ПІВДЕННО-ЗАХІДНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
_____________________________________________________________________________________________
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14 грудня 2023 року м. ОдесаСправа № 915/443/23

Південно-західний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

Головуючого судді: Колоколова С.І.

суддів: Разюк Г.П., Савицького Я.Ф.

секретар судового засідання: Кратковський Р.О.

за участю представників сторін:

від позивача - Оніщенко Л.В., витяг з наказу №2 від 01.06.2023;

від відповідача - Машков К.Є., довіреність від 05.04.2023.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в режимі відеоконференції апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю „ПРОГРЕС-ПІВДЕНЬ"

на рішення Господарського суду Миколаївської області від 17.07.2023, повний текст складено та підписано 09.08.2023

у справі №915/443/23

за позовом Миколаївського квартирно-експлуатаційного управління Командування Сил логістики Збройних Сил України

до відповідача: Товариства з обмеженою відповідальністю „ПРОГРЕС-ПІВДЕНЬ"

про: стягнення коштів в сумі 813 783, 06 грн,-

головуючий суддя - Олейняш Е.М.

місце ухвалення рішення: Господарський суд Одеської області

В судовому засіданні 14.12.2023 згідно ст.233 ГПК України оголошено вступну та резолютивну частини постанови.

ВСТАНОВИВ:

У березні 2023 року Квартирно-експлуатаційний відділ м. Миколаєва (далі- КЕВ м.Миколаїв) звернувся до Господарського суду Миколаївської області з позовною заявою до Товариства з обмеженою відповідальністю (далі ТОВ) «Прогрес-Південь», в якій просив суд стягнути з останнього заборгованість за договором № 15 від 05.10.2017 за період березень-грудень 2022 року в розмірі 673 502, 71 грн., а також пеню за прострочення виконання зобов`язань за договором № 15 від 05.10.2017 за період березень-грудень 2022 року в розмірі 140 208, 35 грн. Крім того, позивач просив стягнути з відповідача судові витрати.

Позовні вимоги обґрунтовані неналежним виконанням відповідачем умов укладеного між сторонами договору про спільний обробіток землі № 15 від 05.10.2017, а саме зобов`язання щодо сплати внесків з урахуванням індексації вартості внесків за період березень-грудень 2022 року, внаслідок чого утворилась заборгованість у спірній сумі. Крім того, відповідачу нараховано пеню відповідно до умов договору за порушення строків розрахунку.

Рішенням Господарського суду Миколаївської області від 17.07.2023р. у справі №915/443/23 (суддя Олейняш Е.М.) позов задоволено частково. Стягнуто з Товариства з обмеженою відповідальністю "Прогрес-Південь" на користь позивача Миколаївського квартирно-експлуатаційного управління Командування Сил логістики Збройних Сил України: 667 062, 30 грн. - заборгованості за договором № 15 від 05.10.2017 за період березень-грудень 2022 року; 10 005, 93 грн. - витрат по сплаті судового збору. В решті позову відмовлено.

Задовольняючи частково позов місцевий господарський суд дійшов висновку про доведеність та обґрунтованість позовних вимог в частині стягнення грошових коштів в сумі 667 062, 30 грн. за 2022 рік (березень-грудень 2022) та про відмову в позові в частині стягнення пені в сумі 140 280, 35 грн., у зв`язку зі звільненням відповідача від відповідальності за порушення виконання зобов`язання внаслідок обставин непереборної сили (форс-мажору).

Не погодившись з прийнятим рішенням, Товариство з обмеженою відповідальністю "Прогрес-Південь" звернулось до Південно-західного апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати рішення Господарського суду Миколаївської області від 17.07.2023 по справі №915/443/23 в частині стягнення с ТОВ «Прогрес-Південь» на користь Миколаївського квартирно-експлуатаційного управління Командування Сил логістики Збройних Сил України 667 062, 30 грн. - заборгованості за договором № 15 від 05.10.2017; в іншій частині рішення Господарського суду Миколаївської області 17.07.2023 по справі №915/443/23 залишити в силі. Відмовити у задоволенні позовних вимог Миколаївського квартирно-експлуатаційного управління Командування Сил логістики Збройних Сил України про стягнення з ТОВ «Прогрес-Південь» 667 062, 30 грн. - заборгованості за договором № 15 від 05.10.2017. Стягнути з Миколаївського квартирно-експлуатаційного управління Командування Сил логістики Збройних Сил України на користь ТОВ «Прогрес-Південь» сплачений останнім судовий збір за апеляційний перегляд у розмірі 18 310,50 грн.

Апелянт вважає оскаржуване рішення в частині задоволених вимог незаконним та необґрунтованим, оскільки судом першої інстанції було неповно та неправильно установлено обставини, які мають значення для розгляду справи, внаслідок неналежного дослідження доказів, неправильного визначення всіх обставин правовідносин, з огляду на наступне.

Скаржник вважає, що суд першої інстанції досліджуючи Договір про спільний обробіток землі №15, дійшов помилкового висновку про те, що виконання такого Договору покладене лише на апелянта і лише шляхом сплати апелянтом прибутку позивачеві.

Крім того, на думку апелянта, суд першої інстанції неправильно визначив обставини правовідносин, прирівнявши Договір про спільний обробіток землі №15 до пересічного договору оренди земельної ділянки, де орендар зобов`язаний щомісячно сплачувати орендну плату за користування земельною ділянкою.

Заявник апеляційної інстанції звертає увагу, що договір про спільний обробіток землі не є договором оренди. З метою досягнення господарської мети обидві сторони договору мають вживати усіх залежних від них заходів задля досягнення такої мети, в інакшому випадку така мета не буде досягнута, а виконання такого Договору дише однією зі сторін свідчитиме про відсутність спільності намірів та ставитиме ту сторону, що самостійно виконує договір, у більш обтяжливе та несправедливе зобов`язуюче становище перед іншою стороною, що є недопустимим з огляду на правову природу договору про спільну діяльність.

Проте, суд першої інстанції неналежним чином дослідив Договір про спільний обробіток землі, через що дійшов помилкового висновку про наявність у апелянта, незважаючи на будь-які обставини, обов`язку сплачувати позивачу прибуток, який взагалі-то має отримуватись від спільної діяльності сторін.

Також, скаржник зазначає, що з метою підтвердження обставин форс-мажору суду було надано копію сертифікату №4800-23-2449 про форм-мажорні обставини (обставини непереборної сили), яким підтверджується неможливість обробітку землі, внаслідок чого і виникла неможливість отримувати прибуток. Строк дій форс-мажорних обставин з 24.02.2022 по 15.04.2023 року.

Крім того, для підтвердження намірів виконання Договору про спільний обробіток землі скаржником було надано суду також копії Договорів, що підтверджували підготовку ТОВ «Прогрес-Південь» до посівної 2022 року.

Однак суд першої інстанції не взяв вказані докази до уваги, а лише вказав, що апелянт зобов`язаний щомісячно сплачувати на користь позивача достроково розподілений прибуток, якого апелянт не міг та в найближчому майбутньому не зможе отримати через дію форс-мажорних обставин.

Таким чином, скаржник вважає, що суд першої інстанції протиправно зобов`язав апелянта виплатити прибуток, якого не існує через неможливість обробітку землі, поставивши апелянта в невигідне матеріальне становище, оскільки позивач отримає прибуток за рахунок власних коштів апелянта, отриманих не на підставі Договору про спільну діяльність з обробітку землі, що є порушенням як природи договору, господарської мети, визначеної таким договором, так і прав відповідача.

Ухвалою Південно-західного апеляційного господарського суду від 18.09.2023 відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою Товариства з обмеженою відповідальністю „ПРОГРЕС-ПІВДЕНЬ" Господарського суду Миколаївської області від 17.07.2023, повний текст складено та підписано 09.08.2023 у справі №915/443/23; призначено розгляд апеляційної скарги Товариства з обмеженою відповідальністю „ПРОГРЕС-ПІВДЕНЬ" до розгляду на 16 листопада 2023 року об 11:00 год.

04.10.2023р. від представника Миколаївського квартирно-експлуатаційного управління Командування Сил логістики Збройних Сил України - Оніщенко Лілії Вадимівни надійшло клопотання про проведення судового засідання в режимі відеоконференції поза межами приміщення суду з використанням власних технічних засобів та системи відеоконференцзв`язку «EasyCon» (e-mail: ІНФОРМАЦІЯ_1 , НОМЕР_1 ).

Ухвалою Південно-західного апеляційного господарського суду від 09.10.2023 клопотання представника Миколаївського квартирно-експлуатаційного управління Командування Сил логістики Збройних Сил України - Оніщенко Лілії Вадимівни про проведення судового засідання, призначеного на 16 листопада 2023р. об 11:00, в режимі відеоконференції поза межами приміщення суду - задоволено. Судове засідання ухвалено провести в режимі відеоконференції поза межами приміщення суду за допомогою комплексу технічних засобів та програмного забезпечення «EasyCon».

06.11.2023р. від представника Товариства з обмеженою відповідальністю „ПРОГРЕС-ПІВДЕНЬ" - Машкова Костянтина Євгеновича надійшло клопотання про проведення судового засідання в режимі відеоконференції поза межами приміщення суду з використанням власних технічних засобів та системи відеоконференцзв`язку «EasyCon» (e-mail: ІНФОРМАЦІЯ_2 , НОМЕР_2 ).

Ухвалою Південно-західного апеляційного господарського суду від 07.11.2023 клопотання представника Товариства з обмеженою відповідальністю „ПРОГРЕС-ПІВДЕНЬ" - Машкова Костянтина Євгеновича про проведення судового засідання, призначеного на 16 листопада 2023р. об 11:00, в режимі відеоконференції поза межами приміщення суду - задоволено. Судове засідання ухвалено провести в режимі відеоконференції поза межами приміщення суду за допомогою комплексу технічних засобів та програмного забезпечення «EasyCon».

У відзиві на апеляційну скаргу позивач просив відмовити у задоволенні апеляційної скарги Товариства з обмеженою відповідальністю „ПРОГРЕС-ПІВДЕНЬ" на рішення Господарського суду Миколаївської області від 17.07.2023 у справі №915/443/23, рішення Господарського суду Миколаївської області від 17.07.2023 у справі №915/443/23 залишити без змін.

15.11.2023 до Південно-західного апеляційного господарського суду від представника Товариства з обмеженою відповідальністю „ПРОГРЕС-ПІВДЕНЬ" надійшло клопотання про відкладення розгляду справи на іншу дату, у зв`язку із хворобою представника скаржника.

Ухвалою Південно-західного апеляційного господарського суду від 16.11.2023 продовжено розгляд апеляційної скарги Товариства з обмеженою відповідальністю „ПРОГРЕС-ПІВДЕНЬ" Господарського суду Миколаївської області від 17.07.2023, повний текст складено та підписано 09.08.2023 у справі №915/443/23 на розумний строк; призначено розгляд апеляційної скарги Товариства з обмеженою відповідальністю „ПРОГРЕС-ПІВДЕНЬ" на 14 грудня 2023 року о 12:00 год.; судове засідання ухвалено провести в режимі відеоконференції поза межами приміщення суду за допомогою комплексу технічних засобів та програмного забезпечення «EasyCon».

В судовому засіданні в режимі відеоконференції 14.12.2023 представник скаржника просив задовольнити апеляційну скаргу в повному обсязі.

Представник позивача заперечував проти задоволення апеляційної скарги.

Обговоривши доводи апеляційної скарги, перевіривши наявні матеріали справи на предмет правильності застосування місцевим господарським судом норм матеріального та процесуального права, судова колегія дійшла наступних висновків.

Суд апеляційної інстанції, у відповідності до ст. 269 Господарського процесуального кодексу України, переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї. Докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього. Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права. У суді апеляційної інстанції не приймаються і не розглядаються позовні вимоги та підстави позову, що не були предметом розгляду в суді першої інстанції.

Господарським судом Миколаївської області та Південно-західним апеляційним господарським судом було встановлено та неоспорено учасниками справи наступні обставини.

05.10.2017 між Квартирно-експлуатаційним відділом міста Миколаїв (Сторона -1) та Товариством з обмеженою відповідальністю "Прогрес-Південь" (Сторона -2) укладено договір про спільний обробіток землі № 15 від 05.10.2017.

До договору між сторонами укладено додаткову угоду № 1 від 21.11.2017, додаткову угоду № 2 від 19.11.2018.

Договір та додаткові угоди підписано сторонами та скріплено печатками сторін.

Додатками до договору є: Схема земельних ділянок та Акт обміру земель.

Доказів визнання недійсним або розірвання договору суду не подано.

Відповідно до п. 1.1 договору Сторони, що є суб`єктами господарювання, з метою досягнення єдиної для обох Сторін господарської мети щодо отримання додаткових джерел фінансування життєдіяльності військ (сил) для підтримання на належному рівні їх бойової та мобілізаційної готовності - для Сторони 1 та одержання прибутку - для Сторони 2 від здійснення ними господарської діяльності, домовились про спільну діяльність та співробітництво без утворення юридичної особи, шляхом об`єднання своїх зусиль та вкладів для ведення спільної господарської діяльності з вирощування зернових культур (крім рису), бобових культур та насіння олійних культур, їх збирання, зберігання та подальшої реалізації.

Відповідно до п. 1 додаткової угоди № 2 на підставі проведених Стороною-2 геодезичних обстежень земельної ділянки, що залучена за договором для спільного обробітку, метою яких було встановлення її дійсної площі, відповідно до наданих матеріалів технічного звіту з горизонтальної зйомки земельних ділянок ТОВ "Прогрес-Південь" в межах території Коларівської сільської ради Вітовського району Миколаївської області від 2017 року, Сторони домовились внести до договору про спільний обробіток землі наступні зміни:

Абзац 1 п. 2.2 розділу 2 "Обов`язки Сторони-1" викласти в наступній редакції:

"Залучити до спільної обробки, що буде проводитись разом зі Стороною-2 земельні ділянки, розташовані в межах Тернівського полігону Жовтневого району Миколаївської області, що надані Стороні-1 в безстрокове користування, загальною площею 333, 2217 га, терміном на 7 років, тобто до 05.10.2024".

Відповідно до п. 5.1 договору (в редакції додаткової угоди № 2) внесок Сторони-1 - вартість права обробки земельних ділянок загальною площею 333, 2217 га, згідно до Акту обміру земельних ділянок, який є невід`ємною частиною договору, а також ділова репутація та ділові зв`язки та складає 805 063, 63 грн.

Внесок Сторони-2 грошові кошти, паливно-мастильні матеріали, обробка ґрунтів, сівба, посадка, внесення добрив та засобів захисту рослин, всі необхідні дії щодо вирощування сільськогосподарських культур, а також професійні знання, навички та вміння, ділова репутація та ділові зв`язки, інше, що встановлюють сторони по закінченню сільськогосподарського року.

Відповідно до п. 5.2 договору вклади учасників вважаються рівними за вартістю. Грошова оцінка вкладу учасників провадиться за погодженням між сторонами, у тому числі з метою встановлення та перегляду часток вкладів сторін залежно від вартості внесків.

Відповідно до п. 5.3 договору вклади сторін можуть бути переглянуті та уточнені Сторонами шляхом внесення відповідних змін і доповнень до цього договору.

Відповідно до п. 7.1 договору розрахунковим періодом за даним договором є календарний місяць.

Відповідно до п. 7.2 договору прибуток, що отримується Сторонами від спільної обробки землі, підлягає розподілу наступним чином: Сторона 2 перераховує Стороні 1 щомісячно в рівних долях грошові кошти, що дорівнюють вартості внеску Сторони 1, визначеному у п. 5.1 договору, як достроково розподілений прибуток від спільної діяльності. В такому разі Сторона 2 самостійно на власний розсуд розпоряджається зібраним врожаєм, отриманим від результату діяльності.

Достроковий розподіл прибутку здійснюється шляхом перерахування Стороною 2 в строк до 15 числа кожного наступного календарного місяця грошових коштів на розрахунковий рахунок Сторони 1, зазначений у договорі. При цьому, прибуток вважатиметься розподіленим достроково лише в разі перерахування Стороною 2 грошових коштів Стороні 1 в розмірі 1/12 від вартості внеску Сторони 1, зазначеному в п. 5.1 договору, в строк до 15.11.2017.

Відповідно до п. 9.1 договору сторони звільняються від відповідальності за часткове або повне невиконання обов`язків за цим договором в разі виникнення обставин нездоланної сили (форс-мажорні обставини).

Відповідно до п. 9.3 договору сторона, яка порушила зобов`язання, звільняється від відповідальності, якщо вона доведе, що це порушення сталось не з її вини та була відсутня можливість протидіяти виникненню даного порушення.

Відповідно до п. 9.4 договору сторона вважається невинуватою і не несе відповідальності за порушення договору, якщо вона доведе, що вжила всіх залежних від неї заходів щодо належного виконання цього договору.

Відповідно до п. 9.5 договору сторона, що не може виконувати зобов`язання за договором унаслідок дії обставин непереборної сили, повинна не пізніше ніж протягом п`яти календарних днів з моменту їх виникнення повідомити про це іншу сторону у письмовій формі.

Відповідно до п. 9.6 договору доказом виникнення обставин непереборної сили та строку їх дії є відповідні документи, які видаються Торгово-Промисловою палатою України або органом виконавчої влади за місцем виникнення вищезазначених обставин.

Відповідно до п. 9.7 договору сторони домовились, що господарська діяльність, обумовлена цим договором проводиться на страх і ризик кожної із сторін, в такому випадку, в разі виникнення форс-мажорних обставин, обумовлених п. 9.2 договору або інших непередбачених обставин Сторона-2 не має права вимагати повернення попередньо розподіленого прибутку або компенсування Стороною 1 збитків, що понесла Сторона 2.

Відповідно до п. 10.1 договору у випадку порушення зобов`язання, що виникає з цього договору (надалі іменується "порушення договору"), винна сторона несе відповідальність, визначену цим договором та/або чинним законодавством України.

Відповідно до п. 10.2 договору порушенням договору є його невиконання або неналежне виконання, тобто виконання з порушенням умов, визначених цим договором.

Відповідно до п. 10.5 договору в разі порушення строку розрахунку зі Стороною 1, Сторона 2 зобов`язана сплатити на користь Сторони 1 пеню у розмірі подвійної ставки НБУ за кожен день прострочення платежу.

Відповідно до п. 11.2 договору цей договір укладений строком на 7 років, тобто до 05.10.2024 з обов`язковим щорічним узгодженням (індексацією) ціни внесків сторін за цим договором на кожний наступний сільськогосподарський рік впродовж строку дії договору. Обов`язкове щорічне узгодження (індексація) ціни внесків проводиться сторонами в строк до 01 січня кожного року.

24.01.2022 позивач направив на адресу відповідача лист №134 від 24.01.2022 щодо індексації ціни внесків та повідомив, що проіндексована вартість внеску станом на 01.01.2022 становить 811 504, 14 грн. (розмір внеску відповідно до п. 5.1 договору в сумі 805 063, 63 грн. + індексація в сумі 6 440, 51 грн.). Лист отримано відповідачем 04.02.2022, що підтверджується рекомендованим повідомленням про вручення поштового відправлення.

Доказів направлення відповідачем відповіді на вищевказаний лист позивача матеріали справи не містять.

Як встановлено судом першої інстанції, відповідачем у 2022 році на виконання умов договору № 15 від 05.10.2017 проведено оплату в загальній сумі 138 001, 33 грн., що підтверджується наявною в матеріалах справи банківською випискою, а саме:

- 14.01.2022 проведено оплату в сумі 69 839, 27 грн.;

- 10.02.2022 проведено оплату в сумі 68 162, 06 грн.

Підставою оплати в призначенні платежу зазначено "Оплата згідно договору № 15 від 05.10.2017, у т.ч. ПДВ".

25.11.2022 позивач направив на адресу відповідача претензію № 1698 від 25.11.2022, в якій вимагав погасити заборгованість щодо дострокового розподілу прибутку за 2022 рік, яка станом на 25.11.2022 склала 597 349, 50 грн.

Претензія отримана відповідачем 02.12.2022, що підтверджується рекомендованим повідомленням про вручення поштового відправлення.

14.12.2022 відповідачем на адресу позивача направлено відповідь на претензію, в якій зазначено, що у зв`язку з військовою агресією РФ проти України обробіток земель не здійснювався, відсутній будь-який прибуток з березня 2022 по даний час, а тому неможливо сплатити прибуток з обробітку земель за договором, оскільки такого прибутку немає. Посилаючись на лист ТПП від 28.02.2022, відповідач зазначив, що позбавлений можливості сплатити суму дострокового розподілу прибутку за 2022 рік. ТОВ "Прогрес-Південь" виконає свій обов`язок як тільки це стане можливим.

05.01.2023 відповідач надіслав на адресу позивача лист № 05/01-23 від 05.01.2023, в якому просив позивача повідомити про безпечність ведення робіт на земельній ділянці, відсутність вибухонебезпечних предметів, проведення робіт з розмінування тощо.

У відповідь на вказаний лист позивач направив відповідачу лист № 569/144 від 20.02.2023, зазначивши про недоведення відповідачем обставин непереборної сили, невиконання умов договору в частині повідомлення про форс-мажор, відсутність повідомлень про наявність вибухонебезпечних предметів на земельній ділянці, непридатність земельної ділянки до використання тощо.

Відповідачем на підтвердження обставин непереборної сили подано суду:

- Сертифікат Регіональної Торгово-промислової палати Миколаївської області № 4800-23-2449 (від 23.05.2023 № 295/07), яким засвідчено форс-мажорні обставини (обставини непереборної сили): військова агресія Російської Федерації проти України, активні бойові дії на території розташування земельної ділянки (Мішково-Погорілівської територіальної громади Миколаївського району Миколаївської області), заборона проведення сільськогосподарських польових робіт через ризик забруднення території вибухонебезпечними предметами в результаті ракетно-артилерійських обстрілів, загроза життю та здоров`ю працівників) Товариству з обмеженою відповідальністю "Прогрес-Південь" щодо обов`язку (зобов`язання), а саме: здійснення обробки ґрунтів, сівби, посадки сільськогосподарських культур, забезпечення виробничого процесу необхідними машино-тракторними агрегатами, технічним обладнанням, інвентарем, паливно-мастильними матеріалами на земельній ділянці загальною площею 333, 2217 га, розташованій в межах Мішково-Погорілівської територіальної громади Миколаївського району Миколаївської області у рамках ведення спільної господарської діяльності з вирощування зернових культур (крім рису), бобових культур та насіння олійних культур, їх збирання, зберігання та подальшої реалізації у термін з 24.02.2022 за договором про спільний обробіток землі № 15 від 05.10.2017, укладеним з КЕВ м. Миколаїв. Період дії форс-мажорних обставин: 24.02.2022-15.04.2023.

- лист Миколаївської районної адміністрації № 1131/02-22-23 від 24.04.2023, яким підтверджено, що Мішково-Погорілівська територіальна громада Миколаївського району Миколаївської області знаходилась у зоні активних бойових дій з 04.03.2022-11.11.2022, відноситься до території можливих бойових дій з 11.11.2022, у тимчасовій окупації не знаходилась. Існує велика вірогідність наявності вибухонебезпечних предметів на території громади.

Вищевикладені обставини і стали підставою для звернення позивача до суду із даним позовом про стягнення заборгованості щодо дострокового розподілу прибутку за 2022 рік з урахуванням індексації, а також нарахованої пені за прострочення виконання грошового зобов`язання.

Оскільки рішення Господарського суду Миколаївської області від 17.07.2023 року у справі №915/443/23 Товариством з обмеженою відповідальністю "Прогрес-Південь" оскаржується лише в частині стягнення заборгованості за Договором №15 від 05.10.2017 у розмірі 667 062,30 грн., а суд апеляційної інстанції відповідно до вимог ст. 269 Господарського процесуального кодексу України обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги при апеляційному перегляді справи, колегією суддів Південно-західного апеляційного господарського суду в апеляційному порядку оскаржуване рішення в частині вимог щодо стягнення пені не переглядається.

Предметом позову у справі № 915/443/23 є наявність або відсутність підстав для стягнення з Товариства з обмеженою відповідальністю "Прогрес-Південь" суми заборгованості за Договором про спільний обробіток землі № 15 від 05.10.2017, а саме сплати внесків з урахуванням індексації вартості внесків за період березень-грудень 2022 року, у вищевказаному розмірі.

За загальними положеннями цивільного законодавства, зобов`язання виникають з підстав, зазначених у ст. 11 Цивільного кодексу України. За приписами частини 2 цієї ж статті підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини, інші юридичні факти. Підставою виникнення цивільних прав та обов`язків є дії осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також дії, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки.

За положеннями ст. 15, 16 Цивільного кодексу України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу має право звернутися до суду, який може захистити цивільне право або інтерес у один із способів, визначених частиною першою ст. 16 Цивільного кодексу України, або й іншим способом, що встановлений договором або законом.

Згідно з ч. 1 ст. 4 Господарського процесуального кодексу України право на звернення до господарського суду в установленому цим Кодексом порядку гарантується. Ніхто не може бути позбавлений права на розгляд його справи у господарському суді, до юрисдикції якого вона віднесена законом.

Відповідно до ч.2 ст.175 Господарського кодексу України майнові зобов`язання, які виникають між учасниками господарських відносин, регулюються Цивільним кодексом України з урахуванням особливостей, передбачених Господарським кодексом України.

Частиною 1 статті 193 Господарського кодексу України встановлено, що суб`єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов`язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов`язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться. До виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом.

Відповідно до ст.ст.525, 526 Цивільного кодексу України одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту.

Відповідно до ст. 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Договір є двостороннім, якщо правами та обов`язками наділені обидві сторони договору.

Відповідно до ст. 629 ЦК України договір є обов`язковим для виконання сторонами.

Відповідно до ст. 530 ЦК України якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Так, господарським судом встановлено та підтверджено під час апеляційного перегляду, що 05.10.2017 між Квартирно-експлуатаційним відділом міста Миколаїв (Сторона -1) та Товариством з обмеженою відповідальністю "Прогрес-Південь" (Сторона -2) укладено договір про спільний обробіток землі № 15 від 05.10.2017 зі строком дії до 05.10.2024.

Умовами п. 7.2 договору сторони погодили, що прибуток, який отримується сторонами від спільної обробки землі, підлягає розподілу наступним чином: Сторона 2 (ТОВ "Прогрес-Південь") перераховує Стороні 1 (КЕВ м. Миколаєва) щомісячно в строк до 15 числа кожного наступного календарного місяця в рівних долях грошові кошти, що дорівнюють вартості внеску Сторони 1, визначеному у п. 5.1 договору (805 063, 63 грн.) як достроково розподілений прибуток від спільної діяльності.

Позивачем нараховано 805 063, 63 грн. - достроково розподілений прибуток за 2022 рік, а також нараховано індексацію в розмірі 6 440, 51 грн., передбачену умовами п. 11.2 договору. З урахуванням часткової оплати відповідачем достроково розподіленого прибутку в сумі 138 001, 33 грн. позивачем заявлено до стягнення заборгованість у сумі 673 502, 71 грн. (805 063, 63 грн. + 6 440, 51 грн. - 138 001, 33 грн.), а також нараховану за прострочення виконання грошового зобов`язання пеню в сумі 140 280, 35 грн.

За умовами договору сторони погодили сплату стороною 2 на користь сторони 1 достроково розподіленого прибутку у фіксованій сумі. Тобто, відповідач зобов`язаний був сплатити на користь позивача в 2022 році достроково розподілений прибуток у сумі 805 063, 63 грн., а саме по 67 088, 64 грн. щомісячно.

Відповідно до п. 11.2 договору цей договір укладений строком на 7 років, тобто до 05.10.2024 з обов`язковим щорічним узгодженням (індексацією) ціни внесків сторін за цим договором на кожний наступний сільськогосподарський рік впродовж строку дії договору. Обов`язкове щорічне узгодження (індексація) ціни внесків проводиться сторонами в строк до 01 січня кожного року.

Обов`язковою умовою, встановленою укладеним між сторонами договором, є саме узгодження сторонами ціни внесків в строк до 01 січня кожного року. Їх автоматичне визначення шляхом обов`язкової індексації ціни внесків сторонами не передбачалась (постанови ПЗАГС від 30.09.2021 у справі № 915/355/21; від 24.05.2022 у справі № 915/1345/21; від 24.05.2022 у справі № 915/1344/21).

Матеріали справи не містять належних та допустимих доказів в розумінні ст. 73, 74 ГПК України, з яких би вбачалось, що сторони узгоджували індексацію ціни внесків у 2022 році, а тому у ТОВ "Прогрес-Південь" відсутній обов`язок з оплати різниці між вартістю внеску, яку сторони погодили в додатковій угоді № 2 до договору № 15 від 05.10.2017 про спільний обробіток землі, та проіндексованою позивачем в наступному в односторонньому порядку ціни внеску за 2022 рік, у зв`язку з чим колегія суддів погоджується з вірним висновком суду першої інстанції про відмову в позові в частині стягнення індексації ціни внеску за 2022 рік в розмірі 6 440, 51 грн. Таким чином, доведеною та обґрунтованою є заборгованість в сумі 667 062, 30 грн. (805 063, 63 грн. - 138 001, 33 грн.).

Відповідач, під час розгляду справи в суду першої інстанції, просив суд відмовити в позові в повному обсязі, посилаючись на обставини непереборної сили (форс-мажор), у зв`язку з неможливістю проведення сільськогосподарських робіт, не отриманням прибутку та, як наслідок, відсутністю підстав для розподілу прибутку.

З цього приводу колегія суддів зазначає наступне.

Відповідно до ст. 617 ЦК України особа, яка порушила зобов`язання, звільняється від відповідальності за порушення зобов`язання, якщо вона доведе, що це порушення сталося внаслідок випадку або непереборної сили.

Не вважається випадком, зокрема, недодержання своїх обов`язків контрагентом боржника, відсутність на ринку товарів, потрібних для виконання зобов`язання, відсутність у боржника необхідних коштів.

Відповідно до ст. 218 ГК України підставою господарсько-правової відповідальності учасника господарських відносин є вчинене ним правопорушення у сфері господарювання.

Учасник господарських відносин відповідає за невиконання або неналежне виконання господарського зобов`язання чи порушення правил здійснення господарської діяльності, якщо не доведе, що ним вжито усіх залежних від нього заходів для недопущення господарського правопорушення. У разі якщо інше не передбачено законом або договором, суб`єкт господарювання за порушення господарського зобов`язання несе господарсько-правову відповідальність, якщо не доведе, що належне виконання зобов`язання виявилося неможливим внаслідок дії непереборної сили, тобто надзвичайних і невідворотних обставин за даних умов здійснення господарської діяльності. Не вважаються такими обставинами, зокрема, порушення зобов`язань контрагентами правопорушника, відсутність на ринку потрібних для виконання зобов`язання товарів, відсутність у боржника необхідних коштів.

Відповідно до ч. 1 ст. 14 Закону України "Про торгово-промислові палати в Україні" Торгово-промислова палата України здійснює свою діяльність відповідно до цього Закону, інших законів, нормативно-правових актів та свого Статуту.

Відповідно до ч. 3 ст. 14 Закону України "Про торгово-промислові палати в Україні" Торгово-промислова палата України:

відкриває свої представництва та філії в інших країнах, а також засновує разом із зарубіжними партнерськими організаціями як в Україні, так і за її межами змішані торгово-промислові палати, ділові ради та інші спільні організації;

засвідчує форс-мажорні обставини (обставини непереборної сили), а також торговельні та портові звичаї, прийняті в Україні, за зверненнями суб`єктів господарської діяльності та фізичних осіб;

засвідчує форс-мажорні обставини відповідно до умов договорів за зверненнями суб`єктів господарської діяльності, що здійснюють будівництво житла (замовників, забудовників);

веде недержавний реєстр українських підприємців за їх згодою, фінансовий стан яких свідчить про їх надійність як партнерів у підприємницькій діяльності в Україні та за її межами. Порядок ведення зазначеного реєстру визначається Торгово-промисловою палатою України.

Відповідно до ч. 1 ст. 14-1 Закону України "Про торгово-промислові палати в Україні" Торгово-промислова палата України та уповноважені нею регіональні торгово-промислові палати засвідчують форс-мажорні обставини (обставини непереборної сили) та видають сертифікат про такі обставини протягом семи днів з дня звернення суб`єкта господарської діяльності за собівартістю. Сертифікат про форс-мажорні обставини (обставини непереборної сили) для суб`єктів малого підприємництва видається безкоштовно.

Відповідно до ч. 2 ст. 14-1 Закону України "Про торгово-промислові палати в Україні" форс-мажорними обставинами (обставинами непереборної сили) є надзвичайні та невідворотні обставини, що об`єктивно унеможливлюють виконання зобов`язань, передбачених умовами договору (контракту, угоди тощо), обов`язків згідно із законодавчими та іншими нормативними актами, а саме: загроза війни, збройний конфлікт або серйозна погроза такого конфлікту, включаючи але не обмежуючись ворожими атаками, блокадами, військовим ембарго, дії іноземного ворога, загальна військова мобілізація, військові дії, оголошена та неоголошена війна, дії суспільного ворога, збурення, акти тероризму, диверсії, піратства, безлади, вторгнення, блокада, революція, заколот, повстання, масові заворушення, введення комендантської години, карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України, експропріація, примусове вилучення, захоплення підприємств, реквізиція, громадська демонстрація, блокада, страйк, аварія, протиправні дії третіх осіб, пожежа, вибух, тривалі перерви в роботі транспорту, регламентовані умовами відповідних рішень та актами державних органів влади, закриття морських проток, ембарго, заборона (обмеження) експорту/імпорту тощо, а також викликані винятковими погодними умовами і стихійним лихом, а саме: епідемія, сильний шторм, циклон, ураган, торнадо, буревій, повінь, нагромадження снігу, ожеледь, град, заморозки, замерзання моря, проток, портів, перевалів, землетрус, блискавка, пожежа, посуха, просідання і зсув ґрунту, інші стихійні лиха тощо.

Верховний Суд у ході касаційного перегляду судових рішень неодноразово наголошував на необхідності застосування категорій стандартів доказування та зазначав, що принцип змагальності забезпечує повноту дослідження обставин справи.

Зазначений принцип передбачає покладання тягаря доказування на сторони.

Одночасно цей принцип не передбачає обов`язку суду вважати доведеною та встановленою обставину, про яку сторона стверджує. Така обставина підлягає доказуванню таким чином, аби задовольнити, як правило, стандарт переваги більш вагомих доказів, тобто коли висновок про існування стверджуваної обставини з урахуванням поданих доказів видається більш вірогідним, ніж протилежний (п. 5.11-5.13 постанови КГС ВС від 22.06.2022 у справі № 904/5328/21).

Близький за змістом правовий висновок викладений у постановах Верховного Суду від 02.10.2018 у справі № 910/18036/17, від 23.10.2019 у справі № 917/1307/18, від 18.11.2019 у справі №902/761/18, від 04.12.2019 у справі № 917/2101/17.

Ознаками форс-мажорних обставин є наступні елементи: вони не залежать від волі учасників цивільних (господарських) відносин; мають надзвичайний характер; є невідворотними; унеможливлюють виконання зобов`язань за даних умов здійснення господарської діяльності (п. 5.48 постанови КГС ВС від 22.06.2022 у справі № 904/5328/21).

У постановах Верховного Суду від 15.06.2018 у справі № 915/531/17, від 26.05.2020 у справі № 918/289/19, від 17.12.2020 у справі № 913/785/17, від 01.06.2021 у справі №910/9258/20 викладено висновок щодо застосування статті 14-1 Закону України "Про торгово-промислові палати в Україні", відповідно до якого:

- статтею 14-1 Закону України "Про торгово-промислові палати в Україні" визначено, що засвідчення дії непереборної сили шляхом видачі сертифікату про форс-мажорні обставини покладено на Торгово-промислову палату України та уповноважені нею регіональні торгово-промислові палати;

- форс-мажорні обставини не мають преюдиційного характеру, і при їх виникненні сторона, яка посилається на них як на підставу неможливості виконання зобов`язання, повинна довести наявність таких обставин не тільки самих по собі, але й те, що ці обставини були форс-мажорними саме для даного конкретного випадку виконання господарського зобов`язання;

- доведення наявності непереборної сили покладається на особу, яка порушила зобов`язання. Саме вона має подавати відповідні докази в разі виникнення спору.

Подібна правова позиція викладена в постановах КГС ВС від 16.07.2019 у справі №917/1053/18, від 09.11.2021 у справі № 913/20/21, від 22.06.2022 у справі № 904/5328/21.

Сертифікат видається торгово-промисловою палатою за зверненням однієї зі сторін спірних правовідносин (сторін договору), яка (сторона) оплачує (за винятком суб`єктів малого підприємництва) послуги торгово-промислової палати. Водночас інша сторона спірних правовідносин (договору) позбавлена можливості надати свої доводи і вплинути на висновки торгово-промислової палати.

Таке засвідчення форс-мажорних обставин (обставин непереборної сили) може вважатися достатнім доказом про існування форс-мажорних обставин для сторін договору, якщо вони про це домовилися, але не пов`язує суд у випадку виникнення спору між сторонами щодо правової кваліфікації певних обставин як форс-мажорних.

Звідси Верховний Суд у складі суддів об`єднаної палати Касаційного господарського суду зазначає, що сертифікат торгово-промислової палати, який підтверджує наявність форс-мажорних обставин, не може вважатися беззаперечним доказом про їх існування, а повинен критично оцінюватися судом з урахуванням встановлених обставин справи та у сукупності з іншими доказами (подібні правові висновки викладено у постановах Верховного Суду від 14.02.2018 у справі № 926/2343/16, від 16.07.2019 у справі № 917/1053/18 та від 25.11.2021 у справі № 905/55/21). Адже визнання сертифіката торгово-промислової палати беззаперечним та достатнім доказом про існування форс-мажорних обставин (обставин непереборної сили) без надання судом оцінки іншим доказам суперечить принципу змагальності сторін судового процесу (п. 75-77 постанови Об`єднаної палати КГС ВС від 19.08.2022 у справі № 908/2287/17; п. 5.19-5.21 постанови КГС ВС від 21.09.2022 у справі № 911/589/21; п. 47 постанови КГС ВС від 04.10.2022 у справі № 927/25/21).

Для звільнення від відповідальності за порушення зобов`язання згідно зі статтями 617 ЦК України, 218 ГК України особа, яка порушила зобов`язання, повинна довести: 1) наявність обставин непереборної сили; 2) їх надзвичайний характер; 3) неможливість попередити за даних умов завдання шкоди; 4) причинний зв`язок між цими обставинами і понесеними збитками (постанова Верховного Суду України від 10.06.2015 року у справі № 904/6463/14; п. 44 постанови КГС ВС від 04.10.2022 у справі № 927/25/21).

Для звільнення себе від відповідальності внаслідок настання форс-мажорних обставин (обставинами непереборної сили) відповідач зобов`язаний був надати не лише сертифікат про форс-мажорні обставини (обставини непереборної сили), а й довести, що такі обставини об`єктивно унеможливлюють виконання зобов`язань, передбачених умовами договору (п. 52 постанови КГС ВС від 04.10.2022 у справі № 927/25/21).

Неналежне повідомлення сторони договору може позбавити права іншу сторону посилатися на форс-мажорні обставини.

Верховний Суд звертає увагу на те, що потрібно розрізняти вчасне повідомлення сторони про виникнення форс-мажорних обставин (яке сторона має зробити у передбачений договором строк) від звернення до ТПП за отриманням сертифікату, яке є можливим лише після порушення виконання зобов`язання. Через це сертифікат ТПП може бути отриманий значно пізніше за дату, коли сторона з`ясувала неможливість виконання договору через вплив форс-мажорних обставин.

Водночас неповідомлення або несвоєчасне повідомлення про форс-мажорні обставини позбавляє сторону, яка порушила цей обов`язок, права посилатися на ці обставини як на підставу звільнення від відповідальності, якщо це передбачено договором (втрата стороною права посилання на форс-мажор).

Про те, що сторона позбавляється права посилатися на форс-мажорні обставини через несвоєчасне повідомлення має бути прямо зазначено в договорі (п. 33, 46, 50, 52 постанови КГС ВС від 31.08.2022 у справі № 910/15264/21).

Як вбачається з матеріалів справи, умовами п. 9.1, п. 9.3 договору сторони погодили, що сторони звільняються від відповідальності за часткове або повне невиконання обов`язків за цим договором в разі виникнення обставин нездоланної сили (форс-мажорні обставини).

Крім того, умовами укладеного між сторонами договору № 15 від 05.10.2017 не передбачено, що недотримання терміну (строку) повідомлення про настання і припинення форс-мажорних обставин позбавляє відповідну сторону можливості посилатися на них як на підставу звільнення від відповідальності,

Враховуючи вищевикладене та те, що приписами ст. 617 ЦК України, п. 9.1, п. 9.3 договору передбачено звільнення сторони від відповідальності, а не від виконання взятого на себе за договором зобов`язання (зобов`язання зі сплати грошових коштів у фіксованому розмірі, що дорівнює вартості внеску Сторони 1), а також за умов здійснення суб`єктом господарювання господарської діяльності на власний ризик (ст. 42, 44 ГК України, п. 9.7 договору), колегія суддів погоджується з вірним висновком суду про задоволення позову в частині стягнення грошових коштів в сумі 667 062, 30 грн. за 2022 рік (березень-грудень 2022)

Статтею 129 Конституції України встановлено, що основними засадами судочинства є змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Згідно з ч.ч. 1-3 ст. 13 ГПК України судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених цим Кодексом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом.

Відповідно до ст.ст. 74, 76 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, докази подаються сторонами та іншими учасниками справи; належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування; суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування.

Посилання апелянта на неможливість обробітку земельної ділянки до уваги колегії суддів не приймається, оскільки перебування земель в переліку тих, на яких ведуться бойові дії ще не унеможливлює здійснення на таких землях сільськогосподарських робіт на підставі того, що включення Мішково-Погорілівської територіальної громади до зони ведення бойових дій ще не є фактом того, що такі бойові дії чи засмічення вибухонебезпечними предметами були саме на земельній ділянці, що підлягає обробітку за Договором №15 від 05.10.2017 та відповідачем жодним чином не доведено факту неможливості обробітку земельної ділянки, шляхом надання відповідних доказів, зокрема актів огляду земельної ділянки, звернення до Мішково-Погорілівської сільської територіальної громади щодо можливості та безпечності обробітку земельної ділянки або щодо розмінування.

Доводи апелянта з приводу неповно встановлених обставин судом першої інстанції, не знайшли свого підтвердження під час перегляду справи судом апеляційної інстанції.

Крім цього, враховуючи приписи ч. 1 ст. 9 Конституції України та ратифікацію Законом України від 17.07.1997 №475/97-ВР Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року і Першого протоколу та протоколів № 2,4,7,11 до Конвенції та прийняття Закону України від 23.02.2006 «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини», суди також повинні застосовувати Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод (Рим, 4 листопада 1950 року) та рішення Європейського суду з прав людини як джерело права.

Зокрема, Європейський суд з прав людини у справі «Проніна проти України» у рішенні від 18.07.2006 та у справі «Трофимчук проти України» у рішенні від 28.10.2010 зазначив, що пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент сторін. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім цього, необхідно брати до уваги різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень.

З урахуванням усіх фактичних обставин справи, встановлених місцевим та апеляційним судами, інші доводи апелянта за текстом його апеляційної скарги, не заслуговують на увагу, оскільки не впливають на вирішення спору у даній справі.

За таких обставин, перевіривши відповідно до статті 270 Господарського процесуального кодексу України юридичну оцінку обставин справи та повноту їх встановлення у рішенні місцевого господарського суду, колегія суддів вважає, що господарський суд першої інстанції об`єктивно розглянув у судовому процесі обставини справи в їх сукупності; дослідив подані сторонами в обґрунтування своїх вимог та заперечень докази; правильно застосував матеріальний закон, що регулює спірні правовідносини, врахував положення статей 76-79 Господарського процесуального кодексу України у зв`язку із чим дійшов обґрунтованого висновку щодо часткового задоволення позовних вимог.

Витрати по сплаті судового збору за подання апеляційної скарги відповідно до вимог статті 129 Господарського процесуального кодексу України покладаються на скаржника.

Керуючись статтями 129, 269, 270, 275, 276, 281-284 ГПК України, Південно-західний апеляційний господарський суд

ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю „ПРОГРЕС-ПІВДЕНЬ" залишити без задоволення.

2. Рішення Господарського суду Миколаївської області від 17.07.2023р. у справі №915/443/23 залишити без змін.

Відповідно до ст.284 ГПК України постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена у касаційному порядку протягом 20 днів, які обчислюються у відповідності до ст.288 ГПК України.

Повний текст постанови

складено „18" грудня 2023 року

Головуючий суддя С.І. Колоколов

Суддя Г.П. Разюк

Суддя Я.Ф. Савицький