РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

м. Київ

19.12.2023Справа № 910/11234/23

Господарський суд міста Києва в складі: головуючого судді Г.П. Бондаренко-Легких, розглянувши у спрощеному позовному провадженні без виклику сторін справу №910/11234/23

За позовом Приватного акціонерного товариства "Страхова компанія "УЛЬТРА АЛЬЯНС" (02066, м. Київ, вул. Журавлина, буд. 4; ідентифікаційний код: 33152597)

До Моторно (транспортного) страхового бюро України (02154, м. Київ, Русанівський Бульвар, буд. 8; ідентифікаційний код: 21647131)

Про стягнення 124 764, 81 грн

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

Приватне акціонерне товариство "Страхова компанія "УЛЬТРА АЛЬЯНС" звернулося до Господарського суду міста Києва з позовом до Моторно (транспортного) страхового бюро України про стягнення 124 764, 81 грн.

Позивач просить стягнути з відповідача страхове відшкодування в розмірі 124 764, 81 грн право на яке перейшло до позивача у зв`язку з виплатою страхового відшкодування за пошкодження Hyundai д.н.з. НОМЕР_1 в результаті ДТП 30.12.2022. Також позивач просить стягнути з відповідача витрати по сплаті судового збору в сумі 2 684, 00 грн та витрати на правничу допомогу у розмірі 10 000, 00 грн.

17.07.2023 Господарський суд міста Києва дослідивши матеріали позовної заяви, дійшов висновку про наявність підстав для залишення її без руху, про що постановив відповідну ухвалу та встановив позивачу п`ятиденний строк з дня вручення ухвали від 17.07.2023 для усунення недоліків позовної заяви.

27.07.2023 від позивача надійшла заява про усунення недоліків позовної заяви, якою позивач усунув недоліки встановлені ухвалою суду від 17.07.2023.

04.08.2023 суд постановив ухвалу про відкриття провадження у справі, в якій вирішив розгляд справи № 910/11234/23 здійснювати за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін.

25.08.2023 від відповідача надійшов відзив на позовну заяву.

04.09.2023 позивача надійшла відповідь на відзив.

14.09.2023 від відповідача надійшли заперечення на відповідь на відзив.

Згідно з частиною 2 статті 252 Господарського процесуального кодексу України розгляд справи по суті в порядку спрощеного провадження починається з відкриття першого судового засідання або через тридцять днів з дня відкриття провадження у справі, якщо судове засідання не проводиться.

Згідно з частиною 4 статті 240 Господарського процесуального кодексу України, у разі розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи, суд підписує рішення без його проголошення.

Розглянувши подані позивачем та відповідачем документи і матеріали, всебічно і повно з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов та заперечення на нього, об`єктивно оцінивши докази, що мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, Господарський суд міста Києва

ВСТАНОВИВ:

1. Фактичні обставини, що стали підставою спору (підстави позову).

30.12.2022 в місті Києві по вулиці Симона Петлюри, 26/123 сталася дорожньо-транспортна пригода за участю автомобіля "Hyundai" д.н.з. НОМЕР_1 та "Audi" д.н.з. НОМЕР_2 під керуванням ОСОБА_1 .

На момент дорожньо-транспортної пригоди між власником транспортного засобу "Hyundai" д.н.з. НОМЕР_1 та Приватним акціонерним товариством "Страхова компанія "УЛЬТРА АЛЬЯНС" діяв договір добровільного страхування наземного транспортного засобу "КАСКО-ПроАвто" № 01.06.06-000533 від 26.05.2022.

Постановою Шевченківського районного суду міста Києва від 30.01.2023 у справі № 761/509/23 ОСОБА_1 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення (ДТП 30.12.2022) та притягнено до адміністративної відповідальності.

05.01.2023 власник автомобіля "Hyundai" д.н.з. НОМЕР_1 звернувся до позивача з заявою щодо виплати страхового відшкодування на рахунок СТО LIFE AVTO "ФОП Коваленко С.В. "

Згідно рахунку № 00004-23/01/09 від 09.01.2023 загальна сума ремонтних робіт склала 149 913, 49 грн. Зазначена сума підтверджується також страховим актом № 0.06/001259/1 від 16.01.2023.

Звітом № 9408 від 20.01.2023 оцінки автотранспорту про визначення матеріального збитку заподіяного власнику автомобіля на підставі відповідної оцінки, яку провів СПД " Горобець Ю.М. " встановлено, що вартість заподіяного збитку власника автомобіля "Hyundai" д.н.з. НОМЕР_1 складає 124 764, 81 грн.

Позивач на підставі Наказу № 01.06/001259/1/1 від 16.01.2023 виплатив страхове відшкодування в розмірі 149913, 49 грн на рахунок ФОП Коваленко С.В. , що підтверджується платіжним дорученням № 5325 від 20.01.2023.

Особа, яка винна в ДТП, а саме ОСОБА_1 не має страхового полісу транспортного засобу, оскільки у відповідності до відомостей з довідки Національної поліції України №773769 від 30.12.2022 про дорожньо-транспортну пригоду відноситься до пільгової категорії громадян у зв`язку з наявністю посвідчення учасника бойових дій № НОМЕР_3 на підставі пункту 13.1. статті 13 Закону України "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів".

Таким чином, позивач 29.03.2022 у відповідності до підпункту "г" пункту 41.1. статті 41 Закону України "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" звернувся до відповідача з вимогою здійснити виплату на користь позивача у розмірі 124 764, 81 грн. 20.04.2023 позивач повторно звернувся до відповідача електронним листом щодо здійснення оплати.

Однак відповідач в листах-відповідях на вимоги №3-01б/12251 від 14.04.2023 та №3-01б/21744 від 05.07.2023 повідомив позивача, що для розгляду справи та прийняття рішення щодо відшкодування заподіяної шкоди, позивачу необхідно надати документи, передбачені статтею 35 Закону України "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів".

У зв`язку з вище зазначеним, позивач просить стягнути з відповідача на підставі підпункту "г" пункту 41.1. статті 41 Закону України "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" суму шкоди в розмірі 124 764, 81 грн.

2. Предмет позову.

Предметом позову у справі є матеріально - правові вимоги позивача до відповідача про стягнення з останнього страхового відшкодування в порядку суброгації в розмірі 124 764, 81 грн.

3. Доводи позивача щодо суті позовних вимог.

(1) 30.12.2022 сталась ДТП за участю автомобіля "Hyundai" д.н.з. НОМЕР_1 та "Audi" д.н.з. НОМЕР_2 під керуванням ОСОБА_1 .

(2) Винуватцем ДТП є водій транспортного засобу "Audi" д.н.з. НОМЕР_2 - ОСОБА_1 , що підтверджується постановою Шевченківського районного суду міста Києва від 30.01.2023 у справі № 761/509/23.

(3) Позивач згідно Договору добровільного страхування наземного транспортного засобу "КАСКО-ПроАвто" № 01.06.06-000533 від 26.05.2022 укладеного між ним та власником пошкодженого транспортного засобу "Hyundai" д.н.з. НОМЕР_1 виплатив останньому страхове відшкодування у загальному розмірі 149 913, 49 грн.

(4) Цивільно-правова відповідальність власника наземного транспортного засобу, що є винуватцем ДТП, а саме транспортного засобу "Audi" д.н.з. НОМЕР_2 застрахована не була, оскільки, винуватець ДТП відноситься до пільгової категорії громадян на підставі пункту 13.1. статті 13 Закону України "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів".

(5) Відповідач, в силу приписів статті 41 Закону України "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" зобов `язаний відшкодувати позивачу виплачене ним страхове відшкодування у розмірі 124 764, 81 грн.

4. Заперечення відповідача у справі.

Заперечення відповідача проти задоволення позовних вимог зводяться до того:

(1) що позивачем не надано жодних доказів, що особа винна в ДТП є учасником бойових дій, у зв`язку з чим, є звільненим від обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності транспортного засобу;

(2) що позивач не сприяв відповідачу в розслідуванні причин та обставин дорожньо-транспортної пригоди, а навпаки перешкоджав.

5. Оцінка доказів судом та висновки суду.

Спір у даній справі виник внаслідок виплати позивачем згідно договору добровільного страхування наземного транспортного засобу "КАСКО-ПроАвто" № 01.06.06-000533 від 26.05.2022 укладеного між ним та власником пошкодженого транспортного засобу "Hyundai" д.н.з. НОМЕР_1 страхового відшкодування у розмірі 149 913, 49 грн та виникнення у позивача вимоги до відповідача щодо регламентної виплати на підставі підпункту "г" пункту 41.1. статті 41 Закону України "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" внаслідок ДТП 30.12.2022.

Отже, на переконання суду, для вирішення справи по суті за позовом, суду необхідно надати відповіді на наступні питання, що мають значення для вирішення спору:

- чи було встановлено вину ОСОБА_1 у вчиненні ДТП 30.12.2022 за участю транспортного засобу автомобіля "Audi" д.н.з. НОМЕР_2 ?

- чи поширюється дія підпункту 13.1. статті 13 Закону України "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" на ОСОБА_1 , а відтак, чи підлягають позовні вимоги задоволенню?

Оцінивши наявні в справі докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, суд дійшов висновку, про задоволення позовних вимог, з наступних підстав.

Згідно з положеннями статті 993 Цивільного кодексу України до страховика, який виплатив страхове відшкодування за договором майнового страхування, у межах фактичних витрат переходить право вимоги, яке страхувальник або інша особа, що одержала страхове відшкодування, має до особи, відповідальної за завдані збитки.

За приписами статті 27 Закону України "Про страхування" до страховика, який виплатив страхове відшкодування за договором майнового страхування, в межах фактичних затрат переходить право вимоги, яке страхувальник або інша особа, що одержала страхове відшкодування, має до особи, відповідальної за заподіяний збиток.

Пунктом 22.1 статті 22 Закону України "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" передбачено, що у разі настання страхового випадку страховик у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров`ю, майну третьої особи. Згідно із статтею 29 вказаного Закону у зв`язку з пошкодженням транспортного засобу відшкодовуються витрати, пов`язані з відновлювальним ремонтом транспортного засобу з урахуванням зносу, розрахованого у порядку, встановленому законодавством, включаючи витрати на усунення пошкоджень, зроблених навмисно з метою порятунку потерпілих внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, з евакуацією транспортного засобу з місця дорожньо-транспортної пригоди до місця проживання того власника чи законного користувача транспортного засобу, який керував транспортним засобом у момент дорожньо-транспортної пригоди, чи до місця здійснення ремонту на території України. Якщо транспортний засіб необхідно, з поважних причин, помістити на стоянку, до розміру шкоди додаються також витрати на евакуацію транспортного засобу до стоянки та плата за послуги стоянки.

Судом встановлено, що цивільно-правова відповідальність власника автомобіля "Audi" д.н.з. НОМЕР_2 застрахована не була, оскільки за твердженнями позивача винна особа в ДТП є учасником бойових дій, а тому відноситься до пільгової категорії громадян.

На підтвердження зазначеного, позивач надає довідку Національної поліції України № 773769 від 30.12.2022 про дорожньо-транспортну пригоду, в якій зазначено, що водій автомобіля "Audi" д.н.з. НОМЕР_2 ОСОБА_1 , який у відповідності до постанови Шевченківського районного суду міста Києва від 30.01.2023 у справі № 761/509/23 є винним в ДТП 30.12.2022, відноситься до пільгової категорії громадян на підставі посвідчення НОМЕР_4 .

Згідно пункту 13.1. статті 13 Закону України "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів", учасники бойових дій, постраждалі учасники Революції Гідності та особи з інвалідністю внаслідок війни, що визначені законом, особи з інвалідністю I групи, які особисто керують належними їм транспортними засобами, а також особи, що керують транспортним засобом, належним особі з інвалідністю I групи, у її присутності, звільняються від обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності на території України. Відшкодування збитків від дорожньо-транспортної пригоди, винуватцями якої є зазначені особи, проводить МТСБУ у порядку, визначеному цим Законом.

З довідки Національної поліції України про дорожньо-транспортну пригоду № 773769 від 30.12.2022 вбачається, що ТЗ "Audi" д.н.з. НОМЕР_2 належить на праві власності ОСОБА_4 , а ОСОБА_1 на момент ДТП лише керував зазначеним транспортним засобом.

Однак, пунктом 1.6. статті 1 Закону України "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" встановлено, що власники транспортних засобів - це юридичні та фізичні особи, які відповідно до законів України є власниками або законними володільцями (користувачами) наземних транспортних засобів на підставі права власності, права господарського відання, оперативного управління, на основі договору оренди або правомірно експлуатують транспортний засіб на інших законних підставах.

Рішенням Конституційного Суду України від 23.12.2014 у справі № 1-6/2014 вирішено, що транспортними засобами, які належать учасникам бойових дій, інвалідам війни та інвалідам I групи, є такі наземні транспортні засоби, якими зазначені особи володіють як на праві власності, так і на будь-якій іншій правовій підставі.

Пунктом 2.2. Правил дорожнього руху, затверджено постановою Кабінету Міністрів України № 1306 від 10.10.2001 встановлено, що власник транспортного засобу, а також особа, яка використовує такий транспортний засіб на законних підставах, можуть передавати керування транспортним засобом іншій особі, що має при собі посвідчення водія на право керування транспортним засобом відповідної категорії. Власник транспортного засобу може передавати такий засіб у користування іншій особі, що має посвідчення водія на право керування транспортним засобом відповідної категорії, передавши їй реєстраційний документ на цей транспортний засіб.

Пунктом 2.1. Правил дорожнього руху передбачено, що водій механічного транспортного засобу повинен мати при собі. Так, зокрема, водій повинен мати посвідчення водія на право керування транспортним засобом відповідної категорії, реєстраційний документ на транспортний засіб.

З огляду на зазначені норми чинного законодавства, суд доходить до наступного висновку, що особа під час керуванням транспортним засобом повинна мати посвідчення водія на право керування транспортним засобом відповідної категорії і реєстраційний документ на транспортний засіб, переданий їй власником або іншою особою, яка на законній підставі використовує такий транспортний засіб.

В довідці Національної поліції України про дорожньо-транспортну пригоду № 773769 від 30.12.2022 в графі "посвідчення водія" не зазначені відомості. Проте, суд враховує те, що на ОСОБА_1 постановою Шевченківського районного суду міста Києва від 30.01.2023 у справі № 761/509/23 було накладено штраф за адміністративне правопорушення передбачене статтями 124 та 1224 Кодексу України про адміністративні правопорушення.

При цьому, матеріали справи не містять доказів того, що щодо ОСОБА_1 було складено протокол про адміністративне порушення в порядку статті 126 Кодексу України про адміністративні правопорушення, що передбачає керування транспортним засобом особою, яка не має відповідних документів на право керування таким транспортним засобом або не пред`явила їх для перевірки, або стосовно якої встановлено тимчасове обмеження у праві керування транспортними засобами (в тому числі керування транспортним засобом без посвідчення водія).

У відповідності до частини 3 статті 13 та частини 1 статті 71 Господарського процесуального кодексу України саме на сторін покладено обов`язок довести обставини, які мають значення для справи і на які вони посилаються як на підставу своїх вимог або заперечень та те, що в силу приписів частини 1 статті 14 та частини 4 статті 74 Господарського процесуального кодексу України, суд не зобов`язаний з власної ініціативи збирати докази по справі.

Отже, суд в межах господарської справи не повинен встановлювати факт наявності посвідчення водія у винної в скоєнні ДТП особи, винуватість якої встановлена в межах справи про адміністративні правопорушення, зазначені дії покладаються на сторін по справі, оскільки, в силу статті 331 Закону України "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" саме страховик та МТСБУ повинні встановлювати зазначені обставини.

У відповідності до частини 4 статті 13 Господарського процесуального кодексу України, кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних з вчиненням чи не вчиненням нею процесуальних дій.

З огляду на зазначене, суд констатує, що відповідач не надав доказів, що особа винна в скоєнні ДТП на момент вчинення ДТП керувала транспортним засобом на незаконних підставах, оскільки ні органи Нацполіції, ні суд, який розглядав справу про адміністративне правопорушення не зазначали про факт відсутності у водія водійського посвідчення. Отже, твердження відповідача про відсутність у ОСОБА_1 водійського посвідчення, є припущенням відповідача.

Пунктом 39.1. статті 39 Закону України "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" встановлено, що Моторне (транспортне) страхове бюро України є єдиним об`єднанням страховиків, які здійснюють обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів за шкоду, заподіяну третім особам. Участь страховиків у МТСБУ є умовою здійснення діяльності щодо обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів. МТСБУ є непідприємницькою (неприбутковою) організацією і здійснює свою діяльність відповідно до цього Закону, законодавства України та свого Статуту.

Згідно підпункту 39.2.1. пункту 39.2. статті 39 Закону України "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів", основними завданнями МТСБУ є здійснення виплат із централізованих страхових резервних фондів компенсацій та відшкодувань на умовах, передбачених цим Законом.

Згідно підпункту "г" пункту 41.1. статті 41 Закону України "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів", МТСБУ за рахунок коштів фонду захисту потерпілих відшкодовує шкоду на умовах, визначених цим Законом, у разі її заподіяння, особами, на яких поширюється дія пункту 13.1 статті 13 цього Закону.

Позивач листом-вимогою від 29.03.2023 звернувся до відповідача щодо здійснення регламентної виплати на підставі статті 41 Закону України "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" в розмірі 124 764, 81 грн у зв`язку з тим, що позивачем на виконання умов договору добровільного страхування наземного транспортного засобу "КАСКО-ПроАвто" № 01.06.06-000533 від 26.05.2022 потерпілій особі було виплачено страхове відшкодування.

Відповідач листом №3-01б/12251 від 14.04.2023 повідомив позивача, що останньому необхідного надати: 1) копію постанови суду завірену гербовою печаткою суду, що визначає особу, відповідальну за скоєння ДТП, та яка набрала законної сили; 2) оригінали фотографій пошкодженого ТЗ або надати їх в електронному вигляді; 3) копію платіжного доручення, завірену банківською печаткою.

Окрім цього, відповідач повідомив позивача, що ним, на підставі пункту 331.1. статті 311 Закону України "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів", здійснено запит до особи, відповідальної за скоєння ДТП, з метою отримання певних документів.

Позивач, 20.04.2023 електронним листом повторно звернувся до відповідача в якому повідомив, що Законом не встановлений обов`язок особи, яка має право на відшкодування подавати постанову суду та те, що він не має в власному розпорядженні оригіналів фотографій пошкодженого ТЗ.

Відповідач листом №3-01б/21744 від 05.07.2023 повторно повідомив позивача, що йому необхідно подати документи, які відповідач зазначав в листі №3-01б/12251 від 14.04.2023.

Заперечуючи проти позовних вимог, відповідач наголошує, що позивачем не надано доказів, що винна особа в ДТП є учасником бойових дій та звільнена від обов`язкового страхування, а довідка № 773769 від 30.12.2022 про дорожньо-транспортну пригоду на думку відповідача не є достатнім доказом для підтвердження факту, що винна особа є звільненою від обов`язкового страхування.

Щодо тверджень відповідача, що позивач не надав докази, що винна особа в ДТП є учасником бойових дій та те, що довідка про дорожньо-транспортну пригоду не є достатнім доказом, суд зазначає наступне.

Статтею 5 Закону України "Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального статусу" внормовано, що учасниками бойових дій є особи, які брали участь у виконанні бойових завдань по захисту Батьківщини у складі військових підрозділів, з`єднань, об`єднань всіх видів і родів військ Збройних Сил діючої армії (флоту), у партизанських загонах і підпіллі та інших формуваннях як у воєнний, так і у мирний час.

Пунктом 5 Положення про порядок видачі посвідчень і нагрудних знаків ветеранів війни, затверджено постановою Кабінету Міністрів України №302 від 12.05.1994 передбачено, що учасникам бойових дій видаються посвідчення з написом "Посвідчення учасника бойових дій" та нагрудний знак "Ветеран війни - учасник бойових дій".

Відповідно до частини 1 статті 1 Закону України "Про Національну поліцію України", Національна поліція України (поліція) - це центральний орган виконавчої влади, який служить суспільству шляхом забезпечення охорони прав і свобод людини, протидії злочинності, підтримання публічної безпеки і порядку.

У відповідності до частини 1 статті 8 та частини 3 статті 9 Закону України "Про Національну поліцію України", поліція діє виключно на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України. Поліція забезпечує доступ до публічної інформації, володільцем якої вона є, у порядку та відповідно до вимог, визначених законом.

Відповідно до пункту 331.2. статті 331 Закону України "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів", на підставі письмового запиту страховика або МТСБУ відповідний підрозділ Національної поліції зобов`язаний надати йому довідку про дорожньо-транспортну пригоду, форма та порядок видачі якої встановлюється Міністерством внутрішніх справ України.

Згідно пункту 5, 7 Порядку видачі довідки про дорожньо-транспортну пригоду, затверджено Наказом Міністра внутрішніх справ України №4 від 10.01.2022, довідка про ДТП видається страховику або Моторному (транспортному) страховому бюро України (далі - МТСБУ) на підставі їхніх запитів до уповноваженого підрозділу Національної поліції, у межах території обслуговування якого сталася ДТП. Довідку підписує уповноважений працівник підрозділу Національної поліції, який її сформував.

За таких обставин, враховуючи, що довідка про дорожньо-транспортну пригоду видана підрозділом Національної поліції України, який є центральним органом виконавчої влади та підписана уповноваженим працівником НП, з якої можливо ідентифікувати, що винна особа має посвідчення "УБД", яке в розумінні Положення про порядок видачі посвідчень і нагрудних знаків ветеранів війни є посвідченням учасника бойових дій та відповідачем не заперечувалось щодо достовірності відомостей зазначених в довідці, і відповідачем не надано доказів щодо іншого, з урахуванням принципу вірогідності доказів, який закріплений статтею 79 Господарського процесуального кодексу України, суд доходить до висновку, що довідка про дорожньо-транспортну пригоду № 773769 від 30.12.2022 є належним доказом, який підтверджує, що винна особа має статус учасника бойових дій, якій підтверджується посвідченням НОМЕР_4 та відноситься до пільгової категорії громадян в силу пункту 13.1. статті 13 Закону України "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів".

З огляду на все вище зазначене, матеріалами справи підтверджується та не спростовано відповідачем належними і допустимими доказами, що особа винна у скоєнні ДТП є учасником бойових дій, а тому в силу підпункту 13.1. статті 13 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» відноситься до пільгової категорії громадян, які звільняються від обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності на території України, а відшкодування збитків від дорожньо-транспортної пригоди, винуватцями якої є зазначені особи, проводить МТСБУ.

Матеріалами справи підтверджено факт виплати позивачем страхового відшкодування у розмірі 149 913, 49 грн, про що надано платіжне доручення №5325 від 20.01.2023, а також страховий акт №01.06/001259/1 від 16.01.2023.

При цьому, вартість відновлювального ремонту пошкодженого транспортного засобу з урахуванням коефіцієнту фізичного зносу у розмірі 124 764, 81 грн підтверджено долученим до позову звітом №9408 від 20.01.2023 по визначенню матеріального збитку.

За таких обставин, позовні вимоги позивача щодо стягнення з відповідача суми відшкодування збитків від дорожньо-транспортної пригоди в розмірі 124 764, 81 грн (регламентна виплата) підлягають задоволенню.

Разом з тим, суд відзначає, що у викладі підстав для прийняття рішення суду необхідно дати відповідь на доречні аргументи та доводи сторін, здатні вплинути на вирішення спору, а обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент заявника та відповідачів на підтримку кожної підстави. Відтак, інші заперечення відповідача, судом дослідженні, проте не прийняті судом до уваги, як такі, що не спростовують висновків суду щодо задоволення позову.

6. Розподіл судових витрат.

Позивач в позовній заяві просить стягнути з відповідача судові витрати, а саме 2 684, 00 грн судового збору та 10 000, 00 грн витрат на правничу (правову) допомогу.

Згідно частини 1 статті 123 Господарського процесуального кодексу України, судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.

Пунктом 1 частини 3 статті 123 Господарського процесуального кодексу України встановлено, що до витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати, на професійну правничу допомогу.

У відповідності до пункту 2 частини 1 та пункту 2 частини 4 статті 129 Господарського процесуального кодексу України, судовий збір покладається у спорах, що виникають при виконанні договорів та з інших підстав, - на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі відмови в позові - на позивача.

З огляду на те, що суд задовольнив позовні вимоги в повному обсязі, судові витрати позивача зі сплати судового збору покладаються на відповідача.

Щодо витрат позивача на професійну правничу допомогу у розмірі 10 000, 00 грн.

Згідно з частинами 2- 5 статті 126 Господарського процесуального кодексу України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на професійну правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами.

Для цілей розподілу судових витрат:

1) розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу професійну правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката, визначається згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою;

2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат (ч. 2).

Для визначення розміру витрат на професійну правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги (ч. 3).

Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із:

1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг);

2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг);

3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт;

4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи (ч. 4).

У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, які підлягають розподілу між сторонами (ч. 5).

Разом із тим, розмір судових витрат, які сторона сплатила або має сплатити, у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду, за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву (частина 8 статті 129 Господарського процесуального кодексу України).

На підтвердження понесення позивачем витрат на професійну правничу допомогу у розмірі 10 000, 00 грн, позивачем надано:

- договір №06062022-ПД від 06.06.2022 про надання правничої (праововї) допомоги;

- додаток №1 до договору;

- акт надання послуг №1259/1 від 07.07.2023;

Згідно п. 3.1. Договору - розмір винагороди (гонорару) виконавця за надання правничої допомоги згідно з даним договором визначається у рахунках та актах виконаних робіт, які є невід`ємними додатками до даного договору.

Згідно п. 2 Додатку №1 до Договору - у випадку надання правничої (правової) допомоги в судах, оплата наданих послуг здійснюється згідно виставленого рахунку на підставі акту наданих послуг протягом 60 днів з дня набрання судовим рішенням законної сили.

Згідно пункту 2 Акту наданих послуг №1259/1 від 07.07.2023 - загальна вартість фактично виконаної роботи та наданих послуг за Договором по справі за позовом ПрАТ «Страхова компанія Ультра Альянс» до МТСБУ складає 10 000, 00 грн.

За таких обставин, суд дійшов висновку, що позивачем доведено розмір понесених ним витрат на професійну правничу допомогу у розмірі 10 000, 00 грн.

Проте, в постанові Великої Палати Верховного Суду від 16.11.2022 у справі №922/1964/21 зазначила, що у частині п`ятій статті 129 ГПК України визначено критерії, керуючись якими, суд (за клопотанням сторони або з власної ініціативи) може відступити від вказаного загального правила при вирішенні питання про розподіл витрат на правову допомогу та не розподіляти такі витрати повністю або частково на сторону, не на користь якої ухвалено рішення, а натомість покласти їх на сторону, на користь якої ухвалено рішення.

Також у вище зазначеній постанові Великої Палати Верховного Суду зазначено, що визначаючи розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації гонорару адвоката іншою стороною, суди мають виходити зі встановленого у самому договорі розміру та/або порядку обчислення таких витрат, що узгоджується з приписами статті 30 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність», враховуючи при цьому положення законодавства щодо критеріїв визначення розміру витрат на правничу допомогу.

Відповідно до частини 5 статті 129 Господарського процесуального кодексу України під час вирішення питання про розподіл судових витрат суд враховує:

1) чи пов`язані ці витрати з розглядом справи;

2) чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору, з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, у тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес;

3) поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, безпідставне завищення позивачем позовних вимог тощо;

4) дії сторони щодо досудового вирішення спору та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялись.

З акту наданих послуг від 07.07.2023 вбачається, що адвокат витратив 1 годину на опрацювання матеріалів страхової справи на предмет судової перспективи та 4 години на підготовку позовної заяви (складання, оформлення та подання).

Суд зазначає, що ціна позову становить 124 764, 81 грн, а витрати позивача на адвоката 10 000, 00 грн, тобто в даному випадку сам розмір витрат є релевантним до ціни позову.

Разом з тим, суд зазначає, що дана справа є стандартною, не складною та щодо якої є стала та численна практика Верховного Суду, а отже адвокату не потрібно витрачати значної кількості часу для виконання відповідних робіт з аналізу діючого законодавства. Крім того, позовна заява, що складена адвокатом, містить лише 4 аркуші документу.

Проте, навіть така позовна заява містила недоліки, у зв`язку з чим, суд постановив ухвалу від 17.07.2023 про залишення позову без руху (в тому числі, у зв`язку з ненаданням всіх доказів, якими обґрунтовано позовні вимоги).

Суд констатує, що правова допомога надавалась позивачу адвокатом Томіним О. О., що є адвокатом з 2019 року, та який, надаючи правничу допомогу на професійній основі повинен був здійснити всі необхідні дії, щодо належного формування позову та щодо зібрання доказів.

Згідно зі статтею 1 Закону "Про адвокатуру та адвокатську діяльність" адвокат - це фізична особа, яка здійснює адвокатську діяльність на підставах та в порядку, що передбачені цим Законом, адвокатська діяльність - незалежна професійна діяльність адвоката щодо здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту.

Отже, суд зазначає, що адвокати, з метою належного представництва інтересів сторін, зобов`язані виконувати свої обов`язки на професійній основі, що означає належну підготовку правової позиції на стадії подачі позову до суду (з`ясування підстав та обставин спору, володіння матеріалами справи, обставини щодо підстав, якими позивач обґрунтовує позовні вимоги).

За обставин вище наведеного, на переконання суду, витрати позивача на професійну правничу допомогу у розмірі 10 000, 00 грн є неспівмірним зі складністю справи та кваліфікацією адвоката.

Оскільки, витрати позивача на професійну правничу допомогу підтверджені, суд вважає за справедливе покласти на відповідача витрати позивача на професійну правничу допомогу у розмірі 5 000, 00 грн, що на переконання суду відповідає критеріям співмірності, а саме складності справи та кваліфікації адвоката.

Відповідач в свою чергу у відзиві на позовну заяву заявив, що планує понести судові витрати у розмірі 2 000, 00 грн та в прохальній частині відзиву просив стягнути з позивача витрати на правову допомогу у розмірі 2 000, 00 грн.

Втім, у зв`язку із задоволенням позовних вимог в повному обсязі, суд, керуючись статтею 129 ГПК України, покладає судові витрати відповідача на останнього.

На підставі викладеного, керуючись статтями 13, 73-77, 86, 129, 232, 236-238 Господарського процесуального кодексу України, суд

ВИРІШИВ:

1. Позовні вимоги Приватного акціонерного товариства "Страхова компанія "УЛЬТРА АЛЬЯНС" (02066, м. Київ, вул. Журавлина, буд. 4; ідентифікаційний код: 33152597) до Моторно (транспортного) страхового бюро України (02154, м. Київ, Русанівський Бульвар, буд. 8; ідентифікаційний код: 21647131) про стягнення 124 764, 81 грн - задовольнити.

2. Стягнути з Моторно (транспортного) страхового бюро України (02154, м. Київ, Русанівський Бульвар, буд. 8; ідентифікаційний код: 21647131) на користь Приватного акціонерного товариства "Страхова компанія "УЛЬТРА АЛЬЯНС" (02066, м. Київ, вул. Журавлина, буд. 4; ідентифікаційний код: 33152597) грошові кошти у розмірі 124 764 (сто двадцять чотири тисячі сімсот шістдесят чотири) грн 81 коп., а також 2 684 (дві тисячі шістсот вісімдесят чотири) грн 00 коп. - судового збору та 5 000 (п`ять тисяч) грн 00 коп. - витрат на професійну правничу допомогу.

3. Видати наказ після набрання рішенням законної сили.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом двадцяти днів з дня його проголошення безпосередньо до суду апеляційної інстанції. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Суддя Г.П. Бондаренко - Легких