ЦЕНТРАЛЬНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ
ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20.12.2023 року м.Дніпро Справа № 904/2952/23

Центральний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого судді: Чус О.В. (доповідач),

судді: Іванова О.Г., Кощеєва І.М.

розглянувши у порядку письмового провадження апеляційну скаргу Приватного виробничо-комерційної фірми "Даск Транс Сервіс" на рішення Господарського суду Дніпропетровської області від 04.09.2023 (суддя Дупляк С.А.) у справі № 904/2952/23

за позовом Приватного акціонерного товариство "Судноплавна компанія "Укррічфлот"

до Приватного виробничо-комерційної фірми "Даск Транс Сервіс"

про стягнення грошових коштів,

ВСТАНОВИВ:

Приватне акціонерне товариство "Судноплавна компанія "Укррічфлот" (далі - позивач) звернулося до Господарського суду з позовною заявою від 31.05.2023 за вих. №б/н до Приватного виробничо-комерційної фірми "Даск Транс Сервіс" (далі - відповідач) про стягнення 146 196,00 грн попередньої оплати, у зв`язку із невиконанням належним чином договору підряду №0808 від 09.08.2021, трьох процентів річних у розмірі 7 570,15 грн та 51 653,19 грн інфляційних витрат.

Рішенням Господарського суду Дніпропетровської області від 04.09.2023, у даній справі, позовні вимоги задоволено частково. Стягнуто з Приватного виробничо-комерційної фірми "Даск Транс Сервіс" на користь Приватного акціонерного товариство "Судноплавна компанія "Укррічфлот" 146 196,00 грн (сто сорок шість тисяч сто дев`яносто шість грн 00 к.) основної заборгованості, 565,00 грн (п`ятсот шістдесят п`ять грн 00 к.) трьох процентів річних, 1 024,83 грн (одну тисячу двадцять чотири грн 83 к.) інфляційних витрат, 2 216,68 грн (дві тисячі двісті шістнадцять грн 68 к.) судового збору. В задоволенні решти позовних вимог (про стягнення 7.005,15 грн трьох процентів річних та 50 628,36 грн інфляційних втрат) відмовлено.

Не погодившись з зазначеним рішенням, Приватне виробничо-комерційна фірма "Даск Транс Сервіс", звернулось до Центрального апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати оскаржуване рішення та ухвалити нове, яким відмовити повністю у позові, судові витрати покласти на позивача.

В обґрунтування доводів апеляційної скарги заявник посилається на те, що судом першої інстанції безпідставно відкинуто обставини щодо фактичного виконання відповідачем робіт за Договором і не враховано їх при ухваленні судового рішення.

Неправильне застосування норм матеріального права полягає у безпідставному застосуванні для вирішення спору приписів частини 4 статті 849 та частин 1,3 статті 1212 ЦК України.

Посилаючись на приписи частини 4 статті 849 ЦК України суд першої інстанції, по-перше, не врахував, що зазначеною нормою першочергово передбачені виплата підряднику за виконану роботу та відшкодування йому збитків, а не право замовника вимагати повернення авансового платежу за Договором, а, по-друге, не врахував правову позицію, викладену у постановах Верховного Суду від 16 березня 2020 року № 910/2051/19 та від 27 жовтня 2021 року у справі № 910/16684/19, відповідно до яких застосування способу захисту прав замовника у вигляді повернення підрядником передоплати як безпідставно набутого майна у порядку статті 1212 ЦК України є можливим у випадку реалізації замовником безумовного права на відмову від договору у порядку частини 4 статті 849 ЦК України, тобто за відсутності прострочення з боку підрядника.

Вважає, що в розумінні частини 1 статті 530 та частини 1 статті 631 строк Договору в частині виконання відповідачем своїх зобов`язань закінчився 27.09.2021, то ж позивач не міг в порядку статті 849 ЦК України відмовитись від Договору.

За обставин, на які посилається позивач та які встановлено судом, позовні вимоги обґрунтовані саме простроченням з боку боржника, що не може бути підставою для відмови від договору підряду на підставі частини 4 статті 849 ЦК України.

Приватне акціонерне товариство "Судноплавна компанія "Укррічфлот" подало відзив на апеляційну скаргу, в якому останній не погоджується з обґрунтуваннями, викладеними в апеляційній скарзі, вважає їх безпідставними та такими, що не підлягають задоволенню. Просить відмовити відповідачу в задоволенні апеляційної скарги в повному обсязі, рішення Господарського суду Дніпропетровської області від 04.09.2023 по справі №904/2952/23 залишити без змін.

Згідно до протоколу автоматичного розподілу судової справи між суддямивід 21.09.2023 у даній справі визначена колегія суддів у складі: головуючий, доповідач суддя Чус О.В., судді: Іванов О.Г., Кощеєв І.М.

Ухвалою Центрального апеляційного господарського суду від 25.09.2023 відкладено вирішення питань, пов`язаних з рухом апеляційної скарги, до надходження до Центрального апеляційного господарського суду матеріалів справи № 904/2952/23. Доручено Господарському суду Дніпропетровської області надіслати до Центрального апеляційного господарського суду матеріали справи № 904/2952/23.

06.10.2023 матеріали даної справи надійшли до Центрального апеляційного господарського суду.

Ухвалою Центрального апеляційного господарського суду від 10.10.2023 апеляційну скаргу Приватного виробничо-комерційної фірми "Даск Транс Сервіс" на рішення Господарського суду Дніпропетровської області від 04.09.2023 у справі № 904/2952/23 - залишено без руху.Рекомендовано скаржнику усунути недоліки апеляційної скарги, а саме: подати до апеляційного суду належні докази сплати судового збору, надавши строк 10 днів з дня отримання копії цієї ухвали для усунення недоліків.

16.10.2023 на електронну пошту ЦАГС від представника відповідача/скаржника надійшов лист, яким долучено копію платіжної інструкції № 210 від 13.10.2023 про сплату судового збору в розмірі 700,98 грн, відповідно до ухвали суду від 10.10.2023.

Ухвалою Центрального апеляційного господарського суду від 19.10.2023 відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою Приватного виробничо-комерційної фірми "Даск Транс Сервіс" на рішення Господарського суду Дніпропетровської області від 04.09.2023 у справі № 904/2952/23. Призначено розгляд апеляційної скарги у порядку спрощеного позовного провадження, без повідомлення учасників справи, за наявними у справі матеріалами, в порядку письмового провадження.

Обговоривши доводи апеляційної скарги та надані заперечення, дослідивши наявні в матеріалах справи докази, перевіривши повноту встановлення господарським судом обставин справи та правильність їх юридичної оцінки, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Як вбачається з матеріалів справи, 09.08.2021 між позивачем (далі позивач, замовник) та відповідачем (далі відповідач, підрядник) був укладений договір підряду №0808 (далі - договір), відповідно до п. 1.1 умов якого підрядник зобов`язується в порядку і на умовах, визначених в цьому договорі виконати роботи: «Влаштування автомобільних вагів», за адресою: м. Запоріжжя, вул. Парковий бульвар, 1А.

Обсяг, зміст та ціна робіт і матеріалів, використовуваних для проведення робіт за даним договором, визначається проєктно-кошторисною документацією (додаток №1 до договору) (п. 1.2 договору).

Після виконання робіт підрядник зобов`язаний передати замовнику комплект креслень щодо виконаних робіт (п. 1.3 договору).

Відповідно до пункту 2.1 договору вартість останнього складає: 292.392,00 грн, в тому числі ПДВ 20% - 48.732,00 грн.

Суд встановив, що сторони не визначили у договорі строк його дії.

Платіжним дорученням №23860 від 18.08.2021 з призначенням платежу: «влаштування автомобільних вагів згідно дог. №0808 від 09.08.2021 рах. №872 від 09.08.2021 в т.ч. ПДВ» підтверджується перерахування позивачем відповідачу 146.196,00 грн (арк. 17, том 1).

До матеріалів справи позивач долучив лист від 11.10.2021 за вих. №ТВ-156, у якому позивач звертався до відповідача і просив останнього сповістити чи має підприємство відповідача виробничі потужності виконати умови укладеного з позивачем договору та в якии? строк вони будуть розпочаті і виконані. Також позивач просив відповідача пояснити причину невиконання взятих на себе зобов`язань за договором. Доказів направлення (отримання) вказаного листа відповідачу(ем) матеріали справи не містять.

Також позивач долучив до матеріалів справи лист від 20.01.2021 №э-208 (арк. 19, том 1), у якому позивач на лист відповідача від 30.12.2021 за вих. №227, отриманий поштою 12.01.2022, повідомив, що роботи за договором виконано частково, а саме роботи по демонтажу/монтажу автовагової 80т та службового приміщення інв. №84512 за адресою: місто Дніпро місто Запоріжжя виконано на суму 58.980,00 грн без ПДВ (70.776,00 грн з ПДВ). Таким чином, залишок передплати у розмірі 75.420,00 грн з ПДВ (146.196,00 грн 70.776,00 грн) є невиконаним та підлягає поверненню. Доказів направлення (отримання) вказаного листа відповідачу(ем) матеріали справи не містять.

До матеріалів справи позивач долучив і лист датований 29.10.2021, у якому позивач повідомив відповідача про те, що 29.10.2021 позивачем були зафіксовані дефекти заїзних бетонних пандусів вагової платформи, а тому позивач не вважає за можливе прийняти такі роботи до повного усунення зауважень.

До матеріалів долучено лист від 18.11.2021 №ТВ-106 (арк. 20, том 1), у якому позивач вказав, що роботи відповідач виконав з порушенням строку, неякісно і не у повному обсязі, у зв`язку із чим позивач вимагав у відповідача повернути передоплату у розмірі 146.196,00 грн. Доказів направлення (отримання) вказаного листа відповідачу(ем) матеріали справи не містять.

Позивач долучив до матеріалів справи акт комісійного огляду (без зазначення дати) (арк. 23, 24, том 1), який містить склад комісії і від відповідача членом комісії визначено Дімідова І.В., підпис якого на зазначеному акті відсутній.

Висновок комісії /зроблений за відсутності представника відповідача, оскільки матеріали справи не містять ані доказів його виклику, ані доказів його присутності/ такий: враховуючи вищезазначені зауваження, комісія вважає, що роботи по встановленню вагів виконані неякісно, що в свою чергу унеможливлює запуск вагів в експлуатацію та необхідність виконувати дані роботи повторно. Докази направлення (отримання) відповідачу(ем) акта комісійного огляду, які і доказів виклику представника(ів) відповідача для складання акта комісійного огляду матеріали справи не містять.

З метою досудового врегулювання спору позивач звернувся до відповідача з претензією від 03.03.2023, у якій позивач повідомив відповідача, що відмовляється від договору підряду та вимагає протягом 7 (семи) днів з дати отримання даної претензії повернути грошові кошти у розмірі 146.196,00 грн, сплачені на виконання договору підряду, а також проценти річні та інфляційні втрати. В якості доказів направлення претензії на адресу відповідача позивач долучив до матеріалів справи опис вкладення у цінний лист, фіскальний чек від 03.03.2023 та накладну №19 від 03.03.2023.

Відповідач претензію позивача залишив без відповіді та задоволення.

Оскільки спір не був вирішений між сторонами мирним шляхом позивач посилаючись на наведені вище обставини звернувся до суду з даною позовною заявою.

Частково задовольняючи позовні вимоги, господарський суд виходив з того, що відмова замовника від договору підряду є підставою для задоволення вимоги про повернення відповідачем позивачу попередньої оплати відповідно до вимог статті 1212 ЦК України.

Враховуючи наслідки розірвання договору підряду та той факт, що підстава, на якій відповідач отримав попередню оплату за договором відпала, господарський суд дійшов висновку про наявність у відповідача обов`язку повернути позивачу суму грошових коштів, сплачену позивачем за договором підряду у розмірі 146 196,00 грн.

Судом здійснено перевірку наданих позивачем розрахунків 3% річних та інфляційних втрат та встановлено, що вони є такими, що містить неправильний період, оскільки як встановлено судом правомірним є період прострочення з 07.04.2023 до 24.05.2023 і розмір трьох процентів річних за ним складає 565,00 грн. та інфляційних втрат складає 1 024,83 грн.

Відповідно до вимог частин 1, 2 статті 269 Господарського процесуального кодексу України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Колегія суддів констатує, що доводи апеляційної скарги зводяться до оскарження рішення господарського суду в частині неправильного застосування норм матеріального права, а саме у безпідставному застосуванні для вирішення спору приписів частини 4 статті 849 та частин 1,3 статті 1212 ЦК України.

Оскільки рішення суду в частині стягнення 3% річних, та інфляційних втрат, заявником апеляційної скарги не оскаржується, тобто не є вимогою апеляційної скарги, тому суд апеляційної інстанції законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в цій частині не перевіряє.

Таким чином, з урахуванням меж апеляційного оскарження, колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції щодо задоволення позовних вимог з наступних мотивів.

Предметом позову позивач визначив 146 196,00 грн попередньої оплати, у зв`язку із невиконанням належним чином договору підряду №0808 від 09.08.2021, три проценти річних у розмірі 7 570,15 грн та 51 653,19 грн інфляційних витрат.

Згідно з п. 1 ч. 2 ст. 11 ЦК України підставами виникнення цивільних прав та обов`язків є, зокрема, договори та інші правочини.

Частиною 1 ст. 14 ЦК України, цивільні обов`язки виконуються у межах, встановлених договором або актом цивільного законодавства.

Статтею 509 ЦК України визначено, що зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу, зокрема договорів та інших правочинів.

Договір є підставою виникнення цивільних прав і обов`язків (ст. ст. 11, 626 ЦК України), які мають виконуватись належним чином і в установлений строк відповідно до договору (ст. 526 ЦК України).

Між сторонами виникли та склалися правовідносини у сфері виконання підрядних робіт.

Відповідно до частини 1 статті 837 ЦК України за договором підряду одна сторона (підрядник) зобов`язується на свій ризик виконати певну роботу за завданням другої сторони (замовника), а замовник зобов`язується прийняти та оплатити виконану роботу.

Глава 61 Цивільного кодексу України у параграфах 2 - 4 регулює окремі різновиди договорів підряду. Тому загальні норми параграфа 1 глави 61 Цивільного кодексу України можуть застосовуватись до окремих видів договорів підряду, передбачених цим Кодексом.

Юридичний аналіз зазначених правових положень дозволяє зробити висновок про те, що договір підряду є одним з цивільно-правових договорів, який має власне правове регулювання умов його укладення та визначає особливості захисту сторонами такого договору своїх прав та інтересів у процесі його виконання.

Підстави для реалізації Замовником права на односторонню відмову від договору підряду визначено положеннями частин 2 4 статті 849, частини 2 статті 852, частиною 3 статті 858 Цивільного кодексу України.

Так, права замовника під час виконання роботи підрядником передбачені статтею 849 Цивільного кодексу України, відповідно до якої:

- замовник має право у будь-який час перевірити хід і якість роботи, не втручаючись у діяльність підрядника (частина перша статті);

- якщо підрядник своєчасно не розпочав роботу або виконує її настільки повільно, що закінчення її у строк стає явно неможливим, замовник має право відмовитися від договору підряду та вимагати відшкодування збитків (частина друга статті);

- якщо під час виконання роботи стане очевидним, що вона не буде виконана належним чином, замовник має право призначити підрядникові строк для усунення недоліків, а в разі невиконання підрядником цієї вимоги - відмовитися від договору підряду та вимагати відшкодування збитків або доручити виправлення роботи іншій особі за рахунок підрядника (частина третя статті);

- замовник має право у будь-який час до закінчення роботи відмовитися від договору підряду, виплативши підрядникові плату за виконану частину роботи та відшкодувавши йому збитки, завдані розірванням договору (частина четверта статті).

Правовий аналіз частин 2 - 4 статті 849 Цивільного кодексу України дозволяє дійти висновку про те, що вони встановлюють три окремі (самостійні) підстави для відмови замовника від договору підряду та, відповідно, різні правові наслідки такої відмови.

Так, частинами 2, 3 вказаної статті передбачено право замовника на відмову від договору підряду лише за наявності конкретно визначених законодавством умов, при цьому наслідком такої відмови є виникнення саме у замовника права вимагати відшкодування збитків з підрядника.

Натомість частина 4 зазначеної статті встановлює безумовне право замовника відмовитися від договору (без будь-яких причин та умов), але з обов`язком саме замовника виплатити підрядникові плату за виконану частину роботи та відшкодувати підряднику збитки, завдані розірванням договору.

Отже, в залежності від підстави розірвання договору підряду настають різні правові наслідки захисту сторонами такого договору своїх прав та інтересів у процесі його виконання.

Позивач, як замовник, скористався власним безумовним правом, передбаченим частиною 4 статті 849 ЦК України щодо розірвання договору підряду №0808 від 09.08.2021 року в односторонньому порядку шляхом надсилання письмової претензії про розірвання договору, тому в цій частині звернувся до суду з позовною вимогою про повернення передоплати (авансу) по Договору як безпідставно набутого майна з підстав, передбачених положеннями статті 1212 Цивільного кодексу України.

Одностороння відмова від договору на підставі ст. 849 ЦК Україна або його припинення у зв`язку із закінченням строку на який він укладався, у розумінні ст. 1212 ЦК України, не спростовує факт невиконання відповідачем взятих на себе зобов`язань, а лише підтверджує факт безпідставного збереження майна у зв`язку із відсутністю (припиненням) правової підстави, на якій майно набувалося, та яка згодом відпала.

Отже, обраний позивачем спосіб захисту його майнових прав та інтересів не суперечить та відповідає принципам цивільного законодавства, вимогам справедливості, сумлінності, розумності.

Враховуючи викладене, колегія суддів погоджується з висновком місцевого господарського суду про задоволення позовних вимог та стягнення з відповідача на користь позивача суми авансового платежу 146196,00 грн.

Оцінивши зміст договору, господарський суд встановив, що сторонами не погоджено такої його істотної умови, як строк дії.

Визначення строку договору наведено у ст. 631 ЦК України. Так, строком договору є час, протягом якого сторони можуть здійснити свої права і виконати свої обов`язки відповідно до договору (ч. 1). Договір набирає чинності з моменту його укладення, якщо інше не визначено законом або договором (ч. 2). Сторони можуть встановити, що умови договору застосовуються до відносин між ними, які виникли до його укладення (ч. 3). Закінчення строку договору не звільняє сторони від відповідальності за його порушення, яке мало місце під час дії договору (ч. 4).

Тобто, строк договору є однією із складових його змісту. Строком є термін дії певного договору. Протягом строку дії договору сторони мають права і повинні виконувати свої обов`язки, які обумовлені предметом того чи іншого договору. Строк дії договору визначається сторонами на їх власний розсуд, за винятком випадків, коли законом передбачено конкретний строк дії того чи іншого виду договорів.

Згідно з ч. 3 ст. 180 ГК України при укладенні господарського договору сторони зобов`язані у будь-якому разі погодити предмет, ціну та строк дії договору.

Отже, строк дії господарського договору є його істотною умовою.

При цьому слід враховувати, що за змістом статті 637, частин третьої та четвертої статті 213 ЦК України метою тлумачення договору є виявлення справжньої волі сторін. Згідно зі звичаєм, що склався в діловому обороті, не зазначення в договорі строку дії договору свідчить про волю сторін на встановлення правила про те, що договір діє до припинення зобов`язання, що виникло з договору, виконанням або з інших підстав відповідно до закону.

Таким чином, за відсутності в господарському договорі строку дії договору у суду немає підстав вважати його неукладеним, якщо докази, наявні у справі, не свідчать про те, що справжня воля сторін полягала у намірі досягнути згоди про строк дії договору в майбутньому.

У матеріалах даної справи відсутні докази, які б свідчили про намір сторін, які уклали договір №0808 від 09.08.2021, досягнути згоди про строк дії цього договору в майбутньому.

При цьому, колегія суддів зазначає, що станом на час відмови позивача від договору він діяв, оскільки, як правильно дійшов до висновку суд першої інстанції, що сторони не визначили у договорі строк його дії, з чим погоджується суд апеляційної інстанції. Оскільки укладений між сторонами договір не містив положення про строк його дії, то суд першої інстанції з урахуванням звичаїв ділового обороту дійшов до вірного висновку, що на час звернення позивача до відповідача із претензією від 03.03.2023 про відмову від договору та про повернення суми попередньої оплати укладений між сторонами договір був чинний.

Доказів того, що відповідачем підрядні роботи, станом на 04.09.2023, на суму сплаченого позивачем авансу, у розмірі 146 196,00 грн виконані матеріали справи не містять. Доказів протилежного до суду не подано.

Положеннями частин 1, 3 статті 1212 Цивільного кодексу України визначено, що особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи без достатньої правової підстави (безпідставне набуте майно), зобов`язана повернути потерпілому це майно. Особа зобов`язана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала. Положення цієї глави застосовуються також до вимог, зокрема, про повернення виконаного однією із сторін у зобов`язанні.

Таким чином, із змісту зазначеної норми вбачається, що підставою виникнення зобов`язання, визначеного даною нормою, є сукупність наступних умов: набуття (збереження) майна (майном також є грошові кошти) однією особою за рахунок іншої; відсутність для цього підстав, або коли така підстава згодом відпала. До таких підстав відноситься також випадок, коли зобов`язання було припинено на вимогу однієї із сторін, якщо це допускається договором або законом.

Про можливість виникнення позадоговірного грошового зобов`язання на підставі статті 1212 Цивільного кодексу України зазначала також Велика Палата Верховного Суду у постанові від 10.04.2018 у справі № 910/10156/17.

З огляду на викладене та враховуючи, що положення частини 4 статті 849 Цивільного кодексу України не визначають умов повернення виконаного Замовником по договору підряду, колегія суддів дійшла висновку, що відмова Замовника від договору підряду відповідно до положень частини 4 вказаної статті, є підставою для задоволення вимоги про повернення невикористаної частини авансу (виконаного однією стороною у припиненому зобов`язанні) відповідно до вимог статті 1212 вказаного Кодексу.

Аналогічних правових висновків щодо застосування положень частини 4 статті 849 Цивільного кодексу України та можливість стягнення з Підрядника на користь Замовника коштів внесеної передоплати після припинення дії договору підряду дійшов Верховний Суд у постановах від 11.11.2018 у справі №910/13332/17, від 14.06.2018 у справі № 912/2709/17, від 15.02.2019 у справі № 910/21154/17, від 25.02.2021 у справі №904/7804/16.

Таким чином, з урахуванням всіх обставин справи в їх сукупності, колегія суддів дійшла висновку про те, що оскаржуване рішення місцевого господарського суду прийнято з повним, всебічним та об`єктивним з`ясуванням обставин, які мають значення для справи, а також з дотриманням норм матеріального і процесуального права, у зв`язку з чим, правові підстави для задоволення апеляційної скарги відсутні.

На думку колегії суддів, вище встановлені обставини є визначальними при вирішенні даної справи та є достатніми при оцінці інших доводів апеляційної скарги.

Оскільки, у задоволенні апеляційної скарги відмовлено, відповідно до ст. 129 Господарського процесуального кодексу України, витрати по сплаті судового збору за подання апеляційної скарги покладаються на відповідача (апелянта).

Керуючись ст. ст. 269, 275, 276, 282-284 ГПК України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Приватного виробничо-комерційної фірми "Даск Транс Сервіс" на рішення Господарського суду Дніпропетровської області від 04.09.2023 у справі №904/2952/23 залишити без задоволення.

Рішення Господарського суду Дніпропетровської області від 04.09.2023 у справі №904/2952/23 залишити без змін.

Судові витрати за подання апеляційної скарги на рішення суду покласти на Приватного виробничо-комерційної фірми "Даск Транс Сервіс".

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та не підлягає оскарженню в касаційному порядку, крім випадків, передбачених п.2 ч.3 ст.287 Господарського процесуального кодексу України.

Головуючий суддя О.В. Чус

Суддя О.Г. Іванов

Суддя І.М. Кощеєв