УХВАЛА

20 грудня 2023 року

м. Київ

cправа № 904/881/23

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного господарського суду:

Кібенко О.Р. - головуючий, Бакуліна С.В., Студенець В.І.,

розглянувши матеріали касаційної скарги Приватного акціонерного товариства "ДТЕК Павлоградвугілля"

на рішення Господарського суду Дніпропетровської області від 09.05.2023 (суддя Васильєв О.Ю.)

та постанову Центрального апеляційного господарського суду від 02.11.2023 (колегія суддів: Коваль Л.А., Мороз В.Ф., Чередко А.Є.)

у справі за позовом Акціонерного товариства "Українська залізниця" в особі Регіональної філії "Донецька залізниця"

до Приватного акціонерного товариства "ДТЕК Павлоградвугілля" (далі - ПрАТ "ДТЕК Павлоградвугілля")

про стягнення 328 630,00 грн,

В С Т А Н О В И В:

1. Господарський суд Дніпропетровської області рішенням від 09.05.2023, залишеним без змін постановою Центрального апеляційного господарського суду від 02.11.2023, позов задовольнив.

2. 21.11.2023 ПрАТ "ДТЕК Павлоградвугілля" звернулося до Верховного Суду з касаційною скаргою на рішення Господарського суду Дніпропетровської області від 09.05.2023 та постанову Центрального апеляційного господарського суду від 02.11.2023, в якій просить їх скасувати та направити справу на новий розгляд до суду першої інстанції.

3. Дослідивши матеріали касаційної скарги, Верховний Суд дійшов висновку про відмову у відкритті касаційного провадження з таких підстав.

4. Стаття 129 Конституції України серед основних засад судочинства визначає забезпечення права на апеляційний перегляд справи та у визначених законом випадках - на касаційне оскарження судового рішення.

5. Відповідно до п.9 ч.3 ст.2 Господарського процесуального кодексу України (далі - ГПК), одним з основних засад (принципів) господарського судочинства є забезпечення права на касаційне оскарження у визначених законом випадках.

6. Згідно із п.2 ч.3 ст.287 ГПК не підлягають касаційному оскарженню судові рішення у малозначних справах та у справах з ціною позову, що не перевищує п`ятиста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім випадків, якщо: а) касаційна скарга стосується питання права, яке має фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовчої практики; б) особа, яка подає касаційну скаргу, відповідно до цього Кодексу позбавлена можливості спростувати обставини, встановлені оскарженим судовим рішенням, при розгляді іншої справи; в) справа становить значний суспільний інтерес або має виняткове значення для учасника справи, який подає касаційну скаргу; г) суд першої інстанції відніс справу до категорії малозначних помилково.

7. У позовах про стягнення грошових коштів ціна позову визначається сумою, яка стягується, або сумою, оспорюваною за виконавчим чи іншим документом, за якими стягнення провадиться у безспірному (безакцептному) порядку (п.1 ч.1 ст.163 ГПК).

8. Згідно з ч.7 ст.12 ГПК для цілей цього Кодексу розмір прожиткового мінімуму для працездатних осіб вираховується станом на 1 січня календарного року, в якому подається відповідна заява або скарга, вчиняється процесуальна дія чи ухвалюється судове рішення.

9. Аналіз наведеного законодавства дозволяє дійти висновку про те, що особи, які беруть участь у справі, у разі, якщо не погоджуються із ухваленими судовими рішеннями у справах з ціною позову, що не перевищує п?ятиста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, після їх перегляду в апеляційному порядку, можуть скористатися правом їх оскарження у касаційному порядку лише у визначених законом випадках.

10. Скаржник оскаржує судові рішення, якими вирішено спір про стягнення 328 630,00 грн, а тому вони не підлягають касаційному оскарженню.

11. Водночас касаційна скарга не містить належних обґрунтувань, які могли би бути визнані такими, що підпадають під дію пунктів а), б), в), г) п.2 ч.3 ст.287 ГПК.

12. Скаржник фактично стверджує, що касаційна скарга стосується питання права, яке має фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовчої практики, хоча на жоден із випадків, передбачених п.2 ч.3 ст.287 ГПК безпосередньо не посилається.

13. Скаржник вказує, що справа є унікальною, оскільки спір виник у правовідносинах, подібні до яких ще не аналізувалися в рішеннях Верховного Суду; унікальність справи полягає у виняткових обставинах спору, які не схожі з обставинами у інших спорах категорії справ щодо стягнення штрафу за невірно зазначену масу вантажу у накладній згідно зі ст.122 Статуту залізниць України; всі справи цієї категорії є малозначними, що порушує право на судовий захист вантажовідправника; спори з такими винятковими обставинами є не одиничним, а в провадженні судів першої та апеляційної інстанцій знаходиться низка аналогічних справ між тими ж сторонами, з тим же предметом та подібними обставинами; існування подібних справ у майбутньому, повторність умов правозастосування не виключається, тому наявні підстави для формування висновків Верховного Суду; при поданні касаційної скарги на підставі п.1 ч.3 ст.310 ГПК (суд не дослідив зібрані у справі докази) додатково має бути обґрунтовано підстави касаційного оскарження, передбачені пунктами 1, 2, 3 ч.2 ст.287 ГПК.

14. Фундаментального значення для формування єдиної правозастосовчої практики може мати спірне правове питання, яке тривалий час неоднаково вирішується судами. При цьому, скаржник не наводить жодних аргументів, які б свідчили про неоднозначність правозастосовчої практики саме у питанні застосування норм, зазначених ним у касаційній скарзі нормативних актів. У поданій касаційній скарзі відсутні посилання на конкретні справи або їх кількісні показники, які б свідчили про те, що судами сформульовано різну правову позицію при вирішенні справ з аналогічними обставинами справи.

15. Натомість наведені скаржником доводи фактично є обґрунтуванням такої загальної підстави касаційного оскарження як відсутність висновку Верховного Суду щодо питання застосування норми права у подібних правовідносинах, яка передбачена п.3 ч.2 ст.287 ГПК.

16. Також Верховний Суд звертає увагу на суперечність доводів скаржника, оскільки він, стверджуючи, що унікальність справи полягає у виняткових обставинах спору, які не схожі з обставинами у інших спорах цієї категорії, водночас зазначає, що в провадженні судів першої та апеляційної інстанцій знаходиться низка аналогічних справ між тими ж сторонами, з тим же предметом та подібними обставинами.

17. Рекомендацією №R (95) 5 Комітету Міністрів Ради Європи від 07.02.1995 державам-членам рекомендовано вживати заходи щодо визначення кола питань, які виключаються з права на апеляцію та касацію, щодо попередження будь-яких зловживань системою оскарження. Відповідно до частини "с" ст.7 Рекомендації, скарги до суду третьої інстанції мають передусім подаватися щодо тих справ, які заслуговують на третій судовий розгляд, наприклад справ, які розвиватимуть право або сприятимуть однаковому тлумаченню закону. Вони також можуть бути обмежені скаргами у тих справах, де питання права мають значення для широкого загалу.

18. Таким чином, законодавець цілком свідомо надав Верховному Суду право використовувати процесуальний фільтр, закріплений у п.1 ч.1 ст.293 ГПК, і це повністю узгоджується з положеннями ст.129 Конституції України, завданнями та принципами господарського судочинства.

19. При цьому використання оціночних чинників, зокрема, таких понять, як: "суспільний інтерес", "значення для формування єдиної правозастосовчої практики", "малозначні справи", тощо не повинні викликати думку про наявність певних ризиків, адже виходячи з високого статусу Верховного Суду, у деяких випадках вирішення питання про можливість касаційного оскарження має відноситися до його дискреційних повноважень, оскільки розгляд скарг касаційним судом покликаний забезпечувати сталість судової практики, а не можливість проведення "розгляду заради розгляду".

20. Переглядаючи справу в касаційному порядку, Верховний Суд виконує функцію "суду права", що розглядає спори, які мають найважливіше (принципове) значення для суспільства та держави, та не є "судом фактів".

21. Учасники судового процесу повинні розуміти, що визначені п.2 ч.3 ст.287 ГПК випадки є винятком із загального правила і необхідність відкриття касаційного провадження у справі на підставі будь-якого з них потребує належних, фундаментальних обґрунтувань, як від заінтересованих осіб, так і від суду, оскільки в іншому випадку принцип "правової визначеності" буде порушено.

22. Згідно з п.1 ч.1 ст.293 ГПК суд касаційної інстанції відмовляє у відкритті касаційного провадження у справі, якщо касаційну скаргу подано на судове рішення, що не підлягає касаційному оскарженню.

23. Оскільки касаційна скарга не містить належних обґрунтувань, які могли б бути визнані такими, що підпадають під дію підпунктів а), б), в), г) п.2 ч.3 ст.287 ГПК, Верховний Суд вважає, що скаржником не дотримано умову допуску цієї справи до касаційного оскарження.

24. З урахуванням викладеного, Верховний Суд дійшов висновку про відмову у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою ПрАТ "ДТЕК Павлоградвугілля" на рішення Господарського суду Дніпропетровської області від 09.05.2023 та постанову Центрального апеляційного господарського суду від 02.11.2023, оскільки касаційна скарга подана на судові рішення, що не підлягають касаційному оскарженню.

25. Клопотання про поновлення строку на касаційне оскарження та про зупинення виконання оскаржуваних рішень залишаються без розгляду, оскільки Верховний Суд дійшов висновку про відмову у відкритті касаційного провадження.

Керуючись статтями 234, 235, 287, 293 Господарського процесуального кодексу України, Верховний Суд

У Х В А Л И В:

Відмовити у відкритті касаційного провадження у справі №904/881/23 за касаційною скаргою Приватного акціонерного товариства "ДТЕК Павлоградвугілля" на рішення Господарського суду Дніпропетровської області від 09.05.2023 та постанову Центрального апеляційного господарського суду від 02.11.2023.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання та не підлягає оскарженню.

Головуючий суддя О. Кібенко

Судді С. Бакуліна

В. Студенець