РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

м. Київ

12.12.2023Справа № 910/10443/22

За позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "БКМ-Україна", м. Луцьк

до 1. Акціонерного товариства "Банк Інвестицій та Заощаджень", м. Київ

2. Комунального підприємства Миколаївської міської ради "Миколаївелектротранс", м. Миколаїв

про визнання банківської гарантії такою, що не підлягає виконанню, -

Суддя Морозов С.М.

За участю представників сторін:

від позивача: Харламов Р.В. (адвокат за довіреністю №01/11-22 від 01.11.2022 року);

від відповідача 1: Єфремова І.В. (адвокат за довіреністю №05-1/05-106 від 21.12.2022 року);

від відповідача 2: не з`явились.

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

06.10.2022 року Товариство з обмеженою відповідальністю "БКМ-Україна" (позивач) подало до Господарського суду міста Києва позовну заяву про визнання банківської гарантії №03-1/03/2161/478 від 08.12.2021 року, виданої Акціонерним товариством "Банк Інвестицій та Заощаджень", такою, що не підлягає виконанню.

Згідно витягу з протоколу повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями, матеріали №910/10443/22 передані на розгляд судді Морозову С.М.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 19.10.2022 прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі за правилами загального позовного провадження, підготовче засідання призначено на 13.12.2022.

25.11.2022 до суду від відповідача-1 надійшов відзив на позовну заяву, в якому зазначено, що банк, як гарант, погоджується з тим, що банківська гарантія не підлягає виконанню. Відповідачем-1 також зазначено, що подані принципалом (відповідачем-2) заяви про виплату гарантійної суми не відповідали вимогам умов гарантії, оскільки не містили посилання на умови Контракту, відповідно до яких постачальник не повернув суму авансового платежу, що свідчить про відсутність гарантійного випадку.

13.12.2022 до суду від відповідача-2 надійшла заява по відкладення розгляду справи та забезпечення розгляду в режимі відео конференції.

В підготовчому засіданні 13.12.2022 судом було продовжено строк підготовчого провадження на 30 днів, встановлено строк сторонам доля подання заяв по суті та оголошено перерву до 14.02.2023.

23.12.2022 до суду від позивача надійшла відповідь на відзив відповідача-1, в якій зазначено, що відповідач-1 не сплати банківську гарантію саме у зв`язку з тим, що вона мала неналежне представлення, що в повній мірі співпадає з позицією позивача, викладеною в позовній заяві.

09.02.2022 до суду від позивача надійшло клопотання про долучення доказів.

Підготовче засідання 14.02.2023 не відбулося у зв`язку з перебуванням судді Морозова С.М. на лікарняному.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 17.02.2023 в порядку ст.ст. 120-121 ГПК України сторін було повідомлено про те, що наступне засідання у справі призначено на 28.02.2023 о 12:30 год.

20.02.2023 до суду від представника Товариства з обмеженою відповідальністю "БКМ-Україна" надійшла заява про призначення справи до розгляду у судовому засіданні в режимі відеоконференції поза межами приміщення суду за допомогою власних технічних засобів.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 27.02.2023 задоволено заяву представника Товариства з обмеженою відповідальністю "БКМ-Україна" про розгляд справи у судовому засіданні в режимі відеоконференції поза межами приміщення суду з використанням власних технічних засобів.

28.02.2022 до суду від відповідача-2 надійшла заява по відкладення розгляду справи та забезпечення розгляду в режимі відео конференції.

Ухвалою від 28.02.2023 року закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду по суті 11.04.2023 року.

20.03.2023 до суду від представника відповідача-1 надійшла заява про призначення справи до розгляду у судовому засіданні в режимі відеоконференції поза межами приміщення суду за допомогою власних технічних засобів.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 06.04.2023 задоволено заяву представника відповідача-1 про розгляд справи у судовому засіданні в режимі відеоконференції поза межами приміщення суду з використанням власних технічних засобів.

В засіданнях 11.04.2023, 30.05.2023, 08.08.2023 та 24.10.2023 в справі оголошувались перерви до 30.05.2023, 08.08.2023, 24.10.2023 та 12.12.2023 відповідно.

В судовому засіданні 12.12.2023 судом було оголошено вступну та резолютивну частини рішення.

У засіданнях здійснювалась фіксація судового процесу технічним засобами у відповідності до статті 222 Господарського процесуального кодексу України.

Розглянувши подані документи і матеріали, заслухавши пояснення представників сторін, всебічно і повно з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, господарський суд міста Києва, -

ВСТАНОВИВ:

26.10.2021 року між Комунального підприємства Миколаївської міської ради "Миколаївелектротранс" (покупець) та Товариством з обмеженою відповідальністю "БКМ-Україна" (постачальник) був укладений Контракт №48302№2 (надалі також - Контракт) на постачання нових 12-метрових низькопідлогових тролейбусів на загальну суму 5 166 387,00 Євро.

Згідно умов Контракту, а саме розділу «Графік Поставки», позивач повинен був поставити на адресу відповідача-2 першу партію тролейбусів у кількості 5 одиниць протягом 24 тижнів з дня отримання авансового платежу.

Авансовий платіж в розмірі 20% від суми Контракту, еквівалентній 1 033 277,40 Євро (32 992 547,38 грн) сплачено відповідачем-2 на адресу позивача 09 лютого 2022 року згідно платіжного доручення №01, отже термін поставки першої партії тролейбусів встановлено до 27 липня 2022 року.

Окрім того, 07.12.2021 року між Відповідачем-1 (гарант) та позивачем (принципал) укладено Договір про надання банківської гарантії №2161, відповідно до п. 1.1. якого гарант надає за заявою принципала банківську гарантію забезпечення виконання зобов`язань (надалі - гарантія), а саме Контракту №48302№2, укладеного між принципалом та КП Миколаївської міської ради «Миколаївелектротранс» (бенефіціар). При цьому, гарантія видається гарантія у вигляді банківської гарантії забезпечення повернення авансового платежу №03-1/03/2161/478 від 08.12.2021 року на суму 1 033 277,40 євро.

Строк дії Гарантії: з дати надходження авансового платежу на рахунок у банку по 10.07.2022 року включно. (п. 1.2. Договору про надання банківської гарантії №2161 від 07.12.2021 року).

08.12.2021 року на виконання укладеного Договору про надання банківської гарантії №2161 від 07.12.2021 року, відповідачем-1 видано відповідачу-2 Гарантію повернення авансового платежу №03-1/03/2161/478 (надалі також - Гарантія).

Умовами Гарантії передбачено, що документом, необхідним для підтвердження вимоги про здійснення платежу є вимога бенефіціара в письмовому вигляді із заявою, в якій вказується, що: а) постачальник не повернув суми авансового платежу відповідно до умов Контракту; та б) сума, яку постачальник не повернув.

28.02.2022 року позивач листом (вих. №01-5/67), згідно п. 25.3. Контракту, проінформував відповідача-2 про настання форс-мажорних обставин у зв`язку введенням воєнного стану в Україні на підставі Закону України «Про затвердження Указу Президента України «Про введення воєнного стану в Україні» № 2102-ІХ від 24 лютого 2022 року та надав лист Торгово-промислової палати України від 28.02.2022 р. за вих. № 2024/02.0-7.1 про засвідчення форс-мажорних обставин, а саме - військової агресії Російської Федерації проти України, яким підтверджено, що ці обставини є надзвичайними, невідворотними та об`єктивними обставинами для суб`єктів господарської діяльності по договору виконання якого стало неможливим у встановлений термін внаслідок настання таких форс-мажорних обставин (обставин непереборної сили).

Виходячи з того, що стороною Контракту є також ВАТ «Керуюча компанія холдингу «Белкомунмаш» (м. Мінськ, Республіка Білорусь) на підставі договору Консорціуму від 23.09.2020 р., укладеного з ТОВ «БКМ-УКРАЇНА», виконання Контракту було ускладнено у зв`язку з практичним припиненням економічної взаємодії з підприємствами, розташованими на території Республіки Білорусь, тимчасовою забороною здійснення будь-яких валютних операцій для виконання зобов`язань перед юридичними особами, які мають місцезнаходження в Республіці Білорусь на період дії воєнного стану згідно п. 17 Постанови Правління Національного банку України №21 від 24.02.2022 р., а також у зв`язку з тимчасовим закриттям пунктів пропуску та контролю на кордоні з Республікою Білорусь згідно Розпорядження Кабінету Міністрів України №188-р від 26.02.2022 р., що повністю відповідає під поняттю «форс-мажору» та тимчасово унеможливлювало виконання Контракту.

Листом від 03.05.2022р. вих. №425/45/01/04-1 відповідач-2 повідомив позивача про розірвання вищевказаного Контракту з 30 травня 2022 року та повернення авансового платежу.

30.05.2022 року на адресу Волинського регіонального відділення АТ «БАНК ІНВЕСТИЦІЙ ТА ЗАОЩАДЖЕНЬ» від відповідача-2 (бенефіціара) надійшла Заява про повернення суми авансового платежу відповідно до умов контракту № 48302/2 на виконання гарантії повернення авансового платежу № 03-1/03/2161/478 від 08 грудня 2021 р.із посиланням на те, що постачальник не повернув суму авансового платежу, що складає 32 992 547,38 грн, що в еквіваленті на EUR (євро) складає 1 033 277,40 євро, тому звертається до Гаранта повернення авансового платежу згідно Гарантії № 03-1/03/2161/478 від 08.12.2021 року, просить виконати зобов`язання та вимагає від Гаранта повернення сплаченої суми авансового платежу у розмірі 20 відсотків ціни Контракту № 48302№2 від 26.10.2021 року, посилаючись на гарантію повернення авансового платежу № 03-1/03/2161/478 від 08.12.2021 року.

07.06.2022 р. банком направлено до відповідача-1 Повідомлення-вимогу про отримання письмової заяви про повернення суми авансового платежу відповідно до умов Контракту № 48302/2 по банківській гарантії від 08.12.2021 року №03-1/03/2161/478.

09.06.2022 р. Відповідачем-1 отримано від позивача Лист-заперечення (Вих. №01-055/88 від 09.06.2022) на зазначене Повідомлення - Вимогу, в якому вказано, що вимоги КП Миколаївської міської ради «МИКОЛАЇВЕЛЕКТРОТРАНС» є такими, що не відповідають умовам Контракту, адже п. 25.1. передбачено, що «Постачальник» (ТОВ «БКМ-Україна») не несе матеріальної відповідальності у вигляді вилучення суми його забезпечення виконання Контракту, неустойки або розірвання Контракту через невиконання його обов`язків в тих випадках, коли виникли у нього затримки з виконання Контракту або інше невиконання ним його обов`язків за Контрактом стали наслідком настання обставин непереборної сили (форс- мажору) ТОВ «БКМ-Україна» у повній відповідності до положень п. 25.3. Контракту 28.02.2022 направило на адресу КП Миколаївської міської ради «МИКОЛАЇВЕЛЕКТРОТРАНС» повідомлення про настання форс-мажорних обставин, із зазначенням підстав їх настання, а саме введення воєнного стану в Україні.

У своєму листі ТОВ «БКМ-Україна» підтвердило свої зобов`язання по виконанню Контракту №48302 № 2 від 26.10.2021 року, повідомлені КП Миколаївської міської ради «МИКОЛАЇВЕЛЕКТРОТРАНС» листом №01-5/67 від 28.02.2022 року та запевнило про докладання максимальних зусиль до виконання Контракту після завершення дії обставин непереборної сили в Україні.

09.06.2022 банк направив відповідачу-2 повідомлення (Вих. № 05-1/02/1523) про відхилення Заяви від 24.05.2022 №455/45/01/04-1 про повернення суми авансового платежу відповідно до умов контракту № 48302/2. В якості підстав для відмови в задоволенні Вимоги було зазначено: неналежне представлення Вимоги (в порушення умов Гарантії, Заява та додані до неї документи не містять посилання на умови Контракту, відповідно до яких Постачальник не повернув суму авансового платежу, що свідчить про відсутність гарантійного випадку); заперечення Принципала, який заперечував проти настання гарантійного випадку та не відмовлявся від своїх зобов`язань за контрактом.

13.07.2022 р. на адресу Волинського регіонального відділення АТ «БАНК ІНВЕСТИЦІЙ ТА ЗАОЩАДЖЕНЬ» від відповідача-2 надійшов лист від 24.06.2022 року №537/45/01/04-1 від КП Миколаївської міської ради «МИКОЛАЇВЕЛЕКТРОТРАНС» щодо перегляду рішення про відмову у задоволенні вимог Бенефіціара. В листі бенефіціар повторно повідомив Гаранта про настання гарантійного випадку за Гарантією повернення авансового платежу №03-1/03/2161/478 від 08.12.2021 року по причині порушення Принципалом базових відносин із Бенефіціаром, що виражається у порушенні Принципалом своїх зобов`язань за Контрактом у формі відмови від повернення Бенефіціару раніше отриманого авансового платежу, що підлягає поверненню Принципалом відповідно до положень статті 1212 ЦК України.

14.07.2022 року Банк направив позивачу Повідомлення-вимогу про отримання Заяви (повторно) про повернення суми авансового платежу відповідно до умов Контракту №48302/2 по банківській гарантії від 08.12.2021 р. №03-1/03/2161/478.

15.07.2022 року на офіційну електронну пошту відповідача-2 було направлено повідомлення від 15.07.2022 Вих. № 05-1/02/1706 про отримання Повторної вимоги Бенефіціара та про прийняття його до розгляду.

19.07.2022 року Банк отримав від Принципала Лист - заперечення Вих. № 01-05/110 від 19.07.2022 р. на Повідомлення - Вимогу. У листі - запереченні Позивач зазначає про те, що Повторна вимога Бенефіціара є такою, що не відповідає умовам Контракту, адже п. 25.1. передбачено, що «Постачальник (ТОВ «БКМ-УКРАЇНА») не несе матеріальної відповідальності у вигляді вилучення суми його забезпечення виконання Контракту, неустойки або розірвання Контракту через невиконання його обов`язків в тих випадках, коли виникли у нього затримки з виконання Контракту або інше невиконання ним його обов`язків за Контрактом стали наслідком настання обставин непереборної сили (форс - мажору).

В подальшому, з метою захисту порушених прав ТОВ «БКМ-УКРАЇНА» звернулось до Господарського суду Одеської області з позовом про визнання недійсним одностороннього правочину КП Миколаївської міської ради «Миколаївелектротранс» про розірвання Контракту № 48302№3 від 26 жовтня 2021 р. на підставі п. 28.3, який оформлений листом від 03.05.2022 р. вих. №426/45/01/04-1.

Враховуючи пред`явлення Принципалом позовів про визнання недійсним одностороннього правочину КП Миколаївської міської ради «Миколаївелектротранс» про розірвання Контракту № 48302№3 від 26 жовтня 2021 р. та визнання гарантії такою, що не підлягає виконанню, відповідач-1 направив відповідачу-2, як Бенефіціару відмову у задоволенні Повторної вимоги із зазначенням відкладальної умови, щодо прийняття остаточного рішення після набрання законної сили рішень у справах за позовами ТОВ «БКМ-УКРАЇНА» про визнання недійсним одностороннього правочину КП Миколаївської міської ради «Миколаївелектротранс» про розірвання Контракту № 48302№3 від 26 жовтня 2021 р. на підставі п. 28.3, який оформлений листом від 03.05.2022 р. вих. № 426/45/01/04-1 та визнання гарантії такою, що не підлягає виконанню.

22.07.2022 року Бенефіціару направлено Повідомлення про результати розгляду повторного звернення № 537/45/01/04-1 від 24.06.2022 р. КП Миколаївської міської ради «Миколаївелектротранс» про повернення авансового платежу та виконання зобов`язань по гарантії повернення авансового платежу від 08.12.2021 р. №03-1/03/2161/478, в якому зазначено про відмову у задоволенні повторного звернення до набрання законної сили рішення суду у справах за позовами ТОВ «БКМ-УКРАЇНА» про визнання недійсним одностороннього правочину КП Миколаївської міської ради «Миколаївелектротранс» про розірвання Контракту № 48302№2 від 26 жовтня 2021 р. на підставі п. 28.3, який оформлений листом від 03.05.2022 р. вих. № 426/45/01/04-1 та визнання гарантії повернення авансового платежу № 03-1/03/2161/478 від 08.12.2021 року такою, що не підлягає виконанню (Додаток №11).

При цьому, рішенням Господарського суду Одеської області від 20.12.2022 року позов ТОВ «БКМ-Україна» задоволено та визнано недійсним односторонній правочин Комунального підприємства Миколаївської міської ради "Миколаївелектротранс" про розірвання Контракту №48302№2 від 26.10.2021р., оформлений листом від 03.05.2022р. вих.№ 426/45/01/04-1.

Звертаючись до суду із даним позовом позивач зазначає, що умовами Контракту не передбачено ані підстав, ані порядку повернення авансового платежу і Контракт не розірвано. Оскільки позивачем не порушено зобов`язання за Контрактом, тому на момент пред`явлення вимоги не настав строк його виконання, відповідно підстави для виплати згідно Договору банківської гарантії №03-1/03/2161/478 від 07.12.2021 відсутні, а оскільки заява відповідача-1 до банку не відповідала умовам Контракту, тому гарантійний випадок не настав, а банківську гарантію слід визнати такою, що не підлягає виконанню.

Відповідач-1 у відзиві зазначив, що банк, як гарант, погоджується з тим, що банківська гарантія не підлягає виконанню.

Дослідивши матеріали справи, оцінивши надані докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, та безпосередньому їх дослідженні, суд дійшов висновку про наявність правових підстав для задоволення даного позову з огляду на наступне.

Стаття 6 Конвенції передбачає, що кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення.

Відповідно до статті 4 Господарського процесуального кодексу України право на звернення до господарського суду в установленому цим Кодексом порядку гарантується. Ніхто не може бути позбавлений права на розгляд його справи у господарському суді, до юрисдикції якого вона віднесена законом. Юридичні особи та фізичні особи - підприємці, фізичні особи, які не є підприємцями, державні органи, органи місцевого самоврядування мають право на звернення до господарського суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав та законних інтересів у справах, віднесених законом до юрисдикції господарського суду, а також для вжиття передбачених законом заходів, спрямованих на запобігання правопорушенням.

Кожний суб`єкт господарювання та споживач має право на захист своїх прав і законних інтересів (стаття 20 Господарського кодексу України).

Перелік основних способів захисту цивільних прав та інтересів визначається частиною 2 статті 16 Цивільного кодексу України. Аналогічні положення містить статті 20 Господарського кодексу України.

Внаслідок видачі Банківської гарантії згідно з пунктом 1 частини 2 статті 11 Цивільного кодексу України виникли цивільні права та обов`язки.

Оскільки між сторонами у справі склалися господарські правовідносини, то до них слід застосовувати положення Господарського кодексу України як спеціального акту законодавства, що регулює правовідносини у господарській сфері.

Відповідно до абзацу 2 пункту 1 статті 193 Господарського кодексу України до виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, передбачених цим кодексом.

Згідно зі статтею 173 Господарського кодексу України, господарським визнається зобов`язання, що виникає між суб`єктом господарювання та іншим учасником (учасниками) відносин у сфері господарювання з підстав, передбачених цим Кодексом, в силу якого один суб`єкт (зобов`язана сторона, у тому числі боржник) зобов`язаний вчинити певну дію господарського чи управлінсько-господарського характеру на користь іншого суб`єкта (виконати роботу, передати майно, сплатити гроші, надати інформацію тощо), або утриматися від певних дій, а інший суб`єкт (управнена сторона, у тому числі кредитор) має право вимагати від зобов`язаної сторони виконання її обов`язку.

Відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості (частина 1 статті 627 Цивільного кодексу України).

Частиною 1 статті 628 Цивільного кодексу України визначено, що зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства

Відповідно до статті 629 Цивільного кодексу України, договір є обов`язковим для виконання сторонами.

Одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом (стаття 525 Цивільного кодексу України).

Згідно зі статтею 526 Цивільного кодексу України зобов`язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог Цивільного кодексу України, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до статті 530 Цивільного кодексу України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Частиною першою статті 193 Господарського кодексу України встановлено, що суб`єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов`язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов`язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться.

Не допускаються одностороння відмова від виконання зобов`язань, крім випадків, передбачених законом, а також відмова від виконання або відстрочка виконання з мотиву, що зобов`язання другої сторони за іншим договором не було виконано належним чином (частина 7 статті 193 Господарського кодексу України).

Відповідно до статті 200 Господарського кодексу України гарантія є специфічним засобом забезпечення виконання господарських зобов`язань шляхом письмового підтвердження (гарантійного листа) банком, іншою кредитною установою, страховою організацією (банківська гарантія) про задоволення вимог управленої сторони у розмірі повної грошової суми, зазначеної у письмовому підтвердженні, якщо третя особа (зобов`язана сторона) не виконає вказане у ньому певне зобов`язання, або настануть інші умови, передбачені у відповідному підтвердженні. До відносин банківської гарантії в частині, не врегульованій цим Кодексом, застосовуються відповідні положення ЦК України.

Згідно зі статтею 560 Цивільного кодексу України за гарантією банк, інша фінансова установа, страхова організація (гарант) гарантує перед кредитором (бенефіціаром) виконання боржником (принципалом) свого обов`язку. Гарант відповідає перед кредитором за порушення зобов`язання боржником.

Як було зазначено вище, на виконання умов Договору про надання банківської гарантії №2161 від 07.12.2021 року відповідачем-2 було одержано Гарантію повернення авансового плавтежу №03-1/03/2161/478 від 08.12.2021 року, за умовами якої Банк зобов`язався виплатити бенефіціару суму, що складає 1 033 277,40 євро за умови наявності вимоги бенефіціара із зазначенням, зокрема, що постачальник не повернув суми авансового платежу відповідно до умов Контракту.

За умовами цієї Гарантії остання діє з дати отримання авансового платежу і закінчується не пізніше дати отримання банком копії проміжного платіжного сертифікату, у якому зазначається, що 20 відсотків від вартості Контракту підлягає сплаті підряднику, або до 10.07.2022 року, залежно від того, що станеться раніше.

28.02.2022 року позивач листом (вих. №01-5/67), згідно п. 25.3. Контракту, проінформував відповідача-2 про настання форс-мажорних обставин у зв`язку введенням воєнного стану в Україні на підставі Закону України «Про затвердження Указу Президента України «Про введення воєнного стану в Україні» № 2102-ІХ від 24 лютого 2022 року та надав лист Торгово-промислової палати України від 28.02.2022 р. за вих. № 2024/02.0-7.1 про засвідчення форс-мажорних обставин, а саме - військової агресії Російської Федерації проти України, яким підтверджено, що ці обставини є надзвичайними, невідворотними та об`єктивними обставинами для суб`єктів господарської діяльності по договору виконання якого стало неможливим у встановлений термін внаслідок настання таких форс-мажорних обставин (обставин непереборної сили).

Виходячи з того, що стороною Контракту є також ВАТ «Керуюча компанія холдингу «Белкомунмаш» (м. Мінськ, Республіка Білорусь) на підставі договору Консорціуму від 23.09.2020 р., укладеного з ТОВ «БКМ-УКРАЇНА», виконання Контракту було ускладнено у зв`язку з практичним припиненням економічної взаємодії з підприємствами, розташованими на території Республіки Білорусь, тимчасовою забороною здійснення будь-яких валютних операцій для виконання зобов`язань перед юридичними особами, які мають місцезнаходження в Республіці Білорусь на період дії воєнного стану згідно п. 17 Постанови Правління Національного банку України №21 від 24.02.2022 р., а також у зв`язку з тимчасовим закриттям пунктів пропуску та контролю на кордоні з Республікою Білорусь згідно Розпорядження Кабінету Міністрів України №188-р від 26.02.2022 р., що повністю відповідає під поняттю «форс-мажору» та тимчасово унеможливлювало виконання Контракту.

Листом від 03.05.2022р. вих. №425/45/01/04-1 відповідач-2 повідомив позивача про розірвання вищевказаного Контракту з 30 травня 2022 року та повернення авансового платежу.

30.05.2022 року на адресу Волинського регіонального відділення АТ «БАНК ІНВЕСТИЦІЙ ТА ЗАОЩАДЖЕНЬ» від відповідача-2 (бенефіціара) надійшла Заява про повернення суми авансового платежу відповідно до умов контракту № 48302/2 на виконання гарантії повернення авансового платежу № 03-1/03/2161/478 від 08 грудня 2021 р.із посиланням на те, що постачальник не повернув суму авансового платежу, що складає 32 992 547,38 грн, що в еквіваленті на EUR (євро) складає 1 033 277,40 євро, тому звертається до Гаранта повернення авансового платежу згідно Гарантії № 03-1/03/2161/478 від 08.12.2021 року, просить виконати зобов`язання та вимагає від Гаранта повернення сплаченої суми авансового платежу у розмірі 20 відсотків ціни Контракту № 48302№2 від 26.10.2021 року, посилаючись на гарантію повернення авансового платежу № 03-1/03/2161/478 від 08.12.2021 року.

07.06.2022 р. банком направлено до відповідача-1 Повідомлення-вимогу про отримання письмової заяви про повернення суми авансового платежу відповідно до умов Контракту № 48302/2 по банківській гарантії від 08.12.2021 року №03-1/03/2161/478.

09.06.2022 р. Відповідачем-1 отримано від позивача Лист-заперечення (Вих. №01-055/88 від 09.06.2022) на зазначене Повідомлення - Вимогу, в якому вказано, що вимоги КП Миколаївської міської ради «МИКОЛАЇВЕЛЕКТРОТРАНС» є такими, що не відповідають умовам Контракту, адже п. 25.1. передбачено, що «Постачальник» (ТОВ «БКМ-Україна») не несе матеріальної відповідальності у вигляді вилучення суми його забезпечення виконання Контракту, неустойки або розірвання Контракту через невиконання його обов`язків в тих випадках, коли виникли у нього затримки з виконання Контракту або інше невиконання ним його обов`язків за Контрактом стали наслідком настання обставин непереборної сили (форс- мажору) ТОВ «БКМ-Україна» у повній відповідності до положень п. 25.3. Контракту 28.02.2022 направило на адресу КП Миколаївської міської ради «МИКОЛАЇВЕЛЕКТРОТРАНС» повідомлення про настання форс-мажорних обставин, із зазначенням підстав їх настання, а саме введення воєнного стану в Україні.

У листі ТОВ «БКМ-Україна» підтвердило свої зобов`язання по виконанню Контракту №48302 №2 від 26.10.2021 року, повідомлені КП Миколаївської міської ради «МИКОЛАЇВЕЛЕКТРОТРАНС» листом №01-5/67 від 28.02.2022 року та запевнило про докладання максимальних зусиль до виконання Контракту після завершення дії обставин непереборної сили в Україні.

09.06.2022 банк направив відповідачу-2 повідомлення (Вих. № 05-1/02/1523) про відхилення Заяви від 24.05.2022 №455/45/01/04-1 про повернення суми авансового платежу відповідно до умов контракту № 48302/2. В якості підстав для відмови в задоволенні Вимоги було зазначено: неналежне представлення Вимоги (в порушення умов Гарантії, Заява та додані до неї документи не містять посилання на умови Контракту, відповідно до яких Постачальник не повернув суму авансового платежу, що свідчить про відсутність гарантійного випадку); заперечення Принципала, який заперечував проти настання гарантійного випадку та не відмовлявся від своїх зобов`язань за контрактом.

13.07.2022 р. на адресу Волинського регіонального відділення АТ «БАНК ІНВЕСТИЦІЙ ТА ЗАОЩАДЖЕНЬ» від відповідача-2 надійшов лист від 24.06.2022 року №537/45/01/04-1 від КП Миколаївської міської ради «МИКОЛАЇВЕЛЕКТРОТРАНС» щодо перегляду рішення про відмову у задоволенні вимог Бенефіціара. В листі бенефіціар повторно повідомив Гаранта про настання гарантійного випадку за Гарантією повернення авансового платежу №03-1/03/2161/478 від 08.12.2021 року по причині порушення Принципалом базових відносин із Бенефіціаром, що виражається у порушенні Принципалом своїх зобов`язань за Контрактом у формі відмови від повернення Бенефіціару раніше отриманого авансового платежу, що підлягає поверненню Принципалом відповідно до положень статті 1212 ЦК України.

14.07.2022 року Банк направив позивачу Повідомлення-вимогу про отримання Заяви (повторно) про повернення суми авансового платежу відповідно до умов Контракту №48302/2 по банківській гарантії від 08.12.2021 р. №03-1/03/2161/478.

15.07.2022 року на офіційну електронну пошту відповідача-2 було направлено повідомлення від 15.07.2022 Вих. № 05-1/02/1706 про отримання Повторної вимоги Бенефіціара та про прийняття його до розгляду.

19.07.2022 року Банк отримав від Принципала Лист - заперечення Вих. № 01-05/110 від 19.07.2022 р. на Повідомлення - Вимогу. У листі - запереченні Позивач зазначає про те, що Повторна вимога Бенефіціара є такою, що не відповідає умовам Контракту, адже п. 25.1. передбачено, що «Постачальник (ТОВ «БКМ-УКРАЇНА») не несе матеріальної відповідальності у вигляді вилучення суми його забезпечення виконання Контракту, неустойки або розірвання Контракту через невиконання його обов`язків в тих випадках, коли виникли у нього затримки з виконання Контракту або інше невиконання ним його обов`язків за Контрактом стали наслідком настання обставин непереборної сили (форс - мажору).

В подальшому, з метою захисту порушених прав ТОВ «БКМ-УКРАЇНА» звернулось до Господарського суду Одеської області з позовом про визнання недійсним одностороннього правочину КП Миколаївської міської ради «Миколаївелектротранс» про розірвання Контракту № 48302№3 від 26 жовтня 2021 р. на підставі п. 28.3, який оформлений листом від 03.05.2022 р. вих. №426/45/01/04-1.

Враховуючи пред`явлення Принципалом позовів про визнання недійсним одностороннього правочину КП Миколаївської міської ради «Миколаївелектротранс» про розірвання Контракту № 48302№3 від 26 жовтня 2021 р. та визнання гарантії такою, що не підлягає виконанню, відповідач-1 направив відповідачу-2, як Бенефіціару відмову у задоволенні Повторної вимоги із зазначенням відкладальної умови, щодо прийняття остаточного рішення після набрання законної сили рішень у справах за позовами ТОВ «БКМ-УКРАЇНА» про визнання недійсним одностороннього правочину КП Миколаївської міської ради «Миколаївелектротранс» про розірвання Контракту № 48302№3 від 26 жовтня 2021 р. на підставі п. 28.3, який оформлений листом від 03.05.2022 р. вих. № 426/45/01/04-1 та визнання гарантії такою, що не підлягає виконанню.

22.07.2022 року Бенефіціару направлено Повідомлення про результати розгляду повторного звернення № 537/45/01/04-1 від 24.06.2022 р. КП Миколаївської міської ради «Миколаївелектротранс» про повернення авансового платежу та виконання зобов`язань по гарантії повернення авансового платежу від 08.12.2021 р. №03-1/03/2161/478, в якому зазначено про відмову у задоволенні повторного звернення до набрання законної сили рішення суду у справах за позовами ТОВ «БКМ-УКРАЇНА» про визнання недійсним одностороннього правочину КП Миколаївської міської ради «Миколаївелектротранс» про розірвання Контракту № 48302№2 від 26 жовтня 2021 р. на підставі п. 28.3, який оформлений листом від 03.05.2022 р. вих. № 426/45/01/04-1 та визнання гарантії повернення авансового платежу № 03-1/03/2161/478 від 08.12.2021 року такою, що не підлягає виконанню (Додаток №11).

При цьому, рішенням Господарського суду Одеської області від 20.12.2022 року позов ТОВ «БКМ-Україна» задоволено та визнано недійсним односторонній правочин Комунального підприємства Миколаївської міської ради "Миколаївелектротранс" про розірвання Контракту №48302№2 від 26.10.2021р., оформлений листом від 03.05.2022р. вих.№ 426/45/01/04-1.

Порядок, умови надання та отримання банками гарантій та їх виконання регулюються Положенням про порядок здійснення банками операцій за гарантіями в національній та іноземних валютах, затвердженим постановою Правління Національного банку України від 15.12.2004 року №639 (далі - Положення), відповідно до пункту 9 частини третьої розділу І якого гарантія - це спосіб забезпечення виконання зобов`язань, відповідно до якого банк-гарант бере на себе грошове зобов`язання перед бенефіціаром сплатити кошти в разі настання гарантійного випадку. Зобов`язання банку-гаранта перед бенефіціаром не залежить від базових відносин, які забезпечуються такою гарантією (їх припинення або недійсності), зокрема і тоді, коли посилання на такі базові відносини безпосередньо міститься в тексті гарантії.

Судом встановлено, що видана відповідачем-1 Гарантія є гарантією, за якою банк-гарант у разі порушення принципалом свого зобов`язання, забезпеченого гарантією, сплачує кошти бенефіціару за його вимогою із зазначенням в цій вимозі умов Контракту, згідно яких постачальник не повернув авансовий платіж.

При цьому, в частині змісту вимоги та доданих до неї документів чітко встановлено, що обов`язковим є зазначення у вимозі або у доданих до неї документах того, у чому полягає порушення боржником основного зобов`язання, забезпеченого гарантією згідно умов Контракту.

Поряд з цим, статтею 1 Уніфікованих правил для гарантій за вимогою в редакції 1992 року (публікація Міжнародної торгової палати № 458 (МТП № 458) визначено, що ці правила застосовуються до будь-якої банківської гарантії або доповненню до неї, яку гарант зобов`язався надати та в якій зазначено, що вона складена згідно з цими правилами (публікація МТП №458) та обов`язкова для всіх сторін в гарантійному зобов`язанні, якщо інше прямо не зазначено в гарантії або доповненні до неї.

Згідно з пунктом 2 вказаних Правил гарантія за своєю природою є самостійною угодою, незалежною від основного контракту або тендера, на яких вона ґрунтується, а тому гарант ніяким чином не пов`язаний таким контрактом або тендером, незважаючи на те, що посилання на них міститься в тексті гарантії. Обов`язок гаранта - це сплата грошової суми, зазначеної у гарантії, при представленні письмової вимоги її сплатити і інших документів, зазначених у гарантії, які за зовнішніми ознаками відповідають умовам, описаним у гарантії.

Як було вказано вище, відповідач-2 двічі звертався до банку як гаранта про повернення суми авансового платежу.

Так в заяві №455/45/01/04/1 від 24.05.2022 року бенефіціар вимагав банк як гаранта повернути суму авансового платежу відповідно до умов Контракту за відсутності гарантійного випадку, до настання строку виконання зобов`язань, у зв`язку із розірванням Контракту на підставі п. 28.3.

Листом №537/45/01/04-1 від 24.06.2022 року бенефіціар вимагав банк як гаранта повернути суму авансового платежу відповідно до умов Контракту посилаючись на настання форс-мажорних обставин відповідно до положень розділу 25 загальних умов Контракту.

Судом встановлено, що зміст Гарантії відповідає вимогам статті 563 Цивільного кодексу України та Положення, і станом, зокрема, на 24.05.2022 року та 24.06.2022 року (на час складення вимог відповідача-2 про перерахування грошових коштів) Банківська гарантія була чинною та підлягала виконанню Банком.

Разом із тим, суд звертає увагу на приписи статей 560, 563, 565 Цивільного кодексу України, за змістом яких обов`язок гаранта сплатити кредиторові грошову суму відповідно до умов гарантії настає за умови порушення боржником зобов`язання, забезпеченого гарантією та направлення кредитором гаранту письмової вимоги разом із зазначеними в гарантії документами. За відсутності однієї із вказаних умов відповідальність гаранта не настає. Подібний правовий висновок викладено в постановах Верховного Суду від 18.10.2018 року в справі № 910/21641/17, від 20.06.2018 року в справі № 904/9536/17, від 02.03.2018 року в справі № 910/8297/17 та від 14.11.2019 року в справі № 910/20326/17.

Згідно з пунктом 36 Положення банк-гарант (резидент), отримавши від бенефіціара або банку бенефіціара, або іншого банку вимогу, перевіряє достовірність цієї вимоги, а також те, що вона становить належне представлення.

Пунктом 37 Положення передбачено, що банк-гарант (резидент) сплачує кошти бенефіціару за гарантією в разі отримання вимоги, що становить належне представлення.

Суд зазначає, що при вирішенні спору про існування обов`язку гаранта сплатити за гарантією до предмета доказування входить, у першу чергу, дослідження наявності чи відсутності виникнення відповідного обов`язку - гарантійного випадку (порушення боржником зобов`язання, забезпеченого гарантією), а не формальне дослідження виключно наявності заяви про сплату за гарантією. Подібний правовий висновок викладено у постанові Верховного Суду від 27.11.2019 року в справі № 910/20306/17.

Аналогічна правова позиція також викладена у постанові Верховного Суду від 18.06.2021 року в справі № 910/16898/19.

У той же час матеріали справи не містять доказів настання гарантійного випадку.

28.02.2022 року позивач листом (вих. №01-5/67), згідно п. 25.3. Контракту, проінформував відповідача-2 про настання форс-мажорних обставин у зв`язку введенням воєнного стану в Україні на підставі Закону України «Про затвердження Указу Президента України «Про введення воєнного стану в Україні» № 2102-ІХ від 24 лютого 2022 року та надав лист Торгово-промислової палати України від 28.02.2022 р. за вих. № 2024/02.0-7.1 про засвідчення форс-мажорних обставин, а саме - військової агресії Російської Федерації проти України, яким підтверджено, що ці обставини є надзвичайними, невідворотними та об`єктивними обставинами для суб`єктів господарської діяльності по договору виконання якого стало неможливим у встановлений термін внаслідок настання таких форс-мажорних обставин (обставин непереборної сили).

Оскільки стороною Контракту є також ВАТ «Керуюча компанія холдингу «Белкомунмаш» (м. Мінськ, Республіка Білорусь) (на підставі Договору Консорціуму від 23.09.2020 р., укладеного з ТОВ «БКМ-УКРАЇНА»), виконання Контракту було ускладнено у зв`язку з практичним припиненням економічної взаємодії з підприємствами, розташованими на території Республіки Білорусь, тимчасовою забороною здійснення будь-яких валютних операцій для виконання зобов`язань перед юридичними особами, які мають місцезнаходження в Республіці Білорусь на період дії воєнного стану згідно п. 17 Постанови Правління Національного банку України №21 від 24.02.2022 р., а також у зв`язку з тимчасовим закриттям пунктів пропуску та контролю на кордоні з Республікою Білорусь згідно Розпорядження Кабінету Міністрів України №188-р від 26.02.2022 р., що повністю відповідає під поняттю «форс-мажору» та тимчасово унеможливлювало виконання Контракту.

Пунктом 25.1. Контракту передбачено, що постачальник не несе матеріальної відповідальності у вигляді вилучення суми його забезпечення виконання Контракту, неустойки або розірвання Контракту через невиконання його обов`язків в тих випадках, коли виникли у нього затримки з виконання Контракту або інше невиконання ним його обов`язків за Контрактом стали наслідком настання обставин непереборної сили (форс- мажору).

Отже, доказів настання гарантійного випадку відповідачем не було долучено ні до адресованої ним гаранту вимоги від 24.05.2022 року №455/45/01/04/1, ні до повторної вимоги від 24.06.2022 року №537/45/01/04-1, оскільки вони не містили зазначення умов Контракту, відповідно до яких постачальник мав повернути суму авансового платежу.

При цьому, судом також враховано, що рішенням Господарського суду Одеської області від 20.12.2022 року в справі №916/1632/22 за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "БКМ-Україна" до Комунального підприємства Миколаївської міської ради "Миколаївелектротранс" про визнання недійсним одностороннього правочину Комунального підприємства Миколаївської міської ради «Миколаївелектротранс» про розірвання Контракту №48302 №3 від 26 жовтня 2021 р. на підставі п. 28.3, який оформлений листом від 03.05.2022р. вих. № 426/45/01/04-1, вимоги ТОВ «БКМ-Україна» задоволено повністю та визнано недійсним односторонній правочин КП Миколаївської міської ради "Миколаївелектротранс" про розірвання Контракту №48302№2 від 26.10.2021р., оформлений листом від 03.05.2022р. вих.№ 426/45/01/04-1.

Вказаним рішенням, зокрема встановлено, що станом на момент одностороннього розірвання відповідачем-2 Контракту, яке було оформлено листом від 03.05.2022 р. (вих. № 426/45/01/04-1) порушення строків поставки з боку позивача допущено не було.

Судом встановлено, що Лист від 28.02.2022 року (вих. №01-5/67), яким позивач повідомив відповідача-2 про настання форс-мажорних обставин - свідчив лише про настання таких обставин, які тимчасово унеможливлювали здійснення поставок по Контракту, а не про неспроможність позивача взагалі виконати свої зобов`язання по цьому Контракту.

Таким чином, суд у вказаному вище рішенні вказав, що неспроможність Постачальника (позивача) виконати зобов`язання по Контракту, передбачена пунктом 28.3. Контракту, і неможливість здійснення поставок через обставини непереборної сили, передбачена пунктами 25.1-25.3 Контракту - не є тотожними.

При цьому, неможливість розірвання Контракту внаслідок настання обставин непереборної сили (форс-мажору) - прямо встановлена пунктом 25.1. цього Контракту.

Вказане судове рішення на час вирішення спору в справі №910/10443/22 набрало законної сили та в апеляційному порядку оскаржене не було.

Положеннями частини 4 статті 75 Господарського процесуального кодексу України встановлено, що обставини, встановлені рішенням суду в господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, стосовно якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

Одним із основних елементів верховенства права є принцип правової визначеності, який серед іншого передбачає, що рішення суду з будь-якої справи, яке набрало законної сили, не може бути поставлено під сумнів (пункт 4 Інформаційного листа Вищого господарського суду України від 18.11.2003 року № 01-8/1427 "Про Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року та юрисдикцію Європейського суду з прав людини").

Так, преюдиційні факти є обов`язковими при вирішенні інших справ та не підлягають доказуванню, оскільки їх істинність встановлено у рішенні, у зв`язку з чим немає необхідності встановлювати їх знову, піддаючи сумніву істинність та стабільність судового акту, який набрав законної сили.

Згідно з преамбулою та статтею 6 параграфу 1 Конвенції про захист прав та свобод людини, згідно рішення Європейського суду з прав людини від 25.07.2002 року в справі за заявою № 48553/99 "Совтрансавто-Холдінг" проти України", а також згідно з рішенням Європейського суду з прав людини від 28.10.1999 року в справі за заявою № 28342/95 "Брумареску проти Румунії" встановлено, що існує усталена судова практика конвенційних органів щодо визначення основним елементом верховенства права принципу правової певності, який передбачає серед іншого і те, що у будь-якому спорі рішення суду, яке вступило в законну силу, не може бути поставлено під сумнів.

Таким чином, рішення суду від 20.012.2022 року в справі №916/1632/22, яке набрало законної сили, не може бути поставлене під сумнів, а інші рішення, в тому числі й у даній справі, не можуть йому суперечити.

Враховуючи вищенаведені обставини в їх сукупності, а також зважаючи на відсутність у матеріалах справи доказів на підтвердження настання гарантійного випадку за спірною Гарантією, суд дійшов висновку про обґрунтованість вимог позивача.

Зважаючи на те, що при дослідженні обставин щодо виникнення гарантійного випадку суд дійшов висновку про недоведеність факту настання гарантійного випадку, а також беручи до уваги передбачений спірною Гарантією строк її дії - по 10.07.2022 року (включно), слід констатувати, що на час ухвалення рішення у даній справі Банківська гарантія автоматично втратила свою силу, а зобов`язання Банку по цій гарантії є припиненими.

При цьому, станом на момент розгляду даної справи, позивачем надано до матеріалів справи докази на підтвердження повернення останнім відповідачу-2 частини суми авансового платежу в розмірі 18 000 000,00 грн (платіжна інструкція №880034 від 25.09.2023 року на суму 10 000 000,00 грн та платіжна інструкція №9677132 від 08.09.2023 року на суму 8 000 000,00 грн), які відповідачем-2 враховані як часткове повернення суми авансу в розмірі 571 835,28 євро.

Згідно з частиною 1 статті 74 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

За змістом статті 76 Господарського процесуального кодексу України належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Водночас обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування (стаття 77 Господарського процесуального кодексу України).

Згідно зі статтею 78 Господарського процесуального кодексу України достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи.

Статтею 86 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Враховуючи вищевказані обставини, позовні вимоги Концерну про визнання Банківської гарантії такою, що не підлягає виконанню, є обґрунтованими та підлягають задоволенню.

Статтею 13 Господарського процесуального кодексу України встановлено, що судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених цим Кодексом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом.

При цьому, суд зазначає, що інші доводи учасників справи не спростовують встановлених судом обставин та не можуть впливати на законність судового рішення.

Європейський суд з прав людини у рішенні в справі "Серявін та інші проти України" вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях, зокрема, судів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожний аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною залежно від характеру рішення.

Названий Суд зазначив, що, хоча пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, це не може розумітись як вимога детально відповідати на кожен довід (рішення Європейського суду з прав людини у справі "Трофимчук проти України").

Що стосується обраного Концерном способу захисту порушеного права, суд зазначає наступне.

Як встановлено у частині 6 статті 55 Конституції України кожен має право будь-якими не забороненими законом засобами захищати свої права і свободи від порушень і протиправних посягань.

Відповідно до статті 4 Господарського процесуального кодексу України право на звернення до господарського суду в установленому цим Кодексом порядку гарантується. Ніхто не може бути позбавлений права на розгляд його справи у господарському суді, до юрисдикції якого вона віднесена законом. Юридичні особи та фізичні особи - підприємці, фізичні особи, які не є підприємцями, державні органи, органи місцевого самоврядування мають право на звернення до господарського суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав та законних інтересів у справах, віднесених законом до юрисдикції господарського суду, а також для вжиття передбачених законом заходів, спрямованих на запобігання правопорушенням.

Статтею 5 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що здійснюючи правосуддя, господарський суд захищає права та інтереси фізичних і юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. У випадку, якщо закон або договір не визначають ефективного способу захисту порушеного права чи інтересу особи, яка звернулася до суду, суд відповідно до викладеної в позові вимоги такої особи може визначити у своєму рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону.

Частиною 1 статті 15 Цивільного кодексу України передбачено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Відповідно до частини 1 статті 16 Цивільного кодексу України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Згідно з рішенням Конституційного Суду України від 01.12.2004 року № 18-рп/2004 поняття "охоронюваний законом інтерес", що вживається в частині першій статті 4 Цивільного процесуального кодексу України та інших законах України у логічно-смисловому зв`язку з поняттям "права", треба розуміти як прагнення до користування конкретним матеріальним та/або нематеріальним благом, як зумовлений загальним змістом об`єктивного і прямо не опосередкований у суб`єктивному праві простий легітимний дозвіл, що є самостійним об`єктом судового захисту та інших засобів правової охорони з метою задоволення індивідуальних і колективних потреб, які не суперечать Конституції і законам України, суспільним інтересам, справедливості, добросовісності, розумності та іншим загальноправовим засадам.

У мотивувальній частині наведеного рішення Конституційний Суд України зазначив, що види і зміст охоронюваних законом інтересів, що перебувають у логічно-смисловому зв`язку з поняттям "права", як правило, не визначаються у статтях закону, а тому фактично є правоохоронюваними. Охоронюваний законом інтерес перебуває під захистом не тільки закону, а й об`єктивного права у цілому, що панує у суспільстві, зокрема справедливості, оскільки інтерес у вузькому розумінні зумовлюється загальним змістом такого права і є його складовою.

Що ж стосується порушеного права, то таким слід розуміти такий стан суб`єктивного права, при якому воно зазнавало протиправного впливу з боку правопорушника, внаслідок якого суб`єктивне право уповноваженої особи зазнало зменшення або ліквідації як такого. Порушення права пов`язане з позбавленням його носія можливості здійснити, реалізувати своє право повністю або частково.

Під захистом права розуміється державно-примусова діяльність, спрямована на відновлення порушеного права суб`єкта правовідносин та забезпечення виконання юридичного обов`язку зобов`язаною стороною. Спосіб захисту може бути визначений як концентрований вираз змісту (суті) міри державного примусу, за допомогою якого відбувається досягнення бажаного для особи, право чи інтерес якої порушені, правового результату. Спосіб захисту втілює безпосередню мету, якої прагне досягнути суб`єкт захисту (позивач), вважаючи, що таким чином буде припинене порушення (чи оспорювання) його прав, він компенсує витрати, що виникли у зв`язку з порушенням його прав, або в інший спосіб нівелює негативні наслідки порушення його прав.

Аналіз наведених вище норм дає змогу дійти висновку, що підставою для звернення до суду є наявність порушеного права, і таке звернення здійснюється особою, котрій це право належить, і саме з метою його захисту. Відсутність обставин, які б підтверджували наявність порушення права особи, за захистом якого вона звернулася, є підставою для відмови у задоволенні такого позову.

Отже, припинення зобов`язання за гарантією стосується також прав боржника (принципала), оскільки в такому випадку він звільняється від відповідальності за регресними вимогами, з якими гарант може звернутися до нього у випадку стягнення з нього грошової суми за виданою гарантією. З огляду на викладене, суд дійшов висновку про можливість обрання позивачем такого способу захисту своїх прав та інтересів, як визнання банківської гарантії такою, що не підлягає виконанню, що фактично є вимогою про визнання припиненим одностороннього правочину (гарантії).

Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 04.04.2019 року в справі № 910/5723/18.

З огляду на викладене, враховуючи предмет та визначені позивачем підстави позову, з огляду на принципи диспозитивності, змагальності та рівності сторін перед законом і судом, суд дійшов висновку, що заявлені позовні вимоги підлягають задоволенню у повному обсязі.

Судовий збір позивача, у розмірі 2 481,00 грн, відповідно до положень статті 129 Господарського процесуального кодексу України, покладається на відповідачів в рівних частинах.

Керуючись статтями 73-74, 76-79, 86, 129, 232, 233, 237-238, 240-241 Господарського процесуального кодексу України, Господарський суд міста Києва, -

ВИРІШИВ:

1. Позов задовольнити повністю.

2. Визнати такою, що не підлягає виконанню банківську гарантію №03-1/03/2161/478 від 08.12.2021 року, видану Акціонерним товариством «Банк інвестицій та заощаджень» (, адреса: 04119, м. Київ, вул. Юрія Іллєнка, буд. 83-Д).

3. Стягнути з Акціонерного товариства «Банк інвестицій та заощаджень» (, адреса: 04119, м. Київ, вул. Юрія Іллєнка, буд. 83-Д) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «БКМ-Україна» (ідентифікаційний код 41361608, адреса: 43016, м. Луцьк, вул. Ковельська, буд. 2, офіс 510) суму судового збору у сумі 1 240,50 грн (одна тисяча двісті сорок гривень 50 копійок).

4. Стягнути з Комунального підприємства Миколаївської міської ради "Миколаївелектротранс" (, адреса: 54020, м. Миколаїв, вул. Андреєва-Палагнюка, буд. 17) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «БКМ-Україна» (ідентифікаційний код 41361608, адреса: 43016, м. Луцьк, вул. Ковельська, буд. 2, офіс 510) суму судового збору у сумі 1 240,50 грн (одна тисяча двісті сорок гривень 50 копійок).

5. Після вступу рішення в законну силу видати наказ.

6. Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

7. Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана протягом двадцяти днів з дня складення повного судового рішення в порядку, передбаченому ст. 257 Господарського процесуального кодексу України.

Повне рішення складене 15.12.2023 року.

Суддя С. МОРОЗОВ