ПІВНІЧНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"11" грудня 2023 р. Справа№ 910/9464/22

Північний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Майданевича А.Г.

суддів: Суліма В.В.

Гаврилюка О.М.

за участю секретаря судового засідання Новосельцева О.Р.;

представників сторін:

від позивача:Голубок А.В.

від відповідача -1: Мельничук І.В.

від відповідача -2: не з`явився

третя особа 1, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідачів : не з`явився

третя особа 2, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідачів : не з`явився

за матеріалами апеляційної скарги ОСОБА_1

на рішення Господарського суду міста Києва від 27.04.2023 (оприлюднено 09.05.2023)

у справі №910/9464/22 (суддя Демидов В.О.)

за позовом ОСОБА_2

до 1) ОСОБА_1

2) Товариства з обмеженою відповідальністю "Фінансова компанія "Ліберо"

третя особа 1, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідачів - державний реєстратор Комунального підприємства "Реєстраційний центр реєстрації нерухомості та бізнесу" Мутайламов Шаміль Ахмедбаширович,

третя особа 2, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідачів - державний реєстратор Комунального підприємства "Реєстраційний центр реєстрації нерухомості та бізнесу" Прошкін Олександр Васильович,

про витребування майна та визнання незаконним набуття права власності

ВСТАНОВИВ:

Короткий зміст позовних вимог

У вересні 2022 року ОСОБА_2 (далі-позивач) звернулась до Госпродарського суду міста Києва з позовною заявою до ОСОБА_1 (далі - відповідач-1) та Товариства з обмеженою відповідальністю "Фінансова компанія "Ліберо" (далі- відповідач -2), третя особа 1, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідачів - державний реєстратор Комунального підприємства "Реєстраційний центр реєстрації нерухомості та бізнесу" Мутайламов Шаміль Ахмедбаширович, третя особа 2, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідачів - державний реєстратор Комунального підприємства "Реєстраційний центр реєстрації нерухомості та бізнесу" Прошкін Олександр Васильович про витребування майна.

Позовні вимоги обґрунтовані незаконним набуттям відповідачем -1 права власності на квартиру АДРЕСА_1 , реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна: 00, та яка відповідно до договору іпотеки №53/15-1.2 від 01.12.2015 була передана позивачем на забезпечення виконання зобов`язань за кредитним договором № 53/15-к, укладеним між ПАТ «Банк Народний Капітал» та ТОВ «Ю.С.А.» (перейменовано в ТОВ «Гарант Ойл Групп»).

21.12.2022 позивач подала до суду заяву про зміну предмета позову, у якій просила здійснювати подальший розгляд справи з однією позовною вимогою майнового характеру до відповідача-1 та однією немайновою вимогою до відповідача-2 у наступній редакції:

- витребувати з незаконного володіння ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 квартиру АДРЕСА_1 ;

- визнати незаконним набуття 07.11.2018 ТОВ «Фінансова компанія «Ліберо» права власності на квартиру АДРЕСА_1 , з реєстраційним номером об`єкта нерухомого майна: 00.

Короткий зміст рішень господарських судів та мотиви їх прийняття

Рішенням Господарського суду міста Києва від 27.04.2023 позовні вимоги задоволено частково.

Витребувано з незаконного володіння ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 квартиру АДРЕСА_1 .

Стягнуто з ОСОБА_1 та Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Ліберо» на користь ОСОБА_2 судовий збір по 16 140,00 грн з кожного та витрати на професійну правничу допомогу по 8 750,00 грн з кожного.

В задоволенні іншої частини позовних вимог відмовлено.

Рішення місцевого господарського суду обґрунтовано тим, що відповідач -1 набув право власності на спірну квартиру з порушенням приписів ст. ст. 10, 24 та 25 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», тому суд дійшов висновку про задоволення позову в частині витребування з незаконного володіння ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 квартири АДРЕСА_1 (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 00).

При цьому, позовні вимоги щодо визнання незаконним набуття 07.11.2018 ТОВ «Фінансова компанія «Ліберо» права власності на вказану квартиру суд визнав неефективним способом захисту, що не приведе до відновлення прав позивача, за захистом яких він звернувся до суду, з огляду на що дійшов висновку про відмову у задоволенні позовних вимог в цій частині.

Стосовно заявленого відповідачем-1 строку позовної давності, суд першої інстанції зазначив, що позивачу про порушення своїх прав стало відомо у 2018 році і саме з 2018 року позивач вчиняла дії щодо захисту свого порушеного права, проте з огляду на факт розгляду справ №758/4487/20 та 910/18211/21 протягом тривалого часу, як наслідок - наявність підстав для позивача вважати, що її права будуть відновлені та захищені в судовому порядку, а звернення позивача до Господарського суду м. Києва з даною позовною заявою через кілька днів після того, як вона дізналася, що даний спір відноситься до господарської юрисдикції, що свідчить про те, що строк позовної давності позивачем пропущено з поважних причин.

Також суд першої інстанції задовольнив частково заяву представника позивача про відшкодування витрат на професійну правничу допомогу та стягнув 8 750,00 грн з кожного з відповідачів.

Короткий зміст вимог апеляційної скарги та узагальнення її доводів

Не погодившись з прийнятим рішенням, представник ОСОБА_1 ( Мельничук І.В ) звернулась до Північного апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить рішення Господарського суду міста Києва від 27.04.2023 скасувати та прийняти нове, яким у задоволенні позовних вимог відмовити.

Апеляційна скарга мотивована неповним з`ясуванням обставин, що мають значення для справи, невідповідністю висновків, викладених у рішенні місцевого господарського суду, обставинам справи, порушенням та неправильним застосуванням норм матеріального і процесуального права.

Апелянт зазначає, що 05.07.2018 відбулись електронні торги з реалізації лоту №F15GL27284 (право вимоги за кредитним договором №53/15-К від 01.12.2017), переможцем яких визнано ТОВ «Фінансова компанія «Ліберо». Господарський суд міста Києва розглядав справу №910/10407/18, де предметом позову було визнання недійсними результатів вказаних відкритих торгів та договору, однак у задоволені цього позову було відмовлено. 30.08.2018 позивач отримала від ТОВ ФК «Ліберо» вимогу про погашення заборгованості (вказана обставина визнається позивачем у справі №758/12787/18), однак дій щодо погашення заборгованості не вчинила. На момент вчинення реєстраційної дії (реєстрація права власності за ОСОБА_1 30.05.2019) у державного реєстратора були відсутні підстави, передбачені ст. 24 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяження» для відмови у вчиненні реєстраційної дії.

Так, апелянт зазначає, що позивачем не доведено реєстрацію у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно 05.11.2018 заяви власника ( ОСОБА_4 ) про заборону вчинення реєстраційних дій щодо належної на той час позивачу спірної квартири.

Апелянт також акцентує увагу, що підписанням іпотечного договору№ 53/15-1.2 іпотекодавець засвідчує, що він надає іпотекодержателю згоду на перехід права влансоті на предмет іпотеки до іпотекодержателя за власним одноосібним письмовим рішенням іпотекодержателя про придбання предмета іпотеки у власність. Таким чином, на думку апелянта, уклавши іпотечний договір позивач надала свою згоду на відчудження власного нерухомого майна в рахунок погашення заборгованості за кредитним договором, тобто погодилася із вибуттям такого майна зі своєї власності. Апелянт зауважує, що на момент звернення стягнення на предмет іпотеки позивачем не надано доказів на підтвердження факту відсутності заборгованості ТОВ «Гарант ОЙЛ Груп» за кредитним договором.

Крім того, скаржник зауважує, що відповідно до відповіді ДП «Національні інформаційні системи» на адвокатський запит, Наказ Міністерства юстиції України №3461/5 на який посилається позивач, хоч і датований 06.11.2018, проте до виконання він був надісланий лише 09.11.2018, тобто після вчинення оскаржуваної реєстраційної дії.

Також, апелянт вважає, що реєстрація права власності за ОСОБА_1 відбулась 30.05.2019 і на момент вчинення реєстраційної дії у державного реєстратора були відстуні підстави, передбачені ст. 24 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяження» для відмови у вчиненні реєстраційної дії. Крім того, на його думку, для витребування майна необхідно встановити саме незаконність першої реєстрації, а вона відбулась за іпотекодержателем, на підставі торгів, на яких відчуджувався лот, зокрема спірна квартира, які визнані законними судовим рішенням, тому у апелянта не було жодних причин вважати, що майно обтяжене і може витребовуватись, апелянт діяв добросовісно, покладаючись на дані з реєстрів.

Узагальнені доводи відзиву на апеляційну скаргу

У свою чергу, заперечуючи проти апеляційної скарги, позивач у своєму відзиві, поданому до суду 08.08.2023, зазначає, що рішення суду прийнято при повному з`ясуванні обставин справи, з правильним застосуванням норм матеріального та процесуального права, без їх порушення, тому апеляційна скарга задоволенню не підлягає і рішення слід залишити без змін.

Так, позивач, зазначає, що зі змісту картки прийому заяви № 144022057 від 05.11.2018 вбачається, що заява власника про заборону вчинення реєстраційних дій, подана ОСОБА_2 , отримана Департаментом (центром) надання адміністративних послуг виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) та зареєстрована у базі даних про реєстрацію заяв і запитів Державного реєстру речових прав на нерухоме майно 05.11.2018 о 14:25:36 за реєстраційним номером №30989568, що спростовує твердження відповідача-1 про недоведеність факту реєстрації у державному реєстрі речових прав на нерухоме майно 05.11.2018 зазначеної заяви.

Також позивач звертає увагу, що відповідач-2 ТОВ «ФК «Ліберо» жодних доказів або заперечень щодо задоволення позовних вимог не надав. При цьому, на підтвердження апелянта про те, що всі реєстраційні зміни щодо спірної квартири здійснювались за згодою відповідача -2 ТОВ «ФК «Ліберо» не надано жодного належного доказу.

Позивач вказує, що картка прийому заяви №144022057 від 05.11.2018 ОСОБА_2 про заборону вчинення реєстраційних дій щодо належної їй квартири АДРЕСА_2 та винесена за наслідком розгляду відповідної заяви ОСОБА_2 ухвала Подільського районного суду міста Києва від 21.05.2019 у справі №758/12787/18 про накладення арешту на квартиру АДРЕСА_2 прямо свідчать про відсутність згоди позивача на вибуття спірної квартири з її власності, тому вважає твердження відповідача-1, що уклавши договір іпотеки № 53/15-І. від 01.12.2015 ОСОБА_2 погодилась із вибуттям квартири АДРЕСА_2 із своєї власності є безпідставним, надуманим та таким, що спростовуються наявними у матеріалах справи письмовими доказами.

Крім того, позивач зауважує, що відподно до п.10 Положення про Міністерство юстиції України, затвердженого постановою Кабінету Мінстрів України від 02.07.2014 №228 в редакції від 01.08.2018, п.6 Порядку надання ідентифікаторів доступу до Єдиних та Державних реєстрів, держателем яких є Міністерство юстиції України, затвердженого Наказом Міністерства юстиції України від 15.12.2015 № 2586/5 в редакції від 09.10.2018 та Наказу Міністерства юстиції України № 3461/5 від 06.11.2018, починаючи з 06.11.2018 та до закінчення трьохмісячного строку державний реєстратор КП «Реєстраційний центр реєстрації нерухомості та бізнесу» Мутайламов Шаміль Ахмедбавширович не мав жодних законних підстав для здійснення будь-яких реєстраційних дій у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно, у тому числі і по спірній квартирі АДРЕСА_2 . Тому, позивач зазначає, що судом першої інстанції повно досліджено письмові докази та прийняте обґрунтоване і законне рішення.

Також позивач звертає увагу, що матеріали справи № 910/9464/22 не містять належних та допустимих доказів, які пояснювали на яких незаборонених законом підставах відповідач-2 та відповідач-1 набули право власності на квартиру АДРЕСА_1 , а також ОСОБА_1 не надав жодних доказів, на підставі яких, він 30.05.2019 набув право власності на спірну квартиру та є добросовісним набувачем даної квартири. Також відповідачем-1 не підтверджено, що він придбав або отримав безоплатно квартиру від власника, оскільки сама по собі державна реєстрація права власності не є підставою виникнення права власності. Навпаки, ОСОБА_1 набув 30.05.2019 право власності на спірну квартиру під час дії на неї арешту, що є незаконним набуттям права власності і ОСОБА_1 не є добросовісним набувачем спірної квартири.

Крім того, позивач зазначає, що державний реєстратор КП «Реєстраційний центр реєстрації нерухомості та бізнесу» Прошкін Олександр Васильович немав законних підстав приймати 30.05.2019 рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень № 47126160 щодо спірної квартири АДРЕСА_2 без отримання обов`язкового Сертифікату про підтвердження професійної компетентності у відповідній сфері державної реєстрації після тимчасового блокування йому відповідного доступу Наказом Міністерства юстиції України № 97/5 від 11.01.2019, що підтверджує незаконне набуття ОСОБА_1 30.05.2019 права власності на спірну квартиру АДРЕСА_2 .

Дії суду апеляційної інстанції щодо розгляду апеляційної скарги

Згідно з протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 30.05.2023 апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Господарського суду міста Києва від 27.04.2023 у справі №910/9464/22 передано для розгляду колегії суддів у складі: головуючий суддя - Майданевич А.Г., суддів Коротун О.М., Сулім В.В.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 31.05.2023 апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Господарського суду міста Києва від 27.04.2023 у справі №910/9464/22 залишено без руху та надано строк для надання доказів сплати судового збору у розмірі 48 420 грн.

22.06.2023 представником відповідача-1 подано заяву про усунення недоліків з доданою платіжно. Інструкцією від 21.06.2023 на суму 48 420,00 грн.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 26.06.2023 відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Господарського суду міста Києва від 27.04.2023 у справі №910/9464/22 та розгляд апеляційної скарги призначено на 21.08.2023.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 21.08.2023 відкладено розгляд справи за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Господарського суду міста Києва від 27.04.2023 у справі №910/9464/22 на 11.09.2023.

Судове засідання 11.09.2023 не відбулось у зв`язку з перебуванням головуючого судді Майданевича А.Г. на лікарняному.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 19.09.2023 розгляд справи за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Господарського суду міста Києва від 27.04.2023 у справі №910/9464/22 призначено на 09.10.2023.

Згідно з витягом з протоколу повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 09.10.2023 у зв`язку з перебуванням судді Коротун О.М. у відпустці, справу №910/9464/22 передано для розгляду колегії суддів у складі: головуючий суддя - Майданевич А.Г., суддів Гаврилюк О.М., Сулім В.В.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 09.10.2023 прийнято справу №910/9464/22 до рогляду у складі колегії суддів: головуючий суддя - Майданевич А.Г., суддів Гаврилюк О.М., Сулім В.В. та відкладено розгляд справи на 06.11.2023.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 06.11.2023 відкладено розгляд справи за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Господарського суду міста Києва від 27.04.2023 у справі №910/9464/22 на 11.12.2023.

Явка представників сторін

Представники відповідача-2, третьої особи -1 та третьої особи - 2 у судове засідання, призначене на 11.12.2023, не з`явились, про причини неявки суд не повідомили, про дату, час та місце судового засідання були повідомлені належним чином.

Вказаний факт належного повідомлення зазначених сторін підтверджується: відповідача-2 повідомленнями №965, № 841, №642, №476; третьої особи-1 - повідомленями № 973, № 833, № 2669, №288; третьої особи-2 - повідомленями № 981, № 825, № 650, №601, які повернуті Північному апеляційному господарському суду з відміткою «адресат відсутній за вказаною адресою».

Відповідно до ч. 6 ст. 242 Господарського процесуального кодексу України днем вручення судового рішення є: день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про вручення судового рішення; день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про відмову отримати копію судового рішення чи відмітки про відсутність особи за адресою місцезнаходження, місця проживання чи перебування особи, яка зареєстрована у встановленому законом порядку, якщо ця особа не повідомила суду іншої адреси.

Згідно з ч.ч.2, 3, 7 ст. 120 Господарського процесуального кодексу України суд повідомляє учасників справи про дату, час і місце судового засідання чи вчинення відповідної процесуальної дії, якщо їх явка є не обов`язковою. Виклики і повідомлення здійснюються шляхом вручення ухвали в порядку, передбаченому цим Кодексом для вручення судових рішень. Учасники судового процесу зобов`язані повідомляти суд про зміну свого місцезнаходження чи місця проживання під час розгляду справи. У разі відсутності заяви про зміну місця проживання ухвала про повідомлення чи виклик надсилається учасникам судового процесу, які не мають офіційної електронної адреси, та за відсутності можливості сповістити їх за допомогою інших засобів зв`язку, які забезпечують фіксацію повідомлення або виклику, за останньою відомою суду адресою і вважається врученою, навіть якщо відповідний учасник судового процесу за цією адресою більше не знаходиться або не проживає.

Отже, у разі якщо ухвалу про вчинення відповідної процесуальної дії направлено судом за належною адресою, і яка повернута підприємством зв`язку з посиланням на відсутність (вибуття) адресата, відмову від одержання, закінчення строку зберігання поштового відправлення тощо, то вважається, що адресат належним чином повідомлений про вчинення відповідної процесуальної дії (аналогічна правова позиція викладена в Постанові Верховного Суду від 16.05.2018 у справі № 910/15442/17).

Оскільки судом надсилались ухвали суду на адресу відповідача-2 та третіх осіб, що зазначені в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань, усі вони розміщені в Єдиному державному реєстрі судових рішень, відтак, зазначені сторони вважаються належним чином повідомленими про розгляд справи.

Враховуючи положення частини 12 статті 270 Господарського процесуального кодексу України, відповідно до якого неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи, зважаючи на те, що явка представників відповідача-2, третьої особи-1 та третьої особи-2 обов`язковою в судове засідання не визнавалась, судова колегія вважає за можливе розглянути справу у відсутність зазначених представників за наявними у справі матеріалами.

Позиції учасників справи

Представник відповідача-1 у судовому засіданні 11.12.2023 підтримала доводи апеляційної скарги з підстав, викладених у ній, просила її задовольнити, оскаржуване рішення скасувати та ухвалити нове рішення, яким відмовити у задоволенні позовних вимог.

Представник позивача у судовому засдінні 11.12.2023 заперечував проти доводів апеляційної скарги з підстав, викладених у відзиві на апеляційну скаргу, просив її відхилити, а оскаржуване рішення залишити без змін.

Межі розгляду справи судом апеляційної інстанції

У відповідності до вимог частин 1, 2, 4, 5 статті 269 Господарського процесуального кодексу України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї. У суді апеляційної інстанції не приймаються і не розглядаються позовні вимоги та підстави позову, що не були предметом розгляду в суді першої інстанції. Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.

Отже, суд апеляційної інстанції переглядає справу №910/9464/22 у межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Обставини справи, встановлені судом першої інстанції та перевірені судом апеляційної інстанції

01.12.2015 між Публічним акціонерним товариством "Банк народний капітал" (кредитор) та Товариством з обмеженою відповідальністю "Ю.С.А.", яке в подальшому змінило найменування на Товариство з обмеженою відповідальністю "Гарант Ойл Групп", (позичальник) був укладений кредитний договір №53/15-К.

Відповідно до п. 1.1 договору кредитор з 01.12.2015 відкриває позичальнику поновлювальну відкличну кредитну лінію, а саме надає останньому грошові кошти у загальній сумі 2500000,00 грн на поповнення обігових коштів, а позичальник зобов`язується повністю повернути кредитору отриманий кредит до 29.11.2016 та сплачувати 24% річних від суми кредиту у порядку, визначеному договором.

Пунктом 2.1 кредитного договору передбачено, що в забезпечення виконання зобов`язань позичальника за цим договором сторони укладають договори іпотеки.

Згідно з п. 7.5 кредитного договору у разі порушення позичальником умов цього договору кредитор має право достроково розірвати цей договір, звернути стягнення на предмет застави та задовольнити за рахунок заставленого майна в повному обсязі, визначеному на момент фактичного задоволення, включаючи суму кредиту, проценти за користування кредитом, пеню, збитки, іншу заборгованість, платежі та санкції, які передбачені та/або випливають з цього договору, а також втрати, пов`язані зі зверненням стягнення на заставлене майно.

На виконання вимог п. 2.1 кредитного договору № 53/15-К від 01.12.2015, між Публічним акціонерним товариством «Банк народний капітал» (іпотекодержатель) та ОСОБА_2 (іпотекодавець) укладено договір іпотеки № 53/15-І.2 від 01.12.2015, згідно з яким іпотекодержатель має право у випадку невиконання Товариством з обмеженою відповідальністю «Ю.С.А.» зобов`язань за кредитним договором № 53/15-К від 01.12.2015 в повному обсязі, визначених у п. 1.1 кредитного договору, отримати задоволення за рахунок майна, заставленого іпотекодавцем, яке складається з трьохкімнатної квартири АДРЕСА_1 , загальною площею 99,9 кв.м, загальною вартістю 2 152 000,00 грн.

Майно належить іпотекодавцю на підставі свідоцтва про право власності, серія та номер: б/н, виданого 06.10.2008 Головним управлінням житлового забезпечення Виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) у м. Києві на підставі наказу Головного управління житлового забезпечення від 24.09.2008 № 1656-С/КІ. Право власності зареєстровано в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно реєстраційною службою Головного управління юстиції у м. Києві 04.04.2014 року, номер запису: 5234184. Реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна: 00 (п. 1.8. договору іпотеки № 53/15-І.2 від 01.12.2015).

Як вказує позивач, 31.07.2018 між Публічним акціонерним товариством "Банк народний капітал" та Товариством з обмеженою відповідальністю "Фінансова компанія "Ліберо" укладений договір відступлення права вимоги №2 за кредитними зобов`язаннями Товариства з обмеженою відповідальністю "Гарант Ойл Групп" перед банком за кредитним договором №53/15-К від 01.12.2015.

У зв`язку з укладенням даного договору між банком та Товариством з обмеженою відповідальністю "Фінансова компанія "Ліберо" укладені відповідні договори відступлення прав вимоги за іпотечними договорами №№53/15-І.1 та 53/15-І.2, відомості про що були внесені до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно.

07.11.2018 у зв`язку з невиконанням позичальником грошових зобов`язань за кредитним договором Товариством з обмеженою відповідальністю "Фінансова компанія "Ліберо" звернуто стягнення на предмети іпотеки за іпотечними договорами №№53/15-І.1 та 53/15-І.2 шляхом реєстрації права власності на нерухоме майно, що підтверджується Інформаційними довідками №№207827170 та 226203440 з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно.

У подальшому відбулася низка реєстраційних дій внаслідок відчуження предмету іпотеки, що належав позивачці, на користь інших осіб.

Як вбачається з наявної в матеріалах справи копії інформаційної довідки № 189203552 від 18.11.2019 на підставі рішень про державну реєстрацію прав та їх обтяжень № 43919413 від 07.11.2018, № 44023833 від 13.11.2018 та № 47126160 від 30.05.2019, 07.11.2018 зареєстровано зміну права власності на квартиру АДРЕСА_1 з ОСОБА_2 на Товариство з обмеженою відповідальністю "Фінансова компанія "Ліберо", як нового іпотекодержателя за договором іпотеки, 13.11.2018 вдруге зареєстровано зміну права власності на спірну квартиру, 30.05.2019 втретє зареєстровано зміну права власності на спірну квартиру за новим власником.

Так, відповідно до прийнятого 30.05.2019 державним реєстратором КП «Реєстраційний центр реєстрації нерухомості та бізнесу» Прошкіним О.В. рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень № 47126160 від 30.05.2019, право власності на спірну квартиру перереєстровано за ОСОБА_1 та внесено запис про право власності № 31790660 від 30.05.2019.

Разом з тим, шляхом здійснення незаконних реєстраційних дій та реєстрації права власності за Товариством з обмеженою відповідальністю "Фінансова компанія "Ліберо" на предмет іпотеки за іпотечним договором №53/15-І.2, а надалі за ОСОБА_1 , позивачку було позбавлено її права власності, володіння та користування належним їй майно, а саме квартирою АДРЕСА_1 , загальною площею 99,9 кв.м.

Непогодившись із вказаними рішеннями державних реєстраторів позивачка звернулась до суду з позовною заявою (змінена), у якій просила витребувати з незаконного володіння ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 квартиру АДРЕСА_1 та визнати незаконним набуття 07.11.2018 ТОВ «Фінансова компанія «Ліберо» права власності на квартиру АДРЕСА_1 , з реєстраційним номером об`єкта нерухомого майна: 00.

Мотиви та джерела права, з яких виходить суд апеляційної інстанції при прийнятті постанови

Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого майнового права та інтересу (стаття 16 ЦК України).

Способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути: 1) визнання права; 2) визнання правочину недійсним; 3) припинення дії, яка порушує право; 4) відновлення становища, яке існувало до порушення; 5) примусове виконання обов`язку в натурі; 6) зміна правовідношення; 7) припинення правовідношення; 8) відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди; 9) відшкодування моральної (немайнової) шкоди; 10) визнання незаконними рішення, дій чи бездіяльності органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб. Суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом (ч. 2 ст. 16 ЦК України). Майже аналогічний за змістом перелік способів захисту передбачений у частині другій статті 20 Господарського кодексу України.

За змістом ст. 316 Цивільного кодексу України, правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб.

Статтею 317 Цивільного кодексу України встановлено, що власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. На зміст права власності не впливають місце проживання власника та місцезнаходження майна.

Власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. Усім власникам забезпечуються рівні умови здійснення своїх прав (ст. 319 Цивільного кодексу України).

Відповідно до статті 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів, та вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом.

Якщо право власності на нерухоме майно відповідно до закону підлягає державній реєстрації, право власності виникає з моменту державної реєстрації (пункт 3 частини 2 статті 331 ЦК України).

Судом першої інстанції встановлено, що на виконання вимог п. 2.1 кредитного договору № 53/15-К від 01.12.2015, між Публічним акціонерним товариством «Банк народний капітал» (іпотекодержатель) та ОСОБА_2 (іпотекодавець) укладено договір іпотеки № 53/15-І.2 від 01.12.2015, згідно з яким іпотекодержатель має право у випадку невиконання Товариством з обмеженою відповідальністю «Ю.С.А.» зобов`язань за кредитним договором № 53/15-К від 01.12.2015 в повному обсязі, визначених у п. 1.1 кредитного договору, отримати задоволення за рахунок майна, заставленого іпотекодавцем, яке складається з трьохкімнатної квартири АДРЕСА_1 , площею 99,9 кв.м, загальною вартістю 2 152 000,00 грн.

У подальшому відбулася низка реєстраційних дій внаслідок відчуження предмету іпотеки, що належав позивачці, на користь інших осіб, зокрема на підставі рішень про державну реєстрацію прав та їх обтяжень № 43919413 від 07.11.2018, № 44023833 від 13.11.2018 та № 47126160 від 30.05.2019, 07.11.2018 зареєстровано зміну права власності на квартиру АДРЕСА_1 з ОСОБА_2 на Товариство з обмеженою відповідальністю "Фінансова компанія "Ліберо", як нового іпотекодержателя за договором іпотеки, 13.11.2018 вдруге зареєстровано зміну права власності на спірну квартиру, 30.05.2019 втретє зареєстровано зміну права власності на спірну квартиру за новим власником.

Відповідно до рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень №47126160 від 30.05.2019 та запису про право власності № 31790660 від 30.05.2019, новим власником квартири АДРЕСА_1 став ОСОБА_1 .

Відповідно до ч. 3 ст. 10 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин, державний реєстратор:

1) встановлює відповідність заявлених прав і поданих/отриманих документів вимогам законодавства, а також відсутність суперечностей між заявленими та вже зареєстрованими речовими правами на нерухоме майно та їх обтяженнями, зокрема:

- відповідність обов`язкового дотримання письмової форми правочину та його нотаріального посвідчення у випадках, передбачених законом;

-відповідність повноважень особи, яка подає документи для державної реєстрації прав;

-відповідність відомостей про речові права на нерухоме майно та їх обтяження, що містяться у Державному реєстрі прав, відомостям, що містяться у поданих/отриманих документах;

-наявність обтяжень прав на нерухоме майно;

-наявність факту виконання умов правочину, з якими закон та/або відповідний правочин пов`язує можливість виникнення, переходу, припинення речового права, що підлягає державній реєстрації;

2) перевіряє документи на наявність підстав для проведення реєстраційних дій, зупинення розгляду заяви про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, зупинення державної реєстрації прав, відмови в державній реєстрації прав та приймає відповідні рішення;

4) під час проведення реєстраційних дій обов`язково використовує відомості Державного земельного кадастру та Єдиного реєстру дозвільних документів, що дають право на виконання підготовчих та будівельних робіт і засвідчують прийняття в експлуатацію закінчених будівництвом об`єктів, відомостей про повернення на доопрацювання, відмову у видачі, скасування та анулювання зазначених документів, а також використовує відомості, отримані у порядку інформаційної взаємодії Державного реєстру прав з Єдиним державним реєстром судових рішень.

Частиною 1 ст. 24 Закону України Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» у відповідній редакції визначено, що у державній реєстрації прав таїх обтяжень може бути відмовлено у разі, якщо, зокрема, наявні зареєстровані обтяження речових прав на нерухоме майно.

Статтею 25 вказаного Закону проведення реєстраційних дій зупиняється на підставі рішення суду про заборону вчинення реєстраційних дій, що набрало законної сили, або на підставі заяви власника об`єкта нерухомого майна про заборону вчинення реєстраційних дій щодо власного об`єкта нерухомого майна.

Про зупинення реєстраційних дій на підставі рішення суду про заборону вчинення реєстраційних дій державний реєстратор невідкладно повідомляє власника об`єкта нерухомого майна.

У разі наявності зареєстрованих заяв на проведення реєстраційних дій державний реєстратор, який здійснює розгляд таких заяв, невідкладно повідомляє про зупинення реєстраційних дій відповідних заявників.

Рішення суду або заява власника об`єкта нерухомого майна про заборону вчинення реєстраційних дій реєструється у Державному реєстрі прав.

Державний реєстратор приймає рішення про відновлення реєстраційних дій на підставі рішення суду про скасування рішення суду, що було підставою для прийняття рішення про зупинення проведення реєстраційних дій, або на підставі заяви власника об`єкта нерухомого майна про відкликання власної заяви про заборону вчинення реєстраційних дій, зареєстрованих у Державному реєстрі прав.

Державний реєстратор також приймає рішення про відновлення реєстраційних дій, якщо власником об`єкта нерухомого майна, яким подано заяву про заборону вчинення реєстраційних дій, у строк, що не перевищує десяти робочих днів, не подано рішення суду про заборону вчинення реєстраційних дій, що набрало законної сили.

Про відновлення реєстраційних дій (крім відновлення реєстраційних дій на підставі заяви власника об`єкта нерухомого майна про відкликання власної заяви про заборону вчинення реєстраційних дій) державний реєстратор невідкладно повідомляє власника об`єкта нерухомого майна.

Судом першої інстанції встановлено, що відповідно до картки прийому заяви №144022057 від 05.11.2018, яка подана ОСОБА_2 про заборону вчинення реєстраційних дій щодо квартири АДРЕСА_1 , була накладена заборона до 16.11.2018, про що міститься відповідна відмітка працівників Департаменту (центр) надання адміністративних послуг виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації).

Зі змісту картки прийому заяви № 144022057 від 05.11.2018 вбачається, що заява власника про заборону вчинення реєстраційних дій, подана ОСОБА_2 , отримана Департаментом (центром) надання адміністративних послуг виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) та зареєстрована у базі даних про реєстрацію заяв і запитів Державного реєстру речових прав на нерухоме майно 05.11.2018 о 14:25:36 за реєстраційним номером №30989568, що спростовує твердження відповідача-1 про недоведеність факту реєстрації у державному реєстрі речових прав на нерухоме майно 05.11.2018 зазначеної заяви.

Крім того, Наказом Міністерства юстиції України від 06.11.2018 №3461/5 «Про скасування рішень про державну реєстрацію прав та їх обтяжень» тимчасово заблоковано доступ державному реєстратору комунального підприємства «Реєстраційний центр реєстрації нерухомості та бізнесу» Мутайламову Шамілю Ахмедбашировичу до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно строком на 3 місяці.

Згідно з пунктом 10 Положення про Міністерство юстиції України, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 02.07.2014 року № 228 в редакції від 01.08.2018 (чинної на час прийняття оскаржуваних рішень про державну реєстрацію прав) Накази Мін`юсту, видані у межах повноважень, передбачених законом, обов`язкові для виконання центральними органами виконавчої влади, їх територіальними органами, місцевими державними адміністраціями, органами влади Автономної Республіки Крим, органами місцевого самоврядування, підприємствами, установами та організаціями незалежно від форми власності та громадянами.

Відповідно до п. 6 Порядку надання ідентифікаторів доступу до Єдиних та Державних реєстрів, держателем яких є Міністерство юстиції України, затвердженого Наказом Міністерства юстиції України від 15.12.2015 року № 2586/5, в редакції від 09.10.2018 року (чинної на час прийняття оскаржуваних рішень про державну реєстрацію прав) тимчасове блокування та анулювання доступу до реєстрів у випадках, передбачених законом, здійснюється технічним адміністратором реєстрів на підставі рішення Міністерства юстиції України, його територіального органу, оформленого відповідно до законодавства.

Тимчасове блокування доступу користувача до відповідного реєстру здійснюється на строк, указаний у рішенні Міністерства юстиції України, його територіального органу. У разі якщо дата відновлення доступу користувачу припадає на вихідний або святковий день, відновлення такого доступу здійснюється на наступний робочий день.

З огляду на вищевикладене, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень № 43919413 та № 44023833 є незаконними, оскільки 05.11.2018 позивачем було подано заяву власника про заборону вчинення реєстраційних дій, а також відповідно до Наказу Міністерства юстиції України №3461/5 від 06.11.2018, починаючи з 06.11.2018 та до закінчення тримісячного строку державний реєстратор КП «Реєстраційний центр реєстрації нерухомості та бізнесу» Мутайламов Шаміль Ахмедбавшировичне не мав законних підстав для здійснення будь-яких реєстраційних дій у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно, у тому числі щодо квартири АДРЕСА_1 , , що суперечить ст. ст. 10, 18, 24 та 25 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень».

Крім того, судом першої інстанції встановлено, що ухвалою Подільського районного суду міста Києва від 21.05.2019 по справі № 758/12787/18 за позовом ОСОБА_2 до ТОВ «Фінансова компанія «Ліберо», приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Харченко Л.В., за участю третіх осіб: ПАТ «Банк народний капітал», ТОВ «Гарант Ойл Групп», Голубок С.В. про визнання зобов`язань припиненими та зобов`язання вчинити дії, накладено арешт на 3-кімнатну квартиру АДРЕСА_1 , яка є предметом іпотеки за договором іпотеки № 53/15-І.2 від 01.12.2015, право вимоги по якому відступлено ТОВ «Фінансова компанія «Ліберо» на підставі договору про відступлення прав вимоги від 31.07.2018 №2, до набрання рішенням суду у даній справі законної сили.

Відповідно до ч. 1 ст. 157 ЦПК України ухвала підлягає негайному виконанню з дня її постановлення незалежно від її оскарження і відкриття виконавчого провадження.

Як зазначалося вище, відповідно до вимог ст. 25 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин, проведення реєстраційних дій зупиняється на підставі рішення суду про заборону вчинення реєстраційних дій, що набрало законної сили, або на підставі заяви власника об`єкта нерухомого майна про заборону вчинення реєстраційних дій щодо власного об`єкта нерухомого майна.

Як вбачається з матеріалів справи, 30.05.2019 державним реєстратором КП «Реєстраційний центр реєстрації нерухомості та бізнесу» Прошкіним О.В. прийняте рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень № 47126160 від 30.05.2019, яким право власності на спірну квартиру перереєстровано на ОСОБА_1 та внесено запис про право власності № 31790660 від 30.05.2019.

Отже, відповідач -1 набув право власності на квартиру під час дії арешту, накладеного ухвалою Подільського районного суду міста Києва від 21.05.2019 у справі № 758/12787/18, чим порушено приписи ст. 157 ЦПК України та ст. ст. 10, 24 та 25 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень».

Також у постанові від 11.03.2020 у справі № 404/6619/17 Касаційний цивільний суд Верховного Суду зазначив наступне: «що відчудження об`єкта нерухомості під час дії арешту суду та заборони на його віджчудження є протиправним, тобто таким, що порушує публічний порядок, незалежно від того, що інформація про арешт була відсутня у відповідному державному реєстрі».

При цьому, колегія суддів зауважує, що Велика Палата Верховного Суду неодноразово звертала увагу на те, що застосування конкретного способу захисту цивільного права залежить як від змісту права чи інтересу, за захистом якого звернулася особа, так і від характеру його порушення, невизнання або оспорення. Такі право чи інтерес мають бути захищені судом у спосіб, який є ефективним, тобто таким, що відповідає змісту відповідного права чи інтересу, характеру його порушення, невизнання або оспорення та спричиненим цими діяннями наслідкам. Подібні висновки сформульовані, зокрема, у постановах Великої Палати Верховного Суду від 05 червня 2018 року у справі № 338/180/17 (провадження № 14-144цс18), від 11 вересня 2018 року у справі № 905/1926/16 (провадження № 12-187гс18), від 30 січня 2019 року у справі № 569/17272/15-ц (провадження № 14-338цс18), від 01 жовтня 2019 року у справі № 910/3907/18 (провадження № 12-46гс19).

Відтак, застосування судом того чи іншого способу захисту має приводити до відновлення порушеного права позивача без необхідності повторного звернення до суду.

За змістом ст. ст. 317 та 318 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) власнику належить право володіти, користуватися і розпоряджатися своїм майном.

У системі правових норм, що регулюють цивільно-правовий захист права власності, центральне місце займають норми, які передбачають такий речово-правовий спосіб захисту права, як витребування майна із чужого незаконного володіння - віндикація.

Власник має право витребувати своє майно від особи, яка незаконно, без відповідної правової підстави заволоділа ним (ч. 1 ст. 387 ЦК України).

Віндикацією є передбачений законом основний речово-правовий спосіб захисту цивільних прав та інтересів власника майна чи особи, що має речове право на майно (титульний володілець), який полягає у відновленні становища, що існувало до порушення, шляхом повернення об`єкта права власності у володіння власника (титульного володільця) з метою відновлення права використання власником усього комплексу його правомочностей.

Тобто витребування майна шляхом віндикації застосовується до відносин речово-правового характеру, зокрема якщо між власником і володільцем майна немає договірних відносин і таке майно перебуває у володільця не на підставі укладеного з власником договору.

Якщо майно за відплатним договором придбано в особи, яка не мала права його відчужувати, про що набувач не знав і не міг знати (добросовісний набувач), власник має право витребувати це майно від набувача лише у випадках, передбачених ч. 1 ст. 388 ЦК України, зокрема, якщо майно вибуло із володіння власника або особи, якій він передав майно у володіння, не з їхньої волі іншим шляхом (було загублено, викрадено, вибуло з їхнього володіння іншим шляхом).

У разі коли відчуження майна мало місце два і більше разів після недійсного правочину, це майно може бути витребувано від особи, яка не є стороною недійсного правочину, від добросовісного набувача на підставі ч. 1 ст. 388 ЦК України. У такому випадку діюче законодавство не пов`язує можливість витребування майна у добросовісного набувача з обставинами щодо наявності у відчужувача за останнім у ланцюгу договором права відчужувати це майно. Витребування майна від добросовісного набувача у такому випадку залежить від наявності волі на передачу цього майна у власника майна - відчужувача за першим договором у ланцюгу договорів.

Право власника на витребування майна від добросовісного набувача на підставі ч. 1 ст. 388 ЦК України залежить від того, у який спосіб майно вибуло із його володіння. Ця норма передбачає вичерпний перелік підстав, коли за власником зберігається право на витребування свого майна від добросовісного набувача.

Однією з таких підстав є вибуття майна з володіння власника або особи, якій він передав майно, не з їхньої волі іншим шляхом.

Наявність у діях власника волі на передачу майна іншій особі унеможливлює витребування майна від добросовісного набувача.

Отже, вирішуючи спір про витребування майна із чужого незаконного володіння, суди повинні встановити, чи вибуло спірне майно із володіння власника в силу обставин, передбачених ч. 1 ст. 388 ЦК України, зокрема, чи з волі власника майно вибуло із його володіння.

Метою віндикаційного позову є забезпечення введення власника у володіння майном, якого він був незаконно позбавлений. У випадку позбавлення власника володіння нерухомим майном означене введення полягає у внесенні запису про державну реєстрацію за власником права власності на нерухоме майно. Рішення суду про витребування нерухомого майна із чужого незаконного володіння є таким рішенням і передбачає внесення відповідного запису до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно.

При цьому в тих випадках, коли має бути застосована вимога про витребування майна із чужого незаконного володіння, вимога власника про визнання права власності чи інші його вимоги, спрямовані на уникнення застосування приписів статей 387 і 388 ЦК України, є неефективними (постанова Великої Палати Верховного Суду від 14 листопада 2018 року у справі № 183/1617/16 (провадженням № 14-208цс18).

Метою позову про витребування майна з чужого володіння (незалежно від того, на підставі приписів яких із указаних статей ЦК України цю вимогу заявив позивач) є забезпечення введення позивача у володіння майном, якого він був незаконно позбавлений. Так, у випадку нерухомого майна означене введення полягає у внесенні запису про державну реєстрацію за позивачем права власності на таке майно (близькі за змістом висновки, викладені у постановах Великої Палати Верховного Суду від 04.07.2018 у справі № 653/1096/16-ц (пункт 89), від 07.11.2018 у справах № 488/5027/14-ц (пункт 95) та № 488/6211/14-ц (пункт 84), від 14.11.2018 у справі № 183/1617/16 (пункти 114, 142), від 28.11.2018 у справі № 504/2864/13-ц (пункт 67), від 30.06.2020 у справі № 19/028-10/13 (пункт 10.29), від 16.02.2021 у справі № 910/2861/18 (пункт 100), від 23.11.2021 у справі № 359/3373/16-ц (пункт 146), від 14.12.2021 у справі № 344/16879/15-ц).

У разі якщо об`єкти нерухомого майна не можуть бути витребувані від особи, яка незаконно заволоділа ними, зокрема, якщо вони відчужені добросовісному набувачу, який набув право власності на нього (стаття 330 ЦК України), то колишній власник нерухомого майна вправі вимагати відшкодування його вартості (пункт 2 частини третьої статті 1212, частина друга статті 1213 ЦК України).

Велика Палата Верховного Суду у постанові від 14.11.2018 у справі № 183/1617/16 зазначила, що захист порушених прав особи, що вважає себе власником майна, яке було неодноразово відчужене, можливий шляхом пред`явлення віндикаційного позову до останнього набувача цього майна з підстав, передбачених статтями 387 та 388 ЦК України.

Судом першої інстанції встановлено, що матеріали справи не містять належних та допустимих доказів на підтвердження того, на яких незаборонених законом підставах відповідач-1 та відповідач-2 набули право власності на спірну квартиру, є добросовісними набувачами.

З огляду на вищевикладене у сукупності, враховуючи, що відповідач 1 набув право власності на спірну квартиру з порушенням приписів ст. ст. 10, 24 та 25 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про задоволення позову в частині витребування з незаконного володіння ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 квартири АДРЕСА_1 (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 00).

Стосовно застосування строку позовної давності, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції надавши оцінку наявним у справі доказам і доводам сторін, враховуючи, що позивачу про порушення своїх прав стало відомо у 2018 році і саме з 2018 року позивач вчиняла дії щодо захисту свого порушеного права, проте з огляду на факт розгляду справ №758/4487/20 та 910/18211/21 протягом тривалого часу, як наслідок - наявність підстав для позивача вважати, що її права будуть відновлені та захищені в судовому порядку, звернення позивача до Господарського суду м. Києва з даною позовною заявою через кілька днів після того, як вона дізналася, що даний спір відноситься до Господарської юрисдикції, дійшов вірного висновку, що строк позивачем пропущено з поважних причин.

На переконання колегії судів, вирішуючи спір по суті заявлених позовних вимог, суд першої інстанції повно та всебічно дослідив обставини справи, дав їм належну правову оцінку, дійшов правильних висновків щодо прав та обов`язків сторін, які ґрунтуються на належних та допустимих доказах.

Висновки суду апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги

Відповідно до пункту 3 частини 2 статті 129 Конституції України та частини 1 статті 74 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів (частини 1 статті 86 Господарського процесуального кодексу України).

Належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення (статті 76 Господарського процесуального кодексу України).

Докази, не подані у встановлений законом або судом строк, до розгляду судом не приймаються, крім випадку, коли особа, що їх подає, обґрунтувала неможливість їх подання у вказаний строк з причин, що не залежали від неї (частини 8 статті 80 Господарського процесуального кодексу України).

Апелянтом не надано до суду належних і допустимих доказів на підтвердження тих обставин, на які він посилається в апеляційній скарзі. Доводи апеляційної скарги ґрунтуються на припущеннях та зводяться до намагань здійснити переоцінку обставин справи, вірно встановлених судом першої інстанції.

Отже, підсумовуючи наведене, колегія суддів дійшла висновку про те, що оскаржуване рішення суду прийнято у відповідності з вимогами матеріального та процесуального права, підстав його скасовувати або змінювати не вбачається.

Таким чином, апеляційна скарга ОСОБА_1 на рішення Господарського суду міста Києва від 27.04.2023 у справі №910/9464/22 задоволенню не підлягає. Рішення Господарського суду міста Києва від 27.04.2023 у справі №910/9464/22 слід залишити без змін.

З урахуванням відмови у задоволенні апеляційної скарги, судові витрати за розгляд справи в суді апеляційної інстанції покладаються на апелянта в порядку статті 129 Господарського процесуального кодексу України.

Керуючись статтями 129, 240, 269, 270, 275, 276, 281-284 Господарського процесуального кодексу України, Північний апеляційний господарський суд

ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Господарського суду міста Києва від 27.04.2023 у справі №910/9464/22, залишити без задоволення.

2. Рішення Господарського суду міста Києва від 27.04.2023 у справі №910/9464/22 залишити без змін.

3. Судовий збір за розгляд справи у суді апеляційної інстанції покласти на ОСОБА_1 .

4. Матеріали справи №910/9464/22 повернути до Господарського суду міста Києва.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена безпосередньо до Верховного Суду у порядку та строк, що передбачені ст.ст.286-291 Господарського процесуального кодексу України.

Повний текст постанови підписано 18.12.2023.

Головуючий суддя А.Г. Майданевич

Судді В.В. Сулім

О.М. Гаврилюк