ПІВДЕННО-ЗАХІДНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
_____________________________________________________________________________________________
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 грудня 2023 року м. ОдесаСправа № 916/3552/22
Південно-західний апеляційний господарський суд у складі:

головуючого судді Савицького Я.Ф.,

суддів: Колоколова С.І.,

Разюк Г.П.,

розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу Акціонерного товариства Банк інвестицій та заощаджень

на рішення Господарського суду Одеської області

від 04 травня 2023 року (повний текст складено 12.05.2023)

у справі №916/3552/22

за позовом: Акціонерного товариства Банк інвестицій та заощаджень

до відповідача: Фізичної особи-підприємця Груздева Дмитра Олександровича

про: стягнення 269 504,18 грн.,-

суддя суду першої інстанції: Волков Р.В.,

місце винесення рішення: м. Одеса, проспект Шевченка, 29, Господарський суд Одеської області

В С Т А Н О В И В:

У грудні 2022 року Акціонерне товариство (АТ) «Банк інвестицій та заощаджень» (далі також позивач, Банк) звернулось до Господарського суду Одеської області із позовом до Фізичної особи-підприємця Груздєва Дмитра Олександровича (далі також відповідач, ФОП Груздєв Д.О.) про стягнення з останнього 269 504,18 грн., з яких: 199 526.23 грн. заборгованість за тілом кредиту, 25,45 грн. - простроченої заборгованості по процентам в період з 01.09.2021 по 05.12.2022, 52 975,02 грн. - заборгованість за комісією з 01.05.2022 по 05.12.2022, 13 414,16 грн. інфляційних витрат, 2 709,85 грн., 3% річних за несвоєчасне повернення кредиту, 853,47 грн., - 3% річних за несвоєчасне повернення комісії.

Позовні вимоги Акціонерного товариства «Банк інвестицій та заощаджень» обґрунтовані неналежним виконанням відповідачем своїх зобов`язань за Кредитним договором від 22.05.2020 №SME/BC/01-16, в частині повернення кредитних коштів та сплати процентів за користування ними.

Рішенням Господарського суду Одеської області від 04.05.2023 у справі №916/3552/22 (суддя Р.В. Волков) Позов Акціонерного товариства Банк інвестицій та заощаджень до Фізичної особи-підприємця Груздева Дмитра Олександровича про стягнення 269 504,18 грн. задоволено частково. Стягнуто з Фізичної особи-підприємця Груздева Дмитра Олександровича на користь Акціонерного товариства Банк інвестицій та заощаджень 199 526,23 грн. простроченої заборгованості за основним зобов`язанням, 8,64 грн. простроченої заборгованості за процентами, 13 414,16 грн. інфляційних втрат, 360,87 грн. 3% річних за несвоєчасне повернення кредиту, 3 199,65 грн. витрат зі сплати судового збору. У задоволенні решти вимог - відмовлено.

Мотивуючи часткове задоволення позовних вимог Акціонерного товариства «Банк інвестицій та заощаджень», суд першої інстанції зазначив, що позовні вимоги Банку в частині стягнення з відповідача основної заборгованості за тілом кредиту, є обґрунтованими та такими, що підтверджені належними доказами.

Також, місцевий господарський суд дійшов висновку про правомірність заявлених до сплати інфляційних втрат.

При цьому, господарський суд першої інстанції, зробивши свій розрахунок, дійшов висновку, що 3% річних від простроченої суми кредиту становить 360,87 грн., а не 2709,85 грн., нарахованих Банком, а прострочена заборгованість за процентами складає 8,64 грн.

Разом з цим, за висновками місцевого господарського суду, позивачем не доведено обґрунтованості позову в частині вимоги про стягнення з відповідача 52 975,02 грн. заборгованості за комісією з 01.05.2022 по 05.12.2022, та 853,47 грн., 3% річних за несвоєчасне повернення комісії, оскільки ці вимоги є незаконними та не відповідають вимогам ч. 1 ст. 18 Закону України «Про захист прав споживачів».

Аналогічний висновок викладений у постанові Верховного Суду від 27.12.2018 року у справі №695/3474/17.

Не погоджуючись з рішенням суду першої інстанції, АТ Банк інвестицій та заощаджень звернулось до Південно-західного апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати рішення Господарського суду Одеської області від 04.05.2023 у справі №916/3552/22 в частині відмови у задоволенні позову та ухвалити нове рішення у цій частині, яким задовольнити позовні вимоги повністю.

АТ «Банк інвестицій та заощаджень» вважає, що рішення Господарського суду Одеської області від 04.05.2023 у справі №916/3552/22 в оскаржуваній частині ухвалено з порушенням норм матеріального і процесуального права та неповним дослідженням усіх обставин справи.

Так, позивач зазначає, що кредитний договір від 22.05.2020 №SME/BC/01-16 укладений між сторонами не є договором споживчого кредитування та відповідно до нього не можливо застосовувати Закон України «Про захист прав споживачів». Щодо нарахування Банком 3% річних та 3% річних за несвоєчасне повернення кредиту, то Банком на підставі п.9.6 та п.10.2 Кредитного договору, продовжено нарахування заборгованості по процентам і 3% річних на підставі ч.2 ст. 625 ЦК України, оскільки, у строк встановлений банком позичальник не погасив кредитну заборгованість.

Ухвалою Південно-західного апеляційного господарського суду від 04.09.2023 відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою Акціонерного товариства Банк інвестицій та заощаджень на рішення Господарського суду Одеської області від 04.05.2023 у справі №916/3552/22; вирішено розглянути дану справу в порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи за наявними у справі матеріалами. Відповідачу встановлено строк для подання відзиву на апеляційну скаргу.

Відзиву на апеляційну скаргу від ФОП Груздева Дмитра Олександровича до Південно-західного апеляційного господарського суду не надходило, що не перешкоджає перегляду ухвали суду першої інстанції, відповідно до ч. 3 ст. 263 Господарського процесуального кодексу України.

Апеляційний суд зазначає, що з метою повного, об`єктивного та всебічного розгляду апеляційної скарги, враховуючи обставини, пов`язані зі запровадженням в Україні воєнного стану та приймаючи до уваги навантаження суду, а також з огляду на положення Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та практику Європейського суду з прав людини, апеляційну скаргу АТ Банк інвестицій та заощаджень на рішення Господарського суду Одеської області від 04.05.2023 у справі №916/3552/22 розглядається поза межами строку, встановленого статтею 273 Господарського процесуального кодексу України, але, у розумний строк, тобто такий, що є об`єктивно необхідним для виконання процесуальних дій і вирішення справи з метою забезпечення належного судового захисту.

Згідно зі ст. 269 Господарського процесуального кодексу України встановлено, що суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї. Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права. У суді апеляційної інстанції не приймаються і не розглядаються позовні вимоги та підстави позову, що не були предметом розгляду в суді першої інстанції.

Дослідивши матеріали справи, розглянувши доводи та вимоги апеляційної скарги, колегія суддів Південно-західного апеляційного господарського суду встановила наступне.

22.05.2020 між Акціонерним товариством «Банк інвестицій та заощаджень» та Фізичною особою-підприємцем Груздевим Дмитром Олександровичем було укладено кредитний договір № SME/BC/01-16 (далі договір), згідно якого Банк надає позичальнику Кредит у сумі 400 000 ( чотириста тисяч ) гривен 00 копійок. Розмір процентів за користування Кредитом складає 0,01% ( нуль цілих нуль одна сота ) процентів річних. Позичальник зобов`язаний повернути Кредит Банку 15 травня 2022 року.

На виконання умов договору, Банком 22.05.2020 перераховано на рахунок позичальника кредитні кошти у розмірі 400 000,00 грн., що свідчить про належне виконання позивачем своїх зобов`язань за кредитним договором.

В свою чергу, відповідач виконав свої зобов`язання не в повному обсязі в зв`язку з чим банк направив 23.112021 року відповідачу вимогу про дострокове виконання зобов`язання за договором, якою вимагав від позичальника не пізніше 30 календарних днів, з моменту отримання вимоги, достроково погасити заборгованість за договором.

31.12.2021 року відповідач отримав вказану вище вимогу, але ніяких дій у встановлений вимогою час не здійснив, що і стало підставою для звернення позивача до суду з позовною заявою про стягнення з відповідача 269 504,18 грн., з яких: 199 526.23 грн. заборгованість за тілом кредиту, 25,45 грн. простроченої заборгованості по процентам в період з 01.09.2021 по 05.12.2022, 52 975,02 грн. заборгованості за комісією з 01.05.2022 по 05.12.2022, 13 414,16 грн. інфляційних витрат, 2 709,85 грн., 3% річних за несвоєчасне повернення кредиту, 853,47 грн., 3% річних за несвоєчасне повернення комісії.

Дослідивши доводи апеляційної скарги, перевіривши правильність юридичної оцінки встановлених фактичних обставин справи, застосування господарським судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права при винесені рішення, колегія суддів Південно-західного апеляційного господарського суду дійшла наступних висновків.

За положеннями ч.1, п.1 ч.2 ст.11 Цивільного Кодексу України, цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки. Підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини.

В силу ч. 1 ст. 193 Господарського кодексу України, суб`єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов`язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов`язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться. До виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, передбачених Господарським кодексом України.

Відповідно до ст. 526 Цивільного Кодексу України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Визначення поняття зобов`язання міститься у частині першій статті 509 Цивільного кодексу України, за якою зобов`язання - це правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

Згідно з ч. 2 ст. 509 Цивільного кодексу України зобов`язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 Цивільного кодексу України.

Одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом (ст. 525 Цивільного кодексу України).

Договір є обов`язковим для виконання сторонами (ст. 629 Цивільного кодексу України).

Відповідно до ч. 7 ст. 179 Господарського кодексу України господарські договори укладаються за правилами, встановленими Цивільним кодексом України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом, іншими нормативно-правовими актами щодо окремих видів договорів.

Приписами ст. 207 Цивільного кодексу України встановлено, що правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо воля сторін виражена за допомогою телетайпного, електронного або іншого технічного засобу зв`язку. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

За змістом статей 626, 628 Цивільного кодексу України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Відповідно до ст. 638 Цивільного кодексу України договір вважається укладеним, коли між сторонами в потрібній у належних випадках формі досягнуто згоди за всіма істотними умовами. Істотними є умови про предмет договору, а також ті, які визнані такими за законом або необхідні для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою однієї зі сторін має бути досягнуто згоди.

Статтею 639 Цивільного кодексу України визначено, що договір може бути укладений у будь-якій формі, якщо вимоги щодо форми договору не встановлені законом. Якщо сторони домовилися укласти договір у певній формі, він вважається укладеним з моменту надання йому цієї форми, навіть якщо законом ця форма для даного виду договорів не вимагалася. Якщо сторони домовилися укласти договір за допомогою інформаційно-телекомунікаційних систем, він вважається укладеним у письмовій формі.

Згідно зі ст. 530 Цивільного кодексу України якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Зобов`язання, строк (термін) виконання якого визначений вказівкою на подію, яка неминуче має настати, підлягає виконанню з настанням цієї події. Якщо строк (термін) виконання боржником обов`язку не встановлений або визначений моментом пред`явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання у будь-який час. Боржник повинен виконати такий обов`язок у семиденний строк від дня пред`явлення вимоги, якщо обов`язок негайного виконання не випливає із договору або актів цивільного законодавства.

Частиною 1 ст. 1054 Цивільного кодексу України передбачено, що за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.

До відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору (ч. 2 ст. 1054 Цивільного кодексу України).

Відповідно до ч. 1 ст. 1046 Цивільного кодексу України, за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суми позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої якості.

Згідно із ч. 1 ст. 1048 Цивільного кодексу України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.

Позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Якщо договором не встановлений строк повернення позики або цей строк визначений моментом пред`явлення вимоги, позика має бути повернена позичальником протягом тридцяти днів від дня пред`явлення позикодавцем вимоги про це, якщо інше не встановлено договором (ч. 1 ст. 1049 Цивільного кодексу України).

Положеннями ч. 2 ст. 1050 Цивільного кодексу України встановлено, що якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу.

Аналізуючи вищенаведені приписи законодавства, судова колегія наголошує на тому, що у разі укладення кредитного договору проценти за користування позиченими коштами поділяються на встановлені законом (розмір та підстави стягнення яких визначаються актами законодавства) та договірні (розмір та підстави стягнення яких визначаються сторонами в самому договорі).

Водночас, за приписами ст.ст. 610, 612 Цивільного кодексу України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Враховуючи презумпцію правомірності договору, колегія суддів звертає увагу, що відповідний кредитний договір сторонами не оскаржувався, тому, він є дійсним.

Тобто, жодних обставин, які звільняють сторони від виконання своїх обов`язків за договором не існує.

З огляду на матеріали справи вбачається, що між позивачем та відповідачем склалися кредитні правовідносини на підставі укладення між ними кредитного договору № SME/BC/01-16 від 22.05.2020 р. на виконання яких Банком надано відповідачу кредитні кошти у розмірі 4000 000,00 грн.

При цьому, відповідачем не повернуто Банку 199 526,46 грн. кредиту, що правомірно стягнуто судом першої інстанції.

Водночас, судова колегія враховує законність висновків господарського суду, що позивач, направивши 23.11.2021 року відповідачу заяву про дострокове повернення кредиту, в односторонньому порядку змінив умови кредитного договору (строк виконання зобов`язання), у зв`язку з чим після спливу 30-ти днів з дня отримання відповідачем вимоги про дострокове повернення кредиту, нарахування відсотків за користування кредитом є неправомірним, а тому суд першої інстанції здійснивши свій розрахунок заборгованості за процентами прийшов до висновку що заборгованість за процентами складає 8,64 грн., яка і була стягнута судом.

Цілком правомірно господарським судом першої інстанції задоволені позовні вимоги в частині стягнення з боржника інфляційних втрат, а також перераховані 3% річних від простроченої суми кредиту, враховуючи, що відсотки в порядку ст.625 ЦК України нараховуються лише за неправомірне користування чужими коштами, тобто з 01.02.2022.

Щодо відмови в задоволені позовних вимог про стягнення з відповідача простроченої суми заборгованості за комісією та 3% річних за несвоєчасне повернення комісії, то судова колегія вважає їх обґрунтованими, оскільки, як правильно зазначено господарським судом Одеської області, вони суперечать положенням ч.1 ст.18 Закону України «Про захист прав споживачів».

Аналогічний висновок викладений у постанові Верховного Суду від 27.12.2018 у справі №695/3475/17.

Отже, наведені Акціонерним товариством «Банк інвестицій та заощаджень» в апеляційній скарзі доводи, не можуть бути підставами для скасування оскаржуваного судового рішення і ухвалення нового рішення, оскільки вони спростовуються встановленими у справі обставинами, ґрунтуються на неправильному тлумаченні скаржником норм матеріального та процесуального права.

Таким чином, Південно-західний апеляційний господарський суд приходить до висновку, що рішення Господарського суду Одеської області від 04.05.2023 у справі №916/3552/23 слід залишити без змін, а апеляційну скаргу Акціонерного товариства «Банк інвестицій та заощаджень» без задоволення.

Оскільки апеляційна скарга задоволенню не підлягає то в порядку ст. 129 Господарського процесуального кодексу України судові витрати зі сплати судового збору за подання та розгляд апеляційної скарги не відшкодовуються.

Керуючись ст. ст. 269, 270, 275, 276, 281-285 Господарського процесуального кодексу України, Південно-західний апеляційний господарський суд,

П О С Т А Н О В И В:

Рішення Господарського суду Одеської області від 04.05.2023 у справі №916/3552/22 залишити без змін, апеляційну скаргу без задоволення.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та не підлягає касаційному оскарженню, крім випадків, встановлених ч.3 ст.287 Господарського процесуального кодексу України.

Головуючий суддя Савицький Я.Ф.

Суддя Колоколов С.І.

Суддя Разюк Г.П.