ЦЕНТРАЛЬНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ
ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04.12.2023 року м.Дніпро Справа № 904/3001/22

Центральний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого судді: Іванова О.Г. (доповідач),

суддів: Паруснікова Ю.Б., Верхогляд Т.А.,

при секретарі судового засідання: Ковзиков В.Ю.

представники сторін:

від позивача: Сергач А.В., адвокат;

від відповідача: Малега С.О., адвокат;

представник третьої особи не з`явився;

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Акціонерного товариства Комерційного банку "Приватбанк" на рішення Господарського суду Дніпропетровської області від 15.05.2023 (суддя Євстигнеєва Н.М., м. Дніпро, повний текст якого підписаний 22.05.2023) у справі №904/3001/22

за позовом Акціонерного товариства Комерційного банку "Приватбанк", м. Київ

до ОСОБА_1 , м. Дніпро

третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, на стороні відповідача: Товариство з обмеженою відповідальністю "Істейтглобал", м. Дніпро

про звернення стягнення на предмет іпотеки

ВСТАНОВИВ:

Акціонерне товариство Комерційний банк "Приватбанк" звернулося до Господарського суду Дніпропетровської області із позовом, у якому просить:

- в рахунок часткового погашення простроченої заборгованості Товариства з обмеженою відповідальністю "Істейтглобал" перед Акціонерним товариством Комерційний банк "Приватбанк" зі сплати винагороди за Кредитним договором № КП461-Г від 20.03.2011 в сумі 12 702 721,32грн, звернути стягнення на предмет іпотеки за Договором іпотеки № КП461-Г-ДИЗ від 19.12.2012, а саме: квартиру за адресою: Дніпропетровська обл., м. Дніпропетровськ (місто Дніпро), вулиця Дзержинського (Жовтневий район) (вулиця Вернадського Володимира), будинок 35т, квартира 39в, шляхом проведення електронного аукціону у межах процедури виконавчого провадження, передбаченої Законом України "Про виконавче провадження", з дотриманням вимог цього Закону України "Про іпотеку".

Позовні вимоги обґрунтовані неналежним виконанням Товариством з обмеженою відповідальністю "Істейтглобал" умов кредитного договору №КП461-Г від 20.03.2011 щодо сплати винагороди за користування кредитом, в сумі 12 702 721,32 грн.

Ухвалою Господарського суду Дніпропетровської області від 13.10.2022 відкрито провадження у справі за правилами загального позовного провадження та призначено підготовче засідання на 08.11.2022; залучено до участі у справі в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача: Товариство з обмеженою відповідальністю "Істейтглобал".

Рішенням Господарського суду Дніпропетровської області від 15.05.2023 у задоволенні позовних вимог Акціонерного товариства Комерційний банк "Приватбанк" до ОСОБА_1 , за участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, на стороні відповідача: Товариство з обмеженою відповідальністю "Істейтглобал", про звернення стягнення на предмет іпотеки відмовлено. Судові витрати віднесені на позивача.

Скасовані заходи забезпечення позову, вжиті ухвалою суду від 21.04.2023.

Не погодившись із зазначеним рішенням, до Центрального апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою звернулось Акціонерне товариство Комерційний банк "Приватбанк", в якій, з посиланням на порушення при його ухваленні норм матеріального і процесуального права, невідповідність висновків суду фактичним обставинам справи, просить рішення господарського суду скасувати, ухвалити нове рішення, яким в рахунок часткового погашення простроченої заборгованості товариства з обмеженою відповідальністю ІСТЕЙТГЛОБАЛ перед Акціонерним товариством комерційний банк «ПриватБанк» зі сплати винагороди за Кредитним договором №КП461-Г від 20.03.2011 в сумі 12 702 721,32 грн. звернути стягнення на предмет іпотеки за Договором іпотеки №КП461-Г-ДИЗ від 19.12.2012, а саме: квартиру за адресою: Дніпропетровська обл., м. Дніпропетровськ (місто Дніпро), вулиця Дзержинського (Жовтневий район) (вулиця Вернадського Володимира), будинок 35т, квартира 39в, шляхом проведення електронного аукціону у межах процедури виконавчого провадження, передбаченої Законом України Про виконавче провадження, з дотриманням вимог цього Закону України Про іпотеки.

При цьому, скаржник в апеляційній скарзі зазначає про те, що посилання суду першої інстанції на правовий висновок, викладений у постанові Великої Палати Верховного Суду від 15 червня 2021 року у справі № 922/2416/17 (провадження № 12-44гс20) є безпідставним, відповідно, оскаржуване рішення є незаконним та необґрунтованим, оскільки висновки щодо застосування норм права, які викладені у вказаній постанови стосуються правовідносин, які не є подібними до правовідносин у справі, що переглядається.

Висновки Великої Палати Верховного Суду у справі № 922/2416/17 щодо способу звернення до суду (ефективного способу захисту порушених прав іпотекодержателя) стосуються конкретних обставин, встановлених у вказаній справі, зокрема припинення іпотеки на підставі частини першої статті 593 ЦК України.

У справі, шо переглядається, відсутня обставина реалізації предмета іпотеки (майно було передано в дар, а не реалізовано шляхом укладення договору купівлі - продажу), іпотека не припинилася на підставі частини першої статті 593 ЦК України, а записи про припинення іпотеки та заборони відчуження внесені на підставі рішення суду про визнання припиненим іпотечного договору, у подальшому скасованого (такого, що не набрало законної сили).

Відтак, висновок суду щодо застосування до спірних правовідносин як єдино можливого та ефективного способу захисту способу, визначеного у постанові Великої Палати Верховного Суду від 15 червня 2021 року у справі № 922/2416/17, є помилковим (ухвала Великої Палати Верховного Суду від 15 березня 2023 року у справі № 726/2166/19 по аналогічній справі).

Звертає особливу увагу суду на висновок, викладений в постанові Верховного Суду від 19.04.2023 у справі № 726/2166/19, відповідно до якого відмова у позові виключно з підстав неефективності способу захисту прав позивача не відповідає завданню судочинства (зокрема, щодо справедливого, неупередженого та своєчасного вирішення судом спорів з метою захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав), визначеному у частині першій статті 2 ЦПК України.

В оскаржуваному рішенні зазначено, що суд не досліджує обставини, які можуть свідчити про добросовісність/недобросовісність відповідача, як набувача майна, оскільки наявність/відсутність таких обставин враховується судом за належною вимогою - про визнання права іпотекодержателя.

На думку Позивача, такі висновки суду першої інстанції є проявом надмірного формалізованого підходу до заявлених позовних вимог, що суперечить завданню господарського судочинства.

ОСОБА_1 не може вважатися добросовісним набувачем предмета іпотеки, оскільки очевидними є наступні факти, підтверджені належними та допустимими доказами, наявними в матеріалах справи:

- Відповідач був обізнаний про наявність зобов`язань ТОВ «ІСТЕЙТГЛОБАЛ» перед АТ КБ «ПриватБанк», оскільки, як керівник ТОВ ЮК «ПРАВОВИЙ АЛЬЯНС», підписував іпотечний договір № КП 461-Г-ДИ4 від 19.12.2012, в якому міститься опис зобов`язань за Кредитним договором;

- два іпотечні договори укладені в один день та посвідчені одним й тим самим приватним нотаріусом;

- відчуження спірного нерухомого майна відбулося за безоплатним договором, укладеним між несторонніми особами (і ОСОБА_2 , і ТОВ ЮК «ПРАВОВИЙ АЛЬЯНС», в осо6і ОСОБА_1 , мали відношення до ТОВ «ІСТЕЙТГЛОБАЛ», укладаючи в його інтересах договори забезпечення; окрім цього, ОСОБА_1 був засновником ТОВ ЮК «ПРАВОВИЙ АЛЬЯНС», до складу учасників якого також входила ОСОБА_3 );

- реєстраційні дії щодо предмета іпотеки (припинення обтяжень Банку) здійснені на підставі рішення, яке не набуло чинності та було скасоване.

Крім зазначеного, Відповідач не може вважатися добросовісним набувачем, оскільки він зміг набути майно виключно тому, що незаконно було припинено іпотеку. Окрім того, перед укладенням договору купівлі-продажу він міг отримати у нотаріуса повний витяг щодо об`єкта нерухомого майна і звернути увагу, що нерухоме майно перебувало в іпотеці, що за невеликий час змінилося декілька власників, що рішення на підставі якого скасовано обтяження, не набрало законної сили та оскаржується, про справжні мотиви Іпотекодавця, який передав в дар (безоплатно) майно вартістю більше 300 000 дол. США (заставна вартість за договором іпотеки складає 2 417 083,20 грн, що за курсом НБУ станом на 19.12.2021 (7.9930) складає 302 000 дол. США). Тоді як при набутті права власності на нерухоме майно особа повинна бути обачною, щоб убезпечити себе від негативних наслідків, пов`язаних із набуттям статусу іпотекодавця та обізнаною щодо перебування нерухомого майна i іпотеці, наявністю непогашеної заборгованості кредитором, в забезпечення виконання зобов`язань якого було передано майно в іпотеку шляхом моніторингу відкритих даних.

Сама лише відсутність у Державному реєстрі іпотек відомостей про обтяження нерухомого майна не може беззастережно свідчити про добросовісність особи, яка придбаває таке майно. (постанова Верховного Суду від 11.01.2023 у справі № 462/6329/19).

Відповідач, Товариство з обмеженою відповідальністю "Істейтглобал", у відзиві на апеляційну скаргу проти задоволення апеляційної скарги заперечив, зазначив про законність та обґрунтованість рішення, пояснив, що, враховуючи Закон України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обмежень", Закон України «Про іпотеку» слід дійти висновку, що суд правомірно на законних підставах, дійшов вірного висновку про те, що позивач звернувся до суду передчасно, так як на момент винесення рішення по суті Банк не набув та не зареєстрував у встановленому законом порядку статусу іпотекодержателя предмета іпотеки, судового рішення про визнання права іпотекодержателя, яке б вступило в законну силу, суду не надав. А тому, у зв`язку з відсутністю у Позивача жодних прав на спірне нерухоме майно, рішення суду є законним та обґрунтованим.

Відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 05.06.2023 для розгляду справи визначена колегія суддів у складі: головуючого судді Іванова О.Г. (доповідач), судді Антонік С.Г., Березкіна О.В.

З огляду на відсутність в суді апеляційної інстанції матеріалів справи на час надходження скарги, ухвалою суду від 06.06.2023 здійснено запит матеріалів справи №904/3001/22 із Господарського суду Дніпропетровської області та відкладено вирішення питання про рух апеляційної скарги до надходження матеріалів справи до суду апеляційної інстанції.

12.06.2023 матеріали справи №904/3001/22 надійшли до суду апеляційної інстанції.

Ухвалою Центрального апеляційного господарського суду від 13.06.2023 (суддя доповідач Іванов О.Г.) апеляційну скаргу позивача залишено без руху через неподання останнім доказів направлення скарги відповідачу листом з описом вкладення. Скаржнику наданий строк для усунення недоліків апеляційної скарги відповідно до ч. 2 ст. 174 Господарського процесуального кодексу України.

Ухвалою Центрального апеляційного господарського суду від 26.06.2023 (головуючий суддя Іванов О.Г., судді Антонік С.Г., Березкіна О.В.) відкрито апеляційне провадження у справі за апеляційною скаргою Акціонерного товариства Комерційного банку "Приватбанк" на рішення Господарського суду Дніпропетровської області від 15.05.2023 у справі № 904/3001/22; судове засідання з розгляду апеляційної скарги призначено на 09.08.2023.

08.08.2023 розпорядженням керівника апарату суду відповідно до пункту 2.4.6 Засад використання автоматизованої системи документообігу суду призначено повторний автоматизований розподіл справи №904/3001/22 у зв`язку з відставкою судді Антоніка С.Г.

Відповідно до протоколу повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 08.08.2023, справу №904/3001/22 передано колегії суддів у складі: Іванов О.Г. (головуючий, доповідач), Березкіна О.В., Верхогляд Т.А.

З урахуванням зайнятості судді члена колегії суддів Верхогляд Т.А. 09.08.2023 у інших судових засіданнях, розгляд справи відкладено на 18.10.2023.

13.10.2023 розпорядженням керівника апарату суду відповідно до пункту 2.4.6 Засад використання автоматизованої системи документообігу суду призначено повторний автоматизований розподіл справи №904/3001/22 у зв`язку з відставкою судді Березкіної О.В.

Відповідно до протоколу повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 13.10.2023, справу №904/3001/22 передано колегії суддів у складі: Іванов О.Г. (головуючий, доповідач), Парусніков Ю.Б., Верхогляд Т.А.

18.10.2023 ухвалою суду задоволено клопотання позивача про відкладення розгляду справи; розгляд справи відкладено на 30.10.2023.

В судовому засіданні 30.10.2023 оголошено перерву до 04.12.2023.

В судовому засіданні 04.12.2023 Центральним апеляційним господарським судом оголошено вступну та резолютивну частини постанови у даній справі.

Розглянувши доводи апеляційної скарги, заслухавши пояснення представників сторін, доповідь судді-доповідача, перевіривши матеріали справи, дослідивши докази, проаналізувавши на підставі встановлених фактичних обставин справи правильність застосування судом першої інстанції норм законодавства, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до ст. 269 Господарського процесуального кодексу України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.

Відповідно до положень ч. 1 ст. 74 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень.

Судом першої інстанції та судом апеляційної інстанції встановлені наступні неоспорені обставини справи.

20.03.2011 Публічним акціонерним товариством комерційний банк "Приватбанк" (правонаступником якого є АТ Комерційний Банк "Приватбанк") (Банк) та Товариством з обмеженою відповідальністю "Істейтглобал" (позичальник) укладено кредитний договір №КП461-Г.

Кредитним договором передбачені істотні умови кредитування:

А.1. Вид кредиту - відновлювальна кредитна лінія.

А.2. Ліміт кредитного договору 32 000 000,00грн на поповнення обігових коштів.

А.3. Строк повернення кредиту 19 березня 2041 року. Згідно статей 212, 651 Цивільного кодексу України у разі порушення позичальником будь-якого зобов`язання, передбаченого договором, Банк, починаючи з 91-ого дня порушення будь-якого зобов`язання має право змінити умови договору, встановивши інший строк повернення кредиту. При цьому Банк направляє позичальнику письмове повідомлення із зазначенням строку повернення кредиту. У разі непогашення заборгованості по договору в строк, вказаний в повідомленні, вся заборгованість, починаючи з наступного дня дати, вказаної в повідомленні, вважається простроченою.

А.5. Зобов`язання позичальника забезпечуються Договором застави корпоративних прав.

А.6. За користування кредитом позичальник сплачує відсотки в розмірі 12 % річних.

А.12. Позичальник сплачує Банку винагороду за користування кредитом. Розмір винагороди розраховується по формулі, яка наведена в пункті 4.7. Договору.

Позичальник зобов`язується сплатити банку винагороду відповідно до п.п. 4.4.,4.5., 4.6., 4.14 даного договору (п. 2.2.5 договору).

Із пункту 2.4.1. договору вбачається, що позичальник має право за згодою банку здійснити дострокове повернення кредиту, сплату процентів, винагороди за його користування. При цьому позичальник зобов`язаний одночасно сплатити банку неустойку (штраф, пеню), якщо на дату дострокового повернення кредиту у Банку виникли підстави для стягнення неустойки згідно з п. п. 5.1., 5.2., 5.3. даного договору.

Позичальник сплачує Банку винагороду за користування кредитом згідно з п. А.10. (п. 4.6. договору).

Згідно з п. 4.7. договору сума винагороди за користування кредитом (п. 4.5.) сплачується на дату, встановлену п. 1.2. даного договору або в день дострокового повернення кредиту (п. 2.4.1.). При несплаті винагороди за користування кредитом у визначену дату, винагорода вважається простроченою.

За пунктом 4.8. договору, в разі якщо дата повернення кредиту та/або оплати процентів за користування кредитом, винагороди, неустойки згідно даного договору припадає на вихідний або святковий день, вказані платежі повинні бути проведені в банківський день, що передує вихідному або святковому дню.

Пунктом 4.10. договору встановлено, що в разі порушення позичальником умов цього договору, погашення всіх платежів проводиться у наступній послідовності: 1) проценти за користування кредитом, 2) кредит), 3) винагорода, 4) неустойка (штраф, пеня). Остаточне погашення всіх грошових зобов`язань позичальника по кредитному договору виконується не пізніше дати, зазначеної в п. 1.2. У разі несплати винагороди, процентів у відповідні дати/строки оплати, узгоджені даним договором, вони вважаються простроченими. У разі витрат банку у відповідності з п.п. 2.2.13., 2.3.13. поза узгодженням сторін можлива зміна строків погашення кредиту.

Відповідно до пункту 5.7. кредитного договору позовна давність за вимогою про стягнення кредиту, відсотків за користування кредитом, винагороди, неустойки - пені, штрафів позовна давність встановлюється в п`ять років.

Додатковими угодами № 7 від 01.01.2012, № 8 від 05.01.2012, № 9 від 19.12.2012, № 10 від 10.01.2012, № 11 від 11.01.2012 внесено зміни до Кредитного договору в частині відсоткової ставки, графіків платежів, забезпечення виконання зобов`язань за договором.

Договором від 25 липня 2016 року до Кредитного договору внесено зміни щодо порядку нарахування винагороди та змінено формулу нарахування (а.с.23 том 1), в якій:

V сума винагороди за користування кредитом;

П числове значення фіксованої процентної ставки згідно цього договору (п. А.6, п. А.7),

Д базис днів у році для розрахунку процентів 360 днів,

Knor- офіційний курс української гривні до долара США на день розрахунку, що відповідає порядковому номеру для n;

n-порядковий номер дня в історії цього договору, що відповідає 31.07.2016;

і порядковий номер дня в історії цього договору (за період з дати списання коштів з позичкового рахунку по 31.07.2016);

Ai різниці між сумою видачі та сумою погашення кредиту за визначену дату, що відповідає порядковому номеру "і";

Pi сума погашених процентів "Р" за визначену дату, що відповідає порядковому номеру "і";

Ki офіційний курс гривні до долара США за визначену дату, що відповідає порядковому номеру "і";

Si вихідне сальдо за визначену дату, що відповідає порядковому номеру "і";

Sn вхідне сальдо на день розрахунку, що відповідає порядковому номеру " n";

При негативному значенні, сума винагороди "V" сплаті не підлягає.

При достроковому повному погашенні зобов`язань за договором (кредиту відсотків винагороди за користування кредитом), подальший розрахунок винагороди за користування кредитом відбувається відповідно до зазначеної формули, де наступні обороти, після повного погашення зобов`язань розглядаються, як початкові, "п" і "і" набувають нові первинні значення.

Відповідно до пункту 2 Договору про внесення змін віл 25.07.2016 до Кредитного договору, за період з дати списання коштів а позичкового рахунку до 01.08.2016 Позичальник в термін, встановлений пунктом 1.2 Кредитного договору або у день дострокового повернення кредиту п. 2.4.1. Кредитного договору, сплачує Банку винагороду за користування кредитом. Розрахунок і нарахування винагороди за користування кредитом проводиться в термін повернення кредиту п. 1.2. Кредитного договору або строк дострокового повернення кредиту п. 2.4.1 Кредитного договору.

Тож, з урахуванням зазначених положень, Позичальник сплачує Банку винагороду за період з дати списання коштів з позичкового рахунку (20.03.2011) до 31.07.2016.

Строк встановлено остаточно, у подальшому він не змінювався.

В забезпечення виконання зобов`язань Позичальника за Кредитним договором, між АТ КБ "ПриватБанк" (іпотекодержатель) та ОСОБА_2 (далі - Іпотекодавець) був укладений договір іпотеки № КП 461-Г-ДИЗ від 19.12.2012, посвідчений приватним нотаріусом Дніпропетровського місткого нотаріального округу Крючковою Т.В. та зареєстрований в реєстрі за № 13916 (далі - Іпотечний договір).

Предметом цього договору є надання Іпотекодавцем в іпотеку Майна, зазначеного в пункті 7 цього договору, в забезпечення виконання Позичальником (ТОВ "Істейтглобал" перед Іпотекодержателем, в силу чого Іпотекодержатель має право у випадку невиконання Позичальником зобов`язань, забезпечених іпотекою, та (або) невиконання Іпотокодавцем зобов`язань за цим договором, одержати задоволення за рахунок переданого в іпотеку Майна переважно перед іншими кредиторами Позичальника та (або) Іпотекодавця.

Іпотекою забезпечується виконання зобов`язань Позичальником, що випливають з Кредитного договору, з повернення кредиту з лімітом 32 900 000,00 грн, сплати процентів за користування кредитом, сплати винагороди за користування кредитом, розмір якої розраховується згідно умов, зазначених у пункті 4.7. Кредитного поговору (пункт 2 Іпотечного договору).

Згідно з пунктом 7 Іпотечного договору в забезпечення виконання Позичальником за Кредитним договором та Іпотекодавцем зобов`язань за цим договором, Іпотекодавець надав в іпотеку належне йому на праві власності нерухоме майно, а саме: квартиру АДРЕСА_1 т, загальною площею 151,2 кв.м, житловою - 41.4 кв.м (далі - Предмет іпотеки).

Умовами Іпотечного договору, окрім іншого, передбачені наступні права Іпотекодержателя:

звернути стягнення на предмет іпотеки у випадку, якщо в момент настання термінів виконання позичальником якого-небудь із зобов`язання, передбаченого кредитним договором, воно не буде виконано (п.18.8.1 Іпотечного договору);

звернути стягнення на предмет іпотеки незалежно від настання термінів виконання позичальником якого-небудь із зобов`язань за кредитним договором у випадку порушення позичальником якого-небудь із зобов`язань, передбачених кредитним договором (п.18.8.3. іпотечного договору).

Сторони дійшли згоди, що іпотекодержатель має право звернути стягнення на предмет іпотеки і в разі дострокового розірвання кредитного договору або зміни його умов, при наявності невиконаних зобов`язань на момент розірвання або внесення змін (п.18.9. іпотечного договору).

Пунктом 24 Іпотечного договору передбачено, що звернення стягнення на предмет іпотеки здійснюється у випадках, передбачених пунктами 18.6., 18.8.1, 18.8.2, 18.8.3, 18.9 цього договору, відповідно до розділу V Закону України "Про іпотеку", у тому числі на підставі рішення суду.

Термін дії договору до повного виконання позичальником та іпотекодержателем зобов`язань за кредитним договором (п.30 Іпотечного договору).

У квітні 2017 року ОСОБА_2 звернувся з позовом до Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська з позовом до Банку про визнання недійсним кредитного договору, визнання припиненими договорів майнової поруки (іпотеки), в тому числі іпотечного договору, і договору поруки.

Рішенням Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 28.09.2017 по справі № 201/5563/17 позовні вимоги за вказаним позовом задоволені частково: визнано припиненими правовідносини за договорами іпотеки (майнової поруки) від 19 грудня 2012 року № КП 461-Г-ДИ2, від 19 грудня 2012 року № КП 461-Г-ДИ3 та договором поруки від 19 грудня 2012 року № КП461-Г-П2, укладеними між ПАТ КБ "ПриватБанк" і ОСОБА_2

10.10.2017 державним реєстратором було прийнято рішення про припинення іпотеки та обтяження, про що до Державного реєстру внесено записи про припинення іпотеки - 22760134 та обтяження 22758782. Підставою прийняття рішення державним реєстратором стало рішення Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 28.09.2017 по справі № 201/5563/17.

Згідно з інформацією з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна (Інформаційна довідка № 306540589 від 04.08.2022 додана до позову) теперішнім власником предмета іпотеки за Іпотечним договором є ОСОБА_1 . Підстава права власності-договір дарування від 24.10.2017, реєстровий № 2020, посвідчений приватним нотаріусом Дніпровського міського нотаріального округу Мошковською Н.М. (а.с.29-31 том 1).

Постановою Апеляційного суду Дніпропетровської області від 29 серпня 2018 року, залишеною без змін постановою Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду від 25.05.2020, рішення Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 28.09.2017 по справі № 201/5563/17 в частині визнання припиненими правовідносин за договором іпотеки (майнової поруки) від 19 грудня 2012 року № КП 461-Г-ДИ2, від 19 грудня 2012 року № КП 461-Г-ДИ3 та договором поруки від 19 грудня 2012 року № КП461-Г-П2, укладеними між ПАТ КБ "ПриватБанк" і ОСОБА_2 скасоване, в задоволенні позову ОСОБА_2 про припинення договорів поруки та майнової поруки відмовлено (а.с.34-45 том 1).

Як свідчать матеріали справи, свої зобов`язання за кредитним договором Банк виконав повністю, надав позичальнику узгоджену договором грошову суму.

В свою чергу, 26.03.2015 позичальником були перераховані кошти для погашення кредиту та нарахованих процентів, які були зараховані в погашення основної суми боргу (виписки з рахунків, платіжні доручення та меморіальні ордери, арк.с.49-267 у томі 1; арк.с.1-27 у томі 2).

1 грудня 2016 року зі складу учасників ТОВ "Істейтглобал" вибуло Товариство з обмеженою відповідальністю "Долма" (заставодавець), а власником його частки стало ТОВ "Люкс-Офіс".

18.03.2017 внаслідок чергових змін у складі учасників позичальника, власником частки заставодавця ТОВ "Спектрум-Енерго" стало ТОВ "Приватофис".

Заставодавець має право відчужувати предмет застави, передавати його в користування іншій особі або іншим чином розпоряджатися ним лише за згодою заставодержателя, якщо інше не встановлено договором або законом (ст. 17 Закону України "Про заставу", частина 2 статті 586 Цивільного кодексу України).

Право заставодержателя вимагати дострокового виконання зобов`язання, забезпеченого заставою, передбачено у разі: передання заставодавцем предмета застави іншій особі без згоди заставодержателя, якщо одержання такої згоди було необхідним; порушення заставодавцем правил про заміну предмета застави; втрати предмета застави за обставин, за які заставодержатель не відповідає, якщо заставодавець не замінив або не відновив предмет застави (ч.1 ст. 592 ЦК України).

Згідно п. 2.3.2 кредитного договору у разі порушення заставодавцями за договорами застави, укладеними в забезпечення виконання зобов`язань за цим договором; передачі предмета застави іншій особі без згоди заставодержателя Банк має право вимагати від позичальника дострокового повернення кредиту, сплати відсотків за його користування, виконання інших зобов`язань за договором у повному обсязі шляхом направлення повідомлення.

Відповідно до статей 212, 611, 651 Цивільного кодексу України по зобов`язанням, строки виконання яких не настали, строки вважаються такими, що настали у вказану в повідомленні дату. В цю дату позичальник зобов`язується повернути Банку суму кредиту в повному обсязі, відсотки за фактичний строк його використання, повністю виконати інші зобов`язання за договором.

Відчуження Товариством з обмеженою відповідальністю "Долма" та Товариством з обмеженою відповідальністю "Спектрум-Енерго" своїх часток у статутному капіталі позичальника на користь інших осіб відбулося без згоди Банку, тому Банк направив на адресу ТОВ "Істейтглобал" повідомлення № Э.1/3-20721/14804 від 21.07.2022 про зміну умов договору та дострокове виконання зобов`язань погашення винагороди (а.с.46-47 том 1).

В повідомленні Банк вимагав виконати зобов`язання, встановлене пунктом 4.7. кредитного договору зі сплати винагороди в розмірі 25 405 442,64грн за користування кредитом та зазначив, що терміном повернення кредиту, встановлений пунктами А.3., 1.2. Кредитного договору та Додатком № 1 до кредитного договору, є 08.08.2022.

Так як, з 31.07.2016 Додатковою угодою внесені зміни до п. 4.7. Кредитного договору та формула розрахунку викладена в новій редакції, то на момент проведення розрахунку - 31.07.2016, за підставу нарахування була взята формула в новій редакції та саме за цією формулою було проведено розрахунок винагороди за фіксований період з 20.03.2011 до 31.07.2016 та у подальшому встановлено термін її виплати - до 08.08.2022, про що й було повідомлено Відповідача вимогою про її сплату від 21.07.2022.

Повідомлення отримано ТОВ "Істейтглобал" 09.08.2022 (а.с.48 том 1).

Вимога про погашення заборгованості на адресу ОСОБА_1 . Банком не направлялась.

В порушення умов кредитного договору вимоги Банку залишені позичальником без задоволення, у зв`язку із чим Банк просить звернути стягнення на предмет іпотеки за Договором іпотеки №КП461-Г-ДИЗ від 19.12.2012, а саме квартиру за адресою: АДРЕСА_2 (вулиця Вернадського Володимира), будинок 35т, квартира 39в, шляхом проведення електронного аукціону у межах процедури виконавчого провадження, передбаченої Законом України "Про виконавче провадження", з дотриманням вимог цього Закону України "Про іпотеку"; звернення стягнення провести в межах суми 12702721,32грн.

Відповідач та третя особа заперечують проти задоволення позовних вимог, що і є причиною спору.

Відмовляючи в задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції виходив із того, що в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно (далі - Державний реєстр) зареєстроване припинення права іпотеки на майно, право власності на яке зареєстроване за відповідачем.

За висновками, наведеними у п.7.22 постанови Великої Палати Верховного Суду від 15 червня 2021 року в справі № 922/2416/17, зокрема, запис про іпотеку не може бути відновлений з моменту вчинення первинного запису, а вчиняється державним реєстратором повторно за наявності для цього підстав, передбачених законом, зокрема договору іпотеки, а також судового рішення про визнання права іпотекодержателя.

Також, з посиланням на висновки, наведені Великою Палатою Верховного Суду, суд вирішив, що у випадку якщо позивач вважає, що іпотека є та залишалася чинною, належним способом захисту є звернення позивача з вимогою про визнання права іпотекодержателя стосовно іпотечного майна. Після набрання чинності рішенням суду у разі задоволення такого позову до відповідного державного реєстру має бути внесений запис про іпотекодержателя (п.9.8. постанови від 15 червня 2021 року в справі № 922/2416/17).

Таким чином, суд дійшов висновку, що право Публічного акціонерного товариства "Комерційний Банк "Приватбанк", як іпотекодержателя не відновлено, а відтак, заявлена вимога про звернення стягнення на предмет іпотеки є передчасною, що є підставою для відмови у позові.

Колегія суддів погоджується з такими висновками суду першої інстанції з наступних мотивів.

Відповідно до статті 15 Цивільного кодексу України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Реалізація права на захист цивільних прав здійснюється за допомогою способів захисту.

Під способом захисту цивільного права чи інтересу розуміють визначені законом матеріально-правові заходи охоронного характеру, за допомогою яких проводиться поновлення (визнання) порушених (оспорюваних) прав, інтересів і вплив на правопорушника (аналогічний висновок, викладений у п. 5.5 постанови Великої Палати Верховного Суду від 22.08.2018 у справі № 925/1265/16, у п. 67 постанови Великої Палати Верховного Суду від 31.07.2021 у справі № 903/1030/19). Інакше кажучи, це дії, спрямовані на попередження порушення або на відновлення порушеного, невизнаного, оспорюваного цивільного права чи інтересу. Такі способи мають бути доступними й ефективними (подібний висновок, викладений п. 14 постанови Великої Палати Верховного Суду від 29.05.2019 у справі № 310/11024/15-ц).

Застосування конкретного способу захисту цивільного права залежить як від змісту права чи інтересу, за захистом якого звернулася особа, так і від характеру його порушення, невизнання або оспорення. Це право чи інтерес суд має захистити у спосіб, який є ефективним, тобто таким, що відповідає змісту відповідного права чи інтересу, характеру його порушення, невизнання або оспорення та спричиненим цими діяннями наслідкам. Вимога захисту цивільного права чи інтересу має забезпечити їх поновлення, а у разі неможливості такого поновлення - гарантувати особі отримання відповідного відшкодування (висновки, викладені у постановах Великої Палати Верховного Суду від 05.06.2018 у справі № 338/180/17, від 11.09.2018 у справі № 905/1926/16, від 09.02.2021 у справі № 381/622/17).

Відтак, застосування судом того чи іншого способу захисту має приводити до відновлення порушеного права позивача без необхідності повторного звернення до суду.

Зобов`язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього кодексу (частина друга статті 509 ЦК України). Однією з таких підстав є договори (пункт 1 частини другої статті 11 ЦК України).

Договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків (частина перша статті 626 ЦК України).

Відповідно до частини першої статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.

Виконання зобов`язання може забезпечуватися заставою (частина перша статті 546 ЦК України).

Іпотекою є застава нерухомого майна, що залишається у володінні заставодавця або третьої особи (частина перша статті 575 ЦК України).

Відповідно до статті 1 Закону України "Про іпотеку" іпотекою визнається вид забезпечення виконання зобов`язання нерухомим майном, що залишається у володінні і користуванні іпотекодавця, згідно з яким іпотекодержатель має право у разі невиконання боржником забезпеченого іпотекою зобов`язання одержати задоволення своїх вимог за рахунок предмета іпотеки переважно перед іншими кредиторами цього боржника у порядку, встановленому цим Законом.

Відповідно до частини п`ятої статті 3 Закону України "Про іпотеку" іпотека має похідний характер від основного зобов`язання і є дійсною до припинення основного зобов`язання або до закінчення строку дії іпотечного договору.

Колегією суддів установлено, що 10.10.2017 державним реєстратором було прийнято рішення про припинення іпотеки та обтяження, про що до Державного реєстру внесено записи про припинення іпотеки - 22760134 та обтяження 22758782. Підставою прийняття рішення державним реєстратором стало рішення Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 28.09.2017 по справі № 201/5563/17.

У подальшому, 24.10.2017 на підставі договору дарування квартири від 24.10.2017 та рішення приватного нотаріуса Мошковської Н.М про державну реєстрацію прав та їх обтяжень (з відкриттям розділу) за фізичною особою Діхтяр Андрієм Анатольовичем зареєстровано право власності на квартиру АДРЕСА_1 т, загальною площею 151,2 кв.м, житловою - 41.4 кв.м (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 101), а.с.29 том 1.

Таким чином, в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно (далі - Державний реєстр) зареєстроване припинення права іпотеки на майно, право власності на яке зареєстроване за відповідачем.

Згідно з п.7.22 постанови Великої Палати Верховного Суду від 15 червня 2021 року в справі № 922/2416/17:

"- скасоване судове рішення не породжує жодних правових наслідків з моменту його ухвалення, але його скасування саме по собі (тобто без встановлення інших обставин, що, зокрема, можуть підтверджувати недобросовісність дій, які були вчинені на підставі цього рішення) не є підставою для перегляду всіх юридичних фактів, що виникли, змінилися чи припинилися на підставі відповідного рішення;

- виключення відомостей про право іпотеки з відповідного державного реєстру на підставі судового рішення є не правовим наслідком такого рішення, а фактичною дією, вчиненою на підставі цього рішення;

- виключення відомостей про право іпотеки з відповідного Державного реєстру, зокрема, на підставі судового рішення не впливає на чинність іпотеки. Скасування того судового рішення, що мало наслідком внесення до Державного реєстру іпотек запису про припинення іпотеки, не відновлює дію останньої, оскільки іпотека зберігає чинність незалежно від відсутності певний час відомостей про неї у відповідному державному реєстрі;

- запис про іпотеку не може бути відновлений з моменту вчинення первинного запису, а вчиняється державним реєстратором повторно за наявності для цього підстав, передбачених законом, зокрема договору іпотеки, а також судового рішення про визнання права іпотекодержателя;

- за відсутності в реєстрі відомостей про права інших осіб на нерухоме майно або їх обтяжень особа, яка добросовісно покладалася на ці відомості, тобто не знала і не мала знати про існування таких прав чи обтяжень, набуває право на таке майно вільним від незареєстрованих прав інших осіб та обтяжень (пункт 38 постанови Великої Палати Верховного Суду від 23 жовтня 2019 року у справі № 922/3537/17 за провадженням № 12-127гс19). За таких умов право іпотеки припиняється, відомості про іпотеку поновленню не підлягають, а позов про звернення стягнення на предмет іпотеки не підлягає задоволенню;

- при вирішенні таких спорів необхідно враховувати наявність чи відсутність обставин, які можуть свідчити про недобросовісність набувача майна, придбаного за відсутності в державному реєстрі відомостей про обтяження".

Велика Палата Верховного Суду зазначила, що у випадку якщо позивач вважає, що іпотека є та залишалася чинною, належним способом захисту було б звернення позивача з вимогою про визнання права іпотекодержателя стосовно іпотечного майна. Після набрання чинності рішенням суду у разі задоволення такого позову до відповідного державного реєстру має бути внесений запис про іпотекодержателя (п.9.8. постанови від 15 червня 2021 року в справі № 922/2416/17).

У справі про визнання права іпотекодержателя позивач не позбавлений права доводити недобросовісність кінцевого набувача предмета іпотеки. При вирішенні спорів щодо прав на нерухоме майно необхідно враховувати наявність чи відсутність обставин, які можуть свідчити про недобросовісність набувача майна, придбаного з порушенням закону, оскільки від цього може залежати, зокрема, чинність чи припинення іпотеки.

У наведений в цій постанові Верховного Суду спосіб, право Публічного акціонерного товариства "Комерційний Банк "Приватбанк", як іпотекодержателя не відновлено, а відтак заявлена вимога про звернення стягнення на предмет іпотеки є передчасною.

На підставі викладеного колегія суддів погоджується з висновком господарського суду, що обрання позивачем неналежного способу захисту своїх прав є самостійною підставою для відмови в позові (висновок Великої Палати Верховного суду у постанові від 6 квітня 2021 року у справі № 910/10011/19).

Крім того, колегія суддів приймає до уваги, що рішенням Жовтневого районного суду м. Дніпро від 05.12.2022 по справі № 201/5907/22 за позовом АТ КБ «ПриватБанк» до ОСОБА_1 про скасування рішень державного реєстратора та скасування державної реєстрації прав, треті особи - ОСОБА_2 , приватний нотаріус Дніпровського міського нотаріального округу Мішковська Н.М. було відмовлено Банку у задоволенні позову в повному обсязі.

Однією із позовних вимог, окрім вимог про скасування рішень державного реєстратора та скасування державної реєстрації прав, була вимога про визнання з 19.12.2012 (моменту первинної реєстрації запису про іпотеку 22759933 та запису про обтяження 22757218) права Акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк», як іпотекодержателя, щодо обтяження іпотекою та забороною на нерухоме майно квартири за адресою: АДРЕСА_3 в. яка є предметом іпотеки за Договором іпотеки №КП461-Г-ДИ2 від 19.12.2012, укладеним між позивачем та ОСОБА_2 .

Дане рішення залишено без змін постановою Дніпровського апеляційного суду від 28.03.2023. Вказана постанова набрала законної сили.

Постановою Верховного Суду від 26.07.2023 у справі № 201/5907/22 касаційну скаргу акціонерного товариства комерційного банка «ПриватБанк» залишено без задоволення; рішення Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 05 грудня 2022 року та постанову Дніпровського апеляційного суду від 28 березня 2023 року залишено без змін.

Тобто, на момент винесення оскаржуваного рішення, судом встановлено, що 10.10.2017, проведено державну реєстрацію припинення іпотеки, та припинення обтяження зареєстрованих на підставі Договору іпотеки № КП461-Г-ДИЗ від 19.12.2012 року (підстава - рішення Жовтневого районного суду від 28.09.2017 у справі №201/5561/17), та реєстрація іпотечного договору в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень відсутня.

Відповідно до ч. 4 ст. 75 Господарського процесуального кодексу України обставини, встановлені рішенням суду в господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, стосовно якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

Отже, до спірних правовідносин застосуванню підлягає принцип res judicata, тлумачення якого вміщено в рішеннях Європейського суду з прав людини від 03.12.2003 року у справі «Рябих проти Росії», від 09.11.2004 у справі «Науменко проти України», в яких цей принцип розуміється як елемент принципу юридичної визначеності, що вимагає поваги до остаточного рішення суду.

Крім того, одним з основних елементів верховенства права є принцип правової певності, який серед іншого передбачає, що рішення суду з будь-якої справи, яке набрало законної сили, не може бути поставлено під сумнів (п. 4 Інформаційного листа Вищого господарського суду України № 01-8/1427 від 18.11.2003 "Про Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року та юрисдикцію Європейського суду з прав людини"; рішення Європейського суду з прав людини від 25.07.2002 у справі за заявою № 48553/99 "Совтрансавто-Холдінг" проти України"; від 28.10.1999 у справі за заявою № 28342/95 "Брумареску проти Румунії").

Преюдиціальність - обов`язковість фактів, установлених судовим рішенням, що набрало законної сили в одній справі для суду при розгляді інших справ. Преюдиціально встановлені факти не підлягають доказуванню, оскільки їх з істинністю вже встановлено у рішенні чи вироку і немає необхідності встановлювати їх знову, тобто піддавати сумніву істинність і стабільність судового акта, який вступив в законну силу. Суть преюдиції полягає в неприпустимості повторного розгляду судом одного й того ж питання між тими ж сторонами.

Правила про преюдицію спрямовані не лише на заборону перегляду фактів і правовідносин, які встановлені в судовому акті, що вступив в законну силу. Вони також сприяють додержанню процесуальної економії в новому процесі. У випадку преюдиціального установлення певних обставин особам, які беруть участь у справі (за умови, що вони брали участь у справі при винесенні преюдиціального рішення), не доводиться витрачати час на збирання, витребування і подання доказів, а суду - на їх дослідження і оцінку. Усі ці дії вже здійснювалися у попередньому процесі, і їхнє повторення було б не лише недоцільним, але й неприпустимим з точки зору процесуальної економії.

Для рішень господарських судів важливою умовою преюдиціальності фактів, що містяться в рішенні господарського суду, є суб`єктний склад спору. Преюдиціальне значення мають лише рішення зі справи, в якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини.

Немає винятків стосовно преюдиціальності фактів, що не входили у предмет доказування в раніше розглянутій справі. Якщо суд помилково включив факт у предмет доказування, це не позбавляє його властивостей преюдиціального факту в розгляді іншої

Преюдиціальне значення процесуальним законом надається саме обставинам, встановленим судовими рішеннями (в тому числі в їх мотивувальних частинах), а не правовій оцінці таких обставин, здійсненій іншим судом.

Таким чином, у зв`язку із набранням законної сили рішенням Жовтневого районного суду м. Дніпро від 05.12.2022 по справі № 201/5907/22 обставини, встановлені у цьому рішенні, є обов`язковими при вирішенні інших справ та не підлягають доказуванню, у зв`язку з чим немає необхідності встановлювати їх знову, піддаючи сумніву істинність та стабільність судового акту, який набрав законної сили.

При цьому колегія суддів констатує, що залишаючи без задоволення касаційну скаргу акціонерного товариства комерційного банка «ПриватБанк», а рішення Жовтневого районного суду м. Дніпро від 05 грудня 2022 року та постанову Дніпровського апеляційного суду від 28 березня 2023 року - без змін, Верховний Суд у постанові від 26.07.2023 у справі № 201/5907/22 послався саме на постанову Великої Палати Верховного Суду від 15 червня 2021 року в справі № 922/2416/17, зазначивши наступне:

«правильними є висновки судів попередніх інстанцій про те, що АТ КБ «ПриватБанк» обрало неналежний спосіб судового захисту свого права, звернувшись до суду з позовними вимогами про визнання протиправними та скасування рішень державного реєстратора, державної реєстрації припинення іпотеки та обтяження.

Задоволення вказаних позовних вимог не призведе до відновлення порушених прав позивача.

Вирішуючи позовну вимогу банка про визнання права як іпотекодержателя з моменту первинної реєстрації запису про іпотеку та обтяження щодо обтяження іпотекою та забороною спірної квартири, суд першої інстанції, з висновком якого погодився суд апеляційної інстанції, вірно врахував формулювання банком цієї позовної вимоги, її обґрунтування і зробив висновок про відсутність правових підстав для її задоволення.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 15 червня 2021 року у справі № 922/2416/17 (провадження № 12-44гс20) вказано, що виключення відомостей про право іпотеки з відповідного Державного реєстру, зокрема на підставі судового рішення, не впливає на чинність іпотеки. Скасування того судового рішення, що мало наслідком внесення до Державного реєстру іпотек запису про припинення іпотеки, не відновлює дію останньої, оскільки іпотека зберігає чинність незалежно від відсутності певний час відомостей про неї у відповідному державному реєстрі.

Запис про іпотеку не може бути відновлений з моменту вчинення первинного запису, а вчиняється державним реєстратором повторно за наявності для цього підстав, передбачених законом, зокрема договору іпотеки, а також судового рішення про визнання права іпотекодержателя.

У випадку, якщо позивач вважає, що іпотека є та залишилася чинною, належним способом захисту було б звернення позивача з вимогою про визнання права іпотекодержателя стосовно іпотечного майна. Після набрання чинності рішенням суду у разі задоволення такого позову до відповідного державного реєстру має бути внесено запис про іпотекодержателя.

У справі з належною вимогою (зокрема, про визнання права іпотекодержателя) суд має враховувати наявність/відсутність обставин, які можуть свідчити про недобросовісність набувача майна, придбаного за відсутності в Державному реєстрі іпотек відомостей про обтяження. Відсутність у Державному реєстрі іпотек означених відомостей не може беззастережно свідчити про добросовісність особи, яка придбаває таке майно.

У справі про визнання права іпотекодержателя позивач не позбавлений права доводити недобросовісність кінцевого набувача предмета іпотеки.

При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду (частина четверта статті 263 ЦПК України).

Суд апеляційної інстанції, залишаючи без змін рішення суду першої інстанції, на виконання вимог вищевказаної норми процесуального закону, вірно врахував наведений правовий висновок Великої Палати Верховного Суду. Указане спростовує відповідні доводи касаційної скарги. При цьому саме позивач, банк, а не суд, має довести недобросовісність набувача майна.».

Вищенаведеним спростовуються доводи заявника апеляційної скарги про помилковість висновку господарського суду щодо застосування до спірних правовідносин як єдино можливого та ефективного способу захисту способу, визначеного у постанові Великої Палати Верховного Суду від 15 червня 2021 року у справі № 922/2416/17.

Згідно з ч.1 ст. 4 Закону України "Про іпотеку" обтяження нерухомого майна іпотекою підлягає державній реєстрації в порядку, встановленому законодавством.

Відповідно до ч.1 ст. з Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» загальними засадами державної реєстрації прав є, зокрема гарантування державою об`єктивності, достовірності та повноти відомостей про зареєстровані права на нерухоме майно та їх обтяження; внесення відомостей до Державного реєстру прав виключно на підставах та в порядку, визначених цим Законом; відкритість та доступність відомостей Державного реєстру прав.

Відповідно до ст. 2 Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обмежень" державна реєстрація речових прав на нерухоме майно та їх обмежень - офіційне визнання і підтвердження державою фактів виникнення, переходу або припинення речових прав на нерухоме майно та їх обмежень, що супроводжується внесенням даних до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та їх обмежень. Обмеження речових прав на нерухоме майно (обтяження нерухомого майна) - обмеження або заборона розпорядження нерухомим майном, установлена відповідно до правочину (договору), закону або актів органів державної влади, місцевого самоврядування, їх посадових осіб, прийнятих у межах повноважень, визначених законом.

Згідно з ч.2 ст. 3 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» речові права на нерухоме майно та їх обтяження, що підлягають державній реєстрації відповідно до цього Закону, виникають з моменту такої реєстрації.

Статтями 3, 4 Закону України «Про іпотеку» унормовано, що взаємні права і обов`язки іпотекодавця та іпотекодержателя виникають з моменту державної реєстрації іпотеки відповідно до закону. Обтяження нерухомого майна іпотекою підлягає державній реєстрації відповідно до закону.

За змістом ч. 1 ст.4 Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обмежень" обов`язковій державній реєстрації підлягають речові права на нерухоме майно, що знаходиться на території України, фізичних та юридичних осіб, держави, територіальних громад, іноземців та осіб без громадянства, іноземних юридичних осіб, міжнародних організацій, іноземних держав, зокрема обмеження речових прав.

Конституційний Суд України у рішенні від 14.07.2020 № 8-р/2020 (щодо відповідності Конституції України (конституційності) положень ч. 1, 2 ст. 23 ЗУ "Про іпотеку" вказав, що обтяження нерухомого майна іпотекою передбачає заборону або обмеження розпорядження та/або користування нерухомим майном та виникає з моменту внесення відповідних відомостей до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, що є офіційним визнанням і підтвердженням державою факту такого обтяження.

Тобто, враховуючи аналіз вищезазначених норм, слід дійти висновку, що суд правомірно на законних підставах, дійшов вірного висновку про те, що позивач звернувся до суду передчасно, так як на момент винесення рішення по суті Банк не набув та не зареєстрував у встановленому законом порядку статусу іпотекодержателя предмета іпотеки, судового рішення про визнання права іпотекодержателя, яке б вступило в законну силу, суду не надав. А тому, у зв`язку з відсутністю у Позивача жодних прав на спірне нерухоме майно, рішення суду є законним та обґрунтованим.

За змістом статті 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі - Конвенція) кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений свого майна інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права. Проте попередні положення жодним чином не обмежують право держави вводити в дію такі закони, які вона вважає за необхідне, щоб здійснювати контроль за користуванням майном відповідно до загальних інтересів або для забезпечення сплати податків чи інших зборів або штрафів.

Втручання у право мирного володіння майном, навіть якщо воно здійснюється згідно із законом і з легітимною метою, буде розглядатися як порушення статті 1 Першого протоколу до Конвенції, якщо не буде встановлений справедливий баланс між інтересами суспільства, пов`язаними з цим втручанням, й інтересами особи, яка зазнає такого втручання. Отже, має існувати розумне співвідношення (пропорційність) між метою, досягнення якої передбачається, та засобами, які використовуються для її досягнення. Справедливий баланс не буде дотриманий, якщо особа - добросовісний набувач внаслідок втручання в її право власності понесе індивідуальний і надмірний тягар, зокрема, якщо їй не буде надана обґрунтована компенсація чи інший вид належного відшкодування у зв`язку з позбавленням права на майно (рішення Європейського суду з прав людини у справах "Рисовський проти України" від 20 жовтня 2011 року (Rysovskyy v. Ukraine, заява № 29979/04), "Кривенький проти України" від 16 лютого 2017 року (Kryvenkyy v. Ukraine, заява № 43768/07)).

Відповідно до частин першої та другої статті 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Особа може бути позбавлена права власності або обмежена у його здійсненні лише у випадках і в порядку, встановлених законом.

Право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів, і вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом (стаття 328 ЦК України).

Отже, положеннями частини другої статті 328 ЦК України встановлюється презумпція правомірності набуття права власності, за якою право власності на конкретне майно вважається набутим правомірно, якщо інше не встановлено в судовому порядку або незаконність набуття права власності прямо не передбачена законом.

Факт неправомірності набуття права власності, якщо це не передбачено законом, підлягає доказуванню, а правомірність набуття права власності передбачає його законність і добросовісність.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 23 травня 2018 року у справі № 910/73/17 (провадження № 12-67гс18) наведено висновок про те, що внесення нотаріусом до реєстру запису про припинення іпотеки є офіційним підтвердженням існування юридичного факту припинення іпотеки відповідно до підстав, передбачених положеннями чинного законодавства, але такий факт не створюється реєстраційною дією нотаріуса. Існування спірного запису в реєстрі про припинення іпотеки не позбавляє іпотекодержателя права доводити обставини дійсності такої іпотеки в суді.

Відомості Державного реєстру речових прав на нерухоме майно вважаються правильними, доки не доведено протилежне (постанова Великої Палати Верховного Суду від 02 липня 2019 року у справі № 48/340). Однією із загальних засад цивільного законодавства є добросовісність (пункт 6 частини першої статті 3 ЦК України). Відповідно до пункту 1 частини першої статті 3 Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень" до загальних засад державної реєстрації прав належить гарантування державою об`єктивності, достовірності та повноти відомостей про зареєстровані права на нерухоме майно та їх обтяження. Тому суд має оцінювати наявність або відсутність добросовісності зареєстрованого володільця нерухомого майна (постанова Великої Палати Верховного Суду від 26 червня 2019 року у справі № 669/927/16-ц (провадження № 14-192цс19)).

Колегія суддів не досліджує та не перевіряє доводи заявника апеляційної скарги про наявність обставини, які можуть свідчити про добросовісність/недобросовісність відповідача, як набувача майна, оскільки наявність/відсутність таких обставин враховується судом за належною вимогою про визнання права іпотекодержателя.

Також безпідставними є посилання позивача на висновки Великої Палати Верховного Суду, які викладені у постанові від 19.06.2019 у справі № 643/17966/14-ц про те, що дія іпотеки підлягає відновленню з моменту вчинення первинного запису, який виключено на підставі незаконного рішення суду, оскільки Велика Палата Верховного Суду у постанові від 15 червня 2021 року у справі № 922/2416/17 відступила від цього висновку шляхом конкретизації та зазначила, що запис про іпотеку не може бути відновлений з моменту вчинення первинного запису, а вчиняється державним реєстратором повторно за наявності для цього підстав, передбачених законом, зокрема договору іпотеки, а також судового рішення про визнання права іпотекодержателя (п.7.22).

Враховуючи все вищевикладене, господарський суд правомірно відмовив в задоволенні позовних вимог.

Колегія суддів не погоджується з доводами заявника апеляційної скарги про необхідність застосування до спірних правовідносин правових висновків, викладених у постанові Верховного Суду від 19.04.2023 у справі № 726/2166/19, оскільки правовідносини сторін у цій справі № 904/3001/22 не є подібними правовідносинам сторін у справі № 726/2166/19.

Подібність правовідносин означає, зокрема, тотожність об`єкта та предмета правового регулювання, а також умов застосування правових норм (часу, місця, підстав виникнення, припинення та зміни відповідних правовідносин). Зміст правовідносин з метою з`ясування їх подібності в різних рішеннях суду касаційної інстанції визначається обставинами кожної конкретної справи. Вказана правова позиція викладена у постанові Верховного Суду України від 06.09.2017 у справі № 910/3040/16.

При цьому під судовими рішеннями у справах зі спорів, що виникли з подібних правовідносин, слід розуміти такі, де аналогічними є предмет спору, підстави позову, зміст позовних вимог та встановлені фактичні обставини, а також має місце однакове матеріально- правове регулювання спірних відносин.

Визначення подібності правовідносин викладені у мотивувальних частинах постанов Великої Палати Верховного Суду від 29.05.2018 у справі №305/1180/15-ц (абзац вісімнадцятий), від 19.06.2018 у справі №922/2383/16 (пункт 5.5), від 12.12.2018 у справі №3007/11 (абзац двадцятий), від 16.01.2019 у справі №757/31606/15-ц (абзац вісімнадцятий).

Як вбачається зі змісту постанови Верховного Суду від 19.04.2023 у справі № 726/2166/19, в рамках цієї справи спір виник за позовом Акціонерного товариства «Альфа-Банк» до ОСОБА_1, ОСОБА_2 та ОСОБА_3, третя особа: приватний нотаріус Чернівецького міського нотаріального округу Скінтей Юлії Іванівни про визнання договорів недійсними та застосування наслідків недійсності, та зустрічним позовом ОСОБА_3 до Акціонерного товариства «Альфа-Банк», третя особа: ОСОБА4 про визнання іпотечного договору припиненим. Скаржник посилався на те, що відсутня можливість виконати судове рішення про звернення стягнення на предмет іпотеки, оскільки в період між прийняттям рішення Садгірського районного суду міста Чернівці від 15 травня 2017 року у справі № 726/2196/15-ц та його оскарженням і набранням законної сили державним реєстратором припинено записи про іпотеку і заборону щодо вказаного майна, предмет іпотеки відчужено на користь третіх осіб та змінено його адресу.

Тобто, у справі № 726/2166/19 спірні правовідносини стосуються захисту права іпотекодержателя на звернення стягнення на предмет іпотеки на підставі вже існуючого судового рішення про звернення стягнення на предмет іпотеки, яке набрало законної сили, порушеного у зв`язку з відчуження предмету іпотеки на користь іншої особи, з подальшою передачею цього ж нерухомого майна у наступну іпотеку та звернення стягнення на нього з метою задоволення вимог нового іпотекодержателя.

Тобто, фактичні обставини у справі що розглядається та у справі № 726/2166/19 є відмінними. Відмінність зокрема полягає у тому, що сторони у справах обрали різний спосіб захисту.

В даному випадку, Позивач, перш ніж звернутись до суду з позовом про звернення стягнення на предмет іпотеки, звернувся до суду про визнання права акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк», як іпотекодержателя. Тобто, банк на момент звернення суду з позовом про звернення стягнення на предмет іпотек, усвідомлював, що звертається до суду передчасно, оскільки не має статусу Іпотекодержателя, а отже і не має жодних прав на спірне нерухоме майно.

З огляду на викладене, поза увагою заявника апеляційної скарги залишився той факт, що справи № 726/2166/19 та № 904/3001/22 не є подібними, оскільки є різними предмети та підстави позову, зміст позовних вимог та фактичні обставини, а також має місце неоднакове матеріально-правове регулювання спірних відносин. А тому доводи заявника апеляційної скарги про подібність вказаних справ та необхідність застосування до правовідносин сторін висновків Верховного Суду, наведених у постанові від 19.04.2023 року у справі № 726/2166/19, щодо належного способу захисту у даних правовідносинах, є порушенням норм процесуального права, зокрема, ч. 4 ст. 236 ГПК України.

Відповідно до пункту 1 частини першої статті 275 та статті 276 Господарського процесуального кодексу України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

За викладених обставин, колегія суддів суду апеляційної інстанції вважає, що розглядаючи справу, суд першої інстанції дав оцінку наявним у справі доказам за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, правильно застосував норми процесуального права, що у відповідності до ст. 276 ГПК України є підставою для залишення апеляційної скарги без задоволення, а ухвали суду - без змін.

Зважаючи на відмову у задоволенні апеляційної скарги, судові витрати, понесені у зв`язку із апеляційним оскарженням, згідно статті 129 Господарського процесуального кодексу України, покладаються на заявника у скарзі і відшкодуванню не підлягають.

Керуючись ст. ст. 269, 275, 276, 282-284 ГПК України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Акціонерного товариства Комерційного банку "Приватбанк" на рішення Господарського суду Дніпропетровської області від 15.05.2023 у справі № 904/3001/22 залишити без задоволення.

Рішення Господарського суду Дніпропетровської області від 15.05.2023 у справі №904/3001/22 залишити без змін.

Судові витрати Акціонерного товариства Комерційного банку "Приватбанк" за подання апеляційної скарги на рішення суду покласти на заявника.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена до Верховного Суду протягом двадцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повний текст постанови виготовлено та підписано 20.12.2023.

Головуючий суддя О.Г. Іванов

Суддя Т.А. Верхогляд

Суддя Ю.Б. Парусніков