РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

м. Київ

21.12.2023Справа № 910/14891/23
Суддя Мудрий С.М. розглянувши справу

за позовом Головного центру капітального будівництва, реконструкції та закупівель Державної прикордонної служби України

до товариства з обмеженою відповідальністю "Будівельна інвестиційна компанія "Новобуд"

про стягнення 66 357,37 грн.

Представники сторін: не викликались.

ВСТАНОВИВ:

До Господарського суду міста Києва надійшла позовна заява Головного центру капітального будівництва, реконструкції та закупівель Державної прикордонної служби України з вимогами до товариства з обмеженою відповідальністю "Будівельна інвестиційна компанія "Новобуд" про стягнення 66 357,37 грн.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що між сторонами укладено договір підряду №18-22 від 27.08.2022.

За результатами ревізії контролюючим органом встановлено, що в порушення умов договору від 27.09.2022 №18-22 відповідачем не сплачено на користь замовника штрафні санкції (пеню, штраф), про що надіслано вимогу щодо усунення порушень № 000800-14/9596-2023 від 24.08.2023.

У зв`язку з чим, позивач просить суд стягнути з відповідача пеню в розмірі 33 056,50 грн. та штраф в розмірі 33 300,87 грн.

Ухвалою господарського суду міста Києва від 26.09.2023 року прийнято позовну заяву до розгляду, та відкрито провадження у справі, постановлено здійснювати розгляд справи за правилами спрощеного позовного провадження без виклику сторін (без проведення судового засідання). Надано відповідачу строк у 15 днів з дати отримання ухвали на подання відзиву.

31.10.2023 до канцелярії суду від відповідача надійшов відзив на позовну заяву, в якому просив суд відмовити в задоволенні позовних вимог.

02.11.2023 до канцелярії суду (через систему «Електронний суд») від позивача надійшла відповідь на відзив.

Відповідно до ст. 248 Господарського процесуального кодексу України суд розглядає справи у порядку спрощеного позовного провадження протягом розумного строку, але не більше шістдесяти днів з дня відкриття провадження у справі.

Водночас, суд враховує, що відповідно до ч. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку.

Розумним, зокрема, вважається строк, що є об`єктивно необхідним для виконання процесуальних дій, прийняття процесуальних рішень та розгляду і вирішення справи з метою забезпечення своєчасного (без невиправданих зволікань) судового захисту.

З огляду на практику Європейського суду з прав людини, критеріями розумних строків є: правова та фактична складність справи; поведінка заявника, а також інших осіб, які беруть участь у справі, інших учасників процесу; поведінка органів державної влади (насамперед суду); характер процесу та його значення для заявника (справи «Федіна проти України» від 02.09.2010, «Смірнова проти України» від 08.11.2005, «Матіка проти Румунії» від 02.11.2006, «Літоселітіс проти Греції» від 05.02.2004 та інші).

З огляду на зазначені вище обставини, для визначення обставин справи, які підлягають встановленню, та вчинення інших дій з метою забезпечення правильного, своєчасного і безперешкодного розгляду справи по суті, а також виконання завдання розгляду справи по суті, розгляд справи здійснено за межами строків, встановлених Господарським процесуальним кодексом України, проте в розумні строки.

Дослідивши наявні в матеріалах справи докази, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні дані, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд вважає, що позовні вимоги позивача підлягають задоволенню.

Частина 1 статті 202 ЦК України передбачає, що правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Згідно ч.1 статті 509 ЦК України, зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

Відповідно до ч. 2 статті 509 ЦК України, зобов`язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу.

Згідно п.1 ч. 2 статті 11 ЦК України, підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини.

Частина 1 статті 626 ЦК України передбачає, що договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

27.08.2022 року між Головним центром капітального будівництва, реконструкції та закупівель Державної прикордонної служби України (замовник) та товариством з обмеженою відповідальністю "Будівельна інвестиційна компанія "Новобуд" (підрядник) укладено договір підряду №18-22 на роботи по об`єкту: «Капітальний ремонт покрівлі санчастини відділу охорони здоров`я за генпланом 17/14 (інв.. №10310004) Національної академії Державної прикордонної служби України (в/ч 9960)».

Відповідно до ч.1 статті 837 ЦК України за договором підряду одна сторона (підрядник) зобов`язується на свій ризик виконати певну роботу за завданням другої сторони (замовника), а замовник зобов`язується прийняти та оплатити виконану роботу.

Згідно з ч.2 статті 837 ЦК України договір підряду може укладатися на виготовлення, обробку, переробку, ремонт речі або на виконання іншої роботи з переданням її результату замовникові.

Відповідно до п.1.1 договору предметом цього договору є додаткові роботи (в розумінні п.5 ч. 2 ст. 40 Закону України «Про публічні закупівлі»), визначені у договірній ціні (додаток 2) (далі - роботи) по об`єкту «Капітальний ремонт покрівлі санчастини відділу охорони здоров`я за генпланом 17/44 (інв. № 10310004) Національної академії Державної прикордонної служби України (в/ч 9960)» (далі - об`єкт), код ДК 021:20-7-капітальний ремонт та реставрація, що знаходиться за адресою: вул. Шевченка, 46, м. Хмельницький.

Згідно з п.1.2 договору замовник доручає, а підрядник зобов`язується, згідно із затвердженою проєктно-кошторисною документацією та умовами цього договору, власними/залученими (у разі попереднього письмового узгодження з замовником) силами, за допомогою власних/залучених технічних засобів, із використанням власних/залучених матеріальних ресурсів (коштів), з високою якістю (відповідно до вимог законодавства України, ДСТУ, ДБН, Настанов, технічних умов та договору) виконати роботи по об`єкту і за участі замовника передати об`єкт у встановлений замовником термін експлуатуючій організації.

Підрядник зобов`язаний виконати роботи, у строк визначений договором.

Пунктом 2.1 договору передбачено, що роботи, які є предметом цього договору повинні бути виконані підрядником в період з дня підписання цього договору до 20.09.2022 року, відповідно до Графіку виконання робіт (додаток 3). Датою початку робіт є дата надання підряднику доступу до об`єкта.

Договірна ціна робіт по об`єкту є динамічною і становить 712 659,36 грн. (п.3.3 договору).

Цей договір набирає чинності з дня його підписання сторонами та діє до 30.09.2022 року, але у будь-якому випадку до повного виконання сторонами своїх зобов`язань (крім випадків передбачених законодавством). Строк дії договору може коригуються шляхом укладання додаткової угоди (п.15.1 договору).

28.09.2022 між сторонами договору укладено додаткову угоду №01-22 про внесення змін до договору від 27.08.2022 №18-22, відповідно до умов якої сторони виклали п.2.1 та п.15.1 в наступній редакції:

« 2.1 роботи, які є предметом цього договору повинні бути виконані підрядником в період з дня підписання цього договору до 30.10.2022 року, відповідно до графіку виконання робіт (додаток 3). Датою початку робіт є дата надання підряднику доступу до об`єкта».

15.1 Цей договір набирає чинності з дня його підписання сторонами та діє до 15.11.2022 року, але у будь-якому випадку до повного виконання сторонами своїх зобов`язань (крім випадків передбачених законодавством). Строк дії договору може коригуються шляхом укладання додаткової угоди».

В пункті 7 додаткової угоди зазначено, що вона набирає чинності з моменту її підписання сторонами та скріплення печатками.

29.12.2022 між сторонами підписано додаткову угоду №02-22 про внесення змін до договору від 27.08.2022 №18-22, відповідно до умов якої сторони, зокрема, виклали п.15.1 в наступній редакції: «Цей договір набирає чинності з дня його підписання сторонами та діє до 28.02.2023 року, але у будь-якому випадку до повного виконання сторонами своїх зобов`язань (крім випадків передбачених законодавством). Строк дії договору може коригуються шляхом укладання додаткової угоди».

Відповідно до п.4.8 договору, договір вважається виконаним, якщо підрядник виконав всі, передбачені договором, роботи у строк, визначений графіком виконання робіт (додаток 2) та якщо замовником встановлено, що такі роботи повністю відповідають вимогам чинного законодавством України, ДСТУ, ДБН, Настановам, технічним умовам та договору.

Згідно з п.6.1 договору передача виконаних робіт підрядником і прийняття їх замовником оформлюється актом приймання виконаних робіт (за формою № КБ-2в), підписаними уповноваженими представниками сторін та скріпленими печатками сторін.

Позивачем зазначено, що відповідно до актів підрядником виконано робіт на загальну суму 236 932,61 грн., які оплачені в повному обсязі.

З наявних в матеріалах справи доказів вбачається, що відповідачем виконано роботи, які прийняті позивачем на загальну суму 236 932,61 грн., що підтверджується актами, а саме:

- акт №1 приймання виконаних будівельних робіт за жовтень 2022 року від 25.10.2022 на суму 218 467,91 грн., довідка про вартість виконаних будівельних робіт та витрат №1 (форма №КБ-3) за жовтень 2022 року від 25.10.2022 на суму 218 467,91 грн.;

- акт №2 приймання виконаних будівельних робіт за листопад 2022 року від 21.11.2022 на суму 18 464,70 грн., довідка про вартість виконаних будівельних робіт та витрат №2 (форма №КБ-3) за листопад 2022 року від 21.11.2022 на суму 18 464,70 грн.

Згідно зі статтею 173 Господарського кодексу України, господарським визнається зобов`язання, що виникає між суб`єктом господарювання та іншим учасником (учасниками) відносин у сфері господарювання з підстав, передбачених цим Кодексом, в силу якого один суб`єкт (зобов`язана сторона, у тому числі боржник) зобов`язаний вчинити певну дію господарського чи управлінсько-господарського характеру на користь іншого суб`єкта (виконати роботу, передати майно, сплатити гроші, надати інформацію тощо), або утриматися від певних дій, а інший суб`єкт (управнена сторона, у тому числі кредитор) має право вимагати від зобов`язаної сторони виконання її обов`язку.

Відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості (ч. 1 ст. 627 Цивільного кодексу України).

Відповідно до ст.193 Господарського кодексу України, суб`єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов`язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов`язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться.

Не допускаються одностороння відмова від виконання зобов`язань, крім випадків, передбачених законом, а також відмова від виконання або відстрочка виконання з мотиву, що зобов`язання другої сторони за іншим договором не було виконано належним чином (ч. 7 ст. 193 Господарського кодексу України).

Частиною 1 ст. 628 Цивільного кодексу України визначено, що зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Відповідно до статті 629 Цивільного кодексу України, договір є обов`язковим для виконання сторонами.

Частиною 1 статті 530 Цивільного кодексу України встановлено, що якщо у зобов`язанні встановлений строк його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк.

У зв`язку з простроченням виконання зобов`язань позивач звернувся в суд з позовом про стягнення пені в розмірі 4 988,62 грн. нарахованої за період з 21.09.2022 по 27.09.2022 (7 днів), пені в розмірі 28 067,88 грн. нарахованої за період з 31.10.2022 по 28.12.2022) та штрафу в розмірі 33 300,87 грн.

Матеріалами справи підтверджується прострочення виконання робіт.

Також, суд погоджується з твердженням позивача щодо прострочення виконання зобов`язання відповідачем у період з 21.09.2022 по 27.09.2022, та зазначає наступне.

Пунктом 2.1 договору сторони передбачили, що роботи, які є предметом договору повинні бути виконані підрядником в період з дня підписання договору до 20.09.2022 року.

Додатковою угодою №01-22 від 28.09.2022 сторони встановили строк виконання робіт до 30.10.2022 та строк дії договору до 15.11.2022 року.

В пункті 7 додаткової угоди зазначено, що вона набирає чинності з моменту її підписання сторонами та скріплення печатками.

Відповідно до ч.2, 3 статті 631 ЦК України договір набирає чинності з моменту його укладення, якщо інше не визначено законом або договором. Сторони можуть встановити, що умови договору застосовуються до відносин між ними, які виникли до його укладення.

Таким чином, оскільки сторони в додатковій угоді №01-22 від 28.09.2022 узгодили, що вона набирає чинності з моменту її підписання, тобто 28.09.2022, то вбачається, що у період з 21.09.2022 по 27.09.22 відбулося прострочення відповідачем виконання своїх зобов`язань по договору.

Відповідно до ст. 612 Цивільного кодексу України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Статтею 611 Цивільного кодексу України визначено, що у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: 1) припинення зобов`язання внаслідок односторонньої відмови від зобов`язання, якщо це встановлено договором або законом, або розірвання договору; 2) зміна умов зобов`язання; 3) сплата неустойки; 4) відшкодування збитків та моральної шкоди.

За змістом статті 549 Цивільного кодексу України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання.

Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання.

Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання.

Господарський кодекс називає неустойку, штраф і пеню різновидами штрафних санкцій, але не визначає ні один із цих різновидів. Частина 3 ст. 549 ЦК України особливістю пені визнає те, що вона обчислюється у відсотках від суми несвоєчасного виконання грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання. Проте, не може бути підставою відмови у задоволенні вимоги про сплату неустойки те, що вона встановлена за кожен день прострочення іншого (а не тільки грошового) зобов`язання, що така неустойка не підпадає під визначення пені, яке наводиться в ч.3 ст.549 ЦК України. Коли обов`язок боржника сплатити грошову суму чи передати майно кредиторові у зв`язку з порушенням зобов`язання не підпадає під визначення штрафу чи пені, слід керуватися визначенням неустойки, що наводиться у ч. 1 ст. 549 ЦК України, оскільки штраф та пеня є різновидом неустойки, що не вичерпують всього змісту поняття неустойки.

За таких обставин, необхідно дійти висновку, що пенею може забезпечуватись не лише грошове зобов`язання. (Відповідної правової позиції дотримується Вищий господарський суд України, постанова від 24.03.2009 р. у справі № 8/411/08).

Відповідно до ч.2 статті 551 ЦК України якщо предметом неустойки є грошова сума, її розмір встановлюється договором або актом цивільного законодавства.

Пунктом 7.5 договору передбачено, що за порушення строків виконання зобов`язання підрядник сплачує пеню в розмірі 0,1 відсотка вартості робіт, з яких допущення прострочення виконання за кожний день прострочення, а за прострочення понад 30 (тридцять) календарних днів додатково сплачує штраф у розмірі 7 (семи) відсотків вказаної вартості.

Перевіривши розрахунок позивача щодо нарахування штрафу та пені, судом встановлено, що він є арифметично вірним, відповідає положенням чинного законодавства та умовам договору.

З огляду на викладене, суд вважає, що позовні вимоги про стягнення з відповідача на користь позивача пені в розмірі 33 056,50 грн. та штрафу в розмірі 33 300,87 грн. є обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню.

Щодо наданого позивачем листа вимоги щодо усунення порушено Державної аудиторської служби №000800-14/9596-2023 від 24.08.2023, суд зазначає, що він не є безумовним доказом господарського чи цивільно-правового правопорушення, оскільки не є первинним документом та не носить обов`язкового характеру.

Частинами 3, 4 статті 13 ГПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом.

Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних з вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

Відповідно до ч.1 ст.73 ГПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Згідно з ч. 1 статті 74 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування (ч. 1 статті 76 ГПК України).

Відповідно до ч. 1 статті 77 ГПК України обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Відповідно до положень ст. 2 ГПК України завданням господарського судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів, пов`язаних із здійсненням господарської діяльності, та розгляд інших справ, віднесених до юрисдикції господарського суду, з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав і законних інтересів фізичних та юридичних осіб, держави. При цьому, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, згідно положень ст. 74 ГПК України.

Згідно зі ст. 79 ГПК України наявність обставини, на яку сторона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, вважається доведеною, якщо докази, надані на підтвердження такої обставини, є більш вірогідними, ніж докази, надані на її спростування.

Питання про вірогідність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Суд зазначає, що враховуючи положення частини 1 статті 9 Конституції України та беручи до уваги ратифікацію Законом України від 17.07.1997 N475/97-ВР Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року і Першого протоколу та протоколів № 2,4,7,11 до Конвенції та прийняття Закону України від 23.02.2006 №3477-IV (3477-15) "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини", суди також повинні застосовувати Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод (Рим, 4 листопада 1950 року) та рішення Європейського суду з прав людини як джерело права.

З приводу висвітлення всіх доводів сторін суд враховує практику Європейського суду з прав людини, який у рішенні в справі "Серявін та інші проти України" вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях, зокрема, судів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожний аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною залежно від характеру рішення.

У рішенні Суду у справі Трофимчук проти України №4241/03 від 28.10.2010 Європейським судом з прав людини зазначено, що хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, це не може розумітись як вимога детально відповідати на кожен довод сторін.

Судовий збір згідно ст. 129 Господарського процесуального кодексу України підлягає стягненню з відповідача на користь позивача.

На підставі викладеного, керуючись ч. 3,4 ст. 13, ч.1 ст. 73, ч.1 ст. 74, ч.1 ст. 77, ст.ст. 79, 129, 236-238, 240, 241, 252 Господарського процесуального кодексу України, суд

ВИРІШИВ:

1. Позов задовольнити повністю.

2. Стягнути з товариства з обмеженою відповідальністю "Будівельна інвестиційна компанія "Новобуд" (04060, м. Київ, вул. Ризька, будинок 73-Б, офіс 1, ідентифікаційний код: 37855348) на користь Головного центру капітального будівництва, реконструкції та закупівель Державної прикордонної служби України (02099, місто Київ, вул.. Ялтинська, будинок 11, ідентифікаційний код: 23322317) пеню у розмірі 33 056 (тридцять три тисячі п`ятдесят шість) грн. 50 коп., штраф в розмірі 33 300 (тридцять три тисячі триста) грн. 87 коп. та судовий збір у розмірі 2 684 (дві тисячі шістсот вісімдесят чотири) грн. 00 коп.

3. Після набрання рішенням законної сили видати наказ.

Відповідно до ч. 1, 2 статті 241 ГПК України, рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя С.М. Мудрий