ПІВДЕННО-ЗАХІДНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
_____________________________________________________________________________________________
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14 грудня 2023 року м. ОдесаСправа № 915/393/23
Південно-західний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого судді: Богатиря К.В.

суддів: Поліщук Л.В., Таран С.В.

секретар судового засідання Арустамян К.А.

за участю представників сторін у справі:

Від Компанії «Маліеро Лімітед» - адвокат Лебеденко М.Б.

Від ОСОБА_1 адвокат Томашевський Р.М.

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Компанії «Маліеро Лімітед»,

на рішення Господарського суду Миколаївської області від 12.07.2023, суддя суду першої інстанції Алексєєв А.П., м. Миколаїв, повний текст рішення складено та підписано 01.09.2023

по справі №915/393/23

за позовом Компанії «Маліеро Лімітед»,

до відповідача ОСОБА_1 ,

про визнання недійсною частини договору купівлі-продажу частки у статутному капіталі ТОВ «Рент УМБ»,

ВСТАНОВИВ

Описова частина.

До Господарського суду Миколаївської області надійшла позовна заява Компанії «Маліеро Лімітед» до відповідача ОСОБА_1 про визнання недійсною частини договору купівлi-продажу частки у статутному капіталі Товариства з обмеженою відповідальністю «Рент УМБ», код юридичної особи: 40963992, укладеного 24.02.2021 між ОСОБА_1 , реєстраційний номер облікової картки платника податків: НОМЕР_1 , та юридичною особою за законодавством Республіки Кіпр - компанією «МАЛІЕРО ЛІМІТЕД» (MALIERO LIMITED), реєстраційний номер юридичної особи: НЕ408472, а саме наступні положення пункту 4.10. Розділу 4: «У випадку, якщо термін прострочення складе більше 30 (тридцяти) календарних днів, Продавець має право розірвати цей Договір в односторонньому порядку. У такому випадку цей Договір вважається розірваним з моменту отримання Покупцем відповідного письмового повідомлення направленого за адресою: АДРЕСА_1 , а сплачені Покупцем кошти за викуп Частки не повертаються. Повідомлення вважається врученим і тоді, коли воно доставлене за вищевказаною адресою Покупця, однак останній його не отримав протягом всього встановленого періоду зберігання поштового відправлення у поштовому відділенні за місцем його доставки.».

Позовна заява обґрунтована тим, що позивач вважає дану умову договору несправедливою, недобросовісною, нерозумною, такою що вносить істотний дисбаланс між правами та обов`язками сторін, тобто умови п. 4.10 суперечать положенням п. 2, п. 6 ч. 1 ст. 3 ЦК України

Короткий зміст оскаржуваного рішення суду першої інстанції.

Рішенням Господарського суду Миколаївської області від 12.07.2023 у задоволенні позову відмовлено.

Приймаючи оскаржуване рішення суд першої інстанції керувався тим, що у п. 8.4 договору сторони засвідчили, що кожна із сторін однаково розуміє значення, умови цього договору та його правові наслідки для кожної із сторін та у сторін відсутні заперечення щодо кожної з умов цього договору, про що свідчать особисті підписи сторін у договорі. Отже, воля сторін була добровільною та добросовісно спрямована на виникнення правовідносин між сторонами саме на таких умовах, як викладені у договорі з огляду на те, що питання про оспорювання правочину з підстав, зазначених у ст. ст. 230, 231 ЦК України, позивачем не ставилося.

На думку суду першої інстанції позивачем подано позов не на захист порушених прав та інтересів, а за для уникнення несприятливих наслідків, викликаних розірванням договору купівлі-продажу по ініціативі відповідача.

Крім того, суд першої інстанції послався на те, що ним не було встановлено того, що при укладанні договору не було дотримано положень п. 2, 6 ч. 1 ст. 3 ЦК України, що має наслідком відмову у задоволенні позову.

Аргументи учасників справи.

Короткий зміст вимог апеляційної скарги та узагальнення її доводів.

До Південно-західного апеляційного господарського суду надійшла апеляційна скарга Компанії «Маліеро Лімітед» на рішення Господарського суду Миколаївської області від 12.07.2023 по справі №915/393/23.

Апелянт зазначає, що положення п. 4.10. розділу 4 Договору купівлі-продажу містять ознаки, що суперечать п. 2, п. 6 ч. 1 ст. 3 ЦК України, є несправедливими та такими, що всупереч принципам справедливості, добросовісності та розумності, вносить істотний дисбаланс та нерівність до договірних прав та обов`язків, що у сукупності спрямовано на спричинення компанії «Маліеро Лімітед» негативних наслідків та шкоди.

На думку позивача, спірні положення договору створюють для відповідача умови, за яких останній в будь-який час спроможний ініціювати процедуру розірвання договору, що спричинить наслідки, пов`язані із такими розірванням, від чого шкода заподіюється саме позивачу.

Апелянт також вказує, що наслідком розірвання договору з зазначеної підстави є втрата позивачем значної суми коштів, яка вже сплачена відповідачу та позбавлення того, на що розраховував позивач при укладенні договору купівлі-продажу. Спірні положення договору фактично збагачують відповідача, який на шкоду позивачу ініціювавши процедуру розірвання договору, фактично залишає за собою предмет договору та попередньо сплачені кошти, що є несправедливим і нечесним.

Крім того, позивач посилається на те, що зміст п. 4.10 договору купівлі-продажу не містить чітко встановленого порядку та термінів, способів повідомлення та інше, що встановлювало б ефективне та реальне повідомлення позивача про наміри розірвати договір для завчасного реагування позивача. Серед інших положень договору купівлі-продажу п. 4.10 є єдиним положенням, що містить умови розірвання договору купівлі-продажу із всіма наслідками, що пов`язані із таким розірванням. Цим порушується баланс прав та обов`язків сторін за договором.

Позивач вважає, що за існування положення п. 4.10 позивач позбавлений можливості повернути у власність сплачені за договором купівлі-продажу кошти, що вказує на позбавлення позивача права власності на кошти.

Позивач стверджує, що відповідач використав обставини воєнного стану на свою користь, застосував положення п. 4.10 договору та ініціював його розірвання, сплачені за договором кошти не повернув і повертати відмовляється.

На думку апелянта, суд першої інстанції не забезпечив у даній справі повний, об`єктивний та усесторонній розгляд справи, ухилившись від з`ясування обставин, що мають значення для справи, а також висновки якого не відповідають обставинам справи, чим не забезпечив захист порушених прав Компанії «Маліеро Лімітед», ухваливши у даній справі несправедливе, необґрунтоване оскаржуване рішення, яке підлягає скасуванню.

Апелянт також зазначив, що судом першої інстанції було порушено норми процесуального права, а саме п. 5, ч. 1, 2 ст. 227 ГПК України, щодо не розгляду заявлених компанією «Маліеро Лімітед» обставин, за яких провадження у справі № 915/393/23 мало б бути зупинене, зокрема до вирішення іншої справи №910/8568/23, 915/502/23, оскільки вказані судові справи є взаємопов`язаними, що об`єктивно унеможливлює розгляд справи № 915/393/23 до вирішення іншої справи №910/8568/23, 915/502/23.

Керуючись викладеним вище, апелянт просить скасувати рішення Господарського суду Миколаївської області від 12 липня 2023 у справі № 915/393/23 повністю і ухвалити нове рішення, яким у повному обсязі задовольнити позовні вимоги Компанії «Маліеро Лімітед».

Короткий зміст відзиву на апеляційну скаргу.

15.11.2023 до Південно-західного апеляційного господарського суду від ОСОБА_1 надійшов відзив на апеляційну скаргу Компанії «Маліеро Лімітед» на рішення Господарського суду Миколаївської області від 12.07.2023 по справі №915/393/23.

Відповідач вказав, що з метою захисту прав та інтересів Покупця, у разі недобросовісних дій Продавця, в тому числі і у разі відмови Продавця від отримання оплати, Сторони передбачили в Договорі - п.6.2., який за своїм змістом аналогічний пункту 4.10, та передбачає, що Продавець, у разі порушення саме ним своїх зобов`язань, повинен повернути отримані грошові кошти та сплатити штрафні санкції. Таким чином, умови щодо розірвання договору є рівними.

Відповідач зазначає, що пунктами 8.4. та 8.9. Договору купівлі-продажу встановлено, що Покупець приймає та погоджується із всіма умовами договору, вважає їх справедливими та такими, що відповідають інтересам обох сторін. Покупець розумів та приймав правові наслідки, в тому числі, і п.4.10. договору, оскільки, з урахуванням всіх своїх гарантій, вважав його справедливим та правомірним.

На думку відповідача, доводи позивача про несправедливість, нерозумність та незбалансованість п. 4.10. Договору купівлі-продажу є надуманим, безпідставними, не відповідають вимогам Закону та спростовуються іншими положеннями Договору купівлі-продажу, які, на думку самого Позивача є дійсними та законними.

Відповідач також вказав, що п.4.10. Договору купівлі-продажу жодним чином не позбавляв Покупця права на отримання в майбутньому у власність предмету купівлі-продажу, за умови належного виконання ним усіх своїх зобов`язань. Так, для реалізації такого права, Покупцю потрібно було лише виконувати свої зобов`язання та сплачувати періодичні платежі, встановлені Договором. Тобто реалізація цього права повністю залежала від Покупця.

Окрім того, відповідач вказав, що неповернення сплачених Позивачем грошових коштів за Договором є цивільною відповідальністю Покупця за невиконання своїх зобов`язань, а не позбавленням його права власності на грошові кошти, які згідно норм чинного законодавства не підлягають поверненню у разі розірвання договору.

Відповідач послався на те, що з лютого 2022 року позивач припинив здійснювати оплати відповідно до погодженого договором графіку. Про причини невиконання зобов`язання позивач відповідача не повідомив. Позивач не надав доказів здійснення оплат з лютого 2022 року у вигляді фінансових документів про перерахування коштів, внесення коштів у депозит нотаріуса або розписок відповідача про їх отримання. Воєнний стан в Україні жодним чином не міг вплинути на спроможність позивача виконувати свої зобов`язання за договором купівлі-продажу по оплаті частки, оскільки у республіці Кіпр воєнний стан не вводився.

Відповідач зазначив, що він не уклав би договір на інших умовах ніж ті, які були погоджені сторонами шляхом підписанням договору, при укладенні договору сторони керувалися засадами цивільного законодавства щодо свободи договору.

Крім того, відповідач вказав, що позивач, звертаючись до суду з позовом про визнання п. 4.10. Договору купівлі-продажу недійсним, не просить суд застосувати правові наслідки недійсності правочину (реституції), що свідчить про подальшу необхідність повторного звернення Позивача до суду для відновлення порушених прав, а отже, про неефективний спосіб захисту.

Керуючись викладеним вище, відповідач просить залишити рішення Господарського суду Миколаївської області від 12.07.2023 по справі № 915/393/23 - без змін, а апеляційну скаргу Компанії «Маліеро Лімітед» на рішення Господарського суду Миколаївської області від 12.07.2023 по справі № 915/393/23 - без задоволення.

Рух справи у суді апеляційної інстанції.

Автоматизованою системою документообігу суду для розгляду справи №915/393/23 було визначено колегію суддів у складі: головуючий суддя Богатир К.В., судді Поліщук Л.В., Таран С.В. що підтверджується витягом з протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 18.09.2023.

На момент надходження апеляційної скарги, матеріали справи №915/393/23 на адресу Південно-західного апеляційного господарського суду не надходили.

Ухвалою Південно-західного апеляційного господарського суду від 25.09.2023 відкладено вирішення питання про можливість відкриття апеляційного провадження за апеляційною скаргою Компанії «Маліеро Лімітед» на рішення Господарського суду Миколаївської області від 12.07.2023 по справі №915/393/23 до надходження матеріалів справи на адресу Південно-західного апеляційного господарського суду; доручено Господарському суду Миколаївської області невідкладно надіслати матеріали справи №915/393/23 на адресу Південно-західного апеляційного господарського суду.

До Південно-західного апеляційного господарського суду надійшли матеріали справи №915/393/23.

Ухвалою Південно-західного апеляційного господарського суду від 19.10.2023 відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою Компанії «Маліеро Лімітед» на рішення Господарського суду Миколаївської області від 12.07.2023 по справі №915/393/23; встановлено строк для подання відзиву на апеляційну скаргу, а також будь-яких заяв чи клопотань з процесуальних питань до 15.11.2023; призначено справу № 915/393/23 до розгляду на 14 грудня 2023 року о 10:30; встановлено, що засідання відбудеться у приміщенні Південно-західного апеляційного господарського суду за адресою: м. Одеса, пр. Шевченка, 29, зал судових засідань № 7, 3-ій поверх; явка представників учасників справи не визнавалася обов`язковою; роз`яснено учасникам судового провадження їх право подавати до суду заяви про розгляд справ у їхній відсутності за наявними в справі матеріалами; роз`яснено учасникам судового провадження їх право брати участь у судовому засіданні в режимі відеоконференції поза межами приміщення суду у тому числі із застосуванням власних технічних засобів.

14.12.2023 у судовому засіданні прийняли участь представник Компанії «Маліеро Лімітед» - адвокат Лебеденко М.Б. та представник ОСОБА_1 адвокат Томашевський Р.М.

Фактичні обставини, встановлені судом.

24.02.2021 між Компанією «Маліеро Лімітед» та ОСОБА_1 був укладений договір «купівлі-продажу частки у статутному капіталі ТОВ «Рент УМБ», відповідно до предмету якого відповідач зобов`язується продати (передати у власність), а позивач зобов`язується придбати (прийняти у власність) частку у статутному капіталі товариства з обмеженою відповідальністю «Рент УМБ» () у розмірі 100% статутного капіталу товариства номінальною вартістю 120 662 272,00 грн. та сплатити її вартість на умовах, встановлених цим договором. (п. 1.1 Договору).

Пунктом 4.1 Договору купівлі-продажу передбачено, що за домовленістю сторін продаж зазначеної у договорі частки у статутному капіталі ТОВ «Рент УМБ» здійснюється за ціною 280 000 000,00 грн., що є еквівалентом 10 000 000,00 доларів США за обмінним курсом валют встановленим сторонами на дату укладання цього договору у розмірі 28,00 грн. за 1 долар США.

Пунктом 4.2. договору передбачено, що до моменту підписання цього договору покупцем здійснена часткова оплата в сумі 42 000 000,00 грн., що еквівалентно 1 500 000,00 доларів США за обмінним курсом валют встановленим сторонами на дату укладання цього договору у розмірі 28 грн. за 1 долар США. Факт отримання часткової оплати в сумі 1 500 000,00 доларів США продавець засвідчує своїм підписом у цьому договорі купівлі-продажу.

Як вбачається із змісту п. 4.3 договору купівлі-продажу оплата решти вартості частки буде проводитися на умовах розстрочення згідно погодженого графіку:

1.) 2021 рік

- 400 000,00 доларів США - не пізніше 30 серпня 2021 року;

- 500 000,00 доларів США - не пізніше 31 жовтня 2021 року;

- 500 000,00 доларів США - не пізніше 30 листопада 2021 року;

- 500 000,00 доларів США - не пізніше 31 грудня 2021 року.

2.) 2022 рік

- 300 000,00 доларів США - не пізніше 31 січня 2022 року;

- 200 000,00 доларів США - не пізніше 28 лютого 2022 року;

- 200 000,00 доларів США - не пізніше 31 березня 2022 року;

- 200 000,00 доларів США - не пізніше 30 квітня 2022 року;

- 100 000,00 доларів США - не пізніше 31 травня 2022 року;

- 100 000,00 доларів США - не пізніше 30 червня 2022 року;

- 500 000,00 доларів США - не пізніше 30 вересня 2022 року;

- 600 000,00 доларів США - не пізніше 31 жовтня 2022 року;

- 500 000,00 доларів США - не пізніше 30 листопада 2022 року;

- 500 000,00 доларів США - не пізніше 31 грудня 2022 року.

3.) 2023 рік

- 200 000,00 доларів США - не пізніше 3 січня 2023 року;

- 200 000,00 доларів США - не пізніше 28 лютого 2023 року;

- 200 000,00 доларів США - не пізніше 31 березня 2023 року;

- 200 000,00 доларів США - не пізніше 30 квітня 2023 року;

- 200 000,00 доларів США - не пізніше 31 травня 2023 року;

- 200 000,00 доларів США - не пізніше 30 червня 2023 року;

- 200 000,00 доларів США - не пізніше 31 липня 2023 року;

- 500 000,00 доларів США - не пізніше 30 вересня 2023 року;

- 500 000,00 доларів США - не пізніше 31 жовтня 2023 року;

- 500 000,00 доларів США - не пізніше 30 листопада 2023 року;

- 500 000,00 доларів США - не пізніше 31 грудня 2023 року.

Відповідно до п. 4.7 договору платежі здійснюються у відповідності до вимог чинного законодавства України. У разі готівкових розрахунків на підтвердження отримання коштів готівкою продавець складає розписку.

Відповідно до п. 4.8. договору передача Частки (корпоративних прав) здійснюється виключно після повної оплати вартості Частки (корпоративних прав). Право власності на Частку, що відчужується, переходить до Покупця після оплати Покупцем ціни продажу у розмірі та в терміни, передбачені п. 4.3. цього Договору (з урахування положень п.4.4. цього Договору), з моменту державної реєстрації відповідних змін до складу учасників Товариства в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань та державної реєстрації відповідних змін до Статуту Товариства. До Покупця переходять всі права та обов`язки, передбачені чинним законодавством та установчими документами Товариства. Покупець з моменту придбання Частки у статутному фонді (капіталі) Товариства зобов`язується виконувати вимоги установчих документів Товариства, а також нести всі обов`язки учасника, що випливають із установчих документів Товариства та чинного законодавства. Покупець та Продавець зобов`язані здійснити усі необхідні дії щодо переходу права власності на Частку у статутному капіталі Товариства не пізніше 10 (десятого) січня 2024 (дві тисячі двадцять четвертого) року, за умови повної оплати вартості Частки згідно цього Договору.

Відповідно до пункту 4.10 договору невиконання (несвоєчасне виконання) Покупцем грошових зобов`язань за цим Договором (у тому числі несплата будь-якого чергового платежу) більш ніж на 5 (п`ять) календарних днів, є підставою для застосування до нього заходів відповідальності у вигляді пені в розмірі 0,07% від суми простроченого платежу за кожен день прострочення. У випадку, якщо термін прострочення складе більше 30 (тридцяти) календарних днів, Продавець має право розірвати цей Договір в односторонньому порядку. У такому випадку цей Договір вважається розірваним з моменту отримання Покупцем відповідного письмового повідомлення направленого за адресою: АДРЕСА_2 , а сплачені Покупцем кошти за викуп Частки не повертаються. Повідомлення вважається врученим і тоді, коли воно доставлене за вищевказаною адресою Покупця, однак останній його не отримав протягом всього встановленого періоду зберігання поштового відправлення у поштовому відділенні за місцем його доставки.

Пунктом 6.1 договору визначено, що сторони підписують акт приймання-передачі частки у статутному капіталі товариства (та/або інші відповідні документи, які будуть свідчити про перехід права власності на частку від продавця покупцю у відповідності до діючого законодавства) в день повної її оплати за ціною та у порядку, визначеному у цьому договорі та додаткових угодах до нього.

Відповідно до п. 6.2 договору встановлення недостовірності будь-яких гарантій та/або запевнень, передбачених п. 5.1. цього Договору, так само як ухилення Продавця від підписання Акту приймання-передачі Частки у статутному капіталі Товариства або виконання інших зобов`язань за цим Договором є підставою для розірвання цього Договору з ініціативи Покупця. У такому випадку Договір вважається розірваним з моменту отримання Продавцем відповідного письмового повідомлення, а всі сплачені Покупцем за цим Договором кошти підлягають поверненню останньому в повному обсязі не пізніше 5 (п`яти) днів з моменту розірвання цього Договору. У випадку порушення строків повернення коштів, стягненню з Продавця підлягає також пеня в розмірі 0,07% від суми простроченого платежу за кожен день прострочення.

Згідно п. 6.4 договору з моменту укладення цього договору продавець не має права здійснювати відчуження чи іншим способом розпоряджатися часткою (частиною частки) з метою та/або у спосіб, що не відповідають умовам цього договору та інтересам покупця.

Пунктом 8.4. договору встановлено, що кожна із Сторін однаково розуміє значення, умови цього Договору та його правові наслідки для кожної із Сторін, та у Сторін відсутні заперечення щодо кожної з умов цього Договору, про що свідчать особисті підписи Сторін на Договорі.

Відповідно до п. 8.9. договору сторони свідчать та гарантують, що укладення цього Договору відбувається у межах їх повноважень, та вони діють добросовісно і розумно та не перевищують своїх повноважень.

25.02.2021 року між позивачем та відповідачем було укладено додаткову угоду №25/02 до вищевказаного договору купівлі-продажу частки.

Позивач до позову надав розписки ОСОБА_1 , в яких відповідач зазначив про отрмання від представника Компанії «Маліеро Лімітед» платежів в якості оплати за договором купівлi-продажу частки у статутному капіталі Товариства з обмеженою відповідальністю «Рент УМБ» від 24.02.2021, а саме:

- розписка від 20.08.2021 про отримання 200 000,00 доларів США;

- розписка від 16.09.2021 про отримання 200 000,00 доларів США;

- розписка від 28.10.2021 про отримання 250 000,00 доларів США;

- розписка від 27.10.2021 про отримання 250 000,00 доларів США;

- розписка від 31.11.2021 про отримання 500 000,00 доларів США;

- розписка від 29.12.2021 про отримання 500 000,00 доларів США;

- розписка від 31.01.2022 про отримання 200 000,00 доларів США;

- розписка від 08.02.2022 про отримання 100 000,00 доларів США.

Доказів здійснення позивачем платежів згідно погодженого графіку за лютий-червень 2022 року матеріали справи не містять.

Відповідачем до відзиву доданий лист-повідомлення "про розірвання договору купівлі-продажу частки у статутному капіталі ТОВ "Рент УМБ" від 24.02.2021 року", яким відповідач повідомляє позивача про розірвання договору купівлі-продажу по причині несплати позивачем визначених договором платежів, по яким період прострочення складає більше 30 календарних днів. В зв`язку із цим відповідач вирішив скористатися правом на розірвання договору в односторонньому порядку, яке передбачене п. 4.10 договору. Направлення повідомлення позивач підтвердив накладною Укрпошти 760, описом вкладення, фіскальним чеком. Згідно відстеження поштового відправлення дане відправлення не було вручене адресату і повернулося відправнику.

Мотивувальна частина.

Відповідно до ч. 1 ст. 269 ГПК України, суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Частиною 2 ст. 269 ГПК України передбачено, що суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Розглянувши матеріали господарської справи, доводи та вимоги апеляційної скарги, перевіривши правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, а рішення суду першої інстанції підлягає скасуванню з прийняттям нового рішення про часткове задоволення позову, виходячи з таких підстав.

Стаття 15 Цивільного кодексу України передбачає право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа також має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства.

Під порушенням слід розуміти такий стан суб`єктивного права, за якого воно зазнало протиправного впливу з боку правопорушника, внаслідок чого суб`єктивне право особи зменшилося або зникло як таке, порушення права пов`язано з позбавленням можливості здійснити, реалізувати своє право повністю або частково.

Вказаний вище підхід є загальним і може застосовуватись при розгляді будь-яких категорій спорів, оскільки не доведеність порушення прав, за захистом яких було пред`явлено позов, у будь-якому випадку є підставою для відмови у його задоволенні.

Таким чином, у розумінні закону, суб`єктивне право на захист це юридично закріплена можливість особи використати заходи правоохоронного характеру для поновлення порушеного права і припинення дій, які порушують це право.

Захист, відновлення порушеного або оспорюваного права чи охоронюваного законом інтересу відбувається, в тому числі, шляхом звернення з позовом до суду (частина перша статті 16 Цивільного кодексу України).

Наведена позиція ґрунтується на тому, що під захистом права розуміється державно-примусова діяльність, спрямована на відновлення порушеного права суб`єкта правовідносин та забезпечення виконання юридичного обов`язку зобов`язаною стороною, внаслідок чого реально відбудеться припинення порушення (чи оспорювання) прав цього суб`єкта, він компенсує витрати, що виникли у зв`язку з порушенням його прав, або в інший спосіб нівелює негативні наслідки порушення його прав.

Позивачем є особа, яка подала позов про захист порушеного чи оспорюваного права або охоронюваного законом інтересу. Водночас позивач самостійно визначає і обґрунтовує в позовній заяві у чому саме полягає порушення його прав та інтересів, а суд перевіряє ці доводи, і в залежності від встановленого вирішує питання про наявність чи відсутність підстав для правового захисту, при цьому застосування конкретного способу захисту цивільного права залежить як від змісту суб`єктивного права, за захистом якого звернулася особа, так і від характеру його порушення.

Чинне законодавство визначає об`єктом захисту порушене, невизнане або оспорюване право чи цивільний інтерес. Порушення права пов`язано із позбавленням його володільця можливості здійснити (реалізувати) своє право повністю або частково. При оспорюванні або невизнанні права виникає невизначеність у праві, спричинена поведінкою іншої особи.

Отже, порушення, невизнання або оспорювання суб`єктивного права є підставою для звернення особи за захистом цього права із застосуванням відповідного способу захисту.

Вирішуючи спір, суд повинен надати об`єктивну оцінку наявності порушеного права чи інтересу на момент звернення до господарського суду, а також визначити, чи відповідає обраний позивачем спосіб захисту порушеного права тим, що передбачені законодавством, та чи забезпечить такий спосіб захисту відновлення порушеного права.

Крім того, суди мають виходити із того, що обраний позивачем спосіб захисту цивільних прав має бути не тільки ефективним, а й відповідати правовій природі тих правовідносин, що виникли між сторонами, та має бути спрямований на захист порушеного права.

Враховуючи вищевикладене, виходячи із приписів статті 4 Господарського процесуального кодексу України, статей 15, 16 Цивільного кодексу України, можливість задоволення позовних вимог перебуває у залежності від наявності (доведеності) наступної сукупності умов: наявність у позивача певного суб`єктивного права або інтересу, порушення такого суб`єктивного права (інтересу) з боку відповідача та належність (адекватність встановленому порушенню) обраного способу судового захисту. Відсутність (недоведеність) будь-якого з означених елементів унеможливлює задоволення позовних вимог.

У даному випадку позивач заявив вимогу про визнання недійсною частини договору купівлi-продажу частки у статутному капіталі Товариства з обмеженою відповідальністю «Рент УМБ», код юридичної особи: 40963992, укладеного 24.02.2021 між ОСОБА_1 , реєстраційний номер облікової картки платника податків: НОМЕР_1 , та юридичною особою за законодавством Республіки Кіпр - компанією «МАЛІЕРО ЛІМІТЕД» (MALIERO LIMITED), реєстраційний номер юридичної особи: НЕ408472, а саме наступні положення пункту 4.10. Розділу 4: «У випадку, якщо термін прострочення складе більше 30 (тридцяти) календарних днів, Продавець має право розірвати цей Договір в односторонньому порядку. У такому випадку цей Договір вважається розірваним з моменту отримання Покупцем відповідного письмового повідомлення направленого за адресою: АДРЕСА_1 , а сплачені Покупцем кошти за викуп Частки не повертаються. Повідомлення вважається врученим і тоді, коли воно доставлене за вищевказаною адресою Покупця, однак останній його не отримав протягом всього встановленого періоду зберігання поштового відправлення у поштовому відділенні за місцем його доставки.».

Відповідно до ч. 7 ст. 179 ГК України господарські договори укладаються за правилами, встановленими Цивільним кодексом України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом, іншими нормативно-правовими актами щодо окремих видів договорів.

Відповідно до ч. 1 ст. 181 ГК України господарський договір укладається в порядку, встановленому Цивільним кодексом України, з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом.

Відповідно до ст. 204 ЦК України правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним.

Презумпція правомірності правочину означає те, що вчинений правочин вважається правомірним, тобто таким, що зумовлює набуття, зміну чи припинення породжує, змінює або припиняє цивільних прав та обов`язків, доки ця презумпція не буде спростована.

Відповідно до ч. 1, 2, 3 ст. 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п`ятою та шостою статті 203 цього Кодексу.

Недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин). У цьому разі визнання такого правочину недійсним судом не вимагається.

Якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин).

Відповідно до ч. 1 ст. 203 ЦК України зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам.

Відповідно до ч. 1 ст. 217 ЦК України недійсність окремої частини правочину не має наслідком недійсності інших його частин і правочину в цілому, якщо можна припустити, що правочин був би вчинений і без включення до нього недійсної частини.

Відповідно до ч. 1 ст. 236 ЦУ України нікчемний правочин або правочин, визнаний судом недійсним, є недійсним з моменту його вчинення.

Відповідно до п. 2, п. 6 ч. 1 ст. 3 ЦК України загальними засадами цивільного законодавства є:

- неприпустимість позбавлення права власності, крім випадків, встановлених Конституцією України та законом;

- справедливість, добросовісність та розумність.

Тлумачення як статті 3 Цивільного кодексу України загалом, так і пункту 6 частини першої статті 3 Цивільного кодексу України, свідчить, що загальні засади (принципи) цивільного права мають фундаментальний характер й інші джерела правового регулювання, в першу чергу, акти цивільного законодавства, мають відповідати змісту загальних засад. Це, зокрема, проявляється в тому, що загальні засади (принципи) є по своїй суті нормами прямої дії.

Справедливість та добросовісність - це певний стандарт поведінки, що характеризується чесністю, відкритістю і повагою інтересів іншої сторони договору або відповідного правовідношення.

Принцип добросовісності покладено, зокрема, в основу доктрини venire contra factum proprium, яка спрямована на унеможливлення суперечливої поведінки. Наприклад, у статті I.-1:103 Принципів, визначень і модельних правил європейського приватного права вказується, що поведінкою, яка суперечить добросовісності та чесній діловій практиці, є, зокрема, поведінка, що не відповідає попереднім заявам або поведінці сторони, за умови, що інша сторона, яка діє собі на шкоду, розумно покладається на них.

Таким чином, дії учасників цивільних правовідносин мають відповідати певному стандарту поведінки та характеризуватися чесністю, відкритістю та повагою до інтересів іншої сторони договору чи відповідного правовідношення.

Подібний правовий висновок викладено в постановах Верховного Суду від 01.07.2020 у справі № 686/9834/17-ц, від 28.10.2020 у справі № 372/4029/18, від 09.06.2021 у справі №948/393/20.

Відповідно до частини першої статті 8 Конституції України в Україні визнається і діє принцип верховенства права. Верховенство права - це панування права в суспільстві. Верховенство права вимагає від держави його втілення у правотворчу та правозастосовну діяльність, зокрема у закони, які за своїм змістом мають бути проникнуті передусім ідеями соціальної справедливості, свободи, рівності тощо. Одним з проявів верховенства права є те, що право не обмежується лише законодавством як однією з його форм, а включає й інші соціальні регулятори, зокрема норми моралі, традиції, звичаї тощо, які легітимовані суспільством і зумовлені історично досягнутим культурним рівнем суспільства. Всі ці елементи права об`єднуються якістю, що відповідає ідеології справедливості, ідеї права, яка значною мірою дістала відображення в Конституції України. Таке розуміння права не дає підстав для його ототожнення із законом, який іноді може бути й несправедливим, у тому числі обмежувати свободу та рівність особи.

Справедливість - одна з основних засад права, є вирішальною у визначенні його як регулятора суспільних відносин, одним із загальнолюдських вимірів права (пункт 4.1. Рішення Конституційного Суду України від 02.11.2004 № 15-рп/2004).

У частині 3 ст. 509 ЦК України вказано, що зобов`язання має ґрунтуватися на засадах добросовісності, розумності та справедливості.

Відповідно до ч. 1 ст. 627 ЦК України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Відповідно до п. 1 ч. 2 ст. 11 ЦК України підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, зокрема є договори та інші правочини.

Відповідно до ч. 1 ст. 12 ЦК України особа здійснює свої цивільні права вільно, на власний розсуд.

Відповідно до ч. 1-3 ст. 13 ЦК України цивільні права особа здійснює у межах, наданих їй договором або актами цивільного законодавства.

При здійсненні своїх прав особа зобов`язана утримуватися від дій, які могли б порушити права інших осіб, завдати шкоди довкіллю або культурній спадщині.

Не допускаються дії особи, що вчиняються з наміром завдати шкоди іншій особі, а також зловживання правом в інших формах.

Тлумачення частини першої статті 203 ЦК України свідчить, що під змістом правочину розуміється сукупність умов, викладених в ньому.

В той же час зміст правочину, в першу чергу, має відповідати вимогам актів цивільного законодавства, перелічених в статті 4 ЦК України, та загальним засадам цивільного законодавства, перелічених в статті 3 ЦК України.

Зважаючи на імперативно встановлену у законодавстві основоположних засад справедливості, добросовісності та розумності, останні мають за мету недопущення заподіяння шкоди іншим учасникам цивільного обороту.

Виходячи з системного аналізу п. 2, п. 6 ч. 1 ст. 3, ч. 1 ст. 203, ч. 1,2, 3 ст. 215 ЦК України, визнання оспорюваного правочину недійсним передує встановленню, зокрема що:

- правочин є оспорюваним (наявний спір про право);

- порушується (не визнається або оспорюється) суб`єктивне цивільне право або інтерес особи, яка звернулася до суду;

- в момент вчинення правочину стороною (сторонами) недодержано вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п`ятою та шостою статті 203 ЦК України.

Згідно ч. 1 ст. 202 ЦК України правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Частиною 2 ст. 202 ЦК України визначено, що правочини можуть бути односторонніми та дво- чи багатосторонніми (договори).

З огляду на укладений між сторонами договір купівлі-продажу частки у статутному капіталі між сторонами виникли цивільно-господарські правовідносини, які регулюються, зокрема нормами ЦК України про купівлю-продаж, нормами ЦК та ГК України про договір і зобов`язання.

Частиною 1 ст. 212 ЦК передбачено, що особи, які вчиняють правочин, мають право обумовити настання або зміну прав та обов`язків обставиною, щодо якої невідомо, настане вона чи ні (відкладальна обставина).

Оскаржувана частина договору містить в собі такі умови:

- підстави дострокового розірвання договору купівлі-продажу з ініціативи продавця;

- порядок повідомлення продавцем покупця про таке дострокове розірвання договору;

- наслідки такого дострокового розірвання договору.

Підставою для розірвання договору з ініціативи відповідача у даному випадку є прострочення покупцем грошових зобов`язань за договором понад 30 днів.

Колегія суддів вважає, що дана умова жодним чином не свідчить про порушення принципів справедливості, добросовісності та розумності. Адже розірвання договору пов`язано саме з простроченням покупця, який не виконує вчасно свої грошові зобов`язання.

При чому, відповідно до п. 6.2 договору, покупець також наділений правом розірвати договір з власної ініціативи у разі порушення його умов продавцем, а саме в разі встановлення недостовірності будь-яких гарантій та/або запевнень, передбачених п. 5.1. договору, так само як у разі ухилення Продавця від підписання Акту приймання-передачі Частки у статутному капіталі Товариства або виконання інших зобов`язань за цим Договором.

Тобто при укладенні договору купівлі-продажу від 24.02.2021 був дотриманий баланс інтересів сторін в частині наявності прав розірвати договір з власної ініціативи у зв`язку з неналежним виконанням умов договору іншою стороною, тому даний договір не підлягає визнанню недійсним в частині визначених п. 4.10 підстав дострокового розірвання договору купівлі-продажу з ініціативи продавця.

Щодо передбаченого п. 4.10 договору порядку повідомлення продавцем покупця про таке дострокове розірвання договору, то даним пунктом передбачено, що Договір вважається розірваним з моменту отримання Покупцем відповідного письмового повідомлення направленого за адресою: АДРЕСА_1 , крім того Повідомлення вважається врученим і тоді, коли воно доставлене за вищевказаною адресою Покупця, однак останній його не отримав протягом всього встановленого періоду зберігання поштового відправлення у поштовому відділенні за місцем його доставки.

У даному випадку, при укладенні договору купівлі-продажу покупець, який є юридичною особою, зареєстрованою у Республіці Кіпр, самостійно визначив адресу, за якою слід надіслати йому повідомлення щодо розірвання договору на підставі п. 4.10. договору, тобто позивач зазначив таким чином місцезнаходження свого уповноваженого представника на території України. Крім того, покупець взяв на себе ризики того, що в разі неотримання ним відповідного повідомлення протягом всього періоду зберігання поштового відправлення у поштовому відділенні за місцем його доставки, договір все рівно вважається розірваним. У даному випадку для визначення періоду зберігання поштового відправлення до вказаного пункту слід застосовувати Правила надання послуг поштового зв`язку, затверджені постановою КМУ №270 від 05.03.2009, якими встановлено, що у разі неможливості вручення адресатам (одержувачам) поштові відправлення, внутрішні поштові перекази зберігаються об`єктом поштового зв`язку місця призначення протягом строку, що встановлюється оператором поштового зв`язку, відправлення EMS - 14 календарних днів, міжнародні поштові перекази - відповідно до укладених угод (п.101 Правил). Таке положення виглядає цілком логічним з врахуванням того, що покупець знаходиться за межами території України.

Колегія суддів вважає, що такий порядок повідомлення про розірвання договору з ініціативи продавця, жодним чином не свідчить про порушення принципів справедливості, добросовісності та розумності, тому договір купівлі-продажу від 24.02.2021, не підлягає визнанню недійсним в частині визначеного п. 4.10 порядку повідомлення продавцем покупця про дострокове розірвання договору.

Щодо наслідків розірвання договору за ініціативою продавця, то пункт 4.10 договору визначає, що у разі такого розірвання сплачені покупцем кошти за викуп частки не повертаються.

Тобто даними умовами договору жодним чином не враховується ступінь виконання покупцем зобов`язань за договором, кількість сплачених ним коштів, причини прострочення виконання ним взятих на себе зобов`язань.

Колегія суддів вважає, що дані положення договору прямо суперечать принципу справедливості.

Адже фактично у разі настання формальних обставин, за яких навіть не з вини Компанії «Маліеро Лімітед» відбудеться прострочення терміну більше 30 календарних днів, Компанія «Маліеро Лімітед» позбавляється, окрім того, на що розраховувала при укладені Договору купівлі-продажу (придбання прав на частку у статутному капіталі (корпоративні права)), також позбавляється права повернути грошові кошти, що були попередньо сплачені.

Тобто, за даною редакцією п. 4.10 Договору, навіть за умови виконання зобов`язання з оплати на 99% відсотків, у разі прострочення виконання зобов`язання покупцем більше 30 днів, останній втрачає право на отримання частки в статутному капіталі товариства, а також позбавляється права на повернення сплачених грошових коштів.

Такий дисбаланс прав сторін договору пов`язаний з тим, що продавець фактично починає виконувати свої зобов`язання на передачу у власність покупцю частини у статутному капіталі лише після повної оплати товару (частки в статутному капіталі), тобто негативні наслідки розірвання договору на підставі п. 4.10 договору жодним чином не стосуються прав та обов`язків продавця.

Вказане вище положення за своїм змістом фактично збагачує Продавця, який на шкоду Покупцю в будь-який момент, ініціювавши процедуру розірвання договору, фактично залишає за собою предмет договору та попередньо сплачені Покупцем грошові кошти у повному обсязі.

Дані обставини свідчать про те, що при укладенні договору в цій частині було повністю порушено визначений ст. 3, ч. 3 ст. 509 Цивільного кодексу України принцип справедливості, розумності та добросовісності.

У пункті 8.26 постанови Великої Палати Верховного Суду від 18 березня 2020 року у справі № 902/417/18 (провадження № 12-79гс19) вказано, що закріплений законодавцем принцип можливості обмеження свободи договору в силу загальних засад справедливості, добросовісності, розумності (пункт 6 статті 3 Цивільного кодексу України) може бути застосований і як норма прямої дії, як безпосередній правовий засіб врегулювання прав та обов`язків у правовідносинах.

Таким чином, не дивлячись на те, що умови про правові наслідки розірвання договору з ініціативи продавця, були узгоджені сторонами та відповідають положенню щодо свободи договору, однак вони прямо суперечать загальним засадам справедливості, добросовісності, розумності (пункт 6 статті 3, частина 3 статті 509 Цивільного кодексу України).

Тому в даному випадку, колегія суддів вважає за необхідне застосувати принцип можливості обмеження свободи договору і дійти до висновку, що положення п. 4.10 договору купівлi-продажу частки у статутному капіталі Товариства з обмеженою відповідальністю «Рент УМБ», укладеного 24.02.2021, в частині наслідків розірвання договору, суперечать пункту 6 частини 1 статті 3, частині 3 статті 509 ЦК України.

На переконання колегії суддів в момент укладення наведених вище положень п. 4.10. Р. 4 Договору купівлі-продажу сторонами недотримано вимог, що встановлені ч. 1 ст. 203 ЦК України. Тобто зміст положення пункту 4.10. Розділу 4 Договору купівлі-продажу, а саме: «а сплачені Покупцем кошти за викуп Частки не повертаються.», суперечить встановленим у п. 2, п. 6 ч. 1 ст. З ЦК України загальним засадам цивільного законодавства, зокрема являється несправедливим, нерозумним, та позбавляє права власності на грошові кошти іншу сторону договору у разі його розірвання.

Таким чином, оскільки положення пункту 4.10. Розділу 4 Договору купівлі-продажу підпадає під ч. 1 ст. 203 ЦК України, від так до положення пункту 4.10. Розділу 4 Договору купівлі-продажу застосовується положення ч. 1 ст. 215 ЦК України щодо недійсності цього правочину.

З огляду на викладене вище, колегія суддів доходить до висновку про необхідність визнання недійсним частини договору купівлi-продажу частки у статутному капіталі Товариства з обмеженою відповідальністю «Рент УМБ», код юридичної особи: 40963992, укладеного 24.02.2021 між ОСОБА_1 , реєстраційний номер облікової картки платника податків: НОМЕР_1 , та юридичною особою за законодавством Республіки Кіпр - компанією «Маліеро Лімітед» (MALIERO LIMITED), реєстраційний номер юридичної особи: НЕ408472, а саме наступні положення пункту 4.10. Розділу 4: «…а сплачені Покупцем кошти за викуп Частки не повертаються.».

Колегія суддів вважає безпідставним посилання відповідача на те, що неповернення сплачених Позивачем грошових коштів за Договором є цивільною відповідальністю Покупця за невиконання своїх зобов`язань, адже умовами договору не встановлено конкретний розмір такої відповідальності, а він не може бути у розмірі 100% від суми отриманих платежів, оскільки це є неспівмірним для сторін договору. Окрім того іншими умовами договору чітко визначена відповідальність за несвоєчасне виконання своїх обов`язків позивачем у вигляді пені в розмірі 0,07% від суми простроченого платежу за кожен день прострочення.

Крім того, договір не містить жодних посилань на те, що таке право не повертати отриманні в рахунок частки у статутному капіталі кошти є видом відповідальності покупця.

Висновки суду апеляційної інстанції.

Відповідно до ч. 1 ст. 277 ГПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є:

1) нез`ясування обставин, що мають значення для справи;

2) недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими;

3) невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, встановленим обставинам справи;

4) порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

У даному випадку судом першої інстанції не було повно з`ясовано обставини, що мають значення для справи, наявна невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, встановленим обставинам справи, крім того, судом першої інстанції було неправильно застосовано норми матеріального права, у зв`язку з чим апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, а рішення суду першої інстанції підлягає скасуванню з прийняттям у нового рішення про часткове задоволення позовних вимог.

Відповідно до ч. 1 ст. 129 ГПК України судовий збір покладається:

1) у спорах, що виникають при укладанні, зміні та розірванні договорів, - на сторону, яка безпідставно ухиляється від прийняття пропозицій іншої сторони, або на обидві сторони, якщо судом відхилено частину пропозицій кожної із сторін;

2) у спорах, що виникають при виконанні договорів та з інших підстав, - на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

У даному випадку, до суду першої інстанції було заявлено одну вимогу немайнового характеру, переглядаючи рішення першої інстанції суд апеляційної інстанції дійшов висновку про часткове задоволення позовних вимог, тому витрати на сплату судового збору за подачу позовної заяви та апеляційної скарги підлягають покладенню порівно на позивача та відповідача.

Керуючись статтями 269-271, 277, 281-284 Господарського процесуального кодексу України, Південно-західний апеляційний господарський суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Компанії «Маліеро Лімітед» на рішення Господарського суду Миколаївської області від 12.07.2023 по справі №915/393/23 задовольнити частково.

Рішення Господарського суду Миколаївської області від 12.07.2023 по справі №915/393/23 скасувати.

Прийняти нове рішення.

« 1.Позов Компанії «Маліеро Лімітед» - задовольнити частково.

2.Визнати недійсним частину договору купівлi-продажу частки у статутному капіталі Товариства з обмеженою відповідальністю «Рент УМБ», код юридичної особи: 40963992, укладеного 24.02.2021 між ОСОБА_1 , реєстраційний номер облікової картки платника податків: НОМЕР_1 , та юридичною особою за законодавством Республіки Кіпр - компанією «Маліеро Лімітед» (MALIERO LIMITED), реєстраційний номер юридичної особи: НЕ408472, а саме наступні положення пункту 4.10. Розділу 4: «…а сплачені Покупцем кошти за викуп Частки не повертаються.».

3.В іншій частині позову відмовити.

4.Стягнути з ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 , АДРЕСА_3 ) на користь Компанії «Маліеро Лімітед» (MALIERO LIMITED) (реєстраційний номер юридичної особи: НЕ408472) витрати зі сплати судового збору за подачу позовної заяви у сумі 1 342,00 грн.»

Стягнути з ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 , АДРЕСА_3 ) на користь Компанії «Маліеро Лімітед» (MALIERO LIMITED) (реєстраційний номер юридичної особи: НЕ408472) витрати зі сплати судового збору за подачу апеляційної скарги у сумі 2 013,00 грн.

Доручити Господарському суду Миколаївської області видати відповідний наказ з дотриманням Закону України «Про виконавче провадження» щодо вимог до виконавчого документу.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена у касаційному порядку до Верховного Суду у випадках і строки, передбачені ст.ст. 287, 288 ГПК України.

Повний текст постанови складено та підписано 19.12.2023.

Головуючий К.В. Богатир

Судді: Л.В. Поліщук

С.В. Таран