РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

м. Київ

21.12.2023Справа № 910/3904/23

Господарський суд міста Києва у складі головуючого судді Мандриченка О.В., розглянувши у порядку спрощеного позовного провадження, без повідомлення сторін,

справу № 910/3904/23

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "ЦЕДА Хандельсгезельшафт" (CEDA Handelsgesellschaft Gmbh);

до Товариства з обмеженою відповідальністю "КОМПАНІЯ АГРОПОЛЬ";

про стягнення 1 163,43 доларів США.

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

Товариство з обмеженою відповідальністю "ЦЕДА Хандельсгезельшафт" (CEDA Handelsgesellschaft Gmbh) звернулося до Господарського суду міста Києва з позовом, в якому просить стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю "КОМПАНІЯ АГРОПОЛЬ" 1 034,00 доларів США основного боргу, 3% річних у розмірі 58,39 доларів США та 71,04 доларів США штрафу.

Позовні вимоги обґрунтовані неналежним виконанням відповідачем зобов`язань на підставі умов договору поставки № 17/03/21 від 17.03.2021.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 20.03.2023 позовну заяву Товариства з обмеженою відповідальністю "ЦЕДА Хандельсгезельшафт" (CEDA Handelsgesellschaft Gmbh) залишено без руху та встановлено позивачу строк та спосіб для усунення недоліків позовної заяви.

27.03.2023 на адресу суду від позивача надійшла заява про усунення недоліків на виконання вимог ухвали суду від 12.03.2023.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 03.04.2023 відкрито провадження у справі № 910/3904/23, справу ухвалено розглядати за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін. Запропоновано відповідачу подати відзив на позовну заяву протягом 15 днів з дня вручення даної ухвали.

З метою повідомлення сторін про розгляд справи, судом, на виконання приписів Господарського процесуального кодексу України, ухвала суду про відкриття провадження у справі від 03.04.2023 року була направлена на адреси сторін рекомендованим листом з повідомленням про вручення.

Ухвала суду про відкриття провадження у справі № 910/3904/23 направлялася на адресу Товариства з обмеженою відповідальністю "КОМПАНІЯ АГРОПОЛЬ": 02002, м. Київ, вул. Луначарського, буд. 1 В, кв. 23, проте з указаної адреси поштове відправлення повернулось з відміткою пошти про причини повернення "за закінченням терміну зберігання".

Відповідно до ч. 6 ст. 242 Господарського процесуального кодексу України, днем вручення судового рішення є, зокрема, день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про відмову отримати копію судового рішення чи відмітки про відсутність особи за адресою місцезнаходження, місця проживання чи перебування особи, повідомленою цією особою суду, а також день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про відмову отримати копію судового рішення чи відмітки про відсутність особи за адресою місцезнаходження, місця проживання чи перебування особи, яка зареєстрована у встановленому законом порядку, якщо ця особа не повідомила суду іншої адреси.

Згідно з ч. 4 ст. 89 Цивільного кодексу України, відомості про місцезнаходження юридичної особи вносяться до Єдиного державного реєстру.

За приписами частини 1 статті 7 Закону України Про державну реєстрацію юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань, Єдиний державний реєстр створюється з метою забезпечення державних органів та органів місцевого самоврядування, а також учасників цивільного обороту достовірною інформацією про юридичних осіб, громадські формування, що не мають статусу юридичної особи, та фізичних осіб - підприємців з Єдиного державного реєстру.

Відповідно до інформації розміщеної на веб-сайті Міністерства юстиції України, місцезнаходженням Товариства з обмеженою відповідальністю "КОМПАНІЯ АГРОПОЛЬ": 02002, м. Київ, вул. Луначарського, буд. 1 В, кв. 23.

Отже, в силу наведених положень законодавства, ухвала про відкриття провадження у справі вважається врученою відповідачеві.

Крім того, за приписами ч. 1 ст. 9 Господарського процесуального кодексу України, ніхто не може бути позбавлений права на інформацію про дату, час і місце розгляду своєї справи або обмежений у праві отримання в суді усної або письмової інформації про результати розгляду його судової справи. Будь-яка особа, яка не є учасником справи, має право на доступ до судових рішень у порядку, встановленому законом.

Відповідно до ч. 2 ст. 2 Закону України "Про доступ до судових рішень", усі судові рішення є відкритими та підлягають оприлюдненню в електронній формі не пізніше наступного дня після їх виготовлення і підписання.

Згідно з ч. 1-2 ст. 3 Закону України "Про доступ до судових рішень", для доступу до судових рішень судів загальної юрисдикції Державна судова адміністрація України забезпечує ведення Єдиного державного реєстру судових рішень. Єдиний державний реєстр судових рішень - автоматизована система збирання, зберігання, захисту, обліку, пошуку та надання електронних копій судових рішень.

Судові рішення, внесені до Реєстру, є відкритими для безоплатного цілодобового доступу на офіційному веб-порталі судової влади України (ч. 1 ст. 4 Закону України "Про доступ до судових рішень").

Враховуючи вищевикладене, суд зазначає, що відповідач має доступ до судових рішень та мав можливість ознайомитися з ухвалою суду у Єдиному державному реєстрі судових рішень (www.reyestr.court.gov.ua).

Відповідно до ч. 9 ст. 165 Господарського процесуального кодексу України, у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин суд має право вирішити спір за наявними матеріалами справи.

Оскільки відповідач у встановлений строк не подав до суду відзив на позов, а відтак не скористався наданими йому процесуальними правами, враховуючи, що матеріали справи містять достатньо документів, які мають значення для правильного вирішення спору, суд вважає, що справа може бути розглянута за наявними у ній матеріалами відповідно до ч. 9 ст. 165 Господарського процесуального кодексу України.

Згідно з ч. 4 ст. 240 Господарського процесуального кодексу України, у разі розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи суд підписує рішення без його проголошення.

Розглянувши подані документи і матеріали, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, Господарський суд міста Києва

ВСТАНОВИВ:

17.03.2021 між Товариством з обмеженою відповідальністю "ЦЕДА Хандельсгезельшафт" (CEDA Handelsgesellschaft Gmbh) (далі позивач, покупець) та Товариством з обмеженою відповідальністю "КОМПАНІЯ АГРОПОЛЬ" (далі відповідач, продавець) було укладено договір поставки № 17/03/21 (далі договір), відповідно до п. 1.1. якого, продавець зобов`язується поставити і передавати у власність покупцю товар (далі за текстом договору товар), зазначений в узгодженій сторонами специфікації (далі специфікація), що є невід`ємною частиною цього договору, а покупець прийняти товар у власність і оплатити його вартість на умовах, визначених цим договором.

Відповідно до п. 1.2. договору, в специфікації сторони зазначають найменування, асортимент, кількість і технічні умови за якістю товару, що поставляється, ціну товару, місце і дату відвантаження. Підписана сторонами специфікація є невід`ємною частиною цього договору.

Відповідно до додатку до договору № 17/03/2021 від 17.03.2021 укладеного 17.03.2021 далі (далі специфікація №1), згідно п.п. 4-8 якої, Товариство з обмеженою відповідальністю "КОМПАНІЯ АГРОПОЛЬ" прийняло на себе зобов`язання поставити, а покупець прийняти та оплатити пиломатеріали обрізні соснові (сухостій), код УКТЗЕД , сорт 3-4 (С-D); об`єм поставки 80 м. куб.; ціна одиниці товару 160,00 доларів США за м. куб.; загальна сума товару 12 800,00 доларів США; умови поставки FCA, (ІНКОТЕРМС 2010 року).

Згідно з додатком до договору № 17/03/2021 від 17.03.2021 укладеного 25.03.2021 (далі специфікація №2), згідно п.п. 1, 2.1., 4-7 якого, Товариство з обмеженою відповідальністю "КОМПАНІЯ АГРОПОЛЬ" прийняло на себе зобов`язання поставити, а покупець прийняти та оплатити пиломатеріали сухі соснові, код УКТЗЕД , сорти АВС; об`єм поставки 210 м. куб.; ціна одиниці товару 193,00 доларів США за м. куб.; загальна сума товару 40 530,00 доларів США; умови поставки FCA, (ІНКОТЕРМС 2010 року).

Одиниця виміру товару метри кубічні. Ціна за одиницю товару вказується в специфікації. В ціну товару включається вартість тари, упаковки, навантаження, маркування, оформлення всіх супровідних документів та митного оформлення товару. Загальна сума договору складається з вартості усього товару, фактично поставленого продавцем за весь період дії договору (п.п. 2.1.-2.3. договору).

Як зазначається п. 2.4. договору, ціна на товар визначається у валюті згідно специфікації до договору.

Згідно з п. 3.1. договору, платежі за товар, що поставляється за цим договором, повинні бути здійсненні покупцем у доларах США на валютний рахунок продавця, відповідно до вимог цього договору та специфікації, якщо інше не передбачено у специфікації до договору.

Пунктом 3.2. договору зазначається, що передоплата в розмірі 50% вартості партії товару, зазначеної в інвойсі продавця та 50% вартості партії товару по факту готовності товару для продажу перераховується на валютний рахунок продавця.

Як зазначається в пункті 3.3. договору, платіж за партію товару проводиться після її відбору шляхом банківського переказу на валютний рахунок продавця продовж 5 (п`яти) банківських днів з моменту отримання покупцем інвойсу на оплату або його факсимільної або електронної копії.

Відповідно до п. 5.4. договору, продавець здійснює відвантаження відібраної партії товару протягом 14 (чотирнадцяти) днів з дати отримання оплати за вказану партію товару.

У разі перевищення продавцем термінів відвантаження товару, визначених у п. 5.4. договору більш ніж на 14 (чотирнадцять) днів покупець має право вимагати повернення сплаченого авансового платежу шляхом належного повідомлення продавця у простій письмовій формі. Продавець зобов`язаний протягом 2 (двох) банківських днів з моменту отримання вищевказаного повідомлення повернути авансовий платіж, шляхом перерахування коштів на розрахунковий рахунок покупця зазначений у цьому договорі. У разі затримки повернення авансових платежів продавець оплачує пеню в розмірі подвійної облікової ставки НБУ щодня за весь період затримки повернення (п. 5.6.- 5.7. договору).

Позивач вказує, що на підставі встановлених відповідачем інвойсів від 17.03.2021 та 26.03.2021 здійснив 50% передоплату відповідно до умов договору на суму 6 400,00 доларів США 19.03.2021 та на суму 8 106,00 доларів США 30.03.2021, відповідно. Таким чином, покупцем було сплачено продавцю грошові кошти у загальній сумі 14 506,00 доларів США, в якості передоплати за поставку товару.

Разом з тим, як зазначає позивач, відповідач всупереч умовам договору не відібрав та не поставив позивачу товар за встановленими інвойсами відповідно до специфікації №1 та специфікації №2.

Позивач зазначає, що відповідач не здійснив поставку товару в строк встановлений п. 5.4. договору, а після цього не дотримався п. 5.7. договору та не виконав у повній мірі свій обов`язок з повернення передоплати у розмірі 14 506,00 доларів США, в результаті чого у відповідача перед позивачем виникли невиконані зобов`язання з повернення грошових коштів за договором у розмірі 1 034,00 доларів США.

Позивач був вимушений звернутися до суду та просити стягнути з заборгованість на суму 1 034 доларів США, яку продавець відповідно до п. 5.7. договору зобов`язався повернути покупцю.

Оцінюючи подані докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному розгляді всіх обставин справи в їх сукупності, суд вважає, що вимоги позивача підлягають задоволенню з наступних підстав.

Згідно з п. 1 ч. 2 ст. 11 Цивільного кодексу України, підставами виникнення цивільних прав та обов`язків є, зокрема, договори та інші правочини.

Відповідно до ч. 1 ст. 509 Цивільного кодексу України, зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

Відповідно до ст. 526 Цивільного кодексу України, зобов`язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог-відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом (ст. 525 Цивільного кодексу України).

Частина 1 ст. 626 Цивільного кодексу України визначає, що договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

У відповідності до положень ст. 6, 627 Цивільного кодексу України, сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Згідно з ч. 1 ст. 628 Цивільного кодексу України, зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Укладений між сторонами договір, з огляду на встановлений статтею 204 Цивільного кодексу України принцип правомірності правочину, є належною підставою, у розумінні статті 11 Цивільного кодексу України, для виникнення у позивача та відповідача взаємних цивільних прав та обов`язків, та за своєю правовою природою є договором поставки, який підпадає під правове регулювання Глави 54 Цивільного кодексу України.

Відповідно до частин 1, 2 статті 712 Цивільного кодексу України, за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов`язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов`язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов`язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму. До договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін.

Статтею 655 Цивільного кодексу України передбачено, що за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов`язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов`язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму.

Судом встановлено, що позивачем на підставі інвойсів від 17.03.2021 та 26.03.2021 здійснено 19.03.2021 та 30.03.2021, попередню оплату вартості товару, визначеного специфікацією № 1 та специфікацією №2 до договору, у розмірі 6 400,00 доларів США та 8 106,00 доларів США відповідно, а загальна сума попередньої оплати становить 14 506,00 доларів США, що підтверджується випискою з рахунку та додатком до виписки з рахунку позивача.

Як зазначається в п. 5.4. договору, продавець здійснює відвантаження відібраної партії товару протягом 14 (чотирнадцяти) днів з дати отримання оплати за вказану партію товару.

Однак відповідач у строк, встановлений у п. 5.4. договору, поставку товару не здійснив. Доказів протилежного до суду не надано.

Проте, як вбачається з матеріалів справи, відповідач повернув на рахунок позивача грошові кошти в розмірі 13 472,00 доларів США, що підтверджується виписками по рахунку позивача в "Deutsche Bank".

За змістом ч. 1, 2 ст. 693 Цивільного кодексу України, якщо договором встановлений обов`язок покупця частково або повністю оплатити товар до його передання продавцем (попередня оплата), покупець повинен здійснити оплату в строк, встановлений договором купівлі-продажу, а якщо такий строк не встановлений договором, - у строк, визначений відповідно до статті 530 цього Кодексу. У разі невиконання покупцем обов`язку щодо попередньої оплати товару застосовуються положення статті 538 цього Кодексу. Якщо продавець, який одержав суму попередньої оплати товару, не передав товар у встановлений строк, покупець має право вимагати передання оплаченого товару або повернення суми попередньої оплати.

Згідно з частиною 1 статті 530 Цивільного кодексу України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Зобов`язання, строк (термін) виконання якого визначений вказівкою на подію, яка неминуче має настати, підлягає виконанню з настанням цієї події.

Відповідно до п. 5.6. договору, у разі перевищення продавцем термінів відвантаження товару, визначених у п. 5.4. договору більш ніж на 14 (чотирнадцять) днів покупець має право вимагати повернення сплаченого авансового платежу шляхом належного повідомлення продавця у простій письмовій формі.

З наявних матеріалів справи суд вбачається, що позивач 12.09.2022 листом-вимогою про повернення боргу за контрактом №17/03/2021 від 17.03.2021 звернувся до відповідача з заявою про повернення невиконаних зобов`язань з повернення коштів за договором на загальну суму 1 034,00 доларів США, однак відповіді на лист від відповідача не надійшло.

Отже, враховуючи те, що загальна сума грошового зобов`язання відповідача, яка складає 1 034,00 доларів США, підтверджена належними доказами, наявними у матеріалах справи, і відповідач на момент прийняття рішення не надав документи, які свідчать про сплату вказаних грошових коштів на користь позивача, або належні докази поставки ним чи іншою особою за його замовленням позивачу погодженого сторонами товару, суд дійшов висновку про законність та обґрунтованість вимог Товариства з обмеженою відповідальністю "ЦЕДА Хандельсгезельшафт" (CEDA Handelsgesellschaft Gmbh) до Товариства з обмеженою відповідальністю "КОМПАНІЯ АГРОПОЛЬ" про стягнення заборгованості з повернення попередньої плати у розмірі 1 034,00 доларів США.

У зв`язку з невиконанням відповідачем грошового зобов`язання позивач нарахував та просить стягнути з відповідача 58,39 доларів США 3% річних.

Відповідно до статті 625 Цивільного кодексу України, боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання грошового зобов`язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Здійснивши перерахунок трьох процентів річних, з урахуванням умов договору, прострочення відповідачем сплати грошового зобов`язання та порядку розрахунків погодженого сторонами та враховуючи положення ч. 2 ст. 237 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд дійшов до висновку, що позовні вимоги про стягнення 3 % річних підлягають задоволенню, а саме, у розмірі 58,39 доларів США, відповідно за визначений позивачем період.

Також позивач нарахував та просить стягнути з відповідача 71,04 доларів США штрафу.

Частиною 1 ст. 216 Господарського кодексу України встановлено що, учасники господарських відносин несуть господарсько-правову відповідальність за правопорушення у сфері господарювання шляхом застосування до правопорушників господарських санкцій на підставах і в порядку, передбачених цим Кодексом, іншими законами та договором.

Відповідно до ч. 1 ст. 230 Господарського кодексу України, штрафними санкціями у цьому Кодексі визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов`язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов`язання.

Відповідно до ч. 1 ст. 611 Цивільного кодексу України, у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема, сплата неустойки.

Відповідно до статті 549 Цивільного кодексу України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання.

Відповідно до п. 5.6 5.7 договору, у разі перевищення продавцем термінів відвантаження товару, визначених у п. 5.4. договору більш ніж на 14 (чотирнадцять) днів покупець має право вимагати повернення сплаченого авансового платежу шляхом належного повідомлення продавця у простій письмовій формі. Продавець зобов`язаний протягом 2 (двох) банківських днів з моменту отримання вищевказаного повідомлення повернути авансовий платіж, шляхом перерахування коштів на розрахунковий рахунок покупця зазначений у цьому договорі. У разі затримки повернення авансових платежів продавець оплачує пеню в розмірі подвійної облікової ставки НБУ щодня за весь період затримки повернення.

Отже, при укладанні договору сторони визначили відповідальність за порушення зобов`язання з повернення попередньої оплати в строк, встановлений договором.

Дослідивши та перевіривши наданий позивачем розрахунок суми штрафу, господарський суд дійшов висновку, що він є обґрунтованим, а тому вимога позивача про стягнення з відповідача 71,04 доларів США штрафу підлягає задоволенню.

Також суд зазначає, що відповідно до статті 192 Цивільного кодексу України, іноземна валюта може використовуватися в Україні у випадках і в порядку, встановлених законом.

Згідно з чинним законодавством гривня має статус універсального платіжного засобу, який без обмежень приймається на всій території України, однак обіг іноземної валюти обумовлений вимогами спеціального законодавства України.

Такі випадки передбачені статтею 193, частиною 4 статті 524 Цивільного кодексу України, Законом України "Про зовнішньоекономічну діяльність", Законом України "Про валюту та валютні операції".

Гривня як національна валюта є єдиним законним платіжним засобом на території України, сторони, якими можуть бути як резиденти, так і нерезиденти фізичні особи, які перебувають на території України, у разі укладення цивільно-правових угод, які виконуються на території України, можуть визначити в грошовому зобов`язанні грошовий еквівалент в іноземній валюті. Відсутня заборона на укладення цивільних правочинів, предметом яких є іноземна валюта, крім використання іноземної валюти на території України як засобу платежу або як застави, за винятком оплати в іноземній валюті за товари, роботи, послуги, а також оплати праці, на тимчасово окупованій території України; у разі отримання у позику іноземної валюти позичальник зобов`язаний, якщо інше не передбачене законом чи договором, повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики), тобто таку ж суму коштів у іноземній валюті, яка отримана у позику.

Тому як укладення, так і виконання окремих договірних зобов`язань в іноземній валюті, не суперечить чинному законодавству.

Отже, суд має право ухвалити рішення про стягнення грошової суми в іноземній валюті.

Аналогічний за змістом висновок міститься у постанові Великої Палати Верховного Суду у постанові від 16.09.2019 у справі № 464/3790/16-ц.

Також суд зазначає, що Велика Палата Верховного Суду у постанові від 04.07.2018 у справі №761/12665/14-ц зробила висновок, відповідно до якого, у разі ухвалення судом рішення про стягнення боргу в іноземній валюті стягувачу має бути перерахована саме іноземна валюта, визначена судовим рішенням, а не її еквівалент у гривні. Перерахування суми у національній валюті України за офіційним курсом НБУ не вважається належним виконанням.

Враховуючи наведене, суд приходить до висновку про законність та обґрунтованість вимог Товариства з обмеженою відповідальністю "ЦЕДА Хандельсгезельшафт" (CEDA Handelsgesellschaft Gmbh) до Товариства з обмеженою відповідальністю "КОМПАНІЯ АГРОПОЛЬ" про стягнення 1 034,00 доларів США основного боргу, 58,39 доларів США 3% річних та 71,04 доларів США штрафу.

Як встановлено судом, відповідач не скористався наданими йому ст. 46 Господарського процесуального кодексу України правами, жодного доказу на спростування доводів позивача, або доказів, які б свідчили про відсутність у нього обов`язку сплатити заявлені до стягнення кошти, суду не надав.

Згідно із ч. 2-3 ст. 13 Господарського процесуального кодексу України учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених цим Кодексом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом.

Частиною 4 ст. 13 Господарського процесуального кодексу України визначено, що кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних з вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

Відповідно до ч. 1 ст. 73 Господарського процесуального кодексу України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

За приписами ч. 1 ст. 74 Господарського процесуального кодексу України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Статтею 76 Господарського процесуального кодексу України визначено, що належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Відповідно до ч. 1 ст. 77 Господарського процесуального кодексу України обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

За приписами ч. 1 ст. 86 Господарського процесуального кодексу України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

З урахуванням вищевикладеного, оцінивши подані докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на повному, всебічному і об`єктивному розгляді всіх обставин справи в їх сукупності, суд прийшов до висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню у повному обсязі.

Витрати по сплаті судового збору відповідно до ст. 129 Господарського процесуального кодексу України, покладаються на відповідача.

Враховуючи зібрані докази у справі та керуючись ст. 129, 232, 236-241, 252 Господарського процесуального кодексу України

В И Р І Ш И В:

1. Позов задовольнити повністю.

2. Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю "КОМПАНІЯ АГРОПОЛЬ" (02002, м. Київ, вул. Луначарського, буд. 1 В, кв. 23, ідентифікаційний код 39973156) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "ЦЕДА Хандельсгезельшафт" (CEDA Handelsgesellschaft Gmbh) (44267, Федеративна Республіка Німеччина, м. Дортмунд, вул. Гоймарк 17, номер компанії: HRB 32626) 1 034 (одна тисяча тридцять чотири) доларів США 00 центів попередньої оплати, 58 (п`ятдесят вісім) доларів США 39 центів трьох процентів річних, 71 (сімдесят один) доларів США 04 центів штрафу та 75 (сімдесят п`ять) доларів США 00 центів судового збору.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається до Північного апеляційного господарського суду протягом 20 (двадцяти) днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Суддя О.В. Мандриченко