрати по сплаті судового збору за подання апеляційної скарги покласти на Товариство з обмеженою відповідальністю "Заваллівський Графіт".

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена до Верховного Суду у порядку та строк, передбачений ст. ст. 287-289 Господарського процесуального кодексу України.

Повний текст постанови складено та підписано 20.12.2023.

Головуючий суддя В.В. Андрієнко

Судді С.І. Буравльов

В.В. Шапран