ПІВДЕННО-ЗАХІДНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
_____________________________________________________________________________________________
П О С Т А Н О В А

(додаткова)

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 грудня 2023 року м. ОдесаСправа № 916/1768/23
Південно-західний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

Головуючого судді: Ярош А.І.,

Суддів: Г.І. Діброви, Н.М. Принцевської

секретар судового засідання: Кияшко Р.О.

за участю представників учасників справи:

від Товариства з обмеженою відповідальністю "ПОРШЕ ЛІЗИНГ УКРАЇНА": не з`явився

від Фізичної особи-підприємця Чернявського Георгія Юрійовича: не з`явився

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Одесі

заяву Товариства з обмеженою відповідальністю "ПОРШЕ ЛІЗИНГ УКРАЇНА" про ухвалення додаткового рішення щодо розподілу судових витрат на професійну правничу допомогу

при розгляді апеляційної скарги Фізичної особи-підприємця Чернявського Георгія Юрійовича

на рішення Господарського суду Одеської області від 30.08.2023 року, суддя в І інстанції Невінгловська Ю.М., повний текст якого складено 11.09.2023 в м. Одесі

у справі: №916/1768/23

за позовом: Товариства з обмеженою відповідальністю "ПОРШЕ ЛІЗИНГ УКРАЇНА"

до відповідача: Фізичної особи-підприємця Чернявського Георгія Юрійовича

про стягнення 744 368,16 грн та витребування майна

В С Т А Н О В И В:

Рішенням Господарського суду Одеської області від 30.08.2023 у справі №916/1768/23 позов задоволено; стягнуто з Фізичної особи-підприємця Чернявського Георгія Юрійовича на користь Товариства з обмеженою відповідальністю ПОРШЕ ЛІЗИНГ УКРАЇНА: неустойку за невиконання обов`язку щодо повернення Об`єкта лізингу за Договором №00016078 від 26.04.2018 за період з 08.07.2021 по 21.04.2023 у розмірі 369 331,12 грн; неустойку за невиконання обов`язку щодо повернення Об`єкта лізингу за Договором №00016524 від 19.07.2018 за період з 09.07.2021 по 21.04.2023 у розмірі 375 037,04 грн;11 165,52 грн витрат по сплаті судового збору та 23500 грн витрат на професійну правничу допомогу; витребовано у Фізичної особи-підприємця Чернявського Георгія Юрійовича транспортні засоби та зобов`язано передати їх власнику - Товариству з обмеженою відповідальністю ПОРШЕ ЛІЗИНГ УКРАЇНА, зокрема: VW Polo sedan Life 1.6 MPI, що є Об`єктом лізингу за Договором № 00016078 від 26.04.2018 та VW Polo sedan Life 1.6 MPI, що є Об`єктом лізингу за Договором №00016524 від 19.07.2018.

Постановою Південно-західного апеляційного господарського суду від 05.12.2023 у справі №916/1768/23 апеляційну скаргу Фізичної особи-підприємця Чернявського Георгія Юрійовича на рішення Господарського суду Одеської області від 30.08.2023 у справі №916/1768/23 залишено без задоволення; рішення Господарського суду Одеської області від 30.08.2023 у справі №916/1768/23 залишено без змін.

11.12.2023 до суду апеляційної інстанції надійшла заява представника Товариства з обмеженою відповідальністю "ПОРШЕ ЛІЗИНГ УКРАЇНА" про винесення додаткового рішення, в якому останній просить стягнути з відповідача на користь позивача витрати на професійну правничу допомогу, понесені ним у зв`язку з розглядом справи №916/1768/23 у суді апеляційної інстанції у розмірі 18500 грн.

Ухвалою Південно-західного апеляційного господарського суду від 14.12.2023 розгляд заяви Товариства з обмеженою відповідальністю "ПОРШЕ ЛІЗИНГ УКРАЇНА" про ухвалення додаткового рішення у справі №916/1768/23 призначено на 20.12.2023 о 14:30.

20.12.2023 до суду апеляційної інстанції надійшли заперечення Фізичної особи-підприємця Чернявського Георгія Юрійовича на заяву про ухвалення додаткового рішення.

У своїх запереченнях відповідач зазначає, що під час розгляду справи в суді І інстанції, рішенням Господарського суду Одеської області від 30.08.2023 року у справі №916/1768/23 стягнуто 23 500 грн витрат на професійну правничу допомогу, тому витрати в загальній сумі 42 000,00 грн, які просить стягнути Представник Позивача по справі №916/1768/23, є надто великою сумою для відшкодування, неспівмірною із складністю цієї справи, наданим адвокатом обсягом послуг, затраченим ним часом на надання таких послуг, оскільки підготовка цієї справи до розгляду в суді апеляційної інстанції не вимагала значного обсягу юридичної й технічної роботи, адже зміст і доводи апеляційної скарги значною мірою повторюють доводи, викладені у позовній заяві, що розглядалася судом першої інстанції, а відповідно, складення процесуальних документів не займало багато часу та не вимагало значних зусиль.

В судове засідання 20.12.2023 сторони не з`явилися, про дату, час та місце судового засідання повідомлялися належним чином, при цьому скаржником безпосередньо в апеляційній скарзі заявлено клопотання про розгляд даної справи за його відсутністю.

Відповідно до ч. 12 ст. 270 Господарського процесуального кодексу України неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.

Зважаючи на те, що в ході апеляційного розгляду справи судом апеляційної інстанції було створено сторонам необхідні умови для встановлення фактичних обставин справи і правильного застосування законодавства, надано достатньо часу та створено відповідні можливості для реалізації кожним учасником своїх процесуальних прав, передбачених ст. 42 ГПК України, оскільки неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду заяви, суд вважає за можливе розглянути вказану заяву за відсутності представників учасників справи за наявними матеріалами справи яких достатньо для розгляду заяви по суті.

Обговоривши доводи та вимоги заяви Товариства з обмеженою відповідальністю "ПОРШЕ ЛІЗИНГ УКРАЇНА" про ухвалення додаткової постанови, судова колегія вважає, що підлягає частковому задоволенню, з огляду на таке.

Приписами ст. 244 Господарського процесуального кодексу України визначено, що суд, який ухвалив рішення, може за заявою учасників справи чи з власної ініціативи ухвалити додаткове рішення, якщо: 1) стосовно якої-небудь позовної вимоги, з приводу якої сторони подавали докази і давали пояснення, не ухвалено рішення; 2) суд, вирішивши питання про право, не зазначив точної грошової суми, присудженої до стягнення, або майно, яке підлягає передачі, або дії, що потрібно виконати; 3) судом не вирішено питання про судові витрати.

Суд, що ухвалив рішення, ухвалює додаткове судове рішення в тому самому складі протягом десяти днів з дня надходження відповідної заяви. Додаткове судове рішення ухвалюється в тому самому порядку, що й судове рішення.

Згідно зі ст. 15 Господарського процесуального кодексу України суд визначає в межах, встановлених цим Кодексом, порядок здійснення провадження у справі відповідно до принципу пропорційності, враховуючи: завдання господарського судочинства; забезпечення розумного балансу між приватними й публічними інтересами; особливості предмета спору; ціну позову; складність справи; значення розгляду справи для сторін, час, необхідний для вчинення тих чи інших дій, розмір судових витрат, пов`язаних із відповідними процесуальними діями, тощо.

Відповідно до ст. 16 Господарського процесуального кодексу України учасники справи мають право користуватися правничою допомогою. Представництво у суді, як вид правничої допомоги, здійснюється виключно адвокатом (професійна правнича допомога), крім випадків, встановлених законом.

Статтею 123 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Розмір судового збору, порядок його сплати, повернення і звільнення від сплати встановлюються законом. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати: на професійну правничу допомогу; пов`язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів, експертів та проведенням експертизи; пов`язані з витребуванням доказів, проведенням огляду доказів за їх місцезнаходженням, забезпеченням доказів; пов`язані з вчиненням інших процесуальних дій, необхідних для розгляду справи або підготовки до її розгляду.

Відповідно до ч. 1, 2 ст. 126 Господарського процесуального кодексу України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.

За результатами розгляду справи витрати на професійну правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами.

Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу професійну правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката, визначається згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Частинами 3, 4 ст. 126 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що для визначення розміру витрат на професійну правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Разом з тим, ч. 5 ст. 126 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що у разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.

Згідно ч. 6 ст. 126 Господарського процесуального кодексу України, обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.

Частиною 8 ст. 129 Господарського процесуального кодексу України визначено, що розмір судових витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду, за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. У разі неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду.

Відповідно до ч. 1 ст. 26 Закону України "Про адвокатуру та адвокатську діяльність", адвокатська діяльність здійснюється на підставі договору про надання правової допомоги.

Статтею 30 Закону України "Про адвокатуру і адвокатську діяльність" передбачено, що гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час.

За ч. 1 ст. 9 Конституції України чинні міжнародні договори, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, є частиною національного законодавства України.

Статтею 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" визначено, що суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.

При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін. Ті самі критерії застосовує Європейський суд з прав людини, присуджуючи судові витрат на підставі ст. 41 Конвенції. Зокрема, згідно з практикою Європейського суду з прав людини, заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим (рішення у справі "East/West Alliance Limited" проти України", заява № 19336/04).

У рішенні Європейського суду з прав людини у справі "Лавентс проти Латвії" зазначено, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір.

Суд зобов`язаний оцінити рівень адвокатських витрат (у даному випадку, за наявності заперечень учасника справи), що мають бути присуджені з урахуванням того, чи були такі витрати понесені фактично та чи була їх сума обґрунтованою.

Суд не зобов`язаний присуджувати стороні, на користь якої відбулося рішення, всі його витрати на адвоката, якщо, керуючись принципами справедливості та верховенством права, встановить, що розмір гонорару, визначений стороною та його адвокатом, є завищеним щодо іншої сторони спору, зважаючи на складність справи, витрачений адвокатом час, та неспіврозмірним у порівнянні з ринковими цінами адвокатських послуг.

Враховуючи викладене, в силу приписів наведених вище норм, для вирішення питання про розподіл судових витрат суд має враховувати: складність справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); час, витрачений адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); обсяг наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; пов`язаність цих витрат із розглядом справи; обґрунтованість та пропорційність предмета спору; ціну позову, значення справи для сторін; вплив результату її вирішення на репутацію сторін, публічний інтерес справи; поведінку сторони під час розгляду справи (зловживання стороною чи її представником процесуальними правами тощо); дії сторони щодо досудового врегулювання справи та врегулювання спору мирним шляхом. Витрати на надану професійну правничу допомогу у разі підтвердження обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості підлягають розподілу за результатами розгляду справи незалежно від того, чи їх уже фактично сплачено стороною/третьою особою, чи тільки має бути сплачено (п. 1 ч. 2 ст. 126 цього Кодексу).

З матеріалів справи вбачається, що між позивачем та Адвокатським об`єднанням "ЕСКВАЙРС" укладено договір про надання професійної правничої допомоги від 24.05.2021, відповідно до п. 1.1 якого сторони укладають наступний договір про надання професійної правничої допомоги виконавцем стосовно питань, пов`язаних із поточною господарською діяльністю замовника, в тому числі щодо представництва інтересів замовника у всіх судах України. Види, зміст, обсяг, строки та умови надання конкретних послуг визначаються умовами договору та погоджуються сторонами в кожному випадку письмово шляхом підписання заявок, які становлять невід`ємну частину цього договору.

Відповідно до п. 2.3. Договору надання правової допомоги за надання послуг Замовник сплачує виконавцеві винагороду за представництво інтересів замовника в судах апеляційної інстанції, що становить 18 500,00 грн.

Оплата Винагороди здійснюється в два етапи рівними частинами по 50% відсотків кожна (п.3.1 Договору надання правової допомоги).

Перша частина винагороди за супроводження справи в суді першої інстанції оплачується після підписання сторонами заявки щодо надання послуг по визначеній справі, прийняття рішення про подання апеляційної/касаційної скарги, або відкриття апеляційного/касаційного провадження по такій справі (п.3.2. Договору надання правової допомоги).

Друга частина Винагороди оплачується після отримання Замовником належної копії повного тексту ухвали/рішення/постанови суду відповідної інстанції, винесенням яких завершено розгляд справи у відповідній судовій інстанції (п.3.3 Договору надання правової допомоги).

Згідно умов п.1.1. Договору про надання професійної правничої (правової) допомоги від 24.05.2021, між ТОВ «ПОРШЕ ЛІЗИНГ УКРАЇНА» та АО «ЕСКВАЙРС» підписано Заявку на надання професійної правничої допомоги №33-1 від 31.10.2023, відповідно до якої виконавець зобов?язується надати Замовнику професійну правничу (правову) допомогу щодо апеляційного оскарження рішення Господарського суду Одеської області від 30.08.2023 у справі №916/1768/23 за позовом ТОВ «ПОРШЕ ЛІЗИНГ УКРАЇНА» до Фізичної особи-підприємця Чернявського Георгія Юрійовича про стягнення заборгованості за договором про фінансовий лізинг №00016078 від 26.04.2018 та №00016524 від 19.07.2018 та повернення автомобілів.

31.10.2023 АО «ЕСКВАЙРС» виставлено до сплати рахунок на оплату №33-1-1 від 31.10.2023.

07.11.2023 ТОВ «ПОРШЕ ЛІЗИНГ УКРАЇНА» сплатило на користь АО «ЕСКВАЙРС» 9 250,00 грн за юридичні послуги згідно з Заявкою №33-1 від 31.10.2023 на підставі рахунку №33-1-1 від 31.10.2023, що підтверджується платіжною інструкцією № від 07.11.2023.

31.10.2023 року між ТОВ «ПОРШЕ ЛІЗИНГ УКРАЇНА» та АО «ЕСКВАЙРС» підписано Акт №33-1-1 про надані послуги за договором про надання професійної правничої допомоги від 24.05.2021 року.

05.12.2023 АО «ЕСКВАЙРС» виставлено до сплати рахунок №33-1-2 від 05.12.2023 за юридичні послуги згідно з Заявкою №33-1 від 31.10.2023.

06.12.2023 Позивач оплатив другу частину гонорару АО «ЕСКВАЙРС» у сумі 9 250,00 грн згідно з Заявкою №33-1 від 31.10.2023 на підставі рахунку №33- 1-2 від 05.12.2023, що підтверджується платіжною інструкцією № від 06.12.2023.

05.12.2023 року, між ТОВ «ПОРШЕ ЛІЗИНГ УКРАЇНИ» та АО «ЕСКВАЙРС» підписано Акт №33-1-2 про надані послуги за договором про надання професійної правничої допомоги від 24.05.2021 року.

Отже, колегія суддів вважає доведеним факт надання АО «ЕСКВАЙРС» послуг з надання правової допомоги.

Однак, суд апеляційної інстанції зазначає, що за наслідками здійсненої оцінки розміру витрат, понесених позивачем на правничу допомогу у зв`язку з розглядом справи в суді апеляційної інстанції, через призму критеріїв, встановлених частиною четвертою статті 126 та частиною п`ятою статті 129 ГПК України, та враховуючи обсяг виконаних АО «ЕСКВАЙРС» робіт, з урахуванням клопотання відповідача про зменшення витрат на професійну правничу допомогу, суд доходить висновку про наявність підстав для зменшення заявленого до стягнення розміру витрат на професійну правничу допомогу, надану в суді апеляційної інстанції, з огляду на наступне.

За змістом частини 4 статті 126 Господарського процесуального кодексу України розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

У разі недотримання вимог частини 4 цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, які підлягають розподілу між сторонами. Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами (частина 5 статті 126 Господарського процесуального кодексу України).

У розумінні положень частини 5 статті 126 Господарського процесуального кодексу України зменшення суми судових витрат на професійну правничу допомогу, що підлягають розподілу, можливе виключно на підставі клопотання іншої сторони у разі, на її думку, недотримання вимог стосовно співмірності витрат із складністю відповідної роботи, її обсягом та часом, витраченим ним на виконання робіт. Суд, ураховуючи принципи диспозитивності та змагальності, не має права вирішувати питання про зменшення суми судових витрат на професійну правову допомогу, що підлягають розподілу, з власної ініціативи.

В той же час, Об`єднана палата Верховного Суду у складі суддів Касаційного господарського суду у постанові №922/445/19 від 03.10.2019 зазначила, що загальне правило розподілу судових витрат визначене в частині 4 статті 129 Господарського процесуального кодексу України. Разом із тим, у частині 5 наведеної норми цього Кодексу визначено критерії, керуючись якими суд (за клопотанням сторони або з власної ініціативи) може відступити від вказаного загального правила при вирішенні питання про розподіл витрат на правову допомогу та не розподіляти такі витрати повністю або частково на сторону, не на користь якої ухвалено рішення, а натомість покласти їх на сторону, на користь якої ухвалено рішення.

Тобто, "суд має право зменшити розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, які підлягають розподілу між сторонами, за клопотанням іншої сторони" та "суд має право зменшити суму судових витрат, встановивши їх неспіврозмірність, незалежно від того, чи подавалося відповідачем відповідне клопотання" не є тотожними за своєю суттю, що фактично відповідає висновку викладеному у вищевказаній постанові.

При цьому, у постанові від 05.10.2021 у справі №907/746/17 колегія суддів Верховного Суду акцентувала увагу на тому, що висновки судів про часткову відмову стороні, на користь якої ухвалено рішення, у відшкодуванні витрат на професійну правничу допомогу адвоката з підстав не пов`язаності, необґрунтованості та непропорційності до предмета спору не свідчить про порушення норм процесуального законодавства, навіть, якщо відсутнє клопотання учасника справи про зменшення розміру витрат на професійну правничу допомогу адвоката, які підлягають розподілу між сторонами. У такому разі, суди мають таке право відповідно до частини 5 статті 129 Господарського процесуального кодексу України та висновків об`єднаної палати Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду про те, як саме повинна застосовуватися відповідна норма права.

Отже, загальне правило розподілу судових витрат передбачене в частині 4 статті 129 Господарського процесуального кодексу України. Проте у частині 5 наведеної статті цього Кодексу визначено критерії, керуючись якими, суд (за клопотанням сторони або з власної ініціативи) може відступити від вказаного загального правила при вирішенні питання про розподіл витрат на правову допомогу та не розподіляти такі витрати повністю або частково на сторону, не на користь якої ухвалено рішення, а натомість покласти їх на сторону, на користь якої ухвалено рішення (подібна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 29.09.2022 у справі № 911/1512/13).

Зокрема, відповідно до частини 5 статті 129 Господарського процесуального кодексу України під час вирішення питання про розподіл судових витрат суд враховує: 1) чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; 2) чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору, з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, у тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; 3) поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, безпідставне завищення позивачем позовних вимог тощо; 4) дії сторони щодо досудового вирішення спору та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялися.

При цьому, на предмет відповідності зазначеним критеріям суд має оцінювати поведінку/дії/бездіяльність обох сторін при вирішенні питання про розподіл судових витрат.

Випадки, за яких суд може відступити від загального правила розподілу судових витрат, унормованого частиною 4 статті 129 Господарського процесуального кодексу України, визначені також положеннями частин 6, 7, 9 статті 129 цього Кодексу. Під час вирішення питання про розподіл судових витрат господарський суд за наявності заперечення сторони проти розподілу витрат на адвоката або з власної ініціативи, керуючись критеріями, що визначені частинами 5-7, 9 статті 129 Господарського процесуального кодексу України, може не присуджувати стороні, на користь якої ухвалено судове рішення, всі її витрати на професійну правову допомогу.

Окрім того, при визначенні суми відшкодування суд має виходити із критерію реальності понесення адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін. Ті самі критерії застосовує Європейський суд з прав людини, присуджуючи судові витрати на підставі статті 41 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод. Зокрема, згідно з практикою Європейського суду з прав людини заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим (рішення у справі "East/WestAllianceLimited" проти України").

Отже, для включення всієї суми гонорару у відшкодування за рахунок відповідача відповідно до положень ст. 126, 129 Господарського процесуального кодексу України, має бути встановлено, що за цих обставин справи такі витрати позивача були необхідними, а розмір цих витрат є розумним та виправданим.

Тобто, суд зобов`язаний оцінити рівень адвокатських витрат, що мають бути присуджені з урахуванням того, чи була їх сума обґрунтованою.

Суд не зобов`язаний присуджувати стороні, на користь якої відбулося рішення, всі його витрати на адвоката, якщо, керуючись принципами справедливості та верховенством права, встановить, що розмір гонорару, визначений стороною та його адвокатом, є завищеним щодо іншої сторони спору, зважаючи на складність справи та витрачений адвокатом час.

У рішенні Європейського суду з прав людини у справі "Лавентс проти Латвії" зазначено, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір.

Аналогічна правова позиція щодо застосування норми права викладена у постанові Великої Палати Верховного Суду від 12.05.2020 у справі №904/4507/18.

Суд апеляційної інстанції при зменшенні витрат на правову допомогу також враховує:

-чи змінювалася правова позиція сторін у справі в судах першої, апеляційної та касаційної інстанції;

-чи потрібно було адвокату вивчати додаткові джерела права, законодавство, що регулює спір у справі, документи та доводи, якими протилежні сторони у справі обґрунтували свої вимоги, та інші обставини.

Аналогічна позиція викладена у постанові Верховного Суду від 01.12.2021 у справі №910/20852/20.

Як вбачається з матеріалів справи, правова позиція позивача була сталою і не зазнавала змін протягом розгляду спору двома судовими інстанціями, а адвокатське об`єднання надавало правову допомогу позивачу у двох інстанціях, тому, відповідно, було обізнане у справі з усіма деталями, що з неї випливають.

Колегія суддів зазначає, що із заяв по суті представником позивача додано до Південно-західного апеляційного господарського суду лише відзив на апеляційну скаргу. При цьому зміст і доводи відзиву на апеляційну скаргу у даній справі значною мірою повторюють доводи, викладені в позовній заяві, відповіді на відзив та ідентичних позовних заявах, що розглядалися господарськими судами різних інстанцій у справах № 916/2084/21 та №916/2075/21, де брали участь ті ж самі сторони.

Вказане свідчить про відсутність необхідності вивчати додаткові джерела права, законодавства, що регулює спір у даній справі, враховуючи, що представник позивача був обізнаний в усіх обставинах та доказах справи, що свідчить про те, що правова позиція сторін спору була сформована ще до розгляду даної справи, а, відповідно, складання процесуальних документів не займало багато часу та не вимагало значних зусиль.

У договорі про надання правничої допомоги клієнт та адвокат вправі визначити розмір винагороди адвоката за надання клієнту юридичних послуг на власний розсуд. Проте, ці витрати не повинні бути непомірним тягарем для іншого учасника справи, який не є стороною цього договору.

Колегія суддів зауважує, що не є обов`язковими для суду зобов`язання, які склалися між адвокатом та клієнтом у контексті вирішення питання про розподіл судових витрат. Вирішуючи останнє, суд повинен оцінювати витрати, що мають бути компенсовані за рахунок іншої сторони, ураховуючи як те, чи були вони фактично понесені, так і оцінювати їх необхідність. Подібний висновок викладений у постанові Великої Палати Верховного Суду від 16.11.2022 у справі № 922/1964/21, у пункті 5.44 постанови Великої Палати Верховного Суду від 12.05.2020 у справі № 904/4507/18.

Таким чином, судова колегія, дослідивши матеріали справи дійшла висновку, що заявлений до стягнення розмір витрат на правничу допомогу представником позивача у розмірі 18500 грн не відповідає в повній мірі критерію розумної необхідності та співмірності таких витрат з огляду на обсяг виконаної роботи під час апеляційного розгляду справи (подання одного відзиву) та незмінність правової позиції учасників справи у суді апеляційної інстанції (доводи відзиву на апеляційну скаргу у даній справі значною мірою повторюють доводи, викладені в позовній заяві, відповіді на відзив та ідентичних позовних заявах, що розглядалися господарськими судами між тими самими сторонами), при цьому дана справа не передбачає наявність складних юридичних конструкцій, а в суді апеляційної інстанції було проведено лише одне судове засідання, в якому і було винесено постанову суду.

Врахувавши результати розгляду справи у суді апеляційної інстанції, а також те, що для суду не є обов`язковими зобов`язання, які склалися між адвокатом та клієнтом на підставі укладеного ними договору у контексті вирішення питання про розподіл судових витрат враховуючи те, що суд повинен оцінювати витрати, що мають бути компенсовані за рахунок іншої сторони, ураховуючи як те, чи були вони фактично понесені, так і їх необхідність, колегія суддів дійшла висновку, що заявлений розмір витрат на оплату послуг адвоката у сумі 18500 грн не відповідає критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності) та критерію розумності їх розміру, такі витрати не мають характеру необхідних та є неспіврозмірним із виконаною роботою.

З огляду на встановлені судом обставини у системному взаємозв`язку з правовими положеннями Господарського процесуального кодексу України та Закону України "Про адвокатуру та адвокатську діяльність", оцінивши подані заявником докази у підтвердження понесених ним витрат, виходячи з критеріїв реальності та розумності таких витрат, їх обґрунтованості, необхідності та пропорційності, зважаючи на те, що заявлений до стягнення розмір витрат на професійну правничу допомогу не є співмірним із складністю справи, часом, витраченим на виконання відповідних робіт, враховуючи принципи диспозитивності та змагальності, колегія суддів дійшла висновку, що до стягнення підлягають понесені позивачем судові витрати в сумі 8 000 грн, що відповідає принципам господарського судочинства, зокрема - забезпеченню дотримання балансу інтересів сторін.

Враховуючи вищевказане, колегія суддів вважає заяву Товариства з обмеженою відповідальністю "ПОРШЕ ЛІЗИНГ УКРАЇНА" про стягнення витрат на правничу допомогу такою, що потребує часткового задоволення з відмовою в іншій частині.

Керуючись статтями 126, 129, 244 Господарського процесуального кодексу України, апеляційний господарський суд

ПОСТАНОВИВ:

Заяву Товариства з обмеженою відповідальністю "ПОРШЕ ЛІЗИНГ УКРАЇНА" про ухвалення додаткового рішення у справі №916/1768/23 задовольнити частково.

Стягнути з Фізичної особи-підприємця Чернявського Георгія Юрійовича на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "ПОРШЕ ЛІЗИНГ УКРАЇНА" судові витрати на професійну правничу допомогу в суді апеляційної інстанції в розмірі 8 000 грн.

Доручити Господарському суду Одеської області видати наказ.

Додаткова постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом двадцяти днів з дня її проголошення згідно зі статтями 286-289 ГПК України.

Повний текст додаткової постанови складено 21.12.2023.

Головуючий суддя: А.І. Ярош

Судді: Г.І. Діброва

Н.М. Принцевська