СХІДНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06 грудня 2023 року м. Харків Справа № 905/721/23

Східний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючий суддя Лакіза В.В., суддя Бородіна Л.І. , суддя Здоровко Л.М.

за участю секретаря судового засідання Фурсової А.М.

представників сторін:

позивача Попов С.Г., адвокат на підставі ордеру серії АН №1291013 від 10.11.2023

відповідача не з`явився

розглянувши у відкритому судовому засіданні в режимі відеоконференції у приміщенні Східного апеляційного господарського суду апеляційну скаргу Приватного акціонерного товариства "Авдіївський коксохімічний завод", м. Авдіївка, Донецька область (вх.№2114 Д/2)

на рішення Господарського суду Донецької області від 21.09.2023 у справі №905/721/23 (суддя Говорун О.В.)

за позовом Державного підприємства "Донецький експертно-технічний центр Держпраці", м.Мирноград, Донецька область

до Приватного акціонерного товариства "Авдіївський коксохімічний завод", м.Авдіївка, Донецька область

про стягнення 344 462,90 грн

ВСТАНОВИВ:

У червні 2023 року Державне підприємство "Донецький експертно-технічний центр Держпраці" звернулось до Господарського суду Донецької області з позовною заявою до Приватного акціонерного товариства "Авдіївський коксохімічний завод" про стягнення 344 462,90 грн з яких, сума основного боргу 263 266,20 грн, пеня 19 130,76 грн, інфляційні втрати 55 249,92 грн, 3% річних - 6 816,02 грн.

В обґрунтування позовних вимог позивач посилався на неналежне виконання відповідачем умов договору №645/21Тн/1704 від 16.08.2021 в частині оплати виконаних позивачем робіт.

Рішенням Господарського суду Донецької області від 21.09.2023 у справі №905/721/23 позов задоволено частково.

Стягнуто з ПрАТ "Авдіївський коксохімічний завод" на користь ДП "Донецький експертно-технічний центр Держпраці" заборгованість у розмірі 263 266,20 грн, пеню у розмірі 19 130,74 грн, 3% річних у розмірі 6 816,02 грн, інфляційні втрати у розмірі 55249,92 грн та витрати з оплати судового збору у розмірі 5166,94 грн.

В задоволенні інших вимог відмовлено.

Мотивуючи рішення в частині задоволення позовних вимог, суд першої інстанції дійшов висновку, що відповідачем не виконані умови договору №645/21Тн/1704 від 16.08.2021. Відповідач взяті зобов`язання щодо здійснення своєчасної оплати за виконані позивачем роботи не виконав, у зв`язку з чим утворилась заборгованість відповідача перед позивачем.

На час прийняття рішення, доказів оплати відповідачем заборгованості надано не було, а відтак місцевий господарський суд дійшов висновку, що вимога позивача про стягнення з відповідача 263 266,20 грн підлягає задоволенню повністю.

Господарський суд Донецької області у рішенні від 21.09.2023 встановив, що позивачем правомірно заявлено до стягнення 3% річних у розмірі 6816,02 грн (розрахунок здійснений по 10.01.2023) та інфляційних втрат у розмірі 55249,92 грн (розрахунок здійснений по листопад 2022 року) та задовольнив вимоги в цій частині повністю.

Перевіривши розрахунок позивача нарахованої ним пені, суд першої інстанції визнав його арифметично невірним і таким, що складає 19 130,74 грн. Як наслідок, в цій частині позов задоволено частково.

ПрАТ "Авдіївський коксохімічний завод" з вищезазначеним рішенням суду першої інстанції не погодилось, 11.10.2023 звернулось до Східного апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою в якій, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, просить рішення Господарського суду Донецької області від 21.09.2023 у справі №905/721/23 скасувати у повному обсязі та прийняти нове, яким у задоволенні позову Державного підприємства "Донецький експертно-технічний центр Держпраці" до Приватного акціонерного товариства "Авдіївський коксохімічний завод" про стягнення суми основного боргу за договором №645/21Тн/1704 від 16.08.2021 у сумі 263 266,20 грн, пені у сумі 19 130,74 грн, інфляційних збитків у розмірі 55249,92 грн та 6 816,02 грн 3% річних відмовити у повному обсязі.

Одночасно апелянт просить, у разі якщо суд прийде до висновку, що заявлена до стягнення сума процентів річних та пеня підлягають стягненню, зменшити розмір процентів річних до 10% від суми, що підлягає стягненню та зменшити суму пені до 5 %.

Свої вимоги апелянт обґрунтовує тим, що судом першої інстанції проігноровано майновий стан відповідача, у зв`язку з цим, останній зазначає, що місцевим господарським судом неправомірно відмовлено у задоволенні клопотань відповідача, а саме про відстрочення виконання рішення у справі №905/721/23 до 01.06.2024; про зменшення розміру процентів річних до 10% від суми, що підлягає стягненню з відповідача та про зменшення суми пені до 5% від суми, що підлягає стягненню. На думку відповідача, вказані дії суду першої інстанції свідчать про порушення майнових прав суб`єкта господарування.

Апелянт зазначає, що його підпрємство частково зруйноване у результаті бойових дій, у зв`язку з чим, підприємство повністю припинило вести свою господарську діяльність і, як наслідок, дохід у підприємства відсутній і зможе з`явитися тільки після закінчення війни.

На підставі вищевикладеного, на думку відповідача, він позбавлений майнової можливості виконати рішення суду, оскільки у нього відсутні будь-які кошти.

Як зазначає апелянт, у зв`язку з введенням в країні воєнного стану, питання про стягнення пені у розмірі 19 130,76 грн, інфляційних збитків 55 249,92 грн, 3% річних 6816,02 грн не може бути покладено на відповідача у справі, оскільки нарахування неустойки, відсотків річних та інфляційних втрат здійснені позивачем у період з 24.02.2022 до 23.08.2022, тобто у період введення воєнного стану. Крім того, відповідач зауважує, що до кожного зобов`язання можуть бути застосовані форс-мажорні обставини, тобто ті обставини, за якими не можливе виконання взятих на себе зобов`язань як за договором, так і за законом.

Апелянт посилається на те, що введення на території України з 24.02.2022 воєнного стану, який на теперішній час не припинено, є загальновідомим фактом, а також те, що зазначені форс-мажорні обставини підтверджено відповідним рішенням ТПП України.

Таким чином, на думку відповідача, на підставі вимог ч.1 ст.617 ЦК України останній звільняться від відповідальності у справі щодо стягнення пені, інфляційних збитків, 3% річних, у зв`язку з чим вважає, що у задоволенні позовних вимог у цій частині має бути відмовлено у повному обсязі.

Відповідач стверджує, що судом першої інстанції, в порушення вимог 236 ГПК України, ст.ст. 8, 13 Конституції України, не надано вищевказаним обставинам у справі належної правової оцінки.

Одночасно, апелянт не погоджується з рішенням місцевого господарського суду і в частині стягнення основної суми заборгованості за договором №645/21Тн/1704 від 16.08.2021, оскільки, на його думку, до матеріалів справи позивачем не надано доказів направлення на адресу відповідача актів виконаних робіт, що свідчить про те, що на момент подання позову до суду відповідач не порушував прав позивача, оскільки, відсутні докази вручення рахунків і відповідно до пункту 2.3 договору №645/21Тн/1704 від 16.08.2021 строк оплати за договором ще не наступив, так як розрахунки відповідно до пункту 2.3 вказаного договору проводяться протягом 90 календарних днів від дати виставлення рахунку.

Враховуючи вищевикладене, на думку ПрАТ "Авдіївський коксохімічний завод" позовні вимоги про стягнення з відповідача суми основного боргу у розмірі 263 266,20 грн є незаконними та такими, що не підлягають задоволенню, у зв`язку з цим у позивача відсутні правові підстави для нарахування 3% річних, інфляційних збитків та пені.

Одночасно в апеляційній скарзі відповідач зазначає, що у випадку, якщо суд прийде до висновку, що заявлена позивачем пеня та 3% річних підлягають стягненню, відповідач, посилаючись на звіт виробничих результатів за 4-й квартал і 12 місяців 2022 року обсягів виробництва Групи «Метінвест», з урахуванням воєнного стану, із зазначенням того, що значна кількість майна відповідача зруйнована внаслідок військових дій та знаходиться в зоні окупованій Російською Федерацією, неможливості відновлення, у теперішніх обставинах військових дій та окупації м. Авдіївка, у довоєнному обсязі господарської діяльності відповідача, виходячи з загальних принципів справедливості, добросовісності та розумності, встановлених в ст.3 ЦК України, в порядку ст.233 ГК України просить суд апеляційної інстанції максимально зменшити стягувану суму пені до 5% та відсотки річних до 10% від суми, що підлягає стягненню з відповідача.

Ухвалою Східного апеляційного господарського суду від 02.11.2023 відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою Приватного акціонерного товариства "Авдіївський коксохімічний завод" на рішення Господарського суду Донецької області від 21.09.2023 у справі №905/721/23 та призначено справу до розгляду на 06.12.2023 о 12:30 годині у приміщенні Східного апеляційного господарського суду за адресою: 61058, місто Харків, проспект Незалежності, 13, 1-й поверх, в залі засідань №105.

Копії ухвали апеляційного господарського суду про відкриття апеляційного провадження та призначення справи до розгляду були надіслані сторонам та вручені в підсистемі "Електронний суд", у тому числі, апелянту і його представнику. Відтак, сторони належним чином повідомлені про розгляд скарги в порядку загального провадження.

10.11.2023 через підсистему «Електронний суд» від позивача надійшов відзив на апеляційну скаргу, в якому останній зазначає, що апеляційна скарга відповідача на рішення господарського суду від 21.09.2023 у справі №905/721/23 є необґрунтованою та такою, що не підлягає задоволенню з наступних підстав:

- твердження відповідача з приводу того, що суд першої інстанції прийняв рішення про стягнення з відповідача грошових коштів по правовідносинам, по яким ще не настало право вимоги і, відповідно обов`язок відповідача по сплаті грошових коштів ще не настав, що є підставою для відмови у задоволення позову через відсутність правових підстав є необґрунтованим та не відповідає обставинам справи. Судом першої інстанції були вивчені надані сторонами докази та надано правову оцінку позиціям сторін у справі. Вказані доводи відповідача судом першої інстанції було відхилено, оскільки за своєю природою рахунок є документом, який містить тільки платіжні реквізити, на які треба перерахувати кошти.

Ненадання рахунку на оплату не є відкладальною умовою в розумінні ст.212 ЦК України, та не є простроченням кредитора в розумінні ст.613 ЦК України, а тому наявність або відсутність рахунку не звільняє відповідача від обов`язку здійснити оплату. Відповідачу було відомо про необхідність здійснення оплати за виконані позивачем роботи за договором з дати підписання актів здавання-прийняття виконаної роботи;

- підприємство відповідача на час розгляду справи не знаходиться у стані припинення, ліквідації або банкрутства, не втратило своєї правосуб`єктності та має належним чином здійснювати власні права та обов`язки.

За змістом абз.2 ч.1 ст.617 ЦК України не вважається випадком, зокрема, недодержання своїх обов`язків контрагентом боржника, відсутність на ринку товарів, потрібних для виконання зобов`язання, відсутність у боржника необхідних коштів.

Посилання відповідача на форс-мажорні обставини введення воєнного стану на території України, як на підставу відхилення судом першої інстанції вимог в частині задоволення штрафних санкцій, є безпідставним. Відповідачем не надано до матеріалів справи доказів на підтвердження вчинення ним дій щодо повідомлення позивача про настання обставин непереборної сили та неможливість виконання зобов`язань за договором в частині оплати за виконані позивачем роботи внаслідок наявності таких обставин в строк погоджений сторонами в договорі. Крім того, суд першої інстанції зазначив у рішенні, що підприємство позивача також розташоване у Донецькій області та зазнає дії тих самих форс-мажорних обставин, що і відповідач.

З огляду на вищевикладене, керуючись ст.ст.275, 276 ГПК України позивач просить апеляційний суд залишити рішення Господарського суду Донецької області від 21.09.2023 у справі №905/721/23 без змін, апеляційну скаргу відповідача без задоволення.

У судове засідання 06.12.2023 апелянт не з`явився, про час, день та місце розгляду справи повідомлений судом належним чином (т.1 а.с.177-178).

Представник позивача приєднався до судового засідання за допомогою засобів відеоконференцзв`язку. У судовому засіданні 06.12.2023, яке проходило в режимі відеоконференції, представник позивача підтримав доводи і заперечення викладені у відзиві на апеляційну скаргу, просив залишити рішення Господарського суду Донецької області від 21.09.2023 у справі №905/721/23 без змін, апеляційну скаргу без задоволення.

Дослідивши матеріали справи, викладені в апеляційній скарзі доводи апелянта, заслухавши у судовому засіданні представника позивача, перевіривши правильність застосування господарським судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, а також повноту встановлення обставин справи та відповідність їх наданим доказам, відповідно до статті 269 Господарського процесуального кодексу України, якою передбачено, що суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів і вимог апеляційної скарги, колегія суддів Східного апеляційного господарського суду дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, виходячи з такого.

Як встановлено місцевим господарським судом 16.08.2021 між Приватним акціонерним товариством "Авдіївський коксохімічний завод" (замовник за договром) та Державним підприємством "Донецький експертно-технічний центр Держпраці" (виконавець за договором) укладено договір №645/21Тн/1704 (далі договір), відповідно до п.1.1 якого, замовник доручає, а виконавець зобов`язується виконати в порядку і на умовах цього договору роботи з обстеження технічного стану будівельних конструкцій споруд (неруйнівний контроль металоконструкцій комірів внутрішньої частини воронок силосів, що знаходяться в експлуатації) неруйнівними методами контролю, згідно з календарним планом виконання робіт (Додаток №1) (т.1 а.с.11-20).

Відповідно до п.2.1 договору, загальна сума за договором становить 731 295,00 грн з ПДВ, згідно протоколу узгодження договірної ціни (додаток №3 до договору).

Згідно з п.2.3 договору, розрахунки проводяться протягом 90-та календарних днів від дати виставлення рахунку на підставі актів здачі-приймання виконаних робіт та податкових накладних.

Пунктом 3.1 договору, здача виконавцем та приймання замовником робіт проводиться поетапно і оформляється актами здачі-приймання виконаних робіт. До початку виконання кожного етапу замовник надає виконавцю необхідний перелік об`єктів.

Замовник протягом 5 днів з дня отримання акту виконаних робіт і звітних документів зобов`язаний направити виконавцю підписаний акт виконаних робіт або мотивовану відмову від приймання робіт (п. 3.4. договору).

Цей договір вступає в силу з моменту підписання. Дія цього договору поширюється на відносини що виникли з 02.08.2021, але не раніше виконання вимог установчих документів сторін про необхідність надання згоди на укладення органами управління сторін, що мають відповідні повноваження. Термін дії договору до 31.03.2022 (п.11.4 договору).

В додатковій угоді №2 від 19.10.2021 до договору №645/21Тн/1704 від 16.08.2021 сторони погодили у новій редакції календарний план виконання робіт з обстеження технічного стану будівельних конструкцій споруд (неруйнівний контроль металоконструкцій комірів внутрішньої частини воронок силосів, що знаходяться в експлуатації), неруйнівними методам контролю (т.1 а.с.21-22).

Позивачем виконані роботи за договором, про що сторонами складені та підписані акти здавання-приймання виконаної роботи (послуги), а саме: №2279 від 25.11.2021 на суму 29251,80 грн, №2280 від 25.11.2021 на суму 29251,80 грн, №2281 від 25.11.2021 на суму 29251,80 грн, №2282 від 2282 від 25.11.2021 на суму 29251,80 грн, №2284 від 25.11.2021 на суму 29251,80 грн, №2285 від 25.11.2021 на суму 29251,80 грн, №2283 від 25.11.2021 на суму 29251,80 грн, №2596 від 22.12.2021 на суму 29251,80 грн, №2595 від 22.12.2021 на суму 29251,80 грн (а.с.10, 23-28, 30-31).

Судом першої інстанції встановлено, що вказані акти відповідачем підписані без будь-яких зауважень.

Також позивачем відповідачу виставлялись відповідні рахунки-фактури на оплату (т.1 а.с.83-91).

Загальна сума вартості виконаних позивачем робіт за договором становить 263266,20 грн.

В оскаржуваному рішенні місцевий господарський суд дійшов висновку, що на час прийняття рішення, доказів оплати відповідачем заборгованості надано не було, а відтак вимога позивача про стягнення з відповідача 263 266,20 грн підлягає задоволенню повністю.

Оскільки місцевий господарський суд дійшов висновку, що основна сума заборгованості підлягає стягненню з відповідача на користь позивача, Господарським судом Донецької області на підставі ч.2 ст.625 ЦК України задоволено вимоги позовної заяви у повному обсязі в частині стягнення з Приватного акціонерного товариства "Авдіївський коксохімічний завод" 3% річних у розмірі 6816,02 грн (здійснений по 10.01.2023) та інфляційних втрат у розмірі 55249,92 грн (по листопад 2022 року).

Щодо стягнення з відповідача пені у розмірі 19130,76 грн, судом першої інстанції зазначено наступне. Сторони в п.7.4 договору погодили, що у разі порушення більш ніж на 30 календарних днів терміну оплати виконаних робіт, замовник сплачує виконавцю пеню в розмірі 0,04% від суми заборгованості за кожен день прострочення, але не більше подвійної облікової ставки НБУ, що діяла у відповідному періоді.

Перевіривши розрахунок пені, за період з 24.02.2022 по 23.08.2022 нарахованої на суму 29251,8 грн по кожному з семи актів від 25.11.2021; за період з 23.03.2022 по 22.09.2022 нарахованої на суму 29251,8 грн по кожному з двох актів від 22.12.2021, місцевий господарський суд задовольнив вимоги в цій частині частково у розмірі 19130,74 грн.

У рішенні від 21.09.2023 судом першої інстанції відхилено доводи відповідача стосовно ненастання строку виконання грошового зобов`язання, у зв`язку з ненаправленням позивачем відповідачу рахунків для здійснення оплати.

Господарський суд Донецької області відхилив доводи в цій частині, мотивуючи це тим, що рахунок є документом, який містить тільки платіжні реквізити, на які треба перерахувати кошти. Ненадання рахунку на оплату не є відкладальною умовою в розумінні ст.212 ЦК України, та не є простроченням кредитора в розумінні ст.613 ЦК України, а тому наявність або відсутність рахунку не звільняє відповідача від обов`язку здійснити оплату. Судом першої інстанції зазначено, що відповідачу було відомо про необхідність здійснення оплати за виконані позивачем роботи за договором з дати підписання актів здавання-прийняття виконаних робіт.

При розгляді клопотання відповідача про зменшення розміру пені до 5% та зменшення розміру процентів річних до 10% від суми, що підлягає стягненню через дію форс-мажорних обставин, пов`язаних із введенням воєнного стану в Україні через військову агресію, місцевим господарським судом зазначає наступне.

В оскаржуваному рішенні Господарський суд Донецької області, врахувавши правові позиції викладені у постановах Верховного Суду, відхилив посилання відповідача на лист Торгово-промислової палати України від 28.02.2022 №2024/02.0-7.1 як факт засвідчення форс-мажорних обставин для сторони договору, оскільки визнання сертифіката торгово-промислової палати беззаперечним та достатнім доказом про існування форс-мажорних обставин (обставин непереборної сили) без надання судом оцінки іншим доказам суперечить принципу змагальності сторін судового процесу. Місцевий господарський суд зазначив, що даний лист може вважатися достатнім доказом про існування форс-мажорних обставин для сторін договору, якщо вони про це домовилися, але не пов`язує суд у випадку виникнення спору між сторонами щодо правової кваліфікації певних обставин як форс-мажорних.

Судом першої інстанції також враховано, що відповідачем в порушення п.8.2 договору, не надано доказів на підтвердження вчинення ним дій щодо повідомлення позивача про настання обставин непереборної сили та неможливість виконання зобов`язань за договором в частині оплати за виконані позивачем роботи внаслідок наявності таких обставин в строк, погоджений сторонами в договорі.

Також місцевим господарським судом зазначено, що акти між сторонами були підписані 25.11.2021 та 22.12.2021 відповідно. В той же час, воєнний стан в України був введений 24.02.2022. Відтак, суд першої інстанції дійшов висновку, що відповідач мав достатньо часу для виконання грошових зобов`язань перед позивачем до введення в України воєнного стану.

Відмовляючи у задоволенні клопотання відповідача про зменшення розміру пені до 5% та зменшення розміру процентів річних до 10% від суми, що підлягає стягненню, Господарським судом Донецької області взято до уваги, що наявність обставин, які зазначені в листі ТПП Україні не є безумовною підставою для звільнення особи від відповідальності за неналежне виконання (невиконання) договірних зобов`язань. Відповідачем не доведено наявність причинного зв`язку між обставинами, які зазначені в листі ТПП України, та неможливість виконати відповідачем грошове зобов`язання за укладеним з позивачем договором.

На підставі вищевикладеного місцевий господарський суд врахував, що розмір пені визначний виходячи з погодженої сторонами ставки 0,04% від суми заборгованості за кожен день прострочення, що менше ніж подвійна облікова ставка НБУ, а також недоведеність відповідачем вчинення дій щодо врегулювання з позивачем питання погашення заборгованості, яка існує вже протягом тривалого часу (більше ніж 19 місяців), не знайшов підстав для звільнення відповідача від відповідальності за невиконання ним зобов`язань з оплати за виконані позивачем роботи.

Щодо клопотання відповідача про відстрочку виконання рішення до 01.06.2024, суд першої інстанції зазначив наступне.

Заявником не обґрунтовано та не надано до суду першої інстанції належних доказів, які могли б свідчити про наявність обставин які суттєво ускладнюють або роблять неможливим виконання рішення суду у справі.

Місцевим господарським судом враховано, що Приватним акціонерним товариством "Авдіївський коксохімічний завод" не обґрунтовано та не надано доказів на підтвердження можливості реального виконання рішення суду після строку, на який він просить відстрочити виконання рішення суду в разі задоволення заяви про відстрочку судового рішення.

Місцевим господарським судом встановлено, що відповідачем не доведено наявність конкретних обставин, які суттєво ускладнюють або роблять неможливим виконання рішення суду в цій справі, на підставі цього Господарський суд Донецької області відмовив в задоволенні заяви про відстрочку виконання рішення суду.

Апеляційним господарським судом встановлено, що апелянтом рішення суду першої інстанції оскаржується у повному обсязі, тому предметом апеляційного оскарження у даній справі є недотримання місцевим господарським судом норм матеріального та процесуального права під час ухвалення рішення з приводу стягнення з відповідача суми основної заборгованості за договором №645/21Тн/1704 від 16.08.2021 у сумі 263 266,20 грн, пені у сумі 19 130,74 грн, інфляційних збитків у розмірі 55249,92 грн та 6816,02 грн 3% річних.

Надаючи правову кваліфікацію спірним правовідносинам, суд апеляційної інстанції виходить з такого.

Стаття 11 Цивільного кодексу України вказує, що цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки, й серед підстав виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, передбачає договори та інші правочини.

Як зазначено в статті 174 Господарського кодексу України, господарські зобов`язання можуть виникати, зокрема, із господарського договору та інших угод, передбачених законом, а також з угод, не передбачених законом, але таких, які йому не суперечать.

Відповідно до статті 509 Цивільного кодексу України, зобов`язанням є правовідносини, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

Таке ж положення міститься і в статті 173 Господарського кодексу України.

Колегією суддів Східного апеляційного господарського суду встановлено, що спірні правовідносини виникли між сторонами у справі у зв`язку із невиконанням відповідачем умов договору, який за своєю правовою природою є договором підряду. Тобто, відносини, що виникли між сторонами цього спору на підставі зазначеного вище договору, є господарськими зобов`язаннями, тому, згідно положень статей 4, 173 - 175 та частини 1 статті 193 Господарського кодексу України, до цих відносин мають застосовуватися відповідні положення ЦК України з урахуванням особливостей передбачених ГК України.

Відповідно до частин 1 та 2 статті 837 Цивільного кодексу України за договором підряду одна сторона (підрядник) зобов`язується на свій ризик виконати певну роботу за завданням другої сторони (замовника), а замовник зобов`язується прийняти та оплатити виконану роботу. Договір підряду може укладатися на виготовлення, обробку, переробку, ремонт речі або на виконання іншої роботи з переданням її результату замовникові.

Згідно з частиною 1 статті 854 Цивільного кодексу України, якщо договором підряду не передбачена попередня оплата виконаної роботи або окремих її етапів, замовник зобов`язаний сплатити підрядникові обумовлену ціну після остаточної здачі роботи за умови, що роботу виконано належним чином і в погоджений строк або, за згодою замовника, - достроково.

Передання робіт підрядником і прийняття їх замовником оформляється актом, підписаним обома сторонами (частина 4 статті 882 Цивільного кодексу України).

Станом на момент звернення до суду з позовною заявою сума основної заборгованості за договором відповідача перед позивачем складає 263 266,20 грн.

Позивачем надано акти здавання-приймання виконаної роботи (послуги) на підставі додаткової угоди №1 від 02.09.2021 до договору №645/21Тн/1704 на загальну суму 263266,20 грн, які підписані без жодних зауважень з боку ПрАТ "Авдіївський коксохімічний завод".

Зазначені акти підтверджують заборгованість відповідача, замовника за договором, перед позивачем в означеному вище розмірі.

Щодо тверджень апелянта з приводу відсутності у матеріалах справи доказів направлення рахунків на адресу відповідача і відповідно не отримання їх останнім, що на думку відповідача є підставою для відстрочення оплати робіт за договором, відхиляються Східним апеляційним господарським судом з урахуванням наступного.

В матеріалах справи містяться рахунки-фактури на оплату (т.1 а.с.83-91), які долучені позивачем до матеріалів справи разом з відповіддю на відзив, в якому зазначено, що пакет документів, включно з оригіналами рахунків, передавалися працівниками позивача до адміністрації відповідача особисто.

У зв`язку з цим, докази направлення рахунків-фактур цінним листом з описом вкладення на адресу відповідача відсутні в матеріалах справи. Проте, в матеріалах справи відсутні і докази передачі пакету документів позивачем до адміністрації відповідача, таких наприклад як акт приймання-передачі документів.

Одночасно, колегія суддів Східного апеляційного господарського суду звератє увагу, що в матеріалах справи містяться акти здавання-приймання виконаних робіт (послуг), підписаних та скріплених печатками з обох сторін. Як вже зазначалось вище, вказані акти відповідачем підписані без будь-яких зауважень.

Відповідно до правової позиції, викладеній у постанові Верховного Суду від 20.04.2021 у справі №905/411/17, підписання акта приймання-передачі є підставою для проведення остаточних розрахунків між сторонами.

З урахуванням наведеного, акти здавання-приймання виконаних робіт (послуг), які містяться в матеріалах справи підтверджують, що позивачем були виконані, а відповідачем прийняті роботи на загальну суму 263 266,20 грн. Вказані акти є самостійною підставою для виникнення обов`язку у відповідача здійснити розрахунки за отримані роботи.

Колегія суддів Східного апеляційного господарського суду погоджується із висновком суду першої інстанції, що рахунок є документом, який містить тільки платіжні реквізити, на які треба перерахувати кошти. Ненадання рахунку на оплату не є відкладальною умовою в розумінні ст.212 ЦК України, та не є простроченням кредитора в розумінні ст.613 ЦК України, а тому наявність або відсутність рахунку не звільняє відповідача від обов`язку здійснити оплату.

Колегія суддів апеляційного суду погоджується із тим, що матеріалами справи підтверджено факт невиконання відповідачем прийнятого на себе зобов`язання по сплаті за роботи у належні строки та в розмірі, передбаченому договором №645/21Тн/1704 від 16.08.2021. Таким чином, місцевий господарський суд дійшов правомірного висновку, з яким погоджується колегія суддів апеляційної інстанції, що позовні вимоги про стягнення 263266,20 грн заборгованості є обґрунтованими, підлягають задоволенню, а вказана сума стягненню з відповідача на користь позивача.

Щодо стягнення з відповідача 3% річних, колегією суддів Східного апеляційного господарського суду встановлено наступне.

Статтею 610 Цивільного кодексу України передбачено, що порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

За правилами частини 1 статті 612 Цивільного кодексу України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

У відповідності до частини 1 статті 611 Цивільного кодексу України у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом.

Відповідно до частини другої статті 625 Цивільного кодексу України, боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

При цьому, передбачене законом право кредитора вимагати сплати боргу з урахуванням процентів річних виступає способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у компенсації від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові, а тому ці кошти нараховуються незалежно від вини боржника. Відтак, у даному випадку, за порушення виконання грошового зобов`язання на відповідача покладається відповідальність згідно статті 625 ЦК України, у вигляді сплати процентів річних від простроченої суми.

Перевіривши розрахунок 3% річних, колегія суддів погоджується з висновком місцевого господарського суду про те, що він є арифметично вірний, одночасно погоджується із тим, що наявні правові підстави для задоволення позовних вимог у відповідній частині.

Разом з тим, з апеляційної скарги вбачається, що відповідач просить про зменшення відсотків річних до 10% від суми, що підлягає стягненню з відповідача.

В обґрунтування наявності підстав для задоволення вимог апеляційної скарги у цій частині відповідач посилається на те, що підприємство частково зруйноване у результаті бойових дій, у зв`язку з чим підприємство повністю припинило вести свою господарську діяльність і як наслідок, дохід у підприємства відсутній і зможе з`явитися тільки після закінчення війни.

В обґрунтування доводів апеляційної скарги скаржник, Приватне акціонерне товариство "Авдіївський коксохімічний завод", з посиланням на правову позицію викладену у постанові Великої Палати Верховного Суду від 18.03.2020 у справі №902/417/18, вважає, що виходячи з принципів розумності, справедливості та пропорційності, суд за певних умов може зменшити розмір як неустойки, штрафу, так і процентів річних за час затримки розрахунку відповідно до статті 625 ЦК України, оскільки всі вони спрямовані на відновлення майнової сфери боржника.

Надаючи оцінку вказаним доводам, колегія суддів зазначає, що зменшення розміру заявлених до стягнення неустойки, штрафу, процентів річних є правом суду, який оцінивши надані сторонами докази та обставини справи у їх сукупності, на власний розсуд вирішує питання про наявність або відсутність у кожному конкретному випадку обставин, за яких можливе їх зменшення.

Велика Палата Верховного Суду у постанові від 18.03.2020 у справі №902/417/18 вказала, що відсотки річних, встановлені відповідно до договору чи закону за несвоєчасне виконання зобов`язання, спрямовані передусім на компенсацію кредитору майнових втрат, яких він зазнає внаслідок несвоєчасного здійснення з ним розрахунку з боку боржника, та не можуть розглядатися як спосіб отримання кредитором доходів.

Дійсно, у вказаній постанові Велика Палата Верховного Суду вказала на очевидну неспівмірність заявлених до стягнення сум санкцій у вигляді штрафу, пені і процентів річних, враховуючи, що не є справедливим, коли наслідки невиконання боржником зобов`язання вочевидь більш вигідні для кредитора, ніж належне виконання такого зобов`язання. Велика Палата вважала справедливим, пропорційним і таким, що відповідатиме обставинам цієї справи, які мають юридичне значення, та наведеним вище критеріям, обмежити розмір санкцій сумами штрафу і пені, які вже присуджені до стягнення судами попередніх інстанцій, та відмовити у їх стягненні з цих підстав. При цьому, відповідне зменшення відсотків річних Велика Палата Верховного Суду допустила з урахуванням конкретних обставин справи №902/417/18, а саме, встановлення такої процентної ставки на рівні сорока відсотків та дев`яносто шести відсотків і її очевидної невідповідності принципу справедливості.

Умовами договору №645/21Тн/1704 від 16.08.2021 не встановлено процентну ставку річних за прострочення виконання боржником своїх зобов`язань за договором, тому нарахування відсотків річних здійснено позивачем у розмірі 3% відповідно до ч.2 ст.625 ЦК України.

В даному випадку відсутня неспівмірність заявленої до стягнення суми 3% річних у розмірі 6 816,02 грн, враховуючи заявлену до стягнення суму боргу у розмірі 263 266,20 грн, на яку також нараховано інфляційні у розмірі 55 249,92 грн.

За наведених обставин, судова колегія вважає, що висновки Великої Палати Верховного Суду у справі №902/417/18 не можуть бути застосовані в контексті спірних правовідносин.

Як вбачається з матеріалів справи, позивач нарахував пеню у розмірі 19 130,76 грн за період з 24.02.2022 по 23.08.2022 нарахованої на суму 29251,8 грн по кожному з семи актів від 25.11.2021; за період з 23.03.2022 по 22.09.2022 нарахованої на суму 29251,8 грн по кожному з двох актів від 22.12.2021.

При цьому, суд першої інстанції, перевіривши розрахунок позивача визнав його арифметично невірним, а тому відповідні вимоги задовольнив частково та стягнув з позивача пеню у розмірі 19 130,74 грн.

Перевіривши правильність здійснених судом першої інстанції розрахунків пені, колегією суддів встановлено, що її розмір у сумі 19 130,74 грн є арифметично вірним.

Приписами ч. 1 ст. 546, ч.ч. 1-3 ст. 549 Цивільного кодексу України передбачено, що виконання зобов`язання може забезпечуватися, зокрема, неустойкою (штраф, пеня). Неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання.

Частинами 1, 4 ст.230 Господарського кодексу України встановлено, що штрафними санкціями в цьому Кодексі визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов`язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання зобов`язання. У разі якщо розмір штрафних санкцій законом не визначено, санкції застосовуються в розмірі, передбаченому договором. При цьому розмір санкцій може бути встановлено договором у відсотковому відношенні до суми невиконаної частини зобов`язання або у певній, визначеній грошовій сумі, або у відсотковому відношенні до суми зобов`язання незалежно від ступеня його виконання, або у кратному розмірі до вартості товарів (робіт, послуг).

Згідно із частиною четвертою статті 231 Господарського кодексу України розмір штрафних санкцій встановлюється законом, а в разі якщо розмір штрафних санкцій законом не визначено, санкції застосовуються в передбаченому договором розмірі. При цьому розмір санкцій може бути встановлено договором у відсотковому відношенні до суми невиконаної частини зобов?язання або в певній, визначеній грошовій сумі, або у відсотковому відношенні до суми зобов?язання незалежно від ступеня його виконання, або у кратному розмірі до вартості товарів (робіт, послуг).

В апеляційній скарзі, відповідач просить про зменшення розміру пені до 5% від суми, що підлягає стягненню.

У даному випадку, нарахування пені відповідачем здійснено відповідно до п.7.4 Договору №645/21Тн/1704 від 16.08.2021, яким передбачено, що у разі порушення більш ніж на 30 календарних днів терміну оплати виконаних робіт, замовник (відповідач) сплачує виконавцю (позивачу) пеню у розмірі 0,04 % від суми заборгованості за кожен день прострочення, але не більше подвійної облікової ставки НБУ, що діяла у відповідному періоді.

Суд зауважує, що нарахування пені у відсотковому відношенні 0,04% до суми боргу у розмірі 19 130,76 грн є незначним, тому суд також відмовляє у задоволенні клопотання відповідача про зменшення розміру пені.

На підставі вищевикладеного, Східний апеляційний господарський суд погоджується з висновками суду першої інстанції та вважає, що стягнення пені у заявленому позивачем розмірі здійснено правомірно.

Оцінюючи вказані доводи скаржника, викладені в апеляційній скарзі, щодо наявності форс-мажорних обставин, як на підставу невиконання відповідачем договірних зобов`язань з оплати виконаних позивачем робіт, колегія суддів виходить з наступного.

Приписами ст.617 ЦК України встановлено, що особа, яка порушила зобов`язання, звільняється від відповідальності за порушення зобов`язання, якщо вона доведе, що це порушення сталося внаслідок випадку або непереборної сили.

Частиною 2 ст. 218 ГК України визначено, що учасник господарських відносин відповідає за невиконання або неналежне виконання господарського зобов`язання чи порушення правил здійснення господарської діяльності, якщо не доведе, що ним вжито усіх залежних від нього заходів для недопущення господарського правопорушення. У разі якщо інше не передбачено законом або договором, суб`єкт господарювання за порушення господарського зобов`язання несе господарсько-правову відповідальність, якщо не доведе, що належне виконання зобов`язання виявилося неможливим внаслідок дії непереборної сили, тобто надзвичайних і невідворотних обставин за даних умов здійснення господарської діяльності.

Згідно з ч. 1 ст. 14-1 Закону України "Про торгово-промислові палати України", ТПП України та уповноважені нею регіональні торгово-промислові палати засвідчують форс-мажорні обставини (обставини непереборної сили) та видають сертифікат про такі обставини протягом семи днів з дня звернення суб`єкта господарської діяльності.

Форс-мажорними обставинами (обставинами непереборної сили) є надзвичайні та невідворотні обставини, що об`єктивно унеможливлюють виконання зобов`язань, передбачених умовами договору (контракту, угоди тощо), обов`язків згідно із законодавчими та іншими нормативними актами, а саме: загроза війни, збройний конфлікт або серйозна погроза такого конфлікту, включаючи але не обмежуючись ворожими атаками, блокадами, військовим ембарго, дії іноземного ворога, загальна військова мобілізація, військові дії, оголошена та неоголошена війна, дії суспільного ворога, збурення, акти тероризму, диверсії, піратства, безлади, вторгнення, блокада, революція, заколот, повстання, масові заворушення, введення комендантської години, карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України, експропріація, примусове вилучення, захоплення підприємств, реквізиція, громадська демонстрація, блокада, страйк, аварія, протиправні дії третіх осіб, пожежа, вибух, тривалі перерви в роботі транспорту, регламентовані умовами відповідних рішень та актами державних органів влади, закриття морських проток, ембарго, заборона (обмеження) експорту/імпорту тощо, а також викликані винятковими погодними умовами і стихійним лихом, а саме: епідемія, сильний шторм, циклон, ураган, торнадо, буревій, повінь, нагромадження снігу, ожеледь, град, заморозки, замерзання моря, проток, портів, перевалів, землетрус, блискавка, пожежа, посуха, просідання і зсув ґрунту, інші стихійні лиха тощо.

Ознаками форс-мажорних обставин є наступні елементи: вони не залежать від волі учасників цивільних (господарських) відносин; мають надзвичайний характер; є невідворотними; унеможливлюють виконання зобов`язань за даних умов здійснення господарської діяльності.

Форс-мажорні обставини не мають преюдиціальний (заздалегідь встановлений) характер. При їх виникненні сторона, яка посилається на дію форс-мажорних обставин, повинна це довести. Сторона яка посилається на конкретні обставини повинна довести те, що вони є форс-мажорними, в тому числі, саме для конкретного випадку. Виходячи з ознак форс-мажорних обставин, необхідно також довести їх надзвичайність та невідворотність. Те, що форс-мажорні обставини необхідно довести, не виключає того, що наявність форс-мажорних обставин може бути засвідчено відповідним компетентним органом.

Наявність форс-мажорних обставин засвідчується Торгово-промисловою палатою України та уповноваженими нею регіональними торгово-промисловими палатами відповідно до ст.ст. 14, 141 Закону України "Про торгово-промислові палати України" шляхом видачі сертифіката.

Статтями 4.1, 4.2, 4.3 Регламенту засвідчення Торгово-промисловою палатою України та регіональними торгово-промисловими палатами форс-мажорних обставин (обставин непереборної сили), затвердженого рішенням Президії Торгово-промислової палати України від 18.12.2014 № 44 (5), Торгово-промислова палата України відповідно до ст. 14 Закону України "Про торгово-промислові палати в Україні" здійснює засвідчення форс-мажорних обставин (обставин непереборної сили) з усіх питань договірних відносин, інших питань, а також зобов`язань/обов`язків, передбачених законодавчими, відомчими нормативними актами та актами органів місцевого самоврядування, крім договірних відносин, в яких сторонами уповноваженим органом із засвідчення форс-мажорних обставин (обставин непереборної сили) визначено безпосередньо регіональну ТПП.

Пунктом 8.2 договору №645/21Тн/1704 від 16.08.2021 сторонами було погоджено порядок засвідчення настання форс-мажорних обставин, а саме: сторона, для якої наступили форс-мажорні обставини, зобов`язана без необгрунтованих затримок повідомити у письмовій формі іншу сторону про їх настання або припинення. Факти, викладені в повідомлені про настання форс-мажорних обставин, підлягають підтвердженню Торгово-промисловою палатою України, сертифікат якої, після його отримання, але не пізніше 20 календарних днів з дати отримання відповідного повідомлення про настання форс-мажорних обставнин, також направляється стороною, для якої наступили форс-мажорні обставини, іншій стороні.

Пунктом 8.3 передбачено, що у разі якщо форс-мажорні обставини тривають понад 60 календариних днів, сторони можуть виступити з ініціативою про розірвання договору.

У пункті 8.4 визначено, що настання форс-мажорних обставин не є підставою для невиконання сторонами зобов`язань, термін яких настав до дати виникнення таких обставин, а також звільнення сторін від відповідальності за таке невиконання.

Отже, відповідно до умов договору, відповідач повинен був невідкладно повідомити позивача про неможливість виконання своїх зобов`язань за спірним договором від дня виникнення таких обставин, а також підтвердити належними документами, зокрема, сертифікатом, що наявність форс-мажорних обставин унеможливлює виконання саме конкретного договору.

Проте, матеріали справи не містять доказів звернення відповідача до ТПП України або відповідної регіональної ТПП для засвідчення форс-мажорних обставин або ж обставин непереборної сили, що підтверджують неможливість виконання відповідачем саме спірного договору.

В контексті спірних правовідносин судова колегія також враховує правові висновки викладені у постанові Верховного Суду від 19.08.2022 у справі №908/2287/17, в якій Суд зазначив, що сертифікат торгово-промислової палати, який підтверджує наявність форс-мажорних обставин, не може вважатися беззаперечним доказом про їх існування, а повинен критично оцінюватися судом з урахуванням встановлених обставин справи та у сукупності з іншими доказами (подібні правові висновки викладено у постановах Верховного Суду від 14.02.2018р. у справі № 926/2343/16, від 16.07.2019р. у справі №917/1053/18 та від 25.11.2021 у справі №905/55/21). Адже визнання сертифіката торгово-промислової палати беззаперечним та достатнім доказом про існування форс-мажорних обставин (обставин непереборної сили) без надання судом оцінки іншим доказам суперечить принципу змагальності сторін судового процесу.

Як вбачається з матеріалів справи, акти здавання-приймання виконаних робіт підписані сторонами 23.11.2021 та 22.12.2021 відповідно. За існування обставин введення з 24.02.2022 воєнного стану на Україні, відповідач, маючи визнані зобов`язання з належної оплати отриманих робіт за договором, не був позбавлений можливості здійснити їх оплату на користь позивача до початку введення воєнного стану. При цьому, суд враховує, що договірні зобов`язання сторін виникли до початку введення воєнного стану на Україні.

На підтвердження доказів фінансового стану та обсягів виробництва з початком воєнної агресії відповідачем надано довідку про показники виробничих результатів діяльності «Метінвест», як материнської компанії міжнародної вертикально інтегрованої гірничо-металургійної групи компаній за 4 квартал та 12 місяців 2022 року (т.1 а.с.102-103), в якій зазначено, що у зв`язку з початком широкомасштабної військової агресії Російської Федерації проти України з 24.02.2022 Метінвест прийняв рішення призупинити виробничу діяльність низки своїх підприємств у місті Маріуполі, Авдіївці та Запоріжжі, в тому числі і Авдіївського КХЗ.

В той же час, посилаючись на вищенаведені показники виробничої діяльності, обумовлені введенням воєнного стану в Україні, відповідач не підтверджує належними доказами відсутність у нього обігових коштів на рахунках підприємства на підтвердження факту неможливості розрахунків за договором та проведення оплати, шляхом перерахування коштів на банківський рахунок позивача.

Крім того, колегія суддів зазначає, що підприємство позивача, маючи обґрунтовані сподівання на належне виконання відповідачем умов договору, також вимушено здійснювати свою господарську діяльність в умовах воєнного стану, на території Донецької області.

Інших доводів, що підтверджують неможливість виконання відповідачем умов договору через введення воєнного стану, ніж ті, яким судом першої інстанції було надано правову оцінку, скаржником в апеляційній скарзі не наведено.

Враховуючи вищевикладене, колегія суддів погоджується з висновком місцевого господарського суду щодо наявності правових підстав для задоволення в повному обсязі позовних вимог в частині стягнення з відповідача на користь позивача суми основного боргу 263 266,20 грн, інфляційних втрат 55 249,92 грн, 3% річних 6 816,02 грн та про часткове задоволення позову в частині стягнення пені у сумі 19 130,74 грн. Одночасно, Східний апеляційний господарський суд погоджується з висновками суду першої інстанції про відсутність виняткових обставин для зменшення заявлених відповідачем до стягнення суми неустойки та відсотків річних. У зв`язку з цим, не можуть бути задоволені судом апеляційної інстанції вимоги апелянта про зменшення розміру процентів річних до 10% та про зменшення суми пені до 5% від суми, що підлягає стягненню.

Щодо вимог апелянта про відстрочення виконання рішення до 01.06.2024, колегія суддів зазначає наступне.

Відповідно до ст. 331 ГПК України суд, який розглядав справу як суд першої інстанції, за заявою сторони може відстрочити або розстрочити виконання рішення, а за заявою стягувача чи виконавця (у випадках, встановлених законом), - встановити чи змінити спосіб або порядок його виконання.

Заява про встановлення або зміну способу або порядку виконання, відстрочення або розстрочення виконання судового рішення розглядається у десятиденний строк з дня її надходження у судовому засіданні з повідомленням учасників справи.

Підставою для встановлення або зміни способу або порядку виконання, відстрочки або розстрочки виконання судового рішення є обставини, що істотно ускладнюють виконання рішення або роблять його неможливим.

Таким чином, вирішення питання щодо відстрочення або розстрочення виконання судового рішення здійснюється тим судом, який розглядав справу як суд першої інстанції та на підставі поданої учасником судового процесу заяви. Оскільки розгляд справи як судом першої інстанції здійснювався Господарським судом Донецької області, суд апеляційної інстанції не наділений повноваженнями щодо вирішення питання про відстрочення виконання рішення суду. За таких підстав у клопотанні відповідача має бути відмовлено.

З матеріалів справи вбачається, що ПрАТ "Авдіївський коксохімічний завод" звертався до суду першої інстанції із вказаним клопотанням (том 1 а.с.96-101). Господарський суд Донецької області в оскаржуваному рішенні відмовив у задоволенні клопотання, оскільки дійшов висновку, що заявником не обґрунтовано та не надано доказів на підтвердження можливості реального виконання рішення суду після строку на який він просить відстрочити виконання рішення суду в разі задоволення заяви про відстрочку судового рішення.

Враховуючи викладене вище, місцевий господарський суд, приймаючи до уваги ступінь вини відповідача у виникненні спору, а також недоведеність відповідачем наявності конкретних обставин, які суттєво ускладнюють або роблять неможливим виконання рішення суду в цій справі, відмовив у задоволенні заяви про відстрочку виконання рішення суду.

Тому посилання апелянта, на те що судом першої інстанції проігноровано заявлені відповідачем клопотання, відхиляються колегію суддів Східного апеляційного господарського суду у зв`язку з необгрунтованістю, а тому задоволенню не підлягають.

Враховуючи вищенаведене, колегія суддів апеляційного суду зазначає, що судом першої інстанції в повному обсязі досліджені обставини, що мають значення для справи, а викладені в оскаржуваному рішенні висновки відповідають фактичним обставинам справи, у зв`язку з чим апеляційна скарга задоволенню не підлягає, а рішення Господарського суду Донецької області від 21.09.2023 у справі №905/721/23 підлягає залишенню без змін.

Вирішуючи питання розподілу судових витрат, колегія суддів зазначає, що оскільки в задоволенні апеляційної скарги відмовлено, то судові витрати понесені заявником апеляційної скарги у зв`язку з переглядом справи у суді апеляційної інстанції, відшкодуванню не підлягають в силу приписів статті 129 Господарського процесуального кодексу України.

Керуючись ст.ст. 129, 255, 269, 270, 271, 275, 276, 281 - 284 ГПК України, Східний апеляційний господарський суд

ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційну скаргу Приватного акціонерного товариства "Авдіївський коксохімічний завод" залишити без задоволення.

2. Рішення Господарського суду Донецької області області від 21.09.2023 у справі №905/721/23 залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття. Порядок та строки оскарження в касаційному порядку встановлені статтями 286-289 ГПК України.

Повний текст постанови складено 18.12.2023

Головуючий суддя В.В. Лакіза

Суддя Л.І. Бородіна

Суддя Л.М. Здоровко