ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 грудня 2023 року

м. Київ

cправа № 904/4262/22

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного господарського суду:

Могил С.К. - головуючий, Волковицька Н.О., Случ О.В.,

за участю секретаря судового засідання Кравчук О.І.,

та представників

позивача: Васійчук Л.Ф.,

відповідача: не з`явились,

розглянувши у відкритому судовому засіданні касаційну скаргу Акціонерного товариства "Укртрансгаз"

на постанову Центрального апеляційного господарського суду від 21.09.2023

та рішення Господарського суду Дніпропетровської області від 15.05.2023

у справі № 904/4262/22

за позовом Акціонерного товариства "Укртрансгаз"

до Товариства з обмеженою відповідальністю "ВК Вінкор"

про стягнення 5 424 657,53 грн пені, 464 178,08 грн 3% річних, 2 713 859,71 грн інфляційних втрат,

В С Т А Н О В И В:

Акціонерне товариство "Укртрансгаз" звернулось до Господарського суду Дніпропетровської області з позовом про стягнення з Товариства з обмеженою відповідальністю "ВК Вінкор" (з урахуванням заяви про збільшення розміру позовних вимог) 5 424 657,53 грн пені за період з 15.06.2022 по 07.12.2022, 464 178,08 грн 3% річних за період з 15.06.2022 по 20.02.2023 та 2 713 859,71 грн інфляційних втрат за період з червня 2022 року по січень 2023 року.

Позовні вимоги обґрунтовані неналежним виконанням відповідачем умов договору № від 16.05.2022 купівлі-продажу, а саме п. 5.1 договору щодо своєчасного перерахування попередньої оплати на поточний рахунок позивача у розмірі 100% від ціни визначеної п. 4.1 договору - 22 500 000,00 грн.

Відповідач у відзиві на позовну заяву не погодився з позовними вимогами у повному обсязі та просив суд відмовити в їх задоволенні. Також стверджував, що у позивача відсутні правові підстави щодо стягнення інфляційних втрат та 3% річних. Крім того зазначав, що заявлені позивачем штрафні санкції є надмірно великими та такими що не відповідають збиткам, що могли бути понесені позивачем, а на підтвердження понесених позивачем збитків не надано жодних доказів.

Також від відповідача надійшло клопотання про зменшення розміру пені, яка підлягає стягненню до 1 000,00 грн та про здійснення розрахунок інфляційних витрат та 3% річних з урахуванням зменшеного розміру пені. Клопотання обґрунтовано тим, що ТОВ "ВК Вінкор" жодного разу не відмовлялось від виконаного раніше взятого на себе зобов`язання, однак наполегливо просило врахувати умови воєнного стану та погодити проведення попередньої оплати, після закінчення форс-мажорних обставин (воєнного стану). Вказані умови оплати були повідомлені ТОВ "ВК Вінкор" АТ "Укртрансгаз" до дати укладання договору. Таким чином, відповідач стверджував, що АТ "Укртрансгаз" усвідомлювало, що фактично попередня оплата буде внесена після закінчення воєнного стану.

Рішенням Господарського суду Дніпропетровської області від 15.05.2023 (суддя Бондарєв Е.М.) позов задоволено частково. Стягнуто з відповідача на користь позивача 10 000,00 грн пені. У задоволенні решти позовних вимог відмовлено.

Постановою Центрального апеляційного господарського суду від 21.09.2023 (колегія суддів у складі: Кощеєв І.М. - головуючий, Дармін М.О., Чус О.В.) рішення Господарського суду Дніпропетровської області від 15.05.2023 змінено, викладено резолютивну частину в наступній редакції: "Позов Акціонерного товариства "Укртрансгаз" до Товариства з обмеженою відповідальністю "ВК Вінкор" про стягнення 5 424 657,53 грн пені, 464 178,08 грн 3% річних, 2 713 859,71 грн інфляційних втрат задовольнити частково. Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю "ВК Вінкор" на користь Акціонерного товариства "Укртрансгаз" 2 712 328,65 грн пені, 464 178,08 грн 3% річних, 2 713 859,71 грн інфляційних втрат. У задоволенні решти позовних вимог відмовити."

Судами обох інстанцій встановлено, що 16.05.2022 між Акціонерним товариством "Укртрансгаз" (продавець) та Товариством з обмеженою відповідальністю "ВК Вінкор" (покупець) укладено договір купівлі-продажу № , відповідно до п. 1.1 якого продавець зобов`язався передати у власність покупця трубу 820x9 б/в недемонтовану (труби підземного способу прокладання, що були у використанні, і втратили експлуатаційну цінність внаслідок списання газопроводу-лупінгу "Турійськ" довжиною 7,84 км з точністю плюс-мінус 40 м та розподільчого газопроводу від АГРС "Ратне" довжиною 6,24 км з точністю плюс-мінус 5 м), а покупець зобов`язався прийняти і оплатити товари на умовах договору.

Відповідно до п. 1.3 договору найменування товарів, кількість, місцезнаходження, одиниці виміру та вартість, зазначені у Специфікації(-ях), наведеній(-их) у додатку(-ах) до договору, які є його невід`ємною частиною (далі - Специфікація(-ї)).

Згідно з п. 4.1 договору, ціна договору складається із загальної вартості товарів, наведеної у Специфікації(-ях) і становить 22 500 000,00 грн. ПДВ нараховується відповідно до вимог чинного законодавства. Податкові накладні оформляються згідно з вимогами Податкового кодексу України.

Згідно з п. 4.2 договору ціна за одиницю товарів зазначена у Специфікації(-ях).

Відповідно до п. 5.1 договору розрахунки за товари проводяться на умовах попередньої оплати, яка здійснюється покупцем у розмірі 100% від ціни договору, зазначеної в п. 4.1 договору, протягом 5 банківських днів з дати укладення договору та отримання оригіналу рахунку-фактури від продавця, шляхом перерахування покупцем грошових коштів на поточний рахунок продавця, зазначений у розділі 15 договору. В графі призначення платежу платіжного доручення на перерахування коштів покупець вказує номер договору, Специфікації.

Відповідно до п.п. 7.1.1, 7.1.3, 7.1.6, 7.1.9 п. 7.1 договору покупець зобов`язався здійснити оплату товарів своєчасно та в повному обсязі згідно з умовами договору; прийняти від продавця товари за актом приймання-передачі товарів у порядку та умовах визначених цим договором; негайно письмово інформувати продавця про ускладнення, які виникають в ході виконання своїх зобов`язань за договором або про наявність обставин, що впливають на строки оплати, приймання, вивозу товарів; виконувати інші обов`язки, передбачені чинним законодавством України та договором.

Пунктом 8.1 договору встановлено, що у разі невиконання або неналежного виконання своїх зобов`язань за договором сторони несуть відповідальність, передбачену законодавством України та договором.

Відповідно до п. 8.3 договору у разі порушення покупцем строків оплати за цим договором, покупець сплачує продавцю, крім суми заборгованості, пеню в розмірі подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період, за який сплачується пеня, від суми простроченого платежу.

Закінчення строку дії договору не звільняє сторони від відповідальності за його порушення, яке мало місце під час дії договору (п. 8.11 договору ).

За приписами п. 9.1 договору обставинами непереборної сили (форс-мажорними обставинами) є надзвичайні та невідворотні обставини, що об`єктивно унеможливлюють виконання зобов`язань, передбачених умовами договору, обов`язків згідно із законодавчими та іншими нормативними актами, а саме: загроза війни, збройний конфлікт або серйозна погроза такого конфлікту, включаючи але не обмежуючись ворожими атаками, блокадами, військовим ембарго, дії іноземного ворога, загальні військова мобілізація, військові дії, оголошена та неоголошена війна, дії суспільного ворога, збурення, акти тероризму, диверсії, піратства, безлади, вторгнення, блокада, революція, заколот, повстання, масові заворушення, введення комендантської години, карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України, експропріація, примусове вилучення, захоплення підприємств, реквізиція, громадська демонстрація, блокада, страйк, аварія, протиправні дії третіх осіб, пожежа, вибух, тривалі перерви в роботі транспорту, регламентовані умовами відповідних рішень та актами державних органів влади, закриття морських проток, ембарго, заборона (обмеження) експорту/імпорту тощо, а також викликані винятковими погодними умовами і стихійним лихом, а саме: епідемія, сильний шторм, циклон, ураган, торнадо, буревій, повінь, нагромадження снігу, ожеледь, град, заморозки, замерзання моря, проток, портів, перевалів. землетрус, блискавка, пожежа, посуха, просідання і зсув ґрунту, інші стихійні лиха тощо.

Сторона, що не може виконувати зобов`язання за договором внаслідок дії обставин непереборної сили (форс-мажорних обставин), повинна не пізніше, ніж протягом 10-ти (десяти) календарних днів з моменту їх виникнення повідомити про це іншу сторону у письмовій формі ( п.9.2 договору ).

Доказом виникнення обставин непереборної сили та строку їх дії є відповідні документи, які видаються компетентним органом, зокрема документ (сертифікат) Торгово-промислової палати України. Строк для надання відповідних документів - протягом 40 календарних днів з моменту виникнення обставин непереборної сили (п.9.3 договору).

У випадку невиконання вимог пунктів 9.2, 9.3 договору сторона, що їх не виконала, позбавляється права посилатися на, обставину непереборної сили (форс-мажорну обставину), як на таку, що виключає її відповідальність (п. 9.4 договору).

Договір набирає чинності з дати його підписання сторонами і діє до 31.12.2022, а в частині розрахунків за передані товари - до повного їх здійснення (п. 11.1 договору).

На виконання умов договору позивач направив відповідачу рахунок № 5 від 31.05.2022 на суму 22 500 000 грн, який був отриманий відповідачем 07.06.2022, що підтверджується інформацією ТОВ "Нова пошта" по відправленню № 4795.

Враховуючи умови п. 5.1 договору останнім днем для оплати покупцем рахунку фактури № 5 від 31.05.2022 у розмірі 100% від ціни встановленої п. 4.1 договору є 14.06.2022 (включно).

Позивач стверджує, що відповідач не виконав взяті на себе зобов`язання встановлені п. 5.1 договору в частині перерахування грошових коштів на поточних рахунок продавця у розмірі 100% від ціни визначеної п. 4.1 договору, чим допустив порушення умови договору.

На електронну адресу представника АТ "Укртрансгаз" надійшов лист відповідача вих. № 96 від 22.06.2022 (вх. № 3301ВХ-22-305 від 24.04.2022) щодо настання форс-мажорних обставин (обставин непереборної сили) за договором № від 16.05.2022, що в свою чергу на думку покупця не дає йому змоги виконати зобов`язання в частині оплати і даний обов`язок може бути виконаний ним тільки після закінчення бойових дій та припинення військового стану.

Позивач зазначає, що з огляду на те, що договором визначені конкретні строки протягом яких покупець повинен був повідомити продавця про настання обставин непереробної сили (форс-мажорних обставин) з моменту їх виникнення та документи, які можуть підтверджувати виникнення таких обставин, то загальне посилання покупця на не закінчення бойових дій в зв`язку з військовою агресією та не припинення військового стану, не може бути належним підтвердженням настання обставин непереборної сили ( форс-мажорних обставин), оскільки не відповідає вимогам конкретизації впливу відповідної форс-мажорної обставини (непереборної сили) на зобов`язання покупця по договору з доведенням ним причинно-наслідкового зв`язку. Щодо посилання покупця в листі на інший свій лист вих. № 66 від 11.04.2022, як на начебто обставину інформування продавця про настання форс-мажорних обставин (обставин непереборної сили), позивач зазначає, що відповідно до п. 14.3 договору з укладанням (16.05.2022) цього договору попереднє листування та документація щодо предмету цього договору втрачають юридичну силу.

З боку позивача вживались заходи досудового врегулювання спору, у зв`язку з чим на адресу відповідача була направлена вимога № 3301ВИХ-22-573 від 07.07.2022 про виконання покупцем в повному обсязі зобов`язань визначених п. 5.1 договору. Однак відповідачем зазначена вимога залишена без відповіді.

Посилаючись на порушення відповідачем зобов`язань за договором в частині своєчасного та повного перерахування суми попередньої оплати, на підставі п. 8.1 договору та ст. 625 ЦК України позивач звернувся до суду з позовом у даній справі.

Місцевий господарський суд позов визнав обґрунтованим, однак враховуючи заяву відповідача суд зменшив заявлені до стягнення 3% річних та інфляційні втрати на 100%, а заявлений до стягнення розмір пені - до 10 000 грн.

Змінюючи рішення місцевого господарського суду, суд апеляційної інстанції зазначив, що Господарський суд Дніпропетровської області не мав правових підстав для зменшення розміру 3% річних та інфляційних втрат, а тому дійшов висновку про стягнення з відповідача на користь позивача 464 178,08 грн 3% річних та 2 713 859,71 грн інфляційних втрат. В свою чергу, враховуючи, що суд першої інстанції зменшив стягувану суму пені до 0,04% від суми невиконаного грошового зобов`язання відповідачем, що не відповідає критерію балансу співвідношення розміру заявлених штрафних санкцій по відношенню до суми невиконаного грошового зобов`язання відповідачем, однак беручи до уваги причини неналежного виконання зобов`язання відповідачем, надавши оцінку всім обставинам справи в їх сукупності, враховуючи інтереси обох сторін, виходячи з загальних засад, встановлених у ст. 3 ЦК України, приймаючи до уваги посилання відповідача на втрату частину своїх активів, а також зменшення прибутків в результаті збройного нападу російської федерації, апеляційний суд дійшов висновку про наявність підстав для зменшення розміру пені, який підлягає стягненню з відповідача на 50% та стягнення пені у розмірі 2 712 328,65 грн на підставі ст. 551 ЦК України та ст. 233 ГК України.

Не погоджуючись з рішенням місцевого та постановою апеляційного господарських судів в частині відмови у стягненні 2 712 328, 65 грн пені (зменшення її розміру на 50%), позивач звернувся до Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду з касаційною скаргою, в якій просить їх скасувати в цій частині та направити справу в цій частині на новий розгляд.

В обґрунтування своїх вимог скаржник посилається на неправильне застосування судами попередніх інстанцій ст.ст. 526, ч. 1 ст. 530, 546, 549-552, 610, 611, 612 ЦК України та ст. 44, 55, 173, 174, 193, 230-233 ГК України, під час застосування положень ст. 551 ЦК України та ст. 233 ГК України, та порушення норм процесуального права - ст.ст. 2, 3, 5, 7, 11, 13, 236, 238, 282 ГПК України. Зазначає, що висновки суду апеляційної інстанцій в частині зменшення пені на 50% не відповідають положенням ч. 3 ст. 551 ЦК України та ст. 233 ГК України. В оскаржуваній постанові апеляційний суд зазначив про те, що сума заявлених позивачем до стягнення з відповідача пені не є надмірно великою по відношенню до суми основного зобов`язання, а тому суди визнали та встановили, що позовні вимоги АТ «Укртрансгаз» є законними та обґрунтованими, а отже підлягали задоволенню в повному обсязі. Відповідач не лише не визнавав своєї вини, а й намагався безпідставно перекласти свою провину на АТ «Укртрансгаз», що свідчить про недобросовісність дій самого відповідача.

Скаржником вмотивовано подання касаційної скарги на підставі п.п. 1, 4 ч. 2 ст. 287 ГПК України, а саме неврахування висновків Верховного Суду України, викладених у постанові від 14.09.2016 у справі № 6-473цс16; висновків Верховного Суду, викладених у постановах від 16.10.2018 у справі № 910/22964/17, від 02.07.2019 у справі № 925/1641/17, від 14.07.2021 у справі №916/878/20, від 05.09.2019 у справі № 908/1501/18, від 06.06.2022 у справі № 908/1133/21. Що ж до п. 4 ч. 2 ст. 287 ГПК України, то судом апеляційної інстанції не було досліджено докази, надані відповідачем в якості підстав для зменшення розміру заявлених позовних вимог разом із клопотанням, поданим до суду першої інстанції про зменшення суми пені, інфляційних втрат та 3% річних. Також судами першої та апеляційної інстанцій безпідставно та необґрунтовано, з порушенням норм процесуального права, прийнято оскаржувані рішення без урахування доводів, наданих позивачем. Прийняті рішення не ґрунтуються на будь-яких доказах наданих з боку позивача, а лише посилаються на ряд постанов Верховного Суду, які не вірно застосовані до спірних правовідносин.

Ухвалою Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 08.11.2023 відкрито провадження за касаційною скаргою з підстав, передбачених п.п. 1, 4 ч. 2 ст. 287 ГПК України, призначено останню до розгляду у відкритому судовому засіданні на 28.11.2023 та надано строк на подання відзиву на касаційну скаргу до 24.11.2023.

У зв`язку з відпусткою судді Могил С.К., розгляд касаційної скарги 28.11.2023 не відбувся.

Ухвалою Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 04.12.2023 призначено касаційну скаргу Акціонерного товариства "Укртрансгаз" на постанову Центрального апеляційного господарського суду від 21.09.2023 та рішення Господарського суду Дніпропетровської області від 15.05.2023 у справі № 904/4262/22 до розгляду на 12.12.2023.

Переглянувши в касаційному порядку постанову апеляційного та рішення місцевого господарських судів в оскаржуваній частині, колегія суддів Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду дійшла висновку про відсутність підстав для задоволення касаційної скарги, з огляду на таке.

Відповідно до ч. 1 ст. 300 ГПК України переглядаючи у касаційному порядку судові рішення, суд касаційної інстанції в межах доводів та вимог касаційної скарги, які стали підставою для відкриття касаційного провадження, та на підставі встановлених фактичних обставин справи перевіряє правильність застосування судом першої чи апеляційної інстанції норм матеріального і процесуального права. Оскільки позивач оскаржує судові рішення лише в частині зменшення розміру пені, Верховний Суд здійснює перегляд рішення місцевого та постанови апеляційного господарських судів саме в цій частині.

Пунктом 1 ч. 2 ст. 287 ГПК України підставою касаційного оскарження судових рішень визначено застосування судом апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні норми права без урахування висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду.

Суд враховує, що судовими рішеннями в подібних правовідносинах є такі рішення, де подібними є (1) предмети спору, (2) підстави позову, (3) зміст позовних вимог та встановлені судом фактичні обставини, а також має місце (4) однакове матеріально-правове регулювання спірних правовідносин (аналогічна позиція викладена у постановах ВП ВС від 05.06.2018 у справі № 523/6003/14-ц, від 19.06.2018 у справі № 922/2383/16, від 20.06.2018 у справі № 755/7957/16-ц, від 26.06.2018 у справі № 2/1712/783/2011, від 26.06.2018 у справі № 727/1256/16-ц, від 04.07.2018 у справі № 522/2732/16-ц).

Зміст правовідносин з метою з`ясування їх подібності в різних судових рішеннях суду (судів) касаційної інстанції визначається обставинами кожної конкретної справи ((див. постанови Верховного Суду від 27.03.2018 у справі № 910/17999/16 (пункт 32); від 25.04.2018 у справі № 925/3/17 (пункт 38); від 16.05.2018 року у справі № 910/24257/16 (пункт 40); від 05.06.2018 у справі № 243/10982/15-ц (пункт 22); від 31.10.2018 у справі № 372/1988/15-ц (пункт 24); від 05.12.2018 у справах № 522/2202/15-ц (пункт 22) і № 522/2110/15-ц (пункт 22); від 30.01.2019 у справі № 706/1272/14-ц (пункт 22)).)

При цьому колегія суддів враховує позицію, викладену у постанові Великої Палати Верховного Суду від 12.10.2021 у справі № 233/2021/19 (провадження №14-16цс20), відповідно до якої у кожному випадку порівняння правовідносин і їхнього оцінювання на предмет подібності слід насамперед визначити, які правовідносини є спірними. А тоді порівнювати права й обов`язки сторін саме цих відносин згідно з відповідним правовим регулюванням (змістовий критерій) і у разі необхідності, зумовленої цим регулюванням, - суб`єктний склад спірних правовідносин (види суб`єктів, які є сторонами спору) й об`єкти спорів. Тому з метою застосування відповідних приписів процесуального закону не будь-які обставини справ є важливими для визначення подібності правовідносин.

На предмет подібності слід оцінювати саме ті правовідносини, які є спірними у порівнюваних ситуаціях. Встановивши учасників спірних правовідносин, об`єкт спору (які можуть не відповідати складу сторін справи та предмету позову) і зміст цих відносин (права й обов`язки сторін спору), суд має визначити, чи є певні спільні риси між спірними правовідносинами насамперед за їхнім змістом. А якщо правове регулювання цих відносин залежить від складу їх учасників або об`єкта, з приводу якого вони вступають у правовідносини, то у такому разі подібність слід також визначати за суб`єктним і об`єктним критеріями відповідно. Для встановлення подібності спірних правовідносин у порівнюваних ситуаціях суб`єктний склад цих відносин, предмети, підстави позовів і відповідне правове регулювання не обов`язково мають бути тотожними, тобто однаковими.

Водночас колегія суддів зазначає, що слід виходити також з того, що підставою для касаційного оскарження є неврахування висновку Верховного Суду саме щодо застосування норми права, а не будь-якого висновку, зробленого судом касаційної інстанції в обґрунтування мотивувальної частини постанови. Саме лише зазначення у постанові Верховного Суду норми права також не є його правовим висновком про те, як саме повинна застосовуватися норма права у подібних правовідносинах.

Так Верховний Суд України у постанові від 14.09.2016 у справі № 6-473цс16 зазначив, що пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного зобов`язання за кожен день прострочення виконання (частини перша, третя статті 549 ЦК України).

Аналіз указаних норм матеріального права дає підстави для висновку, що за змістом ч. 3 ст. 551 ЦК України під розміром збитків слід розуміти суму, на яку нараховано неустойку, а не будь-яку іншу суму збитків. Таким чином, у справі, що розглядається, касаційний суд помилково погодився з висновком апеляційного суду про зменшення пені за несвоєчасну сплату процентів за користування кредитними коштами до розміру суми основного боргу за кредитом, тобто неправильно застосував положення ч. 3 ст. 551 ЦК України.

З урахуванням наведеного Верховний Суд України дійшов висновку, що судові рішення апеляційної та касаційної інстанцій в частині стягнення пені підлягають скасуванню.

У постанові Верховного Суду від 16.10.2018 у справі № 910/22964/17 вказано, що: «зменшення розміру заявлених до стягнення штрафних санкцій є правом суду, а за відсутності переліку виняткових обставин господарський суд, оцінивши надані сторонами докази та обставини справи у їх сукупності, вирішує питання про наявність або відсутність у кожному конкретному випадку обставин, за яких можливе зменшення пені та штрафу та розмір, до якого підлягає зменшенню».

У постанові Верховного Суду від 02.07.2019 у справі № 925/1641/17, зазначено, що: «вирішуючи питання про зменшення розміру пені та штрафу, які підлягають стягненню зі сторони, що порушила зобов`язання, суд повинен з`ясувати наявність значного перевищення розміру неустойки порівняно з розміром збитків, а також об`єктивно оцінити, чи є цей випадок винятковим, виходячи з інтересів сторін, які заслуговують на увагу, ступеня виконання зобов`язань, причин неналежного виконання або невиконання зобов`язання, незначності прострочення у виконанні зобов`язання, невідповідності розміру пені наслідкам порушення, негайного добровільного усунення винною стороною порушення та його наслідків та ін. При цьому обов`язок доведення існування обставин, які можуть бути підставою для зменшення розміру заявленої до стягнення суми пені, покладається на особу, яка заявляє відповідне клопотання.

Встановивши відповідні обставини, суд вирішує стосовно можливості зменшення розміру заявленої до стягнення пені, що є правом суду, яке реалізується ним на власний розсуд (відповідний висновок викладений у постановах Верховного Суду від 04.05.2018 у справі № 917/1068/17, від 22.01.2019 у справі № 908/868/18, від 13.05.2019 у справі № 904/4071/18, від 18.06.2019у справі № 914/891/16)».

У постанові Верховного Суду від 14.07.2021 у справі № 916/878/20 зазначено, що: «Господарський суд повинен надати оцінку як поданим учасниками справи доказам та обставинам, якими учасники справи обґрунтовують наявність підстав для зменшення штрафних санкцій, так і запереченням інших учасників щодо такого зменшення.

Обов`язок доведення існування обставин, які можуть бути підставою для зменшення розміру заявленої до стягнення суми пені, покладається на особу, яка заявляє відповідне клопотання.

Суд не зобов`язаний встановлювати всі можливі обставини, які можуть вплинути на зменшення пені; це не входить в предмет доказування у справах про стягнення пені. Відповідно до принципу змагальності суд оцінює лише надані сторонами докази і наведені ними аргументи. Суд повинен належним чином мотивувати своє рішення про зменшення пені, із зазначенням того, які обставини ним враховані, якими доказами вони підтверджені, які аргументи сторін враховано, а які відхилено (ст.ст. 86, 236-238 ГПК України)».

У постанові Верховного Суду від 06.06.2022 у справі № 908/1133/21 суд дійшов таких висновків: «Згідно з положеннями статті 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

У разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: припинення зобов`язання внаслідок односторонньої відмови від зобов`язання, якщо це встановлено договором або законом, або розірвання договору; зміна умов зобов`язання; сплата неустойки; відшкодування збитків та моральної шкоди (частина перша статті 611 ЦК України).

За порушення у сфері господарювання учасники господарських відносин несуть господарсько-правову відповідальність шляхом застосування до правопорушників господарських санкцій на підставах і в порядку, передбачених ГК України, іншими законами та договором (ч. 2 ст. 193, ч. 1 ст. 216 та ч. 1 ст. 218 ГК України).

Господарськими санкціями визнаються заходи впливу на правопорушника у сфері господарювання, в результаті застосування яких для нього настають несприятливі економічні та/або правові наслідки. У сфері господарювання застосовуються такі види господарських санкцій, зокрема штрафні санкції.

Згідно з частинами першою, третьою статті 549 ЦК України та частиною першою статті 230 ГК України неустойкою (штрафними санкціями) визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов`язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання (частина третя статті 549 ЦК України).

Верховний Суд зазначає, що пеня є особливим видом відповідальності за неналежне виконання зобов`язання, яка має на меті, крім відшкодування збитків після вчиненого порушення щодо виконання зобов`язання, додаткову стимулюючу функцію для добросовісного виконання зобов`язання. Окрім того, до моменту вчинення порушення пеня відіграє забезпечувальну функцію і, навпаки, з моменту порушення є мірою відповідальності».

Колегія суддів у справі № 904/4262/22 зазначає, що судами обох інстанцій встановлено, що від відповідача надійшло клопотання про зменшення розміру пені, яка підлягає стягненню до 1 000,00 грн та про здійснення розрахунок інфляційних витрат та 3% річних з урахуванням зменшеного розміру пені. Клопотання обґрунтовано тим, що ТОВ "ВК Вінкор" жодного разу не відмовлялось від виконаного раніше взятого на себе зобов`язання, однак наполегливо просило врахувати умови воєнного стану та погодити проведення попередньої оплати, після закінчення форс-мажорних обставин ( воєнного стану ). Вказані умови оплати були повідомлені ТОВ "ВК Вінкор" АТ "Укртрансгаз" до дати укладання договору. Таким чином, відповідач стверджував, що АТ "Укртрансгаз" усвідомлювало, що фактично попередня оплата буде внесена після закінчення воєнного стану.

Відповідно до ст. 233 ГК України у разі якщо належні до сплати штрафні санкції надмірно великі порівняно із збитками кредитора, суд має право зменшити розмір санкцій. При цьому повинно бути взято до уваги: ступінь виконання зобов`язання боржником; майновий стан сторін, які беруть участь у зобов`язанні; не лише майнові, але й інші інтереси сторін, що заслуговують на увагу. Якщо порушення зобов`язання не завдало збитків іншим учасникам господарських відносин, суд може з урахуванням інтересів боржника зменшити розмір належних до сплати штрафних санкцій.

Право суду зменшувати розмір неустойки передбачене також ч. 3 ст. 551 ЦК України.

Аналіз приписів ст. 551 ЦК України, ст. 233 ГК України дає підстави для висновку, що право суду зменшити заявлені до стягнення суми штрафних санкцій пов`язане з наявністю виняткових обставин; господарський суд повинен надати оцінку поданим учасниками справи доказам та обставинам, якими учасники справи обґрунтовують наявність підстав для зменшення штрафних санкцій, так і запереченням інших учасників щодо такого зменшення. Вирішуючи питання про зменшення розміру пені, яка підлягає стягненню зі сторони, що порушила зобов`язання, суд повинен з`ясувати наявність значного перевищення розміру неустойки порівняно з розміром збитків, а також об`єктивно оцінити, чи є цей випадок винятковим, виходячи з інтересів сторін, які заслуговують на увагу, ступеня виконання зобов`язань, причин неналежного виконання або невиконання зобов`язання, незначності прострочення у виконанні зобов`язання, невідповідності розміру пені наслідкам порушення, негайного добровільного усунення винною стороною порушення та його наслідків тощо. При цьому обов`язок доведення існування обставин, які можуть бути підставою для зменшення розміру заявленої до стягнення суми пені, покладається на особу, яка заявляє відповідне клопотання.

Відповідно до ч. 3 ст. 13 ГПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом.

Наявність у кредитора можливості стягувати зі споживача надмірні грошові суми як неустойку змінює її дійсне правове призначення. Неустойка має на меті, насамперед, стимулювати боржника до виконання основного грошового зобов`язання та не може становити непомірний тягар для споживача і бути джерелом отримання невиправданих додаткових прибутків для кредитора. Таку правову позицію викладено в Рішенні Конституційного Суду України від 11.07.2013 № 7-рп/2013.

З викладеного вбачається, що у вирішенні питання про можливість зменшення неустойки суд бере до уваги майновий стан сторін і оцінює співвідношення розміру заявлених штрафних санкцій, зокрема з розміром збитків кредитора, враховує інтереси обох сторін. Майновий стан сторін та соціальна значущість підприємства мають значення для вирішення питання про зменшення пені.

До того ж, зменшення розміру заявленої до стягнення неустойки є суб`єктивним правом суду, а за відсутності у законі переліку таких виняткових обставин, господарський суд, оцінивши надані сторонами докази та обставини справи у їх сукупності, на власний розсуд вирішує питання про наявність або відсутність у кожному конкретному випадку обставин, за яких можливе зменшення неустойки (аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 10.09.2019 у справі № 904/4685/18, від 21.11.2019 у справі № 916/553/19, від 22.11.2019 у справі № 922/937/19, від 13.01.2020 у справі № 902/855/18).

Крім того, при вирішенні питання про можливість зменшення неустойки суд повинен брати до уваги не лише майновий стан боржника, але й майновий стан стягувача, тобто, врахувати інтереси обох сторін. Досліджуючи питання про зменшення пені суд повинен об`єктивно оцінити чи є даний випадок винятковим, виходячи з інтересів обох сторін, а не лише відповідача. Разом з тим, приймаючи рішення про зменшення неустойки, суд також повинен виходити і з того, що одним з завдань неустойки є стимулювання належного виконання договірних зобов`язань, при цьому вона має обов`язковий для учасників правовідносин характер.

При цьому суд повинен забезпечити баланс інтересів сторін справи з урахуванням встановлених обстави справи та не допускати фактичного звільнення від їх сплати без належних правових підстав.

Чинним законодавством не врегульований розмір (відсоткове співвідношення) можливого зменшення штрафних санкцій. Відповідно, таке питання вирішується господарським судом згідно зі ст. 86 ГПК України.

Суд першої інстанції, посилаючись на положення ч. 3 ст. 551 ЦК України та ч. 1 ст. 233 ГК України, вирішуючи питання щодо можливості зменшення за клопотанням відповідача суми пені, зазначив, що в результаті збройного нападу російської федерації та часткової окупації території України, ТОВ "ВК Вінкор" втратило частину своїх активів, а також зменшились прибутки з причини втрати частини клієнтської бази. Дані обставини негативно вплинули на майновий стан ТОВ "ВК Вінкор" та на можливість здійснення попередньої оплати за спірним договором на встановлених умовах.

Об`єктивно оцінивши даний випадок, суд прийняв до уваги причини неналежного виконання зобов`язання відповідачем, надаючи оцінку всім обставинам справи в їх сукупності, враховуючи інтереси обох сторін, виходячи із загальних засад, встановлених у статті 3 ЦК України, а саме: справедливості, добросовісності та розумності, приймаючи до уваги відсутність у матеріалах справи доказів понесення позивачем збитків внаслідок прострочення виконання відповідачем грошового зобов`язання та враховуючи, що сума попередньої оплати складає 22 500 000,00 грн, а розмір пені 5 424 657,53 грн, дійшов до висновку про наявність підстав для зменшення розміру пені, який підлягає стягненню з відповідача у розмірі 10 000,00 грн.

Здійснюючи перегляд оскаржуваного рішення суд апеляційної інстанції погодився з доводами позивача про те, що суд першої інстанції зменшив стягувану суму пені до 0,04% від суми невиконаного грошового зобов`язання відповідачем, що не відповідає критерію балансу співвідношення розміру заявлених штрафних санкцій по відношенню до суми невиконаного грошового зобов`язання відповідачем. У такому випадку зводиться до формальності, нікчемності завдання неустойки, як способу забезпечення виконання зобов`язання та міри відповідальності боржника. Так само і одні із головних критеріїв стягнення неустойки - дисциплінування боржника (спонукання до належного виконання зобов`язання) та захист майнових прав та інтересів кредитора у разі порушення зобов`язання зводиться до формального покарання, яке не забезпечує компенсації втрат понесених з боку позивача та не стимулює боржника до належного виконання взятих на себе зобов`язань за договором.

При цьому суд констатував, що сума заявлених позивачем до стягнення з відповідача пені не є надмірно великою по відношенню до суми основного зобов`язання, про що свідчать матеріали справи.

Разом з тим, апеляційний господарський суд, об`єктивно оцінивши даний випадок, врахувавши причини неналежного виконання зобов`язання відповідачем, надавши оцінку всім обставинам справи в їх сукупності, враховуючи інтереси обох сторін, виходячи із загальних засад, встановлених у ст. 3 ЦК України, а саме: справедливості, добросовісності та розумності, приймаючи до уваги, посилання відповідача на втрату частину своїх активів, а також зменшення прибутків в результаті збройного нападу російської федерації, дійшов висновку про наявність підстав для зменшення розміру пені, який підлягає стягненню з відповідача на 50%, та стягнення пені у розмірі 2 712 328,65 грн на підставі ст. 551 ЦК України та ст. 233 ГК України.

Верховний Суд зазначає, що задоволення судом клопотання про зменшення розміру пені є суб`єктивним правом суду при оцінці наданих доказів, яке може бути реалізовано ним у кожному конкретному випадку за наслідками оцінки обставин справи, наведених учасниками справи обґрунтувань і дослідження доказів, і з урахуванням наявності у матеріалах справи доказів на підтвердження обставин, якими таке клопотання обґрунтоване, і такі дії суду не можуть бути підставою для скасування рішення суду в цій частині при відсутності інших порушень норм матеріального та процесуального права.

При цьому відповідно до меж перегляду справи в касаційній інстанції, встановлених ст. 300 ГПК України, переглядаючи у касаційному порядку судові рішення, суд касаційної інстанції в межах доводів та вимог касаційної скарги, які стали підставою для відкриття касаційного провадження, та на підставі встановлених фактичних обставин справи перевіряє правильність застосування судом першої чи апеляційної інстанції норм матеріального і процесуального права і не має права встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені у рішенні або постанові суду чи відхилені ним, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими, збирати чи приймати до розгляду нові докази або додатково перевіряти докази.

Відтак, колегія суддів у справі № 904/4262/22 не вбачає невідповідності висновків суду апеляційної інстанції висновкам Верховного Суду, викладеним вище. Що ж до постанови Верховного Суду від 05.09.2019 у справі № 908/1501/18, то правовідносини у ній не є подібними до тих, що склалися у справі № 904/4262/22, та у ній не розглядалося питання зменшення неустойки.

Що ж до п. 4 ч. 2 ст. 287 ГПК України, то відповідно до статті 236 ГПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.

Вимогами процесуального закону визначено обов`язковість встановлення судом під час вирішення спору обставин, що мають значення для справи, надання їм юридичної оцінки, а також оцінки всіх доказів, з яких суд виходив при вирішенні спору. Без виконання цих процесуальних дій ухвалити законне й обґрунтоване рішення у справі неможливо.

Обов`язком суду при розгляді справи є дотримання вимог щодо всебічності, повноти й об`єктивності з`ясування обставин справи та оцінки доказів. Усебічність та повнота розгляду передбачає з`ясування всіх юридично значущих обставин та наданих доказів з усіма притаманними їм властивостями, якостями та ознаками, їх зв`язками, відносинами і залежностями. Таке з`ясування запобігає однобічності та забезпечує, як наслідок, постановлення законного й обґрунтованого рішення.

З`ясування відповідних обставин має здійснюватися із застосуванням критеріїв оцінки доказів, передбачених статтею 86 ГПК України.

Гарантуючи право на справедливий судовий розгляд, стаття 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод не встановлює жодних правил щодо допустимості доказів або їх оцінки, що є компетенцією виключно національних судів першої та апеляційної інстанцій. Проте зважаючи на прецедентну практику Європейського суду з прав людини (далі - ЄСПЛ), суд зобов`язаний мотивувати свої дії та рішення, щоб продемонструвати сторонам, що вони були почуті.

У наведених висновках Суд звертається до правової позиції Верховного Суду викладеної, зокрема, в постановах від 21.01.2020 у справі № 910/8348/19 та від 30.11.2021 у справі № 904/709/20.

Водночас Верховний Суд звертає увагу на те, що поняття "обґрунтованого" рішення не можна тлумачити як таке, що вимагає детальної відповіді на кожний аргумент учасників справи, а міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною залежно від характеру рішення.

Відтак, сама лише по собі відсутність у тексті оскаржуваної постанови деяких висновків та посилань на деякі аргументи скаржника автоматично не призводить до неправомірності всього судового рішення.

Враховуючи викладене Верховний Суд погоджується з висновками суду апеляційної інстанції про наявність підстав для зменшення розміру пені і вважає, що постанова апеляційного господарського суду у цій справі ухвалена з додержанням норм матеріального і процесуального права, а тому підстав для її скасування немає.

Оскільки суд відмовляє у задоволенні касаційної скарги та залишає без змін оскаржуване судове рішення у відповідній частині, судові витрати, згідно зі ст. 129 ГПК України, покладаються на заявника касаційної скарги.

Керуючись ст.ст. 300, 301, 308, 309, 314, 315, 317 ГПК України, Верховний Суд, -

П О С Т А Н О В И В:

Касаційну скаргу Акціонерного товариства "Укртрансгаз" залишити без задоволення.

Постанову Центрального апеляційного господарського суду від 21.09.2023 у справі № 904/4262/22 в оскаржуваній частині залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною та оскарженню не підлягає.

Головуючий суддя Могил С.К.

Судді: Волковицька Н.О.

Случ О.В.