СХІДНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 грудня 2023 року м. Харків Справа № 922/3514/23

Східний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів: головуючий суддя Гребенюк Н.В., суддя Слободін М.М. , суддя Шутенко І.А.,

в порядку спрощеного провадження без виклику сторін

розглянувши в приміщенні Східного апеляційного господарського суду апеляційну скаргу

Військової частини НОМЕР_1 (вх. № 2334Х/1) на рішення господарського суду Харківської області від 11.10.2023 (повний текст складено 11.10.2023, суддя Добреля Н.С.)

у справі № 922/3514/23

за позовом Військової частини НОМЕР_1 , АДРЕСА_1 ,

до Товариства з обмеженою відповідальністю "ІР СОМ" , м. Харків,

про стягнення коштів,

ВСТАНОВИВ:

У серпні 2023 року Військова частина НОМЕР_1 звернулась до господарського суду Харківської області з позовною заявою до ТОВ "ІР СОМ", в якій просила стягнути з відповідача на користь позивача штрафні санкції у вигляді пені в розмірі 66 771,94 грн та штраф у розмірі 6 070,18 грн, а також судові витрати.

Рішенням господарського суду Харківської області від 11.10.2023 у справі №922/3514/23 позов задоволено частково; стягнуто з Товариства з обмеженою відповідальністю "ІР СОМ" на користь Військової частини НОМЕР_1 штрафні санкції у вигляді пені в розмірі 32 952,39 грн та штрафу в розмірі 3 035,09 грн, а також витрати зі сплати судового збору в розмірі 2 652,05 грн; в решті позову відмовлено.

Судове рішення мотивоване наступним:

- відповідач взяті на себе зобов`язання з поставки товару виконав з порушенням встановленого договором строку, адже замість 02.08.2021 (оскільки 31.07.2021 був вихідним днем) поставив товар позивачеві лише 18.10.2021;

- перевіркою розрахунку пені судом встановлено, що позивачем допущена помилка під час її нарахування, оскільки помилково до періоду нарахування пені включений день поставки товару, а саме - 18.10.2021; контррозрахунок відповідача є правильним, у зв`язку з чим, арифметично вірний розмір пені становить 65 904,77 грн;

- обґрунтованим є клопотання відповідача та зменшення заявленої до стягнення позивачем суми штрафних санкцій на 50 %.

Не погодившись з рішенням місцевого господарського суду до Східного апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою звернулась Військова частина НОМЕР_1 , яка, посилаючись на неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального права, просить скасувати рішення господарського суду Харківської області від 11.10.2023 у справі № 922/3514/23 та прийняти нове рішення, яким позовні вимоги задовольнити частково, стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю "ІР СОМ" на користь Військової частини НОМЕР_1 штрафні санкції у вигляді пені в розмірі 65 904,77 грн, штрафу в розмірі 6 070,18 грн та суму сплаченого судового збору.

В обґрунтування поданої апеляційної скарги позивач зазначає про те, що погоджується з арифметично вірним розміром пені у сумі 65904,77 грн, проте вважає безпідставне зменшення на 50% належної до сплати суми штрафних санкцій, оскільки судом першої інстанції не було досліджено ступінь виконання зобов`язань боржником та майнового стану сторін. Крім того, апелянт посилається на те, що розмір сплаченого позивачем судового збору за подання позовної заяви та витрати, пов`язані з направленням позовної заяви на адресу відповідача та господарського суду, мають бути повністю покладені на відповідача, оскільки підставою звернення до суду слугувала його неправомірна поведінка.

Відповідно до витягу з протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 03.11.2023 у справі № 922/3514/23 для розгляду справи сформовано колегію суддів у складі: головуючий суддя Шутенко І.А., суддя Гребенюк Н.В., суддя Слободін М.М.

Ухвалою Східного апеляційного господарського суду від 06.11.2023 відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою Військової частини НОМЕР_1 (вх. № 2334Х/1) на рішення господарського суду Харківської області від 11.10.2023 у справі № 922/3514/23; розгляд вказаної апеляційної здійснювати без повідомлення учасників справи; встановлено учасникам справи строк до 20.11.2023 для подання відзиву на апеляційну скаргу, заяв, клопотань та письмових пояснень з доказами їх надсилання учасникам провадження; розпочато розгляд справи з 20.11.2023 без повідомлення учасників справи; запропоновано учасникам справи реалізовувати свої процесуальні права та обов`язки, передбачені Господарським процесуальним кодексом України, з використанням офіційної електронної пошти суду: та телекомунікаційної мережі Електронний суд; витребувано у господарського суду Харківської області матеріали справи №922/3514/23.

21.11.2023 від відповідача надійшов відзив на апеляційну скаргу, в якому останній просить залишити апеляційну скаргу без задоволення, а рішення господарського суду Харківської області від 11.10.2023 у справі №922/3514/23 залишити без змін.

В обґрунтування своєї правової позиції по справі апелянт вказує таке:

- чинне законодавство не встановлює вичерпного переліку обставин для зменшення розміру штрафних санкцій, як не існує обов`язку суду встановлювати всі можливі обставини;

- позивач нарахував штрафні санкції у розмірі 72 842,12 грн, що майже прирівнюється до вартості товару - 86 716,80 грн, однак судом має бути дотриманий розумний баланс між інтересами боржника та кредитора;

- господарський судом встановлені всі необхідні обставини для зменшення розміру штрафних санкцій, які підтверджуються наявними в матеріалах справи доказами.

24.11.2023 позивач подав відповідь на відзив на апеляційну скаргу, в якій просить задовольнити його апеляційну скаргу в повному обсязі. Зауважує, що відповідач на основі власного комерційного ризику уклав договір, який не зміг належним чином виконати через свої несвоєчасно здійснені дії.

Будь-яких яких інших заяв, клопотань до матеріалів справи не надходило.

Дослідивши матеріали справи, а також викладені в апеляційній скарзі, відзиві на апеляційну скаргу та відповіді на відзив на апеляційну скаргу доводи, перевіривши правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, а також повноту встановлених обставин справи та відповідність їх наданим доказам, розглянувши справу в порядку ст. 269 Господарського процесуального кодексу України, судова колегія Східного апеляційного господарського суду встановила наступне.

Як вірно встановлено господарським судом та вбачається з матеріалів справи, між Військовою частиною НОМЕР_1 (замовник) та ТОВ "ІР СОМ" (постачальник) укладений Договір на закупівлю товару від 26.07.2021 №773/21, ), у якому сторони погодили наступне:

- постачальник зобов`язується поставити замовнику телекомунікаційні шафи (за специфікацією) 8 штук, а замовник зобов`язується прийняти та оплатити такий товар на умовах цього договору (п.1.1.договору);

- ціна, найменування (асортимент), кількість товару обумовлюються у додатку «спеціфікація», який додається до даного договору (п.1.2. договору);

- сума договору складає 86716,80 грн (п.3.3. договору);

- постачання товару здійснюється до 31.07.2021 (п.5.1. договору);

- у разі невиконання або неналежного виконання своїх зобов`язань за договором, сторони несуть відповідальність, передбачену чинним законодавством України та цим договором (п.7.1. договору);

-за порушення строку поставки товару замовнику, постачальник сплачує замовнику пеню в сумі 1% від вартості Договору за кожен день прострочення, а за порушення понад 30 днів постачальник додатково сплачує штраф у розмірі 7% вказаної ціни договору (п.7.2.договору).

Відповідач виконав умови укладеного договору не своєчасно, здійснив постачання товару - телекомунікаційні шафи в кількості 8 шт від 18.10.2021 відповідно до видаткової накладної №71777.

20.04.2023 позивач надіслав на адресу відповідача претензію від 18.04.2023 за №5/3/468-ВС/Бі, в якій просив сплатити пеню у розмірі 1% від ціни договору за кожен день прострочення поставки (з 03.08.2021 по 18.10.2021 включно) на загальну суму 66771.94 грн та штраф за порушення строку поставку товару на загальну суму 6070,18 грн.

Проте, відповідач відповіді на претензію не надав, штрафні санкції не сплатив, що стало підставою для звернення Військової частини НОМЕР_1 з даним позовом до господарського суду.

Вказані обставини стали підставою для звернення позивача з позовом у цій справі.

Надаючи правову кваліфікацію обставинам справи, суд апеляційної інстанції зазначає таке.

Укладений між сторонами договір на закупівлю товару від 26.07.2021 №773/21 за своєю правовою природою є договором поставки.

Відповідно до ст. 712 Цивільного кодексу України за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов`язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов`язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов`язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму.

До договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін.

Частиною 1 ст. 662 Цивільного кодексу України визначено, що продавець зобов`язаний передати покупцеві товар, визначений договором купівлі-продажу.

Статтею 663 Цивільного кодексу України встановлено, що продавець зобов`язаний передати товар покупцеві у строк, встановлений договором купівлі-продажу, а якщо зміст договору не дає змоги визначити цей строк, відповідно до положень статті 530 цього Кодексу.

Відповідно до ст. 629 Цивільного кодексу України, договір є обов`язковим для виконання сторонами.

У відповідності до вимог ст. ст. 525, 526 Цивільного кодексу України, ст. 193 Господарського кодексу України зобов`язання повинні виконуватися належним чином та в установлений строк, одностороння відмова від виконання зобов`язання не допускається.

Якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін) (ст. 530 Цивільного кодексу України).

Беручи до уваги умови укладеного між сторонами договору та матеріали справи, суд апеляційної інстанції вважає, що господарський суд вірно зазначив, що відповідач взяті на себе зобов`язання з поставки товару виконав з порушенням встановленого договором строку, а саме замість постачання товару 02.08.2021 (оскільки 31.07.2021 був вихідним днем) останній був поставлений позивачеві 18.10.2021, що підтверджується наявною в матеріалах справи видатковою накладною від 18.10.2021 №71777.

Вказана обставина сторонами не заперечується, у зв`язку з чим не підлягає доведенню з огляду на приписи частини першої статті 75 ГПК України (обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованих підстав вважати їх недостовірними або визнаними у зв`язку з примусом).

Відповідно до частини другої статті 20 ГК України захист прав і законних інтересів суб`єктів господарювання здійснюється, зокрема, шляхом застосування до особи, яка порушила право, штрафних санкцій, а також іншими способами, передбаченими законом. Встановлення судом факту прострочення відповідачем виконання зобов`язання в частині поставу товару в обумовлений строк, є підставою для застосування до останнього штрафних санкцій, визначених Договором.

Згідно з частиною першою статті 216 ГК України учасники господарських відносин несуть господарсько-правову відповідальність за правопорушення у сфері господарювання шляхом застосування до правопорушників господарських санкцій на підставах і в порядку, передбачених цим Кодексом, іншими законами та договором.

За приписами ст. 1 Закону України «Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов`язань» платники грошових коштів сплачують на користь одержувачів цих коштів за прострочку платежу пеню в розмірі, що встановлюється за згодою сторін.

Пеня та штраф за порушення строку виконання зобов`язання встановлені пунктом 7.2. договору, відповідно до якого за порушення строку поставки товару замовнику, постачальник сплачує замовнику пеню в сумі 1% від вартості договору за кожен день прострочення, а за порушення понад 30 днів постачальник додатково сплачує штраф у розмірі 7% вказаної ціни договору.

Відповідно до частини третьої статті 549 ЦК України пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання.

Статтею 253 ЦК України передбачено, що перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов`язано його початок.

Судом першої інстанції перевірено розрахунок заявленої до стягнення пені та встановлено, що він містить помилки, які призвели до неправильного визначення суми позову, зокрема, помилково до періоду нарахування пені включений день поставки товару 18.10.2021.

У статті 599 Цивільного кодексу України зазначено, що день належного виконання зобов`язання не є днем його прострочення, оскільки суб`єкт господарських відносин шляхом вчинення активних дій, проведених належним чином, припиняє таке зобов`язання

Правовий аналіз вказаних норм законодавства свідчать про те, що пеня може бути нарахована лише за кожен повний день прострочення виконання зобов`язання, а день фактичної поставки товару не включається до періоду часу, за який може здійснюватися стягнення пені (постанова Верховного Суду від 08.05.2019 у справі № 910/9078/18).

Приймаючи до уваги вищенаведені норми чинного законодавства, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що наданий відповідачем контррозрахунок є арифметично вірним. А отже, стягненню підлягає пеня у сумі 65904,77 грн без урахування дня, в якому відбулась поставка товару.

Розрахунок нарахованого позивачем штрафу в сумі 6070,18 грн відповідає нормам чинного законодавства, умовам договору та є арифметично вірним.

Разом з цим, підставою звернення позивача з апеляційною скаргою стала незгода останнього з оскаржуваним рішенням суду першої інстанції щодо зменшення розміру нарахованих штрафних санкцій на 50%.

Судом апеляційної інстанції встановлено, що відповідачем у відзиві на позовну заяву було заявлено клопотання про зменшення розміру нарахованих штрафних санкцій на 50%, яке мотивоване такими підставами:

- позивач не надав суду докази заподіяння йому відповідачем збитків у зв`язку з простроченням поставки за договором на закупівлю товару №773/21 від 26.07.2021;

- відповідач повністю виконав своє зобов`язання із поставки товару на суму 861 80 грн, що підтверджується копією видаткової накладної від 18.10.2021;

- розмір штрафних санкцій є майже таким, як і вартість поставленого товару;

- несвоєчасна поставка телекомунікаційних шаф позивачу пов`язана із простроченням іншого контрагента відповідача, оскільки товар виготовлявся Товариством з обмеженою відповідальністю «Телеком Україна»;

- відповідно до наказу №20-К від 01.04.2022 призупинено дію трудового договору працівників ТОВ «ІР СОМ», крім чотирьох працівників: директора Нефьодорова В.В., головного бухгалтера Пожиленкової О.В., виконавчого директора Скринник Т.Л., менеджера із збуту Гуменчик І.М. Незважаючи на дію воєнного стану, проведення бойових дій на території Харківської області та м. Харкова ТОВ «ІР СОМ» намагається здійснювати господарську діяльність та належним чином виконувати податкові зобов`язання для підтримки економіки країни.

Розглянувши клопотання відповідача, суд першої інстанції дійшов висновку, що заявлений до стягнення розмір штрафних санкцій є занадто значним, тому суд зменшив їх розмір на 50%.

Суд апеляційної інстанції погоджується з висновком суду першої інстанції, з огляду на таке.

Приписами частини третьої статті 551 Цивільного кодексу України передбачено, що розмір неустойки може бути зменшений за рішенням суду, якщо він значно перевищує розмір збитків, та за наявності інших обставин, які мають істотне значення.

Тлумачення частини третьої статті 551 Цивільного кодексу України свідчить, що в ній не передбачено вимог щодо обов`язкової наявності одночасно двох умов, а тому достатнім для зменшення неустойки може бути наявність лише однієї з них.

Саме таку правову позицію викладено у низці постанов Верховного Суду, зокрема, від 15.02.2018 у справі №467/1346/15-ц, від 04.04.2018 у справі №367/7401/14-ц та від 26.09.2018 у справі №752/15421/17.

Вирішення питання про зменшення неустойки та розмір, до якого вона підлягає зменшенню, закон відносить на розсуд суду. Господарський суд, оцінивши надані сторонами докази та обставини справи у їх сукупності, на власний розсуд вирішує питання про наявність або відсутність у кожному конкретному випадку обставин, за яких можливе зменшення пені. При застосуванні правил про зменшення неустойки суди не мають якогось усталеного механізму зменшення розміру неустойки, тому кожного разу потрібно оцінювати обставини та наслідки порушення зобов`язання на предмет наявності виняткових обставин на стороні боржника.

Згідно з положеннями частини першої статті 233 Господарського кодексу України у разі, якщо належні до сплати штрафні санкції надмірно великі порівняно із збитками кредитора, суд має право зменшити розмір санкцій; при цьому повинно бути взято до уваги: ступінь виконання зобов`язання боржником; майновий стан сторін, які беруть участь у зобов`язанні; не лише майнові, але й інші інтереси сторін, що заслуговують на увагу.

Зі змісту зазначених норм вбачається, що, вирішуючи питання про зменшення розміру неустойки (штрафу, пені), яка підлягає стягненню зі сторони, що порушила зобов`язання, господарський суд повинен оцінити, чи є даний випадок винятковим, виходячи з інтересів сторін, які заслуговують на увагу; ступеню виконання зобов`язання боржником; причини (причин) неналежного виконання або невиконання зобов`язання, незначності прострочення виконання, наслідків порушення зобов`язання, невідповідності розміру стягуваної неустойки (штрафу, пені) таким наслідкам, поведінки винної особи (в тому числі вжиття чи невжиття нею заходів до виконання зобов`язання, негайне добровільне усунення нею порушення та його наслідки) тощо.

При цьому зменшення розміру заявленої до стягнення неустойки є правом суду, за відсутності у законі переліку таких виняткових обставин, господарський суд, оцінивши надані сторонами докази та обставини справи у їх сукупності, на власний розсуд вирішує питання про наявність або відсутність у кожному конкретному випадку обставин, за яких можливе зменшення пені.

Крім того, при застосуванні положень статті 551 Цивільного кодексу України та статті 233 Господарського кодексу України поняття "значно" та "надмірно" є оціночними і мають конкретизуватися у кожному окремому випадку з урахуванням того, що правила наведених статей направлені на запобігання збагаченню кредитора за рахунок боржника, а також недопущення заінтересованості кредитора у порушенні зобов`язання боржником. Вказані норми не є імперативними та застосовуються за визначених умов на розсуд суду і визначальним фактором при зменшенні розміру належної до сплати неустойки є винятковість випадку.

Підстави та розмір зменшення стягуваної пені повинні бути мотивовані та обґрунтовані в рішенні суду.

Законодавством не врегульований розмір (відсоткове співвідношення) можливого зменшення пені, і дане питання вирішується господарським судом за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом.

Зазначена правова позиція викладена в постанові Верховного Суду від 25.04.2018 у справі №904/12429/16.

Частина друга статті 233 Господарського кодексу України встановлює, що у разі якщо порушення зобов`язання не завдало збитків іншим учасникам господарських відносин, суд може з урахуванням інтересів боржника зменшити розмір належних до сплати штрафних санкцій.

В даній нормі під "іншими учасниками господарських відносин" слід розуміти третіх осіб, які не беруть участь в правовідносинах між боржником та кредитором, проте, наприклад, пов`язані з кредитором договірними відносинами.

Отже, якщо порушення зобов`язання учасника господарських відносин не потягло за собою значні збитки для іншого господарюючого суб`єкта, то суд може зменшити розмір належних до сплати штрафних санкцій.

Відповідно до положень статті 3, частини третьої статті 509 Цивільного кодексу України загальними засадами цивільного законодавства та, водночас, засадами на яких має ґрунтуватися зобов`язання між сторонами є добросовісність, розумність і справедливість.

Інститут зменшення неустойки судом є ефективним механізмом забезпечення балансу інтересів сторін порушеного зобов`язання.

Із мотивувальної частини рішення Конституційного Суду України №7-рп/2013 від 11.07.2013 вбачається, що неустойка має на меті стимулювати боржника до виконання основного грошового зобов`язання та не повинна перетворюватись на несправедливо непомірний тягар для споживача і бути джерелом отримання невиправданих додаткових прибутків для кредитора.

При цьому, колегія суддів наголошує на відсутності правових підстав для ототожнення інституту зменшення розміру неустойки зі звільненням відповідача від відповідальності за порушення зобов`язання, оскільки зменшення судом розміру штрафних санкцій є лише передбаченим законом проявом обмеження відповідальності боржника за наявності відповідних підстав для цього, що жодним чином не суперечить принципам розумності та справедливості.

За таких обставин, врахувавши факт виконання відповідачем свого обов`язку з поставки товару за договором, загальний розмір пені та штрафу (71,974,95 грн) за прострочення виконання зобов`язання складає 83% від основного зобов`язання 86 716,80 грн, а також те, що пеня та штраф є лише санкціями за невиконання зобов`язання, а не основним боргом, а тому будувати на цих платежах свої доходи та видатки позивач не може і при зменшенні розміру пені позивач не несе значного негативного наслідку в своєму фінансовому стані, господарський суд правомірно вважав за можливе зменшити розмір пені та штрафу на 50%.

Таке зменшення розміру штрафних санкцій колегія суддів вважає розумним та оптимальним забезпеченням балансу інтересів сторін у спорі та таким, що запобігатиме настанню негативних наслідків як для позивача, так і для відповідача.

На підставі наведеного, колегія суддів дійшла висновку про те, що господарський судом встановлені всі необхідні обставини для зменшення розміру штрафних санкцій.

У апеляційній скарзі позивач помилково стверджує, що господарський суд стягнув на його користь судовий збір з урахуванням зменшених на 50% штрафних санкцій.

Колегія суддів вважає вказані твердження помилковими, оскільки відповідно до пункту 2 частини першої статті 129 ГПК України у спорах, що виникають при виконанні договорів та з інших підстав, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

У разі, коли господарський суд зменшує розмір неустойки, витрати позивача, пов`язані зі сплатою судового збору, відшкодовуються за рахунок відповідача у сумі, сплаченій позивачем за позовною вимогою, яка підлягала б задоволенню, якби зазначений розмір судом не було зменшено.

Під час розгляду справи господарським судом було встановлено, що арифметично вірний розмір пені становить 65 904,77 грн. В іншій частині (867,17 грн) пеня нарахована безпідставно та помилково.

Таким чином, витрати зі сплати судового збору в розмірі 2652,05 грн покладені господарським судом на відповідача обгрунтовано з урахуванням арифметично вірного розміру пені, який підлягав стягненню у сумі 65 904,77 грн та штрафу в розмірі 6070,18 грн, без врахування зменшення на 50%, як то вважає апелянт.

Крім того, судом першої інстанції правильно встановлено, що витрати з оплати поштових відправлень, пов`язані з надсиланням претензії від 18.04.2023 №5/3/468-ВС/Бі на адресу відповідача та позовної заяви з додатками на адресу господарського суду, не є судовими витратами, необхідних для розгляду справи або підготовки до її розгляду в розумінні положень статті 123 ГПК України та не можуть бути покладені на відповідача.

Водночас, витрати з оплати поштового відправлення щодо надсилання копії позовної заяви з додатками на адресу відповідача можуть бути віднесені до судових витрат, необхідних для розгляду справи.

Натомість, позивачем належними та допустимим доказами не доведено сплату 68,00 грн за надсилання копії позовної заяви з додатками на адресу відповідача, а долучені до позовної заяви фіскальні чеки від 20.04.2023 на суму 300,00 грн, від 02.08.2023 на суму 53,00 грн не підтверджують сплату саме за відправку рекомендованого листа №507, яким надсилалася копія позовної заяви з додатками на адресу ТОВ "ІР СОМ".

Отже, суд апеляційної інстанції дійшов обґрунтованого висновку щодо відсутності підстав для стягнення з відповідача витрат, понесених у зв`язку оплатою поштових відправлень у сумі 208,00 грн.

З огляду на викладене та враховуючи, що місцевим господарським судом при прийнятті оскаржуваного рішення було дотримано норми матеріального та процесуального права, а доводи апеляційної скарги не знайшли свого підтвердження при перегляді оскаржуваного рішення, судова колегія дійшла висновку, що апеляційна скарга Військової частини НОМЕР_1 задоволенню не підлягає, а рішення господарського суду Харківської області від 11.10.2023 у справі № 922/3514/23 слід залишити без змін.

У відповідності до статті 129 ГПК України витрати за подання апеляційної скарги покладаються на апелянта.

Керуючись статтями 129, 269, п.1 ч.1 ст.275, 276, 282, 284 Господарського процесуального кодексу України, Східний апеляційний господарський суд

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Військової частини НОМЕР_1 на рішення господарського суду Харківської області від 11.10.2023 у справі № 922/3514/23 залишити без задоволення.

Рішення господарського суду Харківської області від 11.10.2023 у справі № 922/3514/23 залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, порядок і строки оскарження до Верховного Суду встановлені статтями 286-289 ГПК України.

Повний текст постанови складено 20.12.2023

Головуючий суддя Н.В. Гребенюк

Суддя М.М. Слободін

Суддя І.А. Шутенко