ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
________________________________________________________________________________________________________________________________________________________________
УХВАЛА

"15" грудня 2023 р.м. Одеса Справа № 916/2449/23
Господарський суд Одеської області у складі судді Цісельського О.В.,

розглянувши заяву Приватного акціонерного товариства «Автотранспортне підприємство 15168» (вх. № 2-1819/23 від 12.12.2023) про стягнення судових витрат по справі №916/2449/23

за позовом: Приватного акціонерного товариства «Автотранспортне підприємство 15168» (вул. Стовпова, № 15-Г, м. Одеса, 65098, )

до відповідача: Фізичної особи-підприємця Карпенка Ігоря Олександровича ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 )

про стягнення 152 083,42 грн,

ВСТАНОВИВ:

Приватне акціонерне товариство «Автотранспортне підприємство 15168» звернулося до Господарського суду Одеської області з позовом, у якому просить стягнути з Фізичної особи-підприємця Карпенка Ігоря Олександровича на свою користь суму боргу у загальному розмірі 152 083,42 грн, а саме: основний борг в сумі 78834,41 грн, 3% річних в сумі 45395,66 грн та інфляційні втрати в сумі 27853,35 грн.

У позовній заяві позивач, серед іншого, навів попередній (орієнтовний) розрахунок суми судових витрат, які він поніс і які очікує понести у зв`язку з розглядом справи.

Так, у вказаному розрахунку було, зокрема, зазначено, що позивач поніс 2 684,00 грн витрат по сплаті судового збору та очікує понести 15 000,00 грн витрат на професійну правову допомогу.

04.07.2023 ухвалою Господарського суду Одеської області позовну заяву (вх.№ 2557/23 від 07.06.2023) прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі. Справу № 916/2449/23 постановлено розглядати за правилами спрощеного позовного провадження, в порядку ст.ст.247-252 ГПК України без виклику сторін. Крім того, даною ухвалою суду було запропоновано сторонам надати у відповідні строки заяви по суті спору.

Рішенням Господарського суду Одеської області від 07.11.2023 по даній справі позовні вимоги було задоволено частково та стягнуто з Фізичної особи-підприємця Карпенка Ігоря Олександровича на користь Приватного акціонерного товариства «Автотранспортне підприємство 15168» суму основної заборгованості в розмірі 72 949 грн 11 коп., інфляційні втрати в розмірі 25 773 грн 99 коп., 3% річних в розмірі 3 825 грн 33 коп. та витрати на оплату судового збору в розмірі 1 809 грн. 80 коп. В решті позовних вимог відмовлено.

12.12.2023 до суду від позивача надійшла заява (вх. ГСОО № 2-1819/23), в якій він просив прийняти додаткове рішення у справі № 916/2449/23, яким стягнути з ФОП Карпенка І.О. на користь ПрАТ «АТП 15168» судові витрати зі сплати правової допомоги адвоката у сумі 15 000,00 грн.

При цьому із змісту зазначеної заяви вбачається, що позивач на підставі додаткового договору та рахунку станом на дату цієї заяви частково сплатив адвокату Ляшенку О.В. гонорар у сумі 6700,00 грн, а згідно акту прийому-передачі наданої правової допомоги до додаткового договору від 24.05.2023 ПрАТ «АТП 15168» має сплатити залишок суми гонорару на підставі рахунку-фактури № 1 від 01.06.2023, який становить 8300,00 грн.

Відтак, позивач підсумовує, що сума гонорару 8300,00 грн також підлягає стягненню з відповідача на користь позивача згідно ч. 8 ст. 129 ГПК України та акту прийому-передачі наданої правової допомоги від 29.09.2023.

Крім того, заявник зазначає, що текст рішення суду за адресою знаходження позивач не отримував та даною заявою просить поновити строк для подання доказів понесених судових витрат.

Розглянувши вищевказану заяву позивача про ухвалення додаткового рішення, суд зазначає таке:

Згідно з п. 3 ч. 1 ст. 244 Господарського процесуального кодексу України суд, що ухвалив рішення, може за заявою учасників справи чи з власної ініціативи ухвалити додаткове рішення, якщо судом не вирішено питання про судові витрати.

Відповідно до ч. 2 ст. 244 Господарського процесуального кодексу України, заяву про ухвалення додаткового рішення може бути подано до закінчення строку на виконання рішення.

Згідно з п. 1 ч. 3 ст. 123 Господарського процесуального кодексу України до витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать, зокрема, витрати на професійну правничу допомогу.

За змістом ч. 1 ст. 124 Господарського процесуального кодексу України разом з першою заявою по суті спору кожна сторона подає до суду попередній (орієнтовний) розрахунок суми судових витрат, які вона понесла і які очікує понести у зв`язку із розглядом справи.

Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 126 Господарського процесуального кодексу України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на професійну правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу професійну правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката, визначається згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Частиною 3 статті 126 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що для визначення розміру витрат на професійну правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Відповідно до статті 1 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» договір про надання правової допомоги - це домовленість, за якою одна сторона (адвокат, адвокатське бюро, адвокатське об`єднання) зобов`язується здійснити захист, представництво або надати інші види правової допомоги другій стороні (клієнту) на умовах і в порядку, що визначені договором, а клієнт зобов`язується оплатити надання правової допомоги та фактичні витрати, необхідні для виконання договору.

Гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час (ст. 30 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність»).

Тобто розмір та порядок сплати гонорару адвоката за представництво в суді та іншу професійну правничу допомогу, пов`язану зі справою, визначається згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою.

Розмір судових витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду, за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. У разі неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду (ч. 8 ст. 129 ГПК України).

Оскільки в процедурі спрощеного провадження стадія судових дебатів відсутня, то вимога ч. 8 ст. 129 ГПК України про подання доказів щодо розміру понесених судових витрат до закінчення судових дебатів не може розповсюджуватися на сторін у справі, яка розглядається у спрощеному провадженні. В цьому випадку до правовідносин сторін підлягає застосуванню інша вимога ч. 8 ст. 129 ГПК України про подання доказів щодо розміру понесених судових витрат протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду. Аналогічна правова позиція викладена в постанові Верховного Суду від 06.10.2020 у справі № 922/376/20.

У випадку розгляду справи у порядку спрощеного провадження, коли проведення судових дебатів процесуальним законом взагалі не передбачено, учасник справи має дотримуватися встановленого п. 2 ч. 8 ст. 129 ГПК України п`ятиденного строку для подання заяви про розподіл судових витрат та доказів понесення таких витрат, а в разі його пропуску - належним чином обґрунтувати поважність причин (п. 24 постанови Верховного Суду від 30.09.2021 у справі № 918/853/20).

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 19.02.2020 у справі № 755/9215/15-ц (п.п. 57-58) зазначено, що заява щодо вирішення питання про стягнення витрат підлягає залишенню без розгляду, якщо докази були надані поза межами строку, без клопотання про поновлення цього строку та обґрунтування поважності причин його пропуску.

За приписами ст. 248 Господарського процесуального кодексу України, суд розглядає справи у порядку спрощеного позовного провадження протягом розумного строку, але не більше шістдесяти днів з дня відкриття провадження у справі.

Частиною 2 статті 252 Господарського процесуального кодексу України, розгляд справи по суті в порядку спрощеного провадження починається з відкриття першого судового засідання або через тридцять днів з дня відкриття провадження у справі, якщо судове засідання не проводиться.

Згідно ч. 8 ст. 252 Господарського процесуального кодексу України, при розгляді справи у порядку спрощеного провадження суд досліджує докази і письмові пояснення, викладені у заявах по суті справи, а у випадку розгляду справи з повідомленням (викликом) учасників справи - також заслуховує їх усні пояснення. Судові дебати не проводяться.

Суд зауважує, що додані представником позивача до заяви докази не давали можливості суду вирішити питання розподілу судових витрат на правничу допомогу у рішенні по суті спору, так як до заяви не було додано акту надання послуг та рахунку-фактури, які у розумінні укладеного між позивачем та адвокатом договору про надання правової допомоги № 29-03-23 від 29.03.2023 (п. п. 4.6., 4.7. договору) та приписів ч. 2 ст. 126 ГПК України визначають вартість наданих послуг професійної правничої допомоги.

При ухваленні рішення у справі, суд здійснив розподіл судових витрат, поклавши на відповідача частину судового збору. Водночас, враховуючи відсутність в матеріалах справи доказів, що підтвердили б фактичний розмір витрат на правову допомогу в контексті заявленого позивачем орієнтовного розрахунку, суд був позбавлений можливості визначити розмір інших витрат, що були понесені стороною позивача, окрім судового збору.

Водночас вказані обставини не позбавляли позивача права надати відповідні докази в порядку ч. 8 ст. 129 ГПК України - протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду.

Положеннями ч. 1 та ч. 3 ст. 169 Господарського процесуального кодексу України визначено, що при розгляді справи судом учасники справи викладають свої вимоги, заперечення, аргументи, пояснення, міркування щодо процесуальних питань у заявах та клопотаннях, а також запереченнях проти заяв і клопотань. Заяви, клопотання і заперечення подаються та розглядаються в порядку, встановленому цим Кодексом. У випадках, коли цим Кодексом такий порядок не встановлений, він встановлюється судом.

Відповідно до ч. 1 ст. 170 Господарського процесуального кодексу України, будь-яка письмова заява, клопотання, заперечення повинні містити, зокрема, зміст питання, яке має бути розглянуто судом, та прохання заявника, підстави заяви (клопотання, заперечення).

Разом з тим, суд зазначає, що позивач з моменту відкриття провадження у справі 04.07.2023 та до моменту прийняття рішення 07.11.2023, не зробив заяву про те, що ним будуть подані докази понесення судових витрат у строки, визначені ч. 8 ст. 129 Господарського процесуального кодексу України, що свідчить про недотримання позивачем порядку подання відповідних доказів понесення судових витрат.

В силу норм ч.ч. 4,5 ст. 240 ГПК України у разі неявки всіх учасників справи у судове засідання, яким завершується розгляд справи, розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи суд підписує рішення без його проголошення. Датою ухвалення рішення є дата його проголошення (незалежно від того, яке рішення проголошено - повне чи скорочене). Датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складання повного судового рішення.

Приймаючи до уваги приписи ч. 5 ст. 240 ГПК України, а також те, що рішення у справі № 916/2449/23 ухвалено за відсутності учасників справи, датою ухвалення цього рішення є дата складання його повного тексту 07.11.2023.

Отже, п`ятиденний строк для подання доказів понесення витрат на професійну правничу допомогу сплинув 13.11.2023 (з урахуванням, що п`ятий день строку припадає на вихідний день), у зв`язку з чим заява про ухвалення додаткового рішення за вх. № 2-1819/23 від 12.12.2023, яка направлена на адресу суду засобами поштового зв`язку 04.12.2023, є такою, що подана ПрАТ «АТП 15168» з пропуском встановленого ч. 8 ст. 129 ГПК України строку.

Також представник позивача клопотав про поновлення строку на подання відповідних доказів понесених судових витрат, вказуючи про ненадходження рішення суду на адресу знаходження позивача.

Відповідно до ст. 118 Господарського процесуального кодексу України право на вчинення процесуальних дій втрачається із закінченням встановленого законом або призначеного судом строку. Заяви, скарги і документи, подані після закінчення процесуальних строків, залишаються без розгляду, крім випадків, передбачених цим Кодексом.

Згідно з ч.ч. 1,4 ст. 119 ГПК України суд за заявою учасника справи поновлює пропущений процесуальний строк, встановлений законом, якщо визнає причини його пропуску поважними, крім випадків, коли цим Кодексом встановлено неможливість такого поновлення. Одночасно із поданням заяви про поновлення процесуального строку має бути вчинена процесуальна дія (подані заява, скарга, документи тощо), стосовно якої пропущено строк.

Посилання позивача на неотримання рішення суду є хибним, оскільки відповідно до сформованої в КП «ДСС» довідки про доставку електронного листа, рішення суду від 07.11.2023 було доставлене до електронного кабінету позивача ПрАТ «Автотранспортне підприємство 15168» 08.11.2023, вказана довідка № 916/2449/23/54188/23 долучена до матеріалів справи.

Відповідно до пункту 2 частини 6 статті 242 ГПК України, день отримання судом повідомлення про доставлення копії судового рішення до електронного кабінету особи. Абзацом 2 зазначеної норми врегульовано, що якщо судове рішення надіслано до електронного кабінету пізніше 17 години, судове рішення вважається врученим у робочий день, наступний за днем його відправлення, незалежно від надходження до суду повідомлення про його доставлення.

Оскільки рішення суду від 07.11.2023 доставлено до електронного кабінету заявника 08.11.2023 о 00:37 год, то вважається, що останній отримав ухвалу в електронному кабінеті підсистеми «Електронний суд» - 08.11.2023.

У пункті 41 постанови Верховного Суду від 30.08.2022 у справі №459/3660/21 викладена правова позиція, що довідка про доставку документа в електронному вигляді до «Електронного кабінету» є достовірним доказом отримання адресатом судового рішення.

Таким чином, рішення суду від 07.11.2023 було вручене заявнику 08.11.2023, отже заявник в будь-якому разі мав надати відповідні докази понесення витрат на професійну правничу допомогу у строк до 13.11.2023 включно.

Між тим, позивачем не наведено жодних поважних причин пропуску строку подання таких доказів, у зв`язку з чим відповідне клопотання задоволенню не підлягає.

Таким чином, позивач не виконав свій процесуальний обов`язок, а саме не надав документи на підтвердження понесених витрат в строк передбачений частиною 8 статті 129 Господарського процесуального кодексу України та не повідомив суд, що надасть такі докази, в силу зазначеної норми протягом 5 днів після ухвалення рішення суду.

При цьому перевірка цих доказів та надання їм оцінки здійснюється судом у разі дотримання цього порядку, оскільки за інших обставин розподіл судових витрат, пов`язаних із розглядом справи, не може бути здійснений.

Також суд наголошує на тому, що в силу положень частини 1 статті 46 ГПК України сторони користуються рівними процесуальними правами. Водночас, порушення однією зі сторін процесу встановленого законом та судом порядку подання заяв та клопотань автоматично породжує легітимні очікування іншої сторони на те, що судом вказана заява (клопотання) буде залишена без розгляду з підстав того, що заявником не дотримано визначених законом та процесуальним документом суду обов`язкових для сторін правил поведінки в тому числі форми, порядку та строків подання процесуальних документів.

Суд також констатує, що прийняття до розгляду зави поданої з порушенням встановленої форми та строків буде прямим порушенням положень статті 13 ГПК України щодо змагальності сторін.

Враховуючи, що заява щодо строків подання доказів на підтвердження судових витрат на послуги адвоката не була подана стороною у встановлений законом строк та у встановленій судом формі, заява про стягнення судових витрат та ухвалення додаткового рішення є такою, що підлягає залишенню судом без розгляду в контексті положень ч. 8 статті 129 ГПК України. З урахуванням наведеного, враховуючи, що кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних з вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій, суд вважає, правомірним залишити без розгляду подану відповідачем заяву про стягнення судових витрат зі сплати правової допомоги адвоката та ухвалення додаткового рішення.

Керуючись ст.ст. 13, 42, 46, 118, 119, 129, 234, 244 Господарського процесуального кодексу України, суд -

ПОСТАНОВИВ:

1. Заяву Приватного акціонерного товариства «Автотранспортне підприємство 15168» (вх. № 2-1819/23 від 12.12.2023) про стягнення судових витрат по справі №916/2449/23 залишити без розгляду.

Ухвала набрала законної сили 15.12.2023 та може бути оскаржена в апеляційному порядку шляхом подання апеляційної скарги до Південно-західного апеляційного господарського суду в строк, встановлений ч. 1 ст. 256 Господарського процесуального кодексу України.

Суддя О.В. Цісельський