ЗАХІДНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
_________________________________________________________________________________________________________
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"15" грудня 2023 р. Справа №914/1782/23

м. Львів

Західний апеляційний господарський суд, в складі колегії:

головуючого (судді-доповідача): Бойко С.М.,

суддів: Бонк Т.Б.,

Якімець Г.Г.

в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) учасників справи

розглянув апеляційну скаргу Військової частини НОМЕР_1 б/н та дати

на рішення Господарського суду Львівської області від 01.09.2023, суддя Ділай У.І., м. Львів, повний текст рішення складено 08.09.2023

за позовом акціонерного товариства Українська залізниця в особі філії Енергозбут акціонерного товариства Українська залізниця, м. Київ

до відповідача Військової частини НОМЕР_1 , м. Львів

про стягнення 34 084,98 грн.

В С Т А Н О В И В:

короткий зміст позовних вимог

06.06.2023 акціонерне товариство Українська залізниця в особі філії Енергозбут акціонерного товариства Українська залізниця звернулося до Господарського суду Львівської області з позовом до Військової частини НОМЕР_1 про стягнення 34 084,98 грн., з яких 26 124,70 грн. за розподіл електричної енергії, 532,26 грн. 3 % річних, 5 963,30 грн. пені та 1 464,72 грн. інфляційних втрат.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що відповідачем не здійснено своєчасної оплати за послуги з розподілу електричної енергії за період з грудня 2021 року по лютий 2022 року.

Також на підставі та в порядку ст. 625 ЦК України позивач просить стягнути з відповідача 532,26 грн. 3% річних, 1 464,72 грн. інфляційних втрат та 5 963,30 грн. пені, які нараховує відповідно до додатку № 4 до договору споживача про надання послуг з розподілу (передачі) електричної енергії.

Правовою підставою позову зазначено ст. 216-218 ГК України, ст.ст. 16, 629 ЦК України.

Короткий зміст рішення суду першої інстанції

Рішенням Господарського суду Львівської області від 01.09.2023 позов задоволено частково. Стягнуто з Військової частини НОМЕР_1 на користь акціонерного товариства «Українська залізниця» в особі філії «Енергозбут» акціонерного товариства «Українська залізниця» 26 124,70 грн. основного боргу, 532,26 грн. 3% річних, 995,02 грн. інфляційних втрат та 2177,45 грн. судового збору.

Відмовлено в задоволенні позовних вимог щодо стягнення 5 963,30 грн. пені та 469,70 грн. інфляційних втрат.

Рішення суду мотивоване тим, що 11.12.2018 Військова частина НОМЕР_1 підписала заяву-приєднання з 01.01.2019 до умов договору споживача про надання АТ «Укрзалізниця» послуг з розподілу електричної енергії, проте відповідачем не здійснено своєчасної оплати за послуги з розподілу електричної енергії за період з грудня 2021 року по лютого 2022 року.

Також, місцевим господарським судом здійснено перерахунок та на підставі ст. 625 ЦК України стягнуто з відповідача на користь позивача пеню та інфляційні втрати.

В частині відмови в задоволенні позову щодо стягнення з відповідача на користь позивача 5 963,30 грн. пені, місцевий господарський суд виходив з того, що додаток № 4 до договору споживача про надання послуг з розподілу (передачі) електричної енергії укладено сторонами 01.08.2022, а спір заявлено за період грудень 2021 лютий 2022, а тому відсутні підстави для стягнення пені за спірний період.

Короткий зміст вимог апеляційної скарги

В апеляційній скарзі відповідач просить скасувати рішення суду першої інстанції та прийняти нове рішення про відмову в задоволенні позовних вимог, в зв`язку з порушенням норм матеріального та процесуального права, недоведеністю обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими.

Узагальнені доводи особи, яка подала апеляційну скаргу

В обґрунтування доводів апеляційної скарги скаржник зазначає, що місцевим господарським судом при розрахунку інфляційних втрат помилково не застосовано норми Закону України «Про індексацію грошових доходів населення», приписи Порядку проведення індексації грошових доходів населення, який затверджено постановою Кабінету Міністрів України за № 1078 від 17.07.2003 та Методики розрахунку базового індексу споживчих цін, затверджених наказом Державного комітету статистики України за № 265 від 27.07.2007.

Посилається на правові висновки Великої Палати Верховного Суду викладений в постановах від 19.06.2019 в справах № 703/2718/16-ц та № 646/14523/15-ц за змістом яких нарахування інфляційних втрат на суму боргу та трьох процентів річних відповідно до ст. 625 ЦК України є мірою відповідальності боржника за прострочення грошового зобов`язання, оскільки виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів внаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації боржника за неналежне виконання зобов`язання.

Узагальнені заперечення позивача

Позивач (акціонерне товариство Українська залізниця в особі філії Енергозбут акціонерного товариства Українська залізниця) подав відзив на апеляційну скаргу, за змістом якого просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, рішення місцевого господарського суду залишити без змін.

В обгрунтування доводів відзиву на апеляційну скаргу позивач посилається на те, що апелянтом не наведено підстав та не надано належних та допустимих доказів щодо неправомірного нарахування суми основного боргу, інфляційних втрат та 3% річних, а також підстав щодо звільнення Військової частини НОМЕР_1 від зобов`язань взятих на себе згідно умов договору.

Посилається на те, що позивач свої зобов`язання виконав, що підтверджується актами приймання-передачі наданих послуг за грудень 2021, січень 2022 та лютий 2022. Вважає, що апелянтом не спростовано факт нарахування суми основного боргу, інфляційних втрат та 3% річних.

Ухвалою Західного апеляційного господарського суду від 13.11.2023 відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою Військової частини НОМЕР_1 б/н та дати на рішення Господарського суду Львівської області від 01.09.2023 в справі №914/1782/23 та ухвалено здійснювати розгляд справи № 914/1782/23 в порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи.

Частиною 1 ст. 270 ГПК України встановлено, що в суді апеляційної інстанції справи переглядаються за правилами розгляду справ у порядку спрощеного позовного провадження з урахуванням особливостей, передбачених у цій главі.

Відповідно до ч. 10 ст. 270 ГПК України, апеляційні скарги на рішення господарського суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

Згідно з ст. 269 Господарського процесуального кодексу України встановлено, що суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.

Дослідивши доводи, наведені в апеляційній скарзі, перевіривши матеріали справи щодо правильності застосування судом першої інстанцій норм процесуального та матеріального права, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення.

Встановлені судом першої інстанції та неоспорені обставини, а також обставини, встановлені судом апеляційної інстанції, і визначені відповідно до них правовідносини

АТ «Укрзалізниця» відповідно до постанови НКРЕКП від 08.11.2018 № 1395 «Про видачу ПАТ «Укрзалізниця» ліцензії з розподілу електричної енергії та анулювання ліцензій з розподілу електричної енергії (передачі електричної енергії місцевими (локальними) електричними мережами і постачання електричної енергії за регульованим тарифом» (в редакції постанови НКРЕКП від 07.12.2018 № 1669) є оператором системи розподілу електричної енергії.

Відповідно до вимог Закону України «Про ринок електричної енергії», Правил роздрібного ринку електричної енергії, затверджених постановою НКРЕКП від 14.03.2018 № 312 (надалі ПРРЕЕ) оператор системи розподілу повинен укласти договори про надання послуг з розподілу електричної енергії з усіма споживачами, електроустановки яких приєднані на території діяльності оператора системи розподілу. Також, оператор системи розподілу в межах території здійснення ліцензованої діяльності забезпечує розподіл електричної енергії власними та технологічними електричними мережами інших власників, які не виконують функції оператора системи розподілу, згідно з умовами ліцензії або відповідно до законодавства.

11.12.2018 Військова частина НОМЕР_1 підписала заяву-приєднання з 01.01.2019 до умов договору споживача про надання АТ «Укрзалізниця» послуг з розподілу електричної енергії за технічними даними паспорту точки розподілу за об`єктом споживача за адресою: с. Ужок, ЕІС код точки 62Z090.

Відповідно до п. 4 Правил роздрібного ринку електричної енергії, затверджених Постановою Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг від 14 березня 2018 року № 312 (надалі Правила), договір вважається укладеним з дати підписання Споживачем заяви-приєднання до договору, яка повертається Споживачем на адресу Оператора системи розподілу, та /або сплати за рахунком (квитанцією), який надсилається (надається) одночасно з заявою- приєднанням. та /або з дати, вказаної в заяві-приєднання. якщо Споживач протягом вказаного в заяві-приєднанні терміну не звернувся до оператора системи розподілу із запереченням щодо укладення договору в цілому або щодо окремих умов договору та спожив певний обсяг електричної енергії.

З моменту акцептування цієї заяви-приєднання споживач засвідчує своє вільне волевиявлення щодо приєднання до умов Договору про надання послуг з розподілу в повному обсязі, тому споживач та оператор системи розподілу набувають всіх прав та обов`язків і несуть відповідальність за їх невиконання (неналежне виконання) згідно умов даного Договору та чинного законодавства України.

Згідно з частиною 2 статті 11 Цивільного кодексу України підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини.

Відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з врахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості (стаття 627 Цивільного кодексу України).

За змістом частини 1 статті 626 Цивільного кодексу України, договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Договір є обов`язковим для виконання сторонами (ч. 1 ст. 629 Цивільного кодексу України).

За договором про надання послуг, відповідно до вимог ч. 1 ст. 901 Цивільного кодексу України, одна сторона (виконавець) зобов`язується за завданням другої сторони (замовника) надати послугу, яка споживається в процесі вчинення певної дії або здійснення певної діяльності, а замовник зобов`язується оплатити виконавцеві зазначену послугу, якщо інше не встановлено договором.

Згідно з п. 11.8.2. Кодексу систем розподілу, затвердженого Постановою Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг від 14 березня 2018 року № 310 (надалі Кодекс систем розподілу), сума оплати послуг з розподілу визначається, виходячи з обсягу електричної енергії, яка була розподілена оператором системи розподілу для відповідного користувача, та тарифу на розподіл електричної енергії.

Судами встановлено, що за період грудень 2021 року, січень 2022 року та лютий 2022 року оператор системи розподілу (позивач) розподілив користувачу (відповідачу) електричну енергію в наступних обсягах: 8 585 кВт/год грудень 2021 року, 15 681 кВт/год січень 2022 року та 1 336 кВт/год лютий 2022 року, що підтверджується актами приймання-передачі наданих послуг (а.с. 76-78).

На підставі вищезазначених актів позивач виставив відповідачу рахунок №6252/1/1221РП від 21.12.2021 на суму 7 958,92 грн. (за послуги надані з розподілу електричної енергії за грудень 2021 року); рахунок №6252/1/0122РП від 26.01.2022 на суму 16 739,59 грн. (за послуги надані з розподілу електричної енергії за січень 2022 року) та рахунок №6252/1/0222РП від 28.02.2022 на суму 1 426,19 грн. (за послуги надані з розподілу електричної енергії за лютий 2022 року).

Загальна сума за послуги надані позивачем відповідачу з розподілу електричної енергії за грудень 2021 року лютий 2022 року складає 26 124,70 грн., що підтверджується актом звіряння розрахунків, який підписано сторонами.

16.09.2022 та 17.09.2022 позивач скеровував відповідачу претензії про сплату заборгованості за послуги з розподілу електричної енергії в період грудень 2021 року - лютий 2022 року, які останнім залишені без відповіді та належного реагування.

Відповідач (в розумінні ч. 1 ст. 96 ЦК України) самостійно відповідає за своїми зобов`язаннями і така відповідальність не може ставитися у залежність від дій чи бездіяльності будь-яких третіх осіб.

Згідно з ст. 617 Цивільного кодексу України особа, яка порушила зобов`язання, звільняється від відповідальності за порушення зобов`язання, якщо вона доведе, що це порушення сталося внаслідок випадку або непереборної сили. Не вважається випадком, зокрема, недодержання своїх обов`язків контрагентом боржника, відсутність на ринку товарів, потрібних для виконання зобов`язання, відсутність у боржника необхідних коштів.

Отже, відповідач своїх зобов`язань не виконав, чим порушив вимоги ч. 2 ст. 193 ГК України, якою передбачено, що кожна сторона повинна вжити усіх заходів, необхідних для належного виконання нею зобов`язання, враховуючи інтереси другої сторони.

З огляду на викладене, апеляційний господарський суд погоджується з висновками місцевого господарського суду про задоволення позовних вимог щодо стягнення з відповідача на користь позивача 26 124,70 грн. заборгованості за послуги з розподілу електричної енергії за період грудень 2021 року - лютий 2022 року.

Щодо стягнення 3% річних та інфляційних втрат.

У відповідності до ч. 1 ст. 612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Частиною 2 ст. 625 ЦК України, встановлено, що боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Щодо стягнення трьох процентів річних, то їх сплата від простроченої суми (якщо інший їх розмір не встановлений договором або законом), так само як й інфляційні нарахування, не мають характеру штрафних санкцій і є способом захисту майнового права та інтересу кредитора шляхом отримання від боржника компенсації (плати) за користування ним коштами, належними до сплати кредиторові.

Як вбачається з наявних у справі матеріалів, позивач здійснює нарахування 3% річних за період з 26.12.2021 по 27.09.2022 виходячи із суми заборгованості 7 958,92 грн., що складає 180,55 грн.; за період з 02.02.2022 по 27.09.2022 виходячи із суми заборгованості 16 739,59 грн., що складає 327,45 грн. та за період з 05.03.2022 по 27.09.2022 виходячи із суми заборгованості 1 426,19 грн., що складає 24,26 грн.

Апеляційний господарський суд, провівши перевірку заявлених до стягнення 3% річних у відповідності до вимог законодавства, погоджується з висновками суду першої інстанції в частині обґрунтованості стягнення з відповідача 3% річних в розмірі 532,26 грн. (180,55 грн. + 327,45 грн. + 24,26 грн.), а тому доводи відповідача про неправильний розрахунок суми стягнення 3 % річних не знайшли підтвердження в апеляційному суді.

Щодо нарахування інфляційних втрат, колегія суддів зазначає наступне.

Індекс інфляції (індекс споживчих цін) це показник, що характеризує динаміку загального рівня цін на товари та послуги, які купуються населенням для невиробничого споживання, який визначається виключно Державним комітетом статистики України і його найменший період визначення становить місяць, а тому прострочка платежу за менший період не тягне за собою нарахування інфляційних втрат, а розмір боргу з урахуванням індексу інфляції визначається виходячи з суми боргу, що мала місце на останній день місяця, в якому платіж мав бути здійснений, помноженої на індекс інфляції, визначений Держкомстатом, за період прострочки. Розрахунки індексу інфляції за квартал, період з початку року і т.п. проводяться ланцюговим методом, тобто шляхом множення місячних (квартальних і т.д.) індексів (наказ Держкомстату від 27.07.2007р., № 265 Про затвердження Методики розрахунку базового індексу споживчих цін).

Верховний Суд у складі Об`єднаної палати Касаційного господарського суду у постанові від 20.11.2021 у справі № 910/13071/19 вказав, що методику розрахунку інфляційних втрат за неповний місяць прострочення виконання грошового зобов`язання доцільно відобразити, виходячи з математичного підходу до округлення днів у календарному місяці, упродовж якого мало місце прострочення, а саме: час прострочення у неповному місяці більше півмісяця (> 15 днів) = 1 (один) місяць, тому за такий неповний місяць нараховується індекс інфляції на суму боргу; час прострочення у неповному місяці менше або дорівнює половині місяця (від 1, включно з 15 днями) = 0 (нуль), тому за такий неповний місяць інфляційна складова боргу не враховується.

Враховуючи зазначене та встановлені вище періоди прострочення, інфляційні втрати розраховуються в середньому за місяць і у разі, якщо прострочення існувало 15 чи більше днів у місяці.

З огляду на викладене та здійснивши перевірку нарахування інфляційних втрат, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про задоволення стягнення інфляційних втрат в розмірі 995,02 грн., які нараховані за період з 26.12.2021 по 27.09.2022 на суму заборгованості 26 124,70 грн. а тому доводи відповідача про неправильний розрахунок суми інфляційних втрат не знайшли підтвердження в апеляційному суді.

З огляду на викладене висновки місцевого господарського суду про часткове задоволення позову відповідають встановленим обставинам по справі.

Відповідно до ч. 1 ст. 269 ГПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Таким чином, суд апеляційної інстанції не перевіряє рішення місцевого господарського суду щодо відмови в задоволенні позовних вимог в частині стягнення з відповідача на користь позивача пені.

Доводи відзиву на апеляційну скаргу про те, що позивач свої зобов`язання виконав, що підтверджується актами приймання-передачі наданих послуг за грудень 2021, січень 2022 та лютий 2022 та про те, що апелянтом не наведено підстав та не надано належних та допустимих доказів щодо неправомірного нарахування суми основного боргу, інфляційних втрат та 3% річних, знайшли своє підтвердження та враховуються апеляційним господарським судом.

Висновки за результатами розгляду апеляційної скарги

Рішення Господарського суду Львівської області прийняте з дотриманням вимог норм матеріального і процесуального права, а тому підлягає залишенню без змін.

Апелянтом не спростовано висновки суду першої інстанції, які тягнуть за собою наслідки у вигляді скасування прийнятого судового рішення, оскільки не доведено неправильного застосування норм матеріального і процесуального права, а тому апеляційна скарга Військової частини НОМЕР_1 б/н та дати підлягає залишенню без задоволення.

Відповідно до ст. 236 ГПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню господарського судочинства, визначеному цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи. Якщо одна із сторін визнала пред`явлену до неї позовну вимогу під час судового розгляду повністю або частково, рішення щодо цієї сторони ухвалюється судом згідно з таким визнанням, якщо це не суперечить вимогам статті 191 цього Кодексу.

Відповідно до ч. 1-3 статті 86 ГПК України (в редакції Закону №132-IX від 20.09.2019), суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також вірогідність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Відповідно до частини 1 статті 129 ГПК України судовий збір покладається у спорах, що виникають при виконанні договорів та з інших підстав, - на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Враховуючи залишення апеляційної скарги без задоволення, апеляційний господарський суд дійшов до висновку про покладення на апелянта (відповідача) судового збору в розмірі 4 026,00 грн., який сплачений згідно з платіжною інструкцією за № 4796 від 16.10.2023.

Керуючись ст.ст. 86, 269, 270, 275, 276, 282 Господарського процесуального кодексу України, Західний апеляційний господарський суд

ПОСТАНОВИВ :

апеляційну скаргу військової частини НОМЕР_1 б/н та дати залишити без задоволення.

Рішення Господарського суду Львівської області від 01.09.2023 у справі № 914/1782/23 залишити без змін.

Судовий збір в розмірі 4 026,00 грн. покласти на апелянта.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом двадцяти днів з дня її проголошення згідно зі ст.ст. 286-289 ГПК України.

Справу скерувати на адресу місцевого господарського суду.

Головуючий-суддя Бойко С.М.

Судді Бонк Т.Б.

Якімець Г.Г.