ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД КИЇВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
УХВАЛА

"13" грудня 2023 р. м. Київ Справа № 911/3695/23

Суддя Л.Я. Мальована, розглянувши матеріали

За позовом Державного підприємства "Медичні закупівлі України", м. Київ

до Товариства з обмеженою відповідальністю "Автоспецпром", Київська обл., Києво-Святошинський р-н., с. Петропавлівська Борщагівка

про стягнення 10 426 594 грн. 74 коп.

установив:

До Господарського суду Київської області надійшла позовна заява Державного підприємства "Медичні закупівлі України" до Товариства з обмеженою відповідальністю "Автоспецпром" про стягнення 10 426 984 грн. 74 коп.

Подана позовна заява не відповідає вимогам Господарського процесуального кодексу України з наступних підстав.

Відповідо до п. 2 ч. 3. ст. 162 Господарського процесуального кодексу України позовна заява повинна містити повне найменування (для юридичних осіб) або ім`я (прізвище, ім`я та по батькові - для фізичних осіб) сторін та інших учасників справи, їх місцезнаходження (для юридичних осіб) або місце проживання чи перебування (для фізичних осіб), поштовий індекс, ідентифікаційний код юридичної особи в Єдиному державному реєстрі підприємств і організацій України (для юридичних осіб, зареєстрованих за законодавством України), реєстраційний номер облікової картки платника податків (для фізичних осіб) за його наявності або номер і серію паспорта (для фізичних осіб - громадян України), якщо такі відомості відомі позивачу, вказівку на статус фізичної особи - підприємця (для фізичних осіб - підприємців), відомі номери засобів зв`язку та адресу електронної пошти, відомості про наявність або відсутність електронного кабінету.

Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 164 Господарського процесуального кодексу України до позовної заяви додаються документи, які підтверджують сплату судового збору у встановлених порядку і розмірі, або документи, які підтверджують підстави звільнення від сплати судового збору відповідно до закону.

Частиною 2 ст. 123 Господарського процесуального кодексу України визначено, що розмір судового збору, порядок його сплати, повернення і звільнення від сплати встановлюються законом.

Правові засади справляння судового збору, платників, об`єкти та розміри ставок судового збору, порядок сплати, звільнення від сплати та повернення судового збору визначені Законом України Про судовий збір.

Згідно з ч. 1 ст. 4 Закону України Про судовий збір судовий збір справляється у відповідному розмірі від прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 1 січня календарного року, в якому відповідна заява або скарга подається до суду, - у відсотковому співвідношенні до ціни позову та у фіксованому розмірі.

У відповідності до п.п. 1 п. 2 ч. 2 ст. 4 Закону України Про судовий збір ставки судового збору за подання до господарського суду позовної заяви майнового характеру встановлюються у таких розмірах: 1,5 відсотка ціни позову, але не менше 1 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб і не більше 350 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Відповідно до ст. 7 Закону України Про Державний бюджет України на 2023 рік встановлено, що прожитковий мінімум для працездатних осіб з 1 січня 2023 року становить 2 684,00 грн.

Зі змісту позовної заяви вбачається, що вона майнового характеру про стягнення 10 426 594,74 грн.

Враховуючи наведені положення Закону України Про судовий збір за подання позову про стягнення 10 426 594,74 грн. до господарського суду справляється судовий збір у розмірі 156 398,92 грн - 1,5 відсотка ціни позову.

Позивач в позовній заяві просить суд звільнити його від сплати судового збору, мотивуючи тим, що Державне підприємство Медичні закупівлі України є підприємством, діяльність якого фінансується за рахунок державного бюджету. Посилаючись на положення ст. 23 Бюджетного кодексу України, відповідно до якої будь-які бюджетні зобов`язання та платежі з бюджету здійснюються лише за наявності відповідного бюджетного призначення, якщо інше не передбачено законом про Державний бюджет України, позивач вказує, що не може оплачувати судовий збір у 2023 році за прострочку виконання договірних зобов`язань за закупівлею 2021 року.

Частиною 1 ст. 8 Закону України Про судовий збір передбачено, що враховуючи майновий стан сторони, суд може своєю ухвалою за її клопотанням відстрочити або розстрочити сплату судового збору на певний строк, але не довше ніж до ухвалення судового рішення у справі за таких умов: 1) розмір судового збору перевищує 5 відсотків розміру річного доходу позивача - фізичної особи за попередній календарний рік; або 2) позивачами є: а) військовослужбовці; б) батьки, які мають дитину віком до чотирнадцяти років або дитину з інвалідністю, якщо інший з батьків ухиляється від сплати аліментів; в) одинокі матері (батьки), які мають дитину віком до чотирнадцяти років або дитину з інвалідністю; г) члени малозабезпеченої чи багатодітної сім`ї; ґ) особа, яка діє в інтересах малолітніх чи неповнолітніх осіб та осіб, які визнані судом недієздатними чи дієздатність яких обмежена; або 3) предметом позову є захист соціальних, трудових, сімейних, житлових прав, відшкодування шкоди здоров`ю.

Згідно з ч. 2 ст. 8 Закону України Про судовий збір суд може зменшити розмір судового збору або звільнити від його сплати на підставі, зазначеній у частині першій цієї статті.

Слід зазначити, що встановлений у статті 8 Закону України Про судовий збір перелік умов, для звільнення, зменшення розміру, відстрочення чи розстрочення є вичерпним.

У постанові Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 12.03.2021 по справі № 912/1061/20 наведено висновок про застосування норм права про те, що відстрочення (розстрочення) сплати судового збору, а також звільнення від його сплати або зменшення його розміру з підстав, передбачених статтею 8 Закону України Про судовий збір, є прерогативою суду, який вирішує питання відкриття провадження (прийняття заяви, скарги тощо). Зазначені норми є диспозитивними і встановлюють не обов`язок, а право суду на власний розсуд звільнити особу від сплати судового збору (відстрочити, розстрочити його сплату або зменшити його розмір).

Визначення майнового стану сторони є оціночним та залежить від доказів, якими обґрунтовується рівень її майнового стану.

Особа, що порушує питання саме про звільнення від сплати судового збору, повинна навести обґрунтування обставин (з наданням на їх підтвердження доказів), які свідчать про неможливість здійснення оплати цього збору як станом на момент звернення до суду, так і до закінчення розгляду вимог заяви по суті.

Звертаючись до суду з позовною заявою та заявляючи клопотання про звільнення від сплати судового збору за подання позовної заяви, позивач не надає суду доказів, які б свідчили про відсутність у нього коштів для сплати судового збору за подання позовної заяви станом на момент подання даної позовної заяви.

Суд зазначає, що саме лише посилання на відсутність можливості сплати судового збору не є безумовною підставою для звільнення від сплати судового збору.

За таких обставин посилання позивача на те, що він не може оплачувати судовий збір у 2023 році за прострочку виконання договірних зобов`язань за закупівлею 2021 року, не є тією підставою з якою закон пов`язує можливість звільнення від сплати судового збору.

Статтею 129 Конституції України як одну із засад судочинства визначено рівність усіх учасників судового процесу перед законом і судом.

Враховуючи положення статті 129 Конституції України, а також положення Закону України Про судовий збір, господарський суд позбавлений права надавати перевагу будь-якій стороні в тому числі й у питанні звільнення від сплати судового збору.

У рішенні Європейського суду з прав людини від 20.05.2010 у справі Пелевін проти України зазначено, що право на доступ до суду не є абсолютним та може підлягати обмеженням, зокрема щодо умов прийнятності заяв (скарг); оскільки право на доступ до суду за своєю природою потребує регулювання державою, регулювання може змінюватися у часі та місці відповідно до потреб і ресурсів суспільства та окремих осіб.

У рішенні Європейського суду з прав людини у справі Креуз проти Польщі від 19.06.2001 зазначено, що право на суд не є абсолютним. Воно може бути піддане обмеженням, дозволеним за змістом, тому що право на доступ до суду за самою своєю природою потребує регулювання з боку держави.

Гарантуючи сторонам право доступу до суду для визначення їхніх цивільних прав та обов`язків, пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод залишає державі вільний вибір засобів, що використовуватимуться для досягнення цієї мети, але в той час, коли договірні держави мають можливість відхилення від дотримання вимог Конвенції щодо цього, остаточне рішення з дотримання вимог Конвенції залишається за судом. Відповідно, суд постановляє, що вимога сплати зборів судами у зв`язку з поданням позовів (заяв), які вони мають розглянути, не може вважатися обмеженням права доступу до суду.

Законом України Про судовий збір суду надано право звільнити заявника від сплати судового збору за наявності відповідних обставин (умов), визначених ч. 1 ст. 8 Закону України Про судовий збір, перелік яких розширювальному тлумаченню не підлягає; при цьому, питання про звільнення від сплати судового збору вирішується судом у кожному конкретному випадку залежно від обставин справи та обґрунтованості доводів сторони належними і допустимими доказами на підтвердження наявності передбачених законом обставин, а також на засадах рівності всіх учасників судового процесу перед законом і судом.

Встановлення державою обов`язку щодо сплати судового збору за звернення до господарського суду у порядку та розмірі, що встановлені Законом України Про судовий збір не становить порушення гарантованого заявнику пунктом 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод права на суд.

Враховуючи викладене, суд не вважає за доцільне в даному випадку звільнити позивача від сплати судового збору за подання даної позовної заяви, в зв`язку з чим відмовляє в клопотанні про звільнення його від сплати судового збору, яке міститься в прохальній частині поданої ним позовної заяви.

З огляду на зазначене, позивачу за подання до господарського суду вказаної вище позовної заяви необхідно сплатити суму судового збору в розмірі 156 398, 92 грн.

Згідно з ч. 1 ст. 174 Господарського процесуального кодексу України суддя, встановивши, що позовну заяву подано без додержання вимог, викладених у статтях 162, 164, 172 цього Кодексу, протягом п`яти днів з дня надходження до суду позовної заяви постановляє ухвалу про залишення позовної заяви без руху.

Відповідно до положень ч. 2 ст. 174 Господарського процесуального кодексу України в ухвалі про залишення позовної заяви без руху зазначаються недоліки позовної заяви, спосіб і строк їх усунення, який не може перевищувати десяти днів з дня вручення ухвали про залишення позовної заяви без руху.

Згідно з ч. 4 ст. 174 Господарського процесуального кодексу України якщо позивач не усунув недоліки позовної заяви у строк, встановлений судом, заява вважається неподаною і повертається особі, що звернулася із позовною заявою.

Враховуючи викладене, керуючись п. 2 ч. 1 ст. 164, ч. 1, 2, 4 ст. 174, ст. 232-234 Господарського процесуального кодексу України суд

ПОСТАНОВИВ:

1. Залишити без руху позовну заяву Державного підприємства "Медичні закупівлі України".

2. Зобов`язати позивача усунути недоліки позовної заяви та подати до суду в строк, який не може перевищувати десяти днів з дня отримання ухвали про залишення позовної заяви без руху:

- докази сплати судового збору у встановленому порядку та розмірі;

- відомості про наявність або відсутність електронного кабінету.

3. Попередити позивача про те, що у разі неусунення недоліків позовної заяви у строк, зазначений у п. 2 цієї ухвали, заява вважатиметься неподаною і буде повернута позивачу.

Ухвала набирає законної сили у порядку, встановленому ч. 2 ст. 235 Господарського процесуального кодексу України, та оскарженню не підлягає.

Ухвала підписана 19.12.2023 року.

Суддя Л.Я. Мальована