ПІВНІЧНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"13" грудня 2023 р. Справа №910/4302/23

Північний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Сітайло Л.Г.

суддів: Шапрана В.В.

Буравльова С.І.

секретар судового засідання - Луцюк А.В.

представники учасників справи:

від позивача: ОСОБА_1.

від відповідача: ОСОБА_2.

від третьої особи: ОСОБА_3

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ІНФОРМАЦІЯ_1

на рішення Господарського суду міста Києва від 01.09.2023 (повне рішення складено 11.09.2023)

у справі №910/4302/23 (суддя Мельник В.І.)

за позовом ІНФОРМАЦІЯ_1

до ІНФОРМАЦІЯ_2

третя особа ІНФОРМАЦІЯ_3

про стягнення 738 853,86 грн,

ВСТАНОВИВ:

Короткий зміст позовних вимог

ІНФОРМАЦІЯ_1 (далі - ІНФОРМАЦІЯ_1) звернулося до Господарського суду міста Києва з позовом до ІНФОРМАЦІЯ_2 (далі - ІНФОРМАЦІЯ_2") про стягнення пені у розмірі 738 853,86 грн.

Обґрунтовуючи позовні вимоги ІНФОРМАЦІЯ_1 посилається на порушення ІНФОРМАЦІЯ_2" умов державного контракту на поставку (закупівлю) продукції від ІНФОРМАЦІЯ_14, в частині прострочення поставки товару, у зв`язку з чим позивач, на підставі підпункту 1 пункту 7.2 контракту, здійснив нарахування пені у сумі 738 853,86 грн.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 24.03.2023 відкрито провадження у справі №910/4302/23 та вирішено здійснювати розгляд справи за правилами загального позовного провадження.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 02.06.2023 залучено до участі у справі як третю особу без самостійних вимог на стороні відповідача, - ІНФОРМАЦІЯ_3.

Короткий зміст рішення місцевого господарського суду та мотиви його ухвалення

Рішенням Господарського суду міста Києва від 01.09.2023 у справі №910/4302/23 позов задоволено частково.

Стягнуто з ІНФОРМАЦІЯ_2" на користь ІНФОРМАЦІЯ_1 пеню в розмірі 184 713,46 грн, а також судовий збір в сумі 2 770,70 грн. В іншій частині відмовлено.

Ухвалюючи вказане рішення суд першої інстанції виходив з того, що поставка товару здійснена відповідачем з порушенням строку, визначеного у відповідній специфікації. Також, судом встановлено, що позивачем правомірно нараховано, відповідно до пункту 7.2 договору, 738 853,86 грн пені. При цьому, місцевий господарський суд дійшов висновку про наявність підстав для зменшення розміру пені до 184 713,46 грн.

Короткий зміст вимог апеляційної скарги та узагальнення її доводів

Не погоджуючись з рішенням місцевого господарського суду, ІНФОРМАЦІЯ_1 звернулося до апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати рішення, в частині відмови у стягненні 554 140,40 грн пені, та прийняти нове рішення про задоволення позову в повному обсязі.

В обґрунтування вимог та доводів апеляційної скарги ІНФОРМАЦІЯ_1 посилається на те, що оскаржуване рішення ухвалено з неправильним застосуванням норм матеріального права, а також без врахування висновків Верховного Суду щодо застосування норм права у подібних правовідносинах.

Так, в апеляційній скарзі позивач зазначає, що невиконання та порушення строків виконання умов державного контракту впливає на ефективність обороноздатності держави в цілому та на репутацію ІНФОРМАЦІЯ_1. Таким чином шкода, яка спричиняється ІНФОРМАЦІЯ_1 невиконанням зобов`язань, є безпосередньою шкодою інтересам держави. Крім того, всі штрафні санкції, що стягуються за рішеннями господарських судів, направляються до Державного бюджету України, а їх стягнення з недобросовісних виконавців це спонукання їх в подальшому виконувати свої зобов`язання при виконанні державних контрактів належним чином.

Також, ІНФОРМАЦІЯ_1 вважає, що розподіл судових витрат зроблений судом першої інстанції невірно.

Крім того, в прохальній частині апеляційної скарги заявлено клопотання про поновлення строку на апеляційне оскарження рішення Господарського суду міста Києва від 01.09.2023 у справі №910/4302/23.

Дії суду апеляційної інстанції щодо розгляду апеляційної скарги по суті

Згідно з витягом з протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 06.10.2023 апеляційну скаргу ІНФОРМАЦІЯ_1 у справі №910/4302/23 передано для розгляду колегії суддів у складі: головуючий суддя - Сітайло Л.Г., судді: Буравльов С.І., Шапран В.В.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 30.10.2023 витребувано з Господарського суду міста Києва матеріали справи №910/4302/23. Відкладено розгляд питання про відкриття чи відмову у відкритті апеляційного провадження, повернення без розгляду або залишення без руху апеляційної скарги ІНФОРМАЦІЯ_1 на рішення Господарського суду міста Києва від 01.09.2023 до надходження до Північного апеляційного господарського суду матеріалів справи №910/4302/23.

23.10.2023 до Північного апеляційного господарського суду надійшли матеріали справи №910/4302/23.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 07.11.2023 апеляційну скаргу залишено без руху та надано строк на усунення її недоліків.

22.11.2023, через систему "Електронний суд", позивачем подано заяву про усунення недоліків апеляційної скарги.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 27.11.2023 поновлено ІНФОРМАЦІЯ_1 строк на апеляційне оскарження рішення Господарського суду міста Києва від 01.09.2023 у справі №910/4302/23. Відкрито апеляційне провадження у справі №910/4302/23. Розгляд апеляційної скарги ІНФОРМАЦІЯ_1 на рішення Господарського суду міста Києва від 01.09.2023 у справі №910/4302/23 призначено на 13.12.2023. Встановлено учасникам справи строк для подання відзиву, заяв, пояснень, клопотань, заперечень - до 08.12.2023. Зупинено дію рішення Господарського суду міста Києва від 01.09.2023 у справі №910/4302/23 до закінчення її перегляду в апеляційному порядку.

Узагальнені доводи відзиву на апеляційну скаргу

07.12.2023, через систему "Електронний суд", надійшов відзив на апеляційну скаргу, в якому відповідач просить відмовити у задоволенні апеляційної скарги, а рішення суду першої інстанції - залишити без змін, посилаючись на те, що рішення Господарського суду міста Києва від 01.09.2023 є законним та обґрунтованим, ухваленим з урахуванням принципів справедливості, розумності, пропорційності та дотриманням балансу інтересів сторін.

Так, у своєму відзиві відповідач зазначає, що військова агресія російської федерації, яка почалася 24.02.2022, внесла свої корективи у тому числі і у здійснення та виконання суб`єктами господарювання зовнішньоекономічної діяльності. І саме внаслідок воєнних дій часто договірні обов`язки виконуються несвоєчасно, як за обставин непереборної сили, так і внаслідок об`єктивних причин, адже країна перебуває у стані війни, тому дедалі складніше розраховувати та гарантувати поставку товарів у строки визначені сторонами договору.

Також, відповідач звертає увагу на те, що ІНФОРМАЦІЯ_2" не ухилявся від виконання зобов`язань, здійснював активні дії, спрямовані на поставку товару, а також зважаючи на обставини порушення строків поставки, які є незначними, вважає причини порушення відповідачем строків поставки об`єктивними та поважними.

Позиції учасників справи та явка представників сторін у судове засідання

У судове засідання 13.12.2023 з`явились представники сторін та третя особа.

Представник позивача у судовому засіданні вимоги апеляційної скарги підтримав, з викладених у ній підстав та просив її задовольнити. Рішення Господарського суду міста Києва від 01.09.2023 у справі №910/4302/23 скасувати, в частині відмови у стягненні 554 140,40 грн пені, та прийняти нове рішення про задоволення позову в повному обсязі.

Представники відповідача та третьої особи у судовому засіданні заперечили проти задоволення апеляційної скарги, просили суд апеляційної інстанції відмовити у її задоволенні, а рішення Господарського суду міста Києва від 01.09.2023 у справі №910/4302/23 залишити без змін.

Обставини справи, встановлені судом першої інстанції та перевірені судом апеляційної інстанції

ІНФОРМАЦІЯ_15 між ІНФОРМАЦІЯ_1 (замовник) та ІНФОРМАЦІЯ_2" (виконавець) укладено державний контракт на поставку (закупівлю) продукції НОМЕР_11. За умовами контракту виконавець зобов`язується поставити замовнику з дотриманням вимог законодавства продукцію, зазначену в специфікації, що постачаються з метою ІНФОРМАЦІЯ_13, а замовник - прийняти її та оплатити таку продукцію.

Відповідно до пункту 2.3 контракту розрахунки проводяться шляхом оплати замовником поставленої продукції на протязі 15 банківських днів після пред`явлення виконавцем рахунку на оплату продукції та документів, зазначених в пункті 2.5 договору.

За умовами пункту 2.5 контракту всі платіжні документи за цим правочином оформлюються з дотриманням вимог законодавства. Виконавець надсилає замовнику рахунок на протязі 10 календарних днів з дня поставки продукції. До рахунку додаються:

- акт приймання-передачі продукції та/або товаросупровідна документація та/або декларація, оформлені відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 02.03.2022 №174;

- протокол погодження договірної ціни на поставку (закупівлю) продукції.

Згідно з пунктом 2.6 контракту, замовник може здійснювати попередню оплату в розмірі до 90% від орієнтовної вартості продукції за контрактом на строк не більше, як на дев`ять місяців з дати перерахування коштів на розрахунковий рахунок виконавця. У разі проведення попередньої оплати, товари поставляються протягом 14 днів з дати перерахування коштів на розрахунковий рахунок виконавця, але у будь-якому випадку, не пізніше строку поставки продукції, зазначеного у специфікації продукції, що поставляється. Попередня оплата здійснюється на підставі рахунку, наданого виконавцем, шляхом перерахування коштів на його розрахунковий рахунок на протязі 15 банківських днів.

Пунктом 3.4 контракту встановлено, що датою виконання виконавцем зобов`язань щодо поставки продукції є дата, зазначена в товаросупровідній документації або декларації, оформлені митним органом, відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 02.03.2022 №174.

Відповідно до пункту 4.1 контракту виконавець зобов`язаний поставити продукцію згідно з умовами контракту не пізніше строку, визначеного у специфікації, та надати замовнику документи згідно з пунктом 2.5 контракту.

Контракт набирає чинності з моменту його підписання сторонами і діє до 31.12.2022 (пункт 10.1 контракту).

Згідно з пунктом 12.2 контракту невід`ємною його частиною є специфікація продукції, що поставляється за державним контрактом від ІНФОРМАЦІЯ_15 №406/1/22/3.

Відповідно до специфікації (додаток 1 до контракту) відповідач мав поставити продукцію ІНФОРМАЦІЯ_12.

07.03.2022 виконавець звернувся до замовника з листом №070322/5, у якому просив здійснити попередню оплату за контрактом у розмірі 99% від його вартості.

На виконання умов контракту позивач здійснив попередню оплату у сумі 281 614 950,00 грн (90% від вартості продукції), що підтверджується платіжним дорученням від 08.03.2022 №403/1/15.

У подальшому, 06.04.2022 між замовником та виконавцем укладено додаткову угоду №1 до державного контракту від ІНФОРМАЦІЯ_14, згідно з якою поставці підлягала продукція у кількості ІНФОРМАЦІЯ_4 одиниць на загальну суму ІНФОРМАЦІЯ_5.

Разом із тим, продукція поставлена відповідачем в такі терміни:

За пунктом НОМЕР_4:

- ІНФОРМАЦІЯ_16 - 03.04.2022 відповідно до митної декларації НОМЕР_1;

- ІНФОРМАЦІЯ_17 - 06.04.2022 відповідно до митної декларації НОМЕР_2.

За пунктом НОМЕР_5:

- ІНФОРМАЦІЯ_18 - 05.04.2022 відповідно до митної декларації НОМЕР_3.

За пунктом НОМЕР_6:

- ІНФОРМАЦІЯ_19 - 04.04.2022 відповідно до митної декларації НОМЕР_7;

- ІНФОРМАЦІЯ_19 - 04.04.2022 відповідно до митної декларації НОМЕР_8;

- ІНФОРМАЦІЯ_20 - 06.04.2022 відповідно до митної декларації НОМЕР_2;

- ІНФОРМАЦІЯ_21 - 05.04.2022 відповідно до митної декларації НОМЕР_3.

Враховуючи, що продукція поставлена з пропуском строку, 19.01.2023 замовником направлена виконавцю претензія від 19.01.2023 №403/3/2/788, у якій ІНФОРМАЦІЯ_1 просило відповідача сплатити пеню за порушення строків виконання зобов`язання.

Однак, вимоги претензії від 19.01.2023 №403/3/2/788 про сплату пені залишились без задоволення.

Звертаючись до суду з даним позовом, позивач посилається на неналежне виконанням відповідачем умов державного контракту від ІНФОРМАЦІЯ_14, в частині порушення строку поставки продукції, з огляду на що, просить суд стягнути з відповідача 738 853,86 грн пені, на підставі пункту 7.2 контракту.

Мотиви та джерела права, з яких виходить суд апеляційної інстанції при прийнятті постанови та оцінка аргументів учасників справи

Статтею 269 ГПК України встановлено, що суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.

Розглянувши доводи апеляційної скарги, відзиву на апеляційну скаргу, дослідивши наявні матеріали справи у повному обсязі, заслухавши пояснення представників сторін та третьої особи, перевіривши повноту встановлення обставин справи та їх юридичну оцінку, проаналізувавши правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, суд апеляційної інстанції дійшов наступних висновків.

Згідно з пунктом 1 частини 2 статті 11 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) підставами виникнення цивільних прав та обов`язків є, зокрема, договори та інші правочини.

Відповідно до частини 1 статті 509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

Згідно з абзацом 2 частини 1 статті 193 Господарського кодексу України (далі - ГК України) до виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення ЦК України з урахуванням особливостей, передбачених цим кодексом.

За приписами статті 626 ЦК України, договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Договір є двостороннім, якщо правами та обов`язками наділені обидві сторони договору.

Статтею 627 ЦК України встановлено, що відповідно до статті 6 цього Кодексу, сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

За своїм змістом та правовою природою укладений сторонами договір є договором поставки.

Відповідно до пункту 1 статті 265 ГК України за договором поставки одна сторона - постачальник зобов`язується передати (поставити) у зумовлені строки (строк) другій стороні - покупцеві товар (товари), а покупець зобов`язується прийняти вказаний товар (товари) і сплатити за нього певну грошову суму.

Згідно зі статтею 712 ЦК України за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов`язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов`язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов`язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму.

До договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін.

Відповідно до статті 655 ЦК України, за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов`язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов`язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму.

Статтею 628 ЦК України встановлено, що зміст договору становлять умови, визначені на розсуд сторін і погодженні ними, та умови, які є обов`язковими, відповідно до актів цивільного законодавства.

За приписами частини 1 статті 631 ЦК України строком договору є час, протягом якого сторони можуть здійснити свої права і виконати свої обов`язки відповідно до договору.

Згідно з частиною 1 статті 193 ГК України суб`єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов`язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов`язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться.

Відповідно до частини 2 статті 193 ГК України кожна сторона повинна вжити усіх заходів, необхідних для належного виконання нею зобов`язань, враховуючи інтереси другої сторони та забезпечення загальногосподарського інтересу.

Статтею 525 ЦК України передбачено, що одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

За приписами статті 526 ЦК України зобов`язання має виконуватись належним чином, відповідно до умов договору та вимог ЦК України, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Згідно зі статтею 629 ЦК України договір є обов`язковим до виконання сторонами.

Статтею 610 ЦК України встановлено, що порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Відповідно до статті 530 ЦК України якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

На підставі укладеного між сторонами договору у позивача виник обов`язок здійснити поставку товару, а у відповідача - прийняти та оплатити такий товар на умовах викладених у спірному договорі.

З матеріалів справи вбачається, що згідно зі специфікацією (додаток 1) до додаткової угоди №1, поставці у строк до 28.08.2022 підлягав товар на загальну суму ІНФОРМАЦІЯ_6, а саме:

- ІНФОРМАЦІЯ_7;

- ІНФОРМАЦІЯ_8;

- ІНФОРМАЦІЯ_9.

Позивачем проведено на рахунок відповідача попередню оплату у розмірі 281 614 950,00 грн, що підтверджується платіжним дорученням від 08.03.2022 №403/1/15.

Відповідачем здійснено поставку позивачу продукції в кількості ІНФОРМАЦІЯ_4 одиниць, що підтверджується відповідними митними деклараціями.

Разом з тим, поставка товару відбулася з порушенням встановленого контрактом строку, тому позивачем правомірно нараховано до стягнення з відповідача пеню на підставі пункту 7.2 контракту.

Згідно з частиною 1 статті 612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Відповідно до пункту 3 частини 1 статті 611 ЦК України у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема сплата неустойки.

Статтею 216 ГК України визначено, що учасники господарських відносин несуть господарсько-правову відповідальність за правопорушення у сфері господарювання шляхом застосування до правопорушників господарських санкцій на підставах і в порядку, передбачених цим Кодексом, іншими законами та договором.

За приписами пункту 1 статті 230 ГК України штрафними санкціями у цьому Кодексі визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов`язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов`язання.

Пунктом 1 статті 546 ЦК України встановлено, що виконання зобов`язання може забезпечуватися зокрема неустойкою.

Відповідно до статті 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання.

Право на неустойку виникає незалежно від наявності у кредитора збитків, завданих невиконанням або неналежним виконанням зобов`язання (частина 1 статті 550 ЦК України).

Частиною 2 статті 551 ЦК України визначено, що якщо предметом неустойки є грошова сума, її розмір встановлюється договором або актом цивільного законодавства.

Частиною 1 статті 552 ЦК України встановлено, що сплата (передання) неустойки не звільняє боржника від виконання свого обов`язку в натурі.

За приписами частини 2 статті 231 ГК України у разі якщо порушено господарське зобов`язання, в якому хоча б одна сторона є суб`єктом господарювання, що належить до державного сектора економіки, або порушення пов`язане з виконанням державного контракту, або виконання зобов`язання фінансується за рахунок Державного бюджету України чи за рахунок державного кредиту, штрафні санкції застосовуються, якщо інше не передбачено законом чи договором, у таких розмірах:

- за порушення умов зобов`язання щодо якості (комплектності) товарів (робіт, послуг) стягується штраф у розмірі двадцяти відсотків вартості неякісних (некомплектних) товарів (робіт, послуг);

- за порушення строків виконання зобов`язання стягується пеня у розмірі 0,1 відсотка вартості товарів (робіт, послуг), з яких допущено прострочення виконання за кожний день прострочення, а за прострочення понад тридцять днів додатково стягується штраф у розмірі семи відсотків вказаної вартості.

Отже, застосування до боржника, який порушив господарське зобов`язання, штрафних санкцій у вигляді пені або штрафу, передбачених частиною 4 статті 231 ГК України, можливо, оскільки суб`єкти господарських відносин при укладанні договору наділені законодавцем правом забезпечення виконання господарських зобов`язань встановленням договірної санкції за невиконання або неналежне виконання договірних зобов`язань і пеня застосовується за порушення будь-яких господарських зобов`язань, а не тільки невиконання грошового зобов`язання.

Аналогічних висновків дійшов Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного господарського суду у постанові від 19.09.2019 у справі №904/5770/18 та у постанові від 31.03.2021 у справі №916/3848/19.

Згідно з підпунктом 1 пункту 7.2 контракту за порушення строків поставки товару виконавець сплачує замовнику пеню у розмірі 0,1% від вартості недопоставлених товарів, за кожний день прострочення поза встановлені контрактом строки поставки, а за прострочення понад 30 днів з виконавця додатково стягується штраф у розмірі 7% від вказаної суми.

Перевіривши здійснений позивачем розрахунок штрафних санкцій, апеляційний господарський суд дійшов висновку, що позовні вимоги про стягнення пені підлягають задоволенню у заявленому розмірі, оскільки розрахунок позивача є арифметично вірним.

Щодо клопотання відповідача про зменшення розміру пені колегія суддів зазначає таке.

За приписами частини 3 статті 551 ЦК України розмір неустойки може бути зменшений за рішенням суду, якщо він значно перевищує розмір збитків, та за наявності інших обставин, які мають істотне значення.

Згідно із положеннями статті 233 ГК України у разі якщо належні до сплати штрафні санкції надмірно великі порівняно із збитками кредитора, суд має право зменшити розмір санкцій. При цьому повинно бути взято до уваги: ступінь виконання зобов`язання боржником; майновий стан сторін, які беруть участь у зобов`язанні; не лише майнові, але й інші інтереси сторін, що заслуговують на увагу.

Якщо порушення зобов`язання не завдало збитків іншим учасникам господарських відносин, суд може, з урахуванням інтересів боржника, зменшити розмір належних до сплати штрафних санкцій.

При цьому, ні у зазначеній нормі, ні в чинному законодавстві України не міститься переліку виняткових випадків (обставин, які мають істотне значення), за наявності яких господарським судом може бути зменшено неустойку, тому вирішення цього питання покладається безпосередньо на суд, який розглядає відповідне питання з урахуванням всіх конкретних обставин справи в їх сукупності (подібний за змістом правовий висновок викладено у постанові Верховного Суду від 16.03.2021 у справі №922/266/20).

Вирішуючи питання про зменшення розміру пені та штрафу, які підлягають стягненню зі сторони, що порушила зобов`язання, суд повинен з`ясувати наявність значного перевищення розміру неустойки перед розміром збитків, а також об`єктивно оцінити, чи є цей випадок винятковим, виходячи з інтересів сторін, які заслуговують на увагу, ступеня виконання зобов`язань, причин неналежного виконання або невиконання зобов`язання, незначного ступеню прострочення виконання зобов`язання, невідповідності розміру пені наслідкам порушення, негайного добровільного усунення винною стороною порушення та його наслідків (аналогічної правової позиції дотримується Верховний Суд у постановах від 17.05.2018 у справі №910/6046/16 та 27.02.2019 у справі №910/9765/18).

У постанові Верховного Суду від 26.03.2020 у справі №916/2154/19 зазначено, що вирішуючи питання про зменшення розміру неустойки (штрафу, пені), яка підлягає стягненню зі сторони, що порушила зобов`язання, господарський суд повинен оцінити, чи є цей випадок винятковим, виходячи з інтересів сторін, які заслуговують на увагу, ступеню виконання зобов`язання боржником, причин неналежного виконання або невиконання зобов`язання, строку прострочення виконання, наслідків порушення зобов`язання, невідповідності розміру стягуваної неустойки (штрафу, пені) таким наслідкам, поведінки винної особи (в тому числі вжиття чи невжиття нею заходів до виконання зобов`язання, негайне добровільне усунення нею порушення та його наслідки) тощо.

У постанові Верховного Суду від 04.02.2020 у справі №918/116/19 також зазначено, що реалізуючи свої дискреційні повноваження, передбачені статтею 551 ЦК України та статтею 233 ГК України щодо права зменшити розмір належних до сплати штрафних санкцій, суди повинні забезпечити баланс інтересів сторін справи з урахуванням встановлених обставин справи та не допускати фактичного звільнення від їх сплати без належних правових підстав.

При цьому, суд також враховує, що у постанові Верховного Суду від 26.03.2020 у справі №916/2154/19 зазначено, що зменшення розміру заявленої до стягнення неустойки є правом суду, а за відсутності у законі переліку таких виняткових обставин, господарський суд, оцінивши надані сторонами докази та обставини справи у їх сукупності, на власний розсуд вирішує питання про наявність або відсутність у кожному конкретному випадку обставин, за яких можливе зменшення неустойки.

Разом із тим, відповідач не навів належних та допустимих доказів на підтвердження вказаних обставин.

В обґрунтування необхідності зменшення розміру пені відповідач, зокрема, посилається на те, що його зобов`язання виконані в повному обсязі, прострочення виконання становить 5 днів та є незначним, наслідків порушення зобов`язання ІНФОРМАЦІЯ_1 не зазначено. Крім того, відповідач вважає, що розмір заявленої до стягнення пені в сумі 738 853,86 грн є надмірно великим порівняно з уявним порушенням інтересів позивача.

Відповідно до специфікації до додаткової угоди №1 відповідач мав поставити позивачу продукцію у кількості ІНФОРМАЦІЯ_4 одиниць в строк до 01.04.2022.

Разом із тим, матеріали справи не містять зауважень, письмових пропозицій тощо щодо кінцевої дати постачання товару. Тобто, відповідач, підписавши вищенаведену специфікацію, а також уклавши спірний контракт та додаткову угоду №1 до нього у період військового стану, розумів ризики пов`язані з військовим станом, погодив всі його істотні умови, у тому числі строк поставки товару до 01.04.2022.

Згідно з частиною 1 статті 96 ЦК України юридична особа самостійно відповідає за своїми зобов`язаннями, а статтями 525, 526 ЦК України і статтею 193 ГК України встановлено, що одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

При цьому, зобов`язання має виконуватися належним чином, відповідно до умов договору та вимог ЦК України, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Кожна сторона повинна вжити усіх заходів, необхідних для належного виконання нею зобов`язання, враховуючи інтереси другої сторони та забезпечення загальногосподарського інтересу.

Суд, оцінюючи обставини справи, враховує, що відповідно до статті 42 ГК України підприємництво - це самостійна, ініціативна, систематична, на власний ризик господарська діяльність, що здійснюється суб`єктами господарювання (підприємцями) з метою досягнення економічних і соціальних результатів та одержання прибутку.

Згідно зі статтею 44 ГК України, підприємництво здійснюється на основі, зокрема комерційного розрахунку та власного комерційного ризику.

Юридична особа здійснює свою господарську діяльність на власний ризик, а тому, погоджуючи у вищенаведеній специфікації строк поставки продукції до 01.04.2022, відповідач повинен був оцінити погоджений сторонами строк виконання зобов`язання з поставки продукції та, відповідно, об`єктивно оцінити можливість виконання такого зобов`язання у вказаний строк.

Так, у постанові Верховного Суду від 05.09.2019 у справі №910/1338/19 викладено правову позицію, відповідно до якої юридична особа здійснює свою господарську діяльність на власний ризик, тому, укладаючи договір з визначеним строком поставки, сторона повинна була належним чином планувати з урахуванням виду своєї діяльності та специфіки виробництва можливість виконання зобов`язання у погоджені сторонами строки.

За приписами статті 546, 549 ЦК України, статті 230 ГК України неустойка має подвійну правову природу, є водночас способом забезпечення виконання зобов`язання та мірою відповідальності за порушення виконання зобов`язання, завданням якого є захист прав та інтересів кредитора у разі порушення зобов`язання боржником.

Завданням неустойки як способу забезпечення виконання зобов`язання та міри відповідальності є одночасно дисциплінування боржника (спонукання до належного виконання зобов`язання) та захист майнових прав та інтересів кредитора у разі порушення зобов`язання шляхом компенсації можливих втрат, у тому числі у вигляді недосягнення очікуваних результатів господарської діяльності внаслідок порушення зобов`язання.

Метою застосування неустойки є, в першу чергу, захист інтересів кредитора, однак не застосування до боржника заходів, які при цьому можуть призвести до настання негативних для нього наслідків як суб`єкта господарської діяльності.

Статтею 17 Конституції України встановлено, що оборона України, захист її суверенітету територіальної цілісності і недоторканності, забезпечення економічної та інформаційної безпеки є найважливішими функціями держави, ІНФОРМАЦІЯ_10, справою всього народу.

Спірні відносини стосуються забезпечення обороноздатності країни у період дії особливого періоду. Водночас, забезпечення ІНФОРМАЦІЯ_10, інших військових формувань, утворених відповідно до законів України, та правоохоронних органів підготовленими кадрами, озброєнням, військовою та іншою технікою, продовольством, речовим майном, іншими матеріальними та фінансовими ресурсами є одним з пріоритетних напрямів у забезпеченні оборони Держави. Тоді як неналежне виконання своїх зобов`язань відповідачем, який вільно, діючи на власний ризик, усвідомлюючи і ту загальновідому обставину, яка не підлягає доведенню, про особливий період, в якому функціонують воєнні органи державної влади та ІНФОРМАЦІЯ_11 взяв на себе зобов`язання з визначеними в договорі умовами здійснити поставку товару, неналежне виконання якого має негативний вплив на обороноздатність країни та на репутацію ІНФОРМАЦІЯ_1.

Подібні правові висновки викладені Верховним Судом у постановах від 09.06.2022 у справі №910/8425/19 та від 15.06.2022 у справі №922/2141/21.

Указом Президента України №64/2022 "Про введення воєнного стану в Україні", затвердженого відповідним Законом України від 24.02.2022, у зв`язку з військовою агресією російської федерації проти України, в Україні з 24.02.2022 введено воєнний стан.

При цьому, державний контракт на поставку (закупівлю) продукції від ІНФОРМАЦІЯ_14 укладено вже після введення на території України воєнного стану, відтак відповідач як юридична особа, яка здійснює свою господарську діяльність на власний ризик, укладаючи з позивачем договір на постачання продукції для державних потреб оборони, усвідомлював, що кінцевою датою поставки товару є 01.04.2022, визначене у специфікації, з огляду на що повинен був розумно оцінити цю обставину з урахуванням виду своєї діяльності та можливості виконання зобов`язання у погоджені сторонами строки та те, що договір укладався вже під час воєнного стану.

Також з матеріалів справи вбачається, що ціна договору складає ІНФОРМАЦІЯ_5, а за загальний період прострочення, позивачем нараховано 738 853,86 грн пені, що загально складає 0,24% від ціни контракту.

Таким чином, нарахована позивачем пеня не може бути віднесена до надмірно великої штрафної санкцій, порівняно зі збитками кредитора.

За таких обставин, колегія суддів дійшла висновку про те, що вимога позивача про стягнення з відповідача 738 853,86 грн пені є обґрунтованою та такою, що підлягає задоволенню.

Згідно з частиною 4 статті 11 ГПК України суд застосовує при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року і протоколи до неї, згоду на обов`язковість яких надано Верховною Радою України, та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.

Європейський суд з прав людини у рішенні від 10.02.2010 у справі "Серявін та інші проти України" зауважив, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях, зокрема, судів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча, пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожний аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною, залежно від характеру рішення.

В пункті 53 рішення Європейського суду з прав людини у справі "Федорченко та Лозенко проти України" від 20.09.2012 зазначено, що при оцінці доказів суд керується критерієм доведення "поза розумним сумнівом". Тобто, аргументи сторони мають бути достатньо вагомими, чіткими та узгодженими.

При винесені даної постанови судом апеляційної інстанції були надані вичерпні відповіді на доводи апелянта, з посиланням на норми права, які підлягають застосуванню до спірних правовідносин.

Висновки суду апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги

Статтею 13 ГПК України встановлено, що судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених цим Кодексом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом.

Згідно зі статтями 73, 74 ГПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

За приписами частини 2 статті 86 ГПК України жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Відповідно до пункту 2 частини 1 статті 275 ГПК України суд апеляційної інстанції, за результатами розгляду апеляційної скарги, має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити нове рішення у відповідній частині або змінити рішення.

Підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення, відповідно до статті 277 ГПК України, зокрема, є порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

За таких обставин, колегія суддів Північного апеляційного господарського суду дійшла висновку, що апеляційна скарга ІНФОРМАЦІЯ_1 підлягає задоволенню, рішення Господарського суду міста Києва від 01.09.2023 у справі №910/4302/23 підлягає скасуванню з ухваленням нового рішення про задоволення позову.

Розподіл судових витрат

Судові витрати за подання позовної заяви та апеляційної скарги покладаються на ІНФОРМАЦІЯ_2" відповідно до приписів статті 129 ГПК України.

Керуючись статтями 129, 269, 270, 275, 277, 281-284 Господарського процесуального кодексу України, Північний апеляційний господарський суд,

ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційну скаргу ІНФОРМАЦІЯ_1 на рішення Господарського суду міста Києва від 01.09.2023 у справі №910/4302/23 задовольнити.

2. Рішення Господарського суду міста Києва від 01.09.2023 у справі №910/4302/23 скасувати в частині відмови у задоволенні позовних вимог та ухвалити в цій частині нове рішення про задоволення позову.

3. Викласти резолютивну частину рішення у наступній редакції:

"1. Позовні вимоги задовольнити повністю.

2. Стягнути з ІНФОРМАЦІЯ_2 - ІНФОРМАЦІЯ_2" (АДРЕСА_1, ідентифікаційний код НОМЕР_9) на користь ІНФОРМАЦІЯ_1 (АДРЕСА_2, ідентифікаційний код НОМЕР_10) пеню у розмірі 738 853 (сімсот тридцять вісім тисяч вісімсот п`ятдесят три) грн 86 коп. та судовий збір у розмірі 11 082 (одинадцять тисяч вісімдесят дві) грн 81 коп.".

4. Стягнути з ІНФОРМАЦІЯ_2 - ІНФОРМАЦІЯ_2" (АДРЕСА_1, ідентифікаційний код НОМЕР_9) на користь ІНФОРМАЦІЯ_1 (АДРЕСА_2, ідентифікаційний код НОМЕР_10) 12 486 (дванадцять тисяч чотириста вісімдесят шість) грн 17 коп. витрат зі сплати судового збору за подання апеляційної скарги.

5. Видачу наказів на виконання даної постанови доручити Господарському суду міста Києва.

6. Матеріали справи №910/4302/23 повернути до Господарського суду міста Києва.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду у порядку та строк, передбачений статтями 287-289 Господарського процесуального кодексу України.

Повний текст постанови складено та підписано - 19.12.2023.

Головуючий суддя Л.Г. Сітайло

Судді В.В. Шапран

С.І. Буравльов