УХВАЛА

18 грудня 2023 року

м. Київ

cправа № 910/6450/23

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного господарського суду:

Кібенко О.Р. - головуючий, Бакуліна С.В., Студенець В.І.,

розглянувши матеріали касаційної скарги Товариства з обмеженою відповідальністю "Спец-Ком-Сервіс"

на постанову Північного апеляційного господарського суду від 06.11.2023 (колегія суддів: Владимиренко С.В., Кравчук Г.А., Сітайло Л.Г.)

у справі за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Спец-Ком-Сервіс" (далі - ТОВ "Спец-Ком-Сервіс")

до Акціонерного товариства "Укртрансгаз"

про стягнення 716 940,00 грн,

В С Т А Н О В И В:

1. Господарський суд міста Києва рішенням від 31.07.2023 позов задовольнив. Північний апеляційний господарський суд постановою від 06.11.2023 рішення суду першої інстанції скасував та ухвалив нове - про відмову у позові.

2. 27.11.2023 ТОВ "Спец-Ком-Сервіс" звернулося до Верховного Суду з касаційною скаргою на постанову Північного апеляційного господарського суду від 06.11.2023, в якій просить його скасувати. В цей же день надійшли додаткові пояснення до касаційної скарги щодо недобросовісності Акціонерного товариства "Укртрансгаз" у публічних закупівлях.

3. Дослідивши матеріали касаційної скарги, Верховний Суд дійшов висновку про відмову у відкритті касаційного провадження з таких підстав.

4. Стаття 129 Конституції України серед основних засад судочинства визначає забезпечення права на апеляційний перегляд справи та у визначених законом випадках - на касаційне оскарження судового рішення.

5. Відповідно до п.9 ч.3 ст.2 Господарського процесуального кодексу України (далі - ГПК), одним з основних засад (принципів) господарського судочинства є забезпечення права на касаційне оскарження у визначених законом випадках.

6. Згідно із п.2 ч.3 ст.287 ГПК не підлягають касаційному оскарженню судові рішення у малозначних справах та у справах з ціною позову, що не перевищує п`ятиста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім випадків, якщо: а) касаційна скарга стосується питання права, яке має фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовчої практики; б) особа, яка подає касаційну скаргу, відповідно до цього Кодексу позбавлена можливості спростувати обставини, встановлені оскарженим судовим рішенням, при розгляді іншої справи; в) справа становить значний суспільний інтерес або має виняткове значення для учасника справи, який подає касаційну скаргу; г) суд першої інстанції відніс справу до категорії малозначних помилково.

7. У позовах про стягнення грошових коштів ціна позову визначається сумою, яка стягується, або сумою, оспорюваною за виконавчим чи іншим документом, за якими стягнення провадиться у безспірному (безакцептному) порядку (п.1 ч.1 ст.163 ГПК).

8. Згідно з ч.7 ст.12 ГПК для цілей цього Кодексу розмір прожиткового мінімуму для працездатних осіб вираховується станом на 1 січня календарного року, в якому подається відповідна заява або скарга, вчиняється процесуальна дія чи ухвалюється судове рішення.

9. Аналіз наведеного законодавства дозволяє дійти висновку про те, що особи, які беруть участь у справі, у разі, якщо не погоджуються із ухваленими судовими рішеннями у справах з ціною позову, що не перевищує п?ятиста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, після їх перегляду в апеляційному порядку, можуть скористатися правом їх оскарження у касаційному порядку лише у визначених законом випадках.

10. Скаржник оскаржує судове рішення, яким вирішено спір про стягнення 716 940,00 грн, а тому воно не підлягає касаційному оскарженню.

11. Скаржник стверджує, що касаційна скарга стосується питання права, яке має фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовчої практики та він позбавлений можливості спростувати обставини, встановлені оскарженим судовим рішенням, при розгляді іншої справи (підпункти "а", "б" п.2 ч.3 ст.287 ГПК). Однак такі твердження скаржника належним чином не обґрунтовані.

12. Скаржник зазначає, що Верховний Суд не надав оцінку імперативності вимог Закону "Про публічні закупівлі" у взаємозв`язку зі ст.200 Господарського кодексу України та ст.560 Цивільного кодексу України, а також недотриманню замовниками у публічних закупівлях інших вимог Закону "Про публічні закупівлі" щодо обов`язку встановлювати у договорах умови неповернення банківської гарантії; відсутній прямий висновок Верховного Суду щодо застосування п.9 ч.1 ст.1, п.12 ч.3 ст.14, ч.6 ст.14, п.16 ч.2 ст.22, п.1 ч.2 ст.27 Закону "Про публічні закупівлі"; для єдності правозастосовчої практики необхідно сформувати правовий висновок щодо того, чи мають норми Закону "Про публічні закупівлі" обов`язкову дію для замовника в публічних закупівлях щодо встановлення умови неповернення забезпечення виконання договору про закупівлі (банківської гарантії); справа є цікавою з точки зору застосування доктрини заборони суперечливої поведінки у публічних закупівлях щодо банківських гарантій; правовий висновок у цій справі буде сприяти дисципліні замовників, які перестануть зловживати своїми правами щодо виконавців за договорами про закупівлю; висновок у цій справі буде сприяти єдності судової практики в апеляційних судах.

13. Фундаментального значення для формування єдиної правозастосовчої практики може мати спірне правове питання, яке тривалий час неоднаково вирішується судами. При цьому, скаржник не наводить жодних аргументів, які б свідчили про неоднозначність правозастосовчої практики саме у питанні застосування норм, зазначених ним у касаційній скарзі нормативних актів. У поданій касаційній скарзі відсутні посилання на конкретні справи або їх кількісні показники, які б свідчили про те, що судами сформульовано різну правову позицію при вирішенні справ з аналогічними обставинами справи.

14. Натомість наведені скаржником доводи фактично зводяться до обґрунтування такої загальної підстави касаційного оскарження як відсутність висновку Верховного Суду щодо питання застосування норми права у подібних правовідносинах, яка передбачена п.3 ч.2 ст.287 ГПК.

15. Також скаржник вказує, що він не зможе в іншому судовому спорі довести недобросовісність відповідача щодо невиконання обов`язків Закону "Про публічні закупівлі" в частині невстановлення умов неповернення банківської гарантії та повернути банківську гарантію.

16. Однак такі твердження не обґрунтовані посиланням на те, у якій саме справі такі обставини потребують спростування.

17. Отже, колегія суддів відхиляє доводи касаційної скарги, що вона стосується питання права, яке має фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовчої практики. Скаржник також не довів ту обставину, що він позбавлений можливості спростувати обставини, встановлені оскарженим судовим рішенням, при розгляді іншої справи.

18. Рішенням Конституційного Суду України від 22.11.2023 №10-р(ІІ)/2023 щодо гарантування права на судовий захист у малозначних спорах, на яке посилається скаржник, визнано таким, що відповідає Конституції України (є конституційним), п.2 ч.3 ст.389 Цивільного процесуального кодексу України (щодо процесуальних фільтрів касаційної інстанції) та визнано такими, що не відповідають Конституції України (є неконституційними) пункти 1, 5 ч.6 ст.19 Цивільного процесуального кодексу України (щодо ціни позову для визначення малозначних справ у цивільному процесі).

19. Пункти 1, 5 ч.6 ст.19 Цивільного процесуального кодексу України, які визнані неконституційними, втрачають чинність через шість місяців з дня ухвалення Конституційним Судом України цього Рішення. Отже зазначене Рішення Конституційного Суду України не стосується застосування положень ГПК, а саме ч.5 ст.12 та п.2 ч.3 ст.287 ГПК та не визнає неконституційними процесуальні фільтри в суді касаційної інстанції.

20. Подібний висновок міститься в ухвалі Верховного Суду від 27.11.2023 у справі №910/13980/22.

21. Рекомендацією №R (95) 5 Комітету Міністрів Ради Європи від 07.02.1995 державам-членам рекомендовано вживати заходи щодо визначення кола питань, які виключаються з права на апеляцію та касацію, щодо попередження будь-яких зловживань системою оскарження. Відповідно до частини "с" ст.7 Рекомендації, скарги до суду третьої інстанції мають передусім подаватися щодо тих справ, які заслуговують на третій судовий розгляд, наприклад справ, які розвиватимуть право або сприятимуть однаковому тлумаченню закону. Вони також можуть бути обмежені скаргами у тих справах, де питання права мають значення для широкого загалу.

22. Таким чином, законодавець цілком свідомо надав Верховному Суду право використовувати процесуальний фільтр, закріплений у п.1 ч.1 ст.293 ГПК, і це повністю узгоджується з положеннями ст.129 Конституції України, завданнями та принципами господарського судочинства.

23. При цьому використання оціночних чинників, зокрема, таких понять, як: "суспільний інтерес", "значення для формування єдиної правозастосовчої практики", "малозначні справи", тощо не повинні викликати думку про наявність певних ризиків, адже виходячи з високого статусу Верховного Суду, у деяких випадках вирішення питання про можливість касаційного оскарження має відноситися до його дискреційних повноважень, оскільки розгляд скарг касаційним судом покликаний забезпечувати сталість судової практики, а не можливість проведення "розгляду заради розгляду".

24. Переглядаючи справу в касаційному порядку, Верховний Суд виконує функцію "суду права", що розглядає спори, які мають найважливіше (принципове) значення для суспільства та держави, та не є "судом фактів".

25. Учасники судового процесу повинні розуміти, що визначені п.2 ч.3 ст.287 ГПК випадки є винятком із загального правила і необхідність відкриття касаційного провадження у справі на підставі будь-якого з них потребує належних, фундаментальних обґрунтувань, як від заінтересованих осіб, так і від суду, оскільки в іншому випадку принцип "правової визначеності" буде порушено.

26. Згідно з п.1 ч.1 ст.293 ГПК суд касаційної інстанції відмовляє у відкритті касаційного провадження у справі, якщо касаційну скаргу подано на судове рішення, що не підлягає касаційному оскарженню.

27. Оскільки касаційна скарга не містить належних обґрунтувань, які могли б бути визнані такими, що підпадають під дію підпунктів а), б), в), г) п.2 ч.3 ст.287 ГПК, Верховний Суд вважає, що скаржником не дотримано умову допуску цієї справи до касаційного оскарження.

28. З урахуванням викладеного, Верховний Суд дійшов висновку про відмову у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою ТОВ "Спец-Ком-Сервіс" на постанову Північного апеляційного господарського суду від 06.11.2023, оскільки касаційна скарга подана на судове рішення, що не підлягає касаційному оскарженню.

Керуючись статтями 234, 235, 287, 293 Господарського процесуального кодексу України, Верховний Суд

У Х В А Л И В:

Відмовити у відкритті касаційного провадження у справі №910/6450/23 за касаційною скаргою Товариства з обмеженою відповідальністю "Спец-Ком-Сервіс" на постанову Північного апеляційного господарського суду від 06.11.2023.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання та не підлягає оскарженню.

Головуючий суддя О. Кібенко

Судді С. Бакуліна

В. Студенець