ПІВНІЧНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"12" грудня 2023 р. Справа№ 910/8160/23

Північний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Коротун О.М.

суддів: Суліма В.В.

Майданевича А.Г.

за участю секретаря судового засідання Безрука Д.Д.,

за участю представника скаржника згідно з протоколом судового засідання від 12.12.2023:

від позивача: не з`явились;

від відповідача: Плясун О.І. - адвокат, посвідчення № 8562/10;

за апеляційною скаргою Приватного акціонерного товариства "Акціонерна компанія "Київводоканал"

на рішення Господарського суду міста Києва від 05.10.2023 (повний текст - 30.10.2023)

у справі № 910/8160/23 (суддя Стасюк С.В.)

за первісним позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Маркс.Капітал"

до Приватного акціонерного товариства "Акціонерна компанія "Київводоканал"

про стягнення 38 578,18 грн.

за зустрічним позовом Приватного акціонерного товариства "Акціонерна компанія "Київводоканал"

до Товариства з обмеженою відповідальністю "Маркс.Капітал"

про визнання недійсним договору

УСТАНОВИВ:

ІСТОРІЯ СПРАВИ

1. Короткий зміст заявлених вимог

Товариство з обмеженою відповідальністю "Маркс.Капітал" (надалі - позивач) звернулось до Господарського суду міста Києва з позовом до Приватного акціонерного товариства "Акціонерна компанія "Київводоканал" (відповідач) про стягнення 38 578,18 грн.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що оскільки Приватним акціонерним товариством «Страхова компанія «Саламандра» було здійснено виплату страхового відшкодування потерпілій особі внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, право вимоги за якою перейшло до Товариства з обмеженою відповідальністю "Маркс.Капітал", у позивача виникло право вимоги до відповідача як до особи, чиїм працівником під час виконання своїх трудових обов`язків завдано шкоди.

2. Короткий зміст рішення суду першої інстанції

Рішенням Господарського суду міста Києва від 05.10.2023 первісний позов Товариства з обмеженою відповідальністю "Маркс.Капітал" до Приватного акціонерного товариства "Акціонерна компанія "Київводоканал" про стягнення 38 578,18 грн. - задоволено повністю. Стягнуто з Приватного акціонерного товариства "Акціонерна компанія "Київводоканал" на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Маркс.Капітал" 38 578 грн. 18 коп. страхового відшкодування, 2 684 грн. 00 коп. витрат по сплаті судового збору. У задоволенні зустрічного позову Приватного акціонерного товариства "Акціонерна компанія "Київводоканал" до Товариства з обмеженою відповідальністю "Маркс.Капітал" про визнання недійсним договору - відмовлено повністю. Витрати по сплаті судового збору за зустрічним позовом покладено на Приватне акціонерне товариство "Акціонерна компанія "Київводоканал".

3. Надходження апеляційної скарги на розгляд Північного апеляційного господарського суду та межі апеляційного перегляду рішення суду

Не погодившись з ухваленим рішенням, Приватне акціонерне товариство "Акціонерна компанія "Київводоканал" 07.11.2023 (через Електронний суд) звернулося до Північного апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить прийняти до розгляду апеляційну скаргу на рішення Господарського суду м. Києва від 05.10.2023 у справі № 910/8160/23 та відкрити апеляційне провадження; скасувати рішення Господарського суду м. Києва 05.10.2023 у справі № 910/8160/23 та прийняти нове рішення, яким у задоволенні первісного позову ТОВ "Маркс.Капітал" до ПрАТ "АК "Київводоканал" - відмовити повністю, а зустрічний позов ПрАТ "АК "Київводоканал" до ТОВ "Маркс.Капітал" про визнання недійсним договору про надання фінансових послуг факторингу № 02.01.2020-СК ві 02.01.2020 - задовольнити. Судові витрати покласти на ТОВ "Маркс.Капітал".

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 21.11.2023 було відкрито апеляційне провадження за поданою скаргою, призначено до розгляду вказану апеляційну скаргу на 12.12.2023.

28.11.2023 від позивача за первісним позовом надійшов відзив на апеляційну скаргу, який було прийнято судом апеляційної інстанції в порядку ст. 263 ГПК України до спільного розгляду.

05.12.2023 від відповідача за первісним позовом надійшли заперечення на відзив на апеляційну скаргу.

В судове засідання 12.12.2023 з`явився представник відповідача за первісним позовом. Свою апеляційну скаргу підтримав, просив її задовольнити, рішення суду першої інстанції скасувати з прийняттям нового про відмову в задоволенні первісного позову та задоволення зустрічного.

Представник позивача за первісним позовом в судове засідання не з`явився, про час та місце повідомлений належним чином, про що свідчить наявне в матеріалах справи поштового повідомлення про вручення 30.11.2023 ухвали суду від 21.11.2023.

4. Вимоги апеляційної скарги та короткий зміст наведених в ній доводів

Так, скаржник не погоджується з рішення суду першої інстанції, вважає його необґрунтованим та таким, що прийняте з порушенням норм матеріального та процесуального права, при неповному з`ясуванні всіх обставин справи.

За доводами апелянта, суд першої інстанції безпідставно залишив поза увагою той факт, що постановою від 09.06.2022 у справі № 757/6482/22-п провадження у справі про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ст. 124, ст. 124-4 КУпАП закрито у зв`язку з закінченням строків притягнення до адміністративної відповідальності.

Так, відповідно до пункту 7 цієї статті провадження в справі про адміністративне правопорушення не може бути розпочато, а розпочате підлягає закриттю у зв`язку з закінченням на момент розгляду справи про адміністративне правопорушення строків, передбачених статтею 38 цього Кодексу. Дана норма є імперативною і по своїй суті є формою відмови держави від юридичного переслідування особи, яка притягається до адміністративної відповідальності.

Крім того, судом залишено поза увагою наявність висновку «Щодо встановлення вини особи під час закриття провадження про адміністративні правопорушення у зв`язку із закінченням строків притягнення до адміністративної відповідальності» від 07.11.2017, в якій Науково-консультативна рада при Вищому адміністративному суді України (надалі - НКР при ВАСУ) зазначила, що п.7 ч. 1 ст. 247 КУпАП не містить положень про наявність у суду повноважень щодо встановлення обставин вчинення адміністративного правопорушення, наявності вини особи у його вчиненні у разі закриття провадження про адміністративні правопорушення.

А тому скаржник зазначив, що поєднання закриття справи з одночасним визнанням вини особи у вчиненні адміністративного правопорушення є взаємовиключними рішеннями. Прийняття двох таких взаємовиключних рішень в одній постанові про закриття справи свідчить про порушення права людини на справедливий суд, передбаченого ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод. Відповідно до ст.284 КУпАП рішенням, що доводить вину особи, є постанова про накладення адміністративного стягнення або застосування заходів впливу, умовою якої є визначення вини.

Таким чином, апелянт зазначив, що з огляду на те, що постановою Печерського районного суду м. Києва від 09.06.2022 у справі № 757/6482/22-п закрито провадження у справі, така постанова не є обов`язковою для господарського суду, а відтак не має жодного преюдиційного значення для суду.

Фактично суд першої інстанції самоусунувся від дослідження того факту, що ДТП сталася саме у зв`язку з неналежним станом дорожнього покриття, що не відноситься до компетенції водія та (посилаючись на постанову Печерського районного суду м. Києва, якою закрито провадження у справі у зв`язку з закінченням строків притягнення до адміністративної відповідальності) безпідставно відхилив доводи ПрАТ «АК «Київводоканал».

Апелянт також вказав, що при цьому матеріали справи не містять жодного доказу, яким би підтверджувалось обмеження руху, встановлення попереджувальних знаків, здійснення протиожеледної обробки дорожнього покриття тощо.

Щодо зустрічного позову.

Скаржник зазначив, що ціна договору факторингу визначається розміром винагороди фактора за надання клієнтові відповідної послуги. Розмір винагороди фактора може встановлюватись по-різному, наприклад, у твердій сумі; у формі відсотків від вартості вимоги, що відступається; у вигляді різниці між номінальною вартістю вимоги, зазначеної у договорі, та її ринковою (дійсною) вартістю.

Так, скаржник зазначив, що договір не містить розміру винагороди фактора (ні розміру грошового активу визначеного у грошовому виразі, ні строків внесення такого грошового активу, ні умов взаєморозрахунків).

Таким чином, враховуючи положення частини першої статті 215 ЦК України зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а оспорюваний правочин суперечить наведеним вище приписам цивільного законодавства України щодо істотних умов договору факторингу.

А тому, за доводами апелянта, оспорюваний договір укладений з порушенням вимог до форми та змісту договору факторингу, і це, відповідно до статті 203 ЦК України, зумовлює його недійсність. А тому апелянт просив рішення суду першої інстанції скасувати з прийняттям нового - про відмову в задоволенні первісного позову та задовольнити зустрічний позов.

5. Узагальнені доводи відзиву на апеляційну скаргу

У відзиві на апеляційну скаргу позивач за первісним позовом не погоджується з доводами апеляційної скарги, вважає її необґрунтованою та такою, що не підлягає задоволенню.

Так, сторона зазначила, що не можливо погодитись із думкою про те, що пункт 7 частини першої статті 247 КУпАП не містить положень про наявність у суду повноважень щодо встановлення обставин вчинення адміністративного правопорушення. Дану норму закону не можливо застосовувати ізольовано, необхідно досліджувати законодавство системно. Так, пункт 7 частини першої статті 247 КУпАП містить посилання саме на статтю 38 КУпАП, яка, підлягає застосуванню лише у випадку, якщо наявна вина особи і існують підстави для накладення адміністративного стягнення.

Крім того, стаття 280 КУпАП встановлює обов`язок при розгляді справи про адміністративне правопорушення з`ясувати ряд обставин, в тому числі, чи винна особа в його вчиненні. Так само і стаття 284 КУпАП не містить обмежень при ухваленні постанови про закриття справи встановити вину особи.

В свою чергу, законодавець передбачив іншу підставу для закриття провадження у справі - за відсутності події і складу адміністративного правопорушення (пункт 1 частини першої статті 247 КУпАП), яка не була застосована в даному випадку.

Таким чином, позивач за первісним позовом, зазначив, що закриття провадження у справі мало місце не у зв`язку з відсутністю в діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення, а у зв`язку із закінченням строків притягнення до відповідальності, що не є підставою для звільнення від цивільно-правової відповідальності за завдану шкоду.

А тому позивач просив відмовити в задоволенні апеляційної скарги повністю, а рішення суду першої інстанції - залишити без змін.

6. Фактичні обставини, неоспорені сторонами, встановлені судом першої інстанції та судом апеляційної інстанції

Як правомірно встановлено судом першої інстанції та вбачається з матеріалів справи, ОСОБА_1 20.12.2021 року о 16 год. 30 хв. в м. Києві на вул. В. Тютюнника, 5, керуючи автомобілем Ісузу, д.н.з. НОМЕР_1 , всупереч вимогам п.п. 2.3 б, 12.1 Правил дорожнього руху, під час руху не врахував дорожньої обстановки, погодні умови та стан дорожнього покриття, не вибрав безпечної швидкості. Внаслідок цього, не впоравшись з керуванням, здійснив зіткнення з автомобілем Рено, д.н.з НОМЕР_2 , під керуванням водія ОСОБА_2 , який знаходився у нерухомому стані, в результаті чого обидва транспортні засоби отримали механічні пошкодження з матеріальними збитками. Після чого ОСОБА_1 залишив місце ДТП, чим порушив п. 2.10.а) Правил дорожнього руху.

Зазначена ДТП сталася внаслідок порушення водієм ОСОБА_1 ст. 124 КУпАП, як порушення учасником дорожнього руху Правил дорожнього руху, що спричинило пошкодження транспортних засобів та за ст. 122-4 КУпАП, як залишення водієм транспортного засобу на порушення встановлених правил місця дорожньо-транспортної пригоди, до якої він причетний, що підтверджується постановою Печерського районного суду м. Києва від 09.06.2022 у справі № 757/6482/22-п.

Під час вчинення ДТП ОСОБА_1 працював водієм у Приватному акціонерному товаристві "Акціонерна компанія "Київводоканал".

Цивільно-правова відповідальність власника транспортного засобу Ісузу, д.н.з. НОМЕР_1 на дату ДТП була застрахована Приватним акціонерним товариством "Страхова компанія "Саламандра" за Полісом АР/5043927.

Ліміт відповідальності за шкоду, заподіяну майну, за Полісом АР/5043927 складає 130 000,00 грн., франшиза - 0,00 грн.

06.01.2022 ОСОБА_2 звернувся до ПрАТ "СК "Саламандра" з повідомленням про настання страхового випадку.

Згідно зі страховим Актом № 0038601.12.21/1 від 09.02.2022 та розрахунком страхового відшкодування ПрАТ "СК "Саламандра" прийнято рішення про виплату потерпілому ОСОБА_2 страхового відшкодування в розмірі 38 578,18 грн.

03.05.2022 ПрАТ "СК "Саламандра" виплачено ОСОБА_2 страхове відшкодування в розмірі 38 578,18 грн., що підтверджується платіжним дорученням № 8537 від 03.05.2022, копія якого наявна в матеріалах справи.

Також, 02.01.2020 між Товариством з обмеженою відповідальністю "Маркс.Капітал" (фактор) та Приватним акціонерним товариством "Страхова компанія "Саламандра" (клієнт) укладено договір про надання фінансових послуг факторингу № 02.01.2020-СК (надалі - договір факторингу), за умовами якого клієнт передає фактору, а фактор приймає і зобов`язується оплатити клієнтові права вимоги за грошовими зобов`язаннями, що перейшли до клієнта як страховика, який виплатив страхове відшкодування за договорами страхування (п. 1.1. договору факторингу).

За цим договором фактор займає місце клієнта (як кредитора) по усіх переданих регресних вимогах клієнта, у тому числі права одержання від боржників сум основного боргу, відсотків, неустойок у повному обсязі. Права за регресними вимогами переходять від клієнта до фактора з моменту підписання акту прийому-передачі документів по відповідній регресній вимозі за формою, наведеною в додатку № 2 до цього договору (п. п. 1.2., 1.3. договору факторингу).

Відповідно до п. 2.1. договору факторингу для реалізації фактором придбаних ним прав, клієнт зобов`язаний передати фактору оригінали документів, що посвідчують виникнення у клієнта права регресної вимоги. Одночасно з передачею оригіналів документів, що посвідчують виникнення у клієнта відповідних прав регресних вимог, сторони підписують акт приймання-передачі документів.

За умовами п. 2.2. договору факторингу клієнт зобов`язаний сповістити боржників про укладання цього договору стосовно прав регресних вимог і повідомити, що платежі на користь фактора є належними.

Цей договір набуває чинності з моменту його підписання в діє до повного виконання сторонами своїх зобов`язань за цим договором (пункт 6.1. договору факторингу).

Переліком переданих регресних вимог № 02-22 за період з 01.04.2022 по 30.06.2022 визначено передачу фактору права вимоги до ПрАТ "АК "Київводоканал" на суму 38 578,18 грн. за страховим актом № 0038601.12.21/1.

Згідно з актом приймання-передачі документів № 23-02 від 04.05.2022 до договору факторингу клієнтом передано, а фактором прийнято оригінали документів, що підтверджують право вимоги фактора, як кредитора за регресними вимогами до ПрАТ "АК "Київводоканал" на суму 38 578,18 грн. за страховим випадком № 0038601.12.21/1.

Позивач звернувся до відповідача з претензією вих. № 07713 від 04.05.2022 про виплату страхового відшкодування у розмірі 38 578,18 грн.

Листом № 1335/12/36/02-22 від 27.05.2022 відповідач відмовив у задоволенні претензії.

У зв`язку з відмовою відповідача здійснити виплату страхового відшкодування, позивач звернувся до суду з цим позовом про стягнення 38 578,18 грн страхового відшкодування.

У свою чергу, Приватне акціонерне товариство "Акціонерна компанія "Київводоканал" звернулося до суду із зустрічним позовом, у якому посилається на те, що договір про надання фінансових послуг факторингу № 02.01.2020-СК від 02.01.2020 укладений з порушенням вимог до форми та змісту договору факторингу, що зумовлює його недійсність.

ПОЗИЦІЯ ПІВНІЧНОГО АПЕЛЯЦІЙНОГО ГОСПОДАРСЬКОГО СУДУ

7. Мотиви, з яких виходить Північний апеляційний господарський суд, та застосовані ним положення законодавства

Відповідно до ст. 269 ГПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Відповідно до статті 509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від вчинення певної дії (негативне зобов`язання), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу. Зобов`язання має ґрунтуватися на засадах добросовісності, розумності та справедливості.

За частиною першою статті 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін) (частина перша статті 530 цього Кодексу).

Невиконання зобов`язання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання), є порушенням зобов`язання (стаття 610 ЦК України). У разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: припинення зобов`язання внаслідок односторонньої відмови від зобов`язання, якщо це встановлено договором або законом, або розірвання договору; зміна умов зобов`язання; сплата неустойки; відшкодування збитків та моральної шкоди (частина перша статті 611 цього Кодексу).

За приписами статті 979 Цивільного кодексу України за договором страхування одна сторона (страховик) зобов`язується у разі настання певної події (страхового випадку) виплатити другій стороні (страхувальникові) або іншій особі, визначеній у договорі, грошову суму (страхову виплату), а страхувальник зобов`язується сплачувати страхові платежі та виконувати інші умови договору.

Статтею 980 ЦК України визначено, що предметом договору страхування можуть бути зокрема майнові інтереси, які не суперечать закону і пов`язані з володінням, користуванням і розпоряджанням майном (майнове страхування).

Як встановлено в ст. 8 Закону України «Про страхування» страховий випадок - подія, передбачена договором страхування або законодавством, яка відбулася і з настанням якої виникає обов`язок страховика здійснити виплату страхової суми (страхового відшкодування) страхувальнику, застрахованій або іншій третій особі.

За приписами, ст. 1166 ЦК України особа, якій завдано збитків в результаті її цивільного права, має право на їх відшкодування. Шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала, і звільняється від її відшкодування, якщо доведе, що шкоду завдано не з її вини.

Частиною 2 ст. 1187 ЦК України передбачено, що шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.

Відповідно до ст. 27 Закону України «Про страхування» та ст. 993 ЦК України до страховика, який виплатив страхове відшкодування за договором майнового страхування, у межах фактичних витрат переходить право вимоги, яке страхувальник або інша особа, що одержала страхове відшкодування, має до особи, відповідальної за завдані збитки.

Як унормовано ч. 1 ст. 1187 ЦК України шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 1188 ЦК України шкода, завдана внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки, відшкодовується на загальних підставах, а саме шкода завдана одній особі з вини іншої особи, відшкодовується винною особою.

Щодо доводів апелянта з посиланням на постанову Печерського районного суду міста Києва від 09.06.2022 у справі № 757/6482/22-п (згідно з якою провадження у справі про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ст. 124, ст.. 124-4 КУпАП закрито у зв`язку з закінченням строків притягнення до адміністративної відповідальності), суд апеляційної інстанції зазначає наступне.

Так, в мотивувальній частині вказаної постанови було зазначено, що ОСОБА_1 20.12.2021 року о 16 год. 30 хв. в м. Києві на вул. В. Тютюнника, 5, керуючи автомобілем Ісузу, д.н.з. НОМЕР_1 , всупереч вимогам п.п. 2.3 б, 12.1 Правил дорожнього руху, під час руху не врахував дорожньої обстановки, погодні умови та стан дорожнього покриття, не вибрав безпечної швидкості внаслідок чого, не впоравшись з керуванням, здійснив зіткнення з автомобілем Рено, д.н.з НОМЕР_2 , під керуванням водія ОСОБА_2 , який знаходився у нерухомому стані. В результаті цього обидва транспортні засоби отримали механічні пошкодження з матеріальними збитками, після чого ОСОБА_1 залишив місце ДТП, чим порушив п. 2.10.а) Правил дорожнього руху.

Зазначена ДТП сталася внаслідок порушення водієм ОСОБА_1 ст. 124 КУпАП, як порушення учасником дорожнього руху Правил дорожнього руху, що спричинило пошкодження транспортних засобів та за ст. 122-4 КУпАП, як залишення водієм транспортного засобу на порушення встановлених правил місця дорожньо-транспортної пригоди, до якої він причетний, що підтверджується постановою Печерського районного суду м. Києва від 09.06.2022 у справі № 757/6482/22-п.

ОСОБА_1 в судовому засіданні свою вину в інкримінованих адміністративних правопорушеннях повністю визнав.

Водночас, відповідно до ч. 2 ст. 38 КУпАП, адміністративне стягнення може бути накладено не пізніше, як через три місяці з дня вчинення правопорушення, а при триваючому правопорушенні - три місяці з дня його виявлення. А тому провадження у вказаній справі було закрито.

Відповідно до п. 7 ч. 1 ст. 247 КУпАП провадження в справі про адміністративне правопорушення не може бути розпочато, а розпочате підлягає закриттю, зокрема у разі закінчення на момент розгляду справи про адміністративне правопорушення строків, передбачених статтею 38 цього Кодексу.

З правового аналізу зазначених норм вбачається, що їх застосування можливе лише у випадку наявності вини особи у вчиненні правопорушення, адже у разі відсутності вини особи в скоєнні дорожньо-транспортної пригоди провадження у справі підлягає припиненню на підставі п. 1 ч. 1 ст. 247 Кодексу України про адміністративне правопорушення - через відсутність події і складу адміністративного правопорушення. Такої правової позиції дотримується Верховний Суд, зокрема, у постановах від 07.02.2018р. у справі № 910/18319/16, від 16.04.2019 у справі №927/623/18, від 19.03.2020 у справі №910/3864/19, що було враховано місцевим господарським судом.

Отже, суд апеляційної інстанції висновує, що факт закриття адміністративного провадження у зв`язку із закінченням на момент розгляду справи про адміністративне правопорушення строків, передбачених ст. 38 КУпАП, не є обставиною, яка спростовує наявність вини особи в скоєнні ДТП. А тому доводи скаржника в цій частині відхиляються як необґрунтовані та такі, що не є підставою для задоволення апеляційної скарги.

В цій частині суд апеляційної інстанції також зазначає, що а матеріалах справи наявна відповідь від Національної Поліції України щодо учасників ДТП, місця скоєння ДТП та дефекти, які отримали транспортні засоби в результаті ДТП. Так, в розділі правопорушники, зазначено, що правопорушником у скоєному ДТП є ОСОБА_1 , який порушив п. 2.3.б) ПДР, п. 2.10.а) ПДР, що підтверджується протоколом щодо учасника ДТП серія НОМЕР_3 . Таким чином, суд апеляційної інстанції відхиляє доводи апелянта про невстановлення вини ОСОБА_1 , оскільки адміністративне провадження відносно вказаної особи було закрите. Отже, суд апеляційної інстанції вважає обґрунтовані заявлені до стягнення з відповідача за первісним позовом суми страхового відшкодування в розмірі 38 578,18 грн.

Щодо доводів апелянта про недійсність спірного договору, суд апеляційної інстанції зазначає наступне.

Судом апеляційної інстанції було встановлено, що підставами зустрічного позову було вказано те, що договір про надання фінансових послуг факторингу № 02.01.2020-СК від 02.01.2020 укладений з порушенням вимог до форми та змісту договору факторингу, і це зумовлює його недійсність, а саме: такий договір не містить розміру винагороди фактора за надання клієнтові відповідної послуги.

Згідно з положеннями статті 215 ЦК України, підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п`ятою та шостою статті 203 цього Кодексу. Недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин). У цьому разі визнання такого правочину недійсним судом не вимагається.

Разом з цим, якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин).

Таким чином, недійсність правочину зумовлюється наявністю дефектів його елементів: дефекти (незаконність) змісту правочину; дефекти (недотримання) форми; дефекти суб`єктного складу; дефекти волі - невідповідність волі та волевиявлення. Аналогічна правова позиція зазначена в постанові Верховного Суду від 18 лютого 2020 року у cправі № 910/1698/19.

Тоді як вбачається з матеріалів справи, відповідно до п. 4.1. договору факторингу за передані права регресних вимог до боржників фактор сплачує клієнту грошові кошти у сумі, визначеній переліками переданих регресних вимог, укладених на виконання цього договору та у строк, вказаний у відповідному переліку переданих вимог регресних вимог.

Водочас, відповідно до переліку переданих регресних вимог № 02-22 (за період з 01.04.2022 по 30.06.2022) загальна сума боргу за регресними вимогами складає 3 033 934,35 грн.

За передані регресні вимоги фактор сплачує клієнту 2 027 128,78 грн. включно до 31.12.2022.

Вказаний перелік переданих регресних вимог є невід`ємною частиною договору про надання фінансових послуг факторингу № 02.01.2020-СК від 02.01.2020.

Як вбачається з матеріалів справи, нa підтвердження проведених розрахунків представником TOB «Маркс.Капітал» надано суду копії наступних платіжних доручень: від 29.07.2022 №3H00083577, від 28.07.2022 № 375, від 12.07.2022 № 349, від 07.07.2022 № 334, від 07.07.2022 № 335, від 30.06.2022 № 325, від 20.05.2022 № 268, від 18.05.2022 № 266, від 16.05.2022 № 261, від 29.04.2022 № 234 та від 29.04.2022 № 243, від 07.10.2022 №3H00086546 та від 10.10.2022 №3Н00086589.

А тому доводи апелянта про наявність дефектів спірного договору щодо відсутності розміру фінансового активу, зазначеного у грошовому виразі - не відповідає умовам договору та додаткам до нього.

Таким чином, суд апеляційної інстанції погоджується з висновками місцевого господарського суду про обґрунтованість позовних вимог за первісним позовом із заявлених підстав та безпідставність позовних вимог за зустрічним позовом. Тоді як інші доводи апеляційної скарги фактично направлені на переоцінку обставин, які були досліджені судом першої інстанції, який надав правильну оцінку доказам та обставинам у даній справі.

А тому апеляційну скаргу у даній справі слід залишити без задоволення як необґрунтовану, а рішення суду першої інстанції - без змін, оскільки останнє було прийнято з дотриманням вимог чинного законодавства. Суд апеляційної інстанції зазначає, що підстав для виходу за межі вимог та доводів апеляційної скарги (в розумінні ч. 4 ст. 269 ГПК України) суд апеляційної інстанції не встановив.

8. Висновки за результатами розгляду апеляційної скарги з посиланням на норми права, якими керувався суд апеляційної інстанції

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 275 ГПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу - без задоволення.

Таким чином, на підставі ст. 2, 74-80, 269, 270, п. 1 ч. 1 ст. 275, ст. 276 ГПК України - суд апеляційної інстанції дійшов висновку про необхідність залишення апеляційної скарги у даній справі без задоволення, а рішення суду першої інстанції - без змін.

9. Судові витрати

З урахуванням відмови в задоволенні апеляційної скарги, понесені судові витрати за розгляд справи в суді апеляційної інстанції (судовий збір) покладаються на скаржника в порядку ст. 129 ГПК України.

Керуючись ст. 2, 129, 269, 270, п. 1 ч. 1 ст. 275, ст. 276, ст. 281 - 283 ГПК України, Північний апеляційний господарський суд,

ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційну скаргу Приватного акціонерного товариства "Акціонерна компанія "Київводоканал" на рішення Господарського суду міста Києва від 05.10.2023 у справі № 910/8160/23 - залишити без задоволення.

2. Рішення Господарського суду міста Києва від 05.10.2023 у справі № 910/8160/23 - залишити без змін.

3. Судовий збір, понесений у зв`язку з переглядом справи в суді апеляційної інстанції, покласти на скаржника.

4. Матеріали справи повернути до суду першої інстанції.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду в порядку та строки, передбачені ст.ст. 287-289 ГПК України.

Повний текст постанови складено 19.12.2023.

Головуючий суддя О.М. Коротун

Судді В.В. Сулім

А.Г. Майданевич