ПІВНІЧНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"18" грудня 2023 р. Справа№ 920/986/22(920/743/23)

Північний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Пантелієнка В.О.

суддів: Отрюха Б.В.

Остапенка О.М.

секретар судового засідання Нечасний О.Л.

за участю представників:

від позивача - Юсан І.О. ордер ВА №1064743 від 27.10.2023р. (за відеозв`язком);

ОСОБА_1 - паспорт (за відеозв`язком);

від відповідача - не з`явився;

від третьої особи - Тібеж К.І. (за відеозв`язком),

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_1

на рішення господарського суду Сумської області від 13.10.2023р.

(повний текст складено 13.10.2023р.)

у справі №920/986/22(920/743/23) (суддя Соп`яненко О.Ю.)

за позовом ОСОБА_1

до відповідача Публічного акціонерного товариства (далі - ПАТ) «Конотопський арматурний завод»

за участі третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору, на стороні відповідача Товариство з обмеженою відповідальністю (далі - ТОВ) «Агенція податкового декларування»

про стягнення 164205,36 грн.,

ВСТАНОВИВ:

Рішенням господарського суду Сумської області від 13.10.2023р. у справі №920/986/22(920/743/23) позов ОСОБА_1 до ПАТ «Конотопський арматурний завод» задоволено частково; стягнуто з ПАТ «Конотопський арматурний завод» на користь ОСОБА_1 8 682 грн. 84 коп. заборгованості по заробітній платі та 31 390 грн. 72 коп. середнього заробітку за час затримки розрахунку; в іншій частині в задоволенні позову відмовлено; стягнуто з ПАТ «Конотопський арматурний завод» в доход державного бюджету України 644 грн. 16 коп. судового збору.

Не погоджуючись із винесеним рішенням, ОСОБА_1 подала апеляційну скаргу на рішення господарського суду Сумської області від 13.10.2023р., в якій просить скасувати оскаржуване рішення, яким позов ОСОБА_1 до ПАТ «Конотопський арматурний завод» задоволено частково, та постановити нове, яким задовольнити позовні вимоги в повному обсязі.

У відзиві на апеляційну скаргу ТОВ «Агенція податкового декларування» просить відмовити ОСОБА_1 у задоволенні апеляційної скарги, а рішення господарського суду Сумської області від 13.10.2023р. залишити без змін.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 07.11.2023р. відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення господарського суду Сумської області від 13.10.2023р. у справі №920/986/22(920/743/23) та призначено її до розгляду на 04.12.2023р.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 04.12.2023р. розгляд справи №920/986/22(920/743/23) відкладено на 18.12.2023р., задоволено клопотання представника ТОВ «Агенція податкового декларування» про проведення судового засідання, призначеного на 18.12.2023р. о 16:30 год., в режимі відеоконференції згідно ст.ст. 197, 270 ГПК України.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 14.12.2023р. апеляційна скарга ОСОБА_1 на рішення господарського суду Сумської області від 13.10.2023р. у справі №920/986/22(920/743/23) прийнята до свого провадження колегією суддів в іншому складі суду.

Розглянувши доводи апеляційної скарги, перевіривши матеріали справи, заслухавши пояснення ОСОБА_1 та представників позивача і третьої особи, дослідивши докази, проаналізувавши на підставі встановлених фактичних обставин справи правильність застосування судом першої інстанції норм законодавства, Північний апеляційний господарський суд вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до ч. 1 ст. 2 Кодексу України з процедур банкрутства (далі - КУзПБ), провадження у справах про банкрутство регулюється цим Кодексом, Господарським процесуальним кодексом України, іншими законами України.

Відповідно до ч. 1 ст.2 та ч. 1 ст. 3 Господарського процесуального кодексу України (далі - ГПК України), завданням господарського судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів, пов`язаних із здійсненням господарської діяльності, та розгляд інших справ, віднесених до юрисдикції господарського суду, з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав і законних інтересів фізичних та юридичних осіб, держави. Судочинство в господарських судах здійснюється відповідно до Конституції України, цього Кодексу, Закону України "Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом", а також міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України.

Згідно ч.6 ст.12 ГПК України, господарські суди розглядають справи про банкрутство у порядку, передбаченому цим Кодексом для позовного провадження, з урахуванням особливостей, встановлених Законом України "Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом".

Судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених цим Кодексом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом (ст. 13 ГПК України).

Відповідно до ст. 236 Господарського процесуального кодексу України, судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню господарського судочинства, визначеному цим Кодексом.

Відповідно до вимог ч.4 ст.269 ГПК України, суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.

01.07.2023р. ОСОБА_1 звернулася до господарського суду Сумської області з позовом про стягнення з ПАТ «Конотопський арматурний завод» 164205 грн. 36 коп., з яких: 8682 грн. 84 коп. - заборгованість по виплаті заробітної плати, 140522 грн. 52 коп. - середній заробіток за весь час затримки розрахунку, 15000 грн. 00 коп. - моральна шкода.

Ухвалою господарського суду Сумської області від 28.07.2023р. було відкрито провадження у справі №920/986/22(920/743/23) в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи за наявними у справі матеріалами; розгляд справи №920/743/23 вирішено здійснювати в межах справи №920/986/22 про банкрутство ПАТ «Конотопський арматурний завод» в окремому позовному провадженні.

Ухвалою місцевого суду від 30.08.2023р. у справі №920/986/22(920/743/23) було залучено до участі у справі в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору на стороні відповідача, Товариство з обмеженою відповідальністю «Агенція податкового декларування» (01032, місто Київ, вул. Саксаганського, будинок 121, офіс 1; ).

Ухвалою господарського суду Сумської області від 09.01.2023р. було відкрито провадження у справі №920/986/22 про банкрутство ПАТ «Конотопський арматурний завод» (41600, Сумська область, м.Конотоп, вул. Вирівська, буд. 60, ); введено процедуру розпорядження майном строком 170 календарних днів; призначено розпорядником майна боржника арбітражного керуючого Солдаткіна Сергія Вячеславовича.

Відповідно до ст. 7 КУзПБ, спори, стороною в яких є боржник, розглядаються господарським судом за правилами, передбаченими Господарським процесуальним кодексом України, з урахуванням особливостей, визначених цією статтею.

Господарський суд, у провадженні якого перебуває справа про банкрутство, в межах цієї справи вирішує всі майнові спори, стороною в яких є боржник; спори з позовними вимогами до боржника та щодо його майна; спори про визнання недійсними результатів аукціону; спори про визнання недійсними будь-яких правочинів, укладених боржником; спори про повернення (витребування) майна боржника або відшкодування його вартості відповідно; спори про стягнення заробітної плати; спори про поновлення на роботі посадових та службових осіб боржника; спори щодо інших вимог до боржника.

Ухвалою господарського суду Сумської області від 22.05.2023р. у справі № 920/986/22 про банкрутство ПАТ «Конотопський арматурний завод» було припинено повноваження керівника Товариства - Білодіда Юрія Володимировича; покладено виконання обов`язків керівника ПАТ «Конотопський арматурний завод» на розпорядника майна Солдаткіна Сергія Вячеславовича.

Постановою місцевого суду від 03.08.2023р. ПАТ «Конотопський арматурний завод» було визнано банкрутом та відкрито ліквідаційну процедуру строком на дванадцять місяців; призначено ліквідатором боржника арбітражного керуючого Солдаткіна Сергія Вячеславовича.

Розпорядником майна ПАТ «Конотопський арматурний завод» Солдаткіним С.В. до місцевого суду було подано відзив на позовну заяву, відповідно до якого останній позовні вимоги просив задовольнити частково, стягнути з ПАТ «Конотопський арматурний завод» на користь позивача заборгованість по заробітній платі у сумі 8 682,84 грн (у повному обсязі) та середній заробіток за час затримки розрахунку у розмірі 30 900,24 грн. (за шість місяців). Щодо стягнення моральної шкоди у розмірі 15 000,00 грн. розпорядник майна зазначив, що позивач не навів доказів, чим підтверджується факт заподіяння позивачу моральних страждань, та з чого він виходить, оцінюючи заподіяну моральну шкоду у визначеному розмірі.

Відповідно до ч. 1 ст. 59 КУзПБ, з дня ухвали господарським судом постанови про визнання боржника банкрутом і відкриття ліквідаційної процедури: господарська діяльність банкрута завершується закінченням технологічного циклу з виготовлення продукції у разі можливості її продажу, крім укладення та виконання договорів, що мають на меті захист майна банкрута або забезпечення його збереження (підтримання) у належному стані, договорів оренди майна, яке тимчасово не використовується, на період до його продажу у процедурі ліквідації тощо; строк виконання всіх грошових зобов`язань банкрута вважається таким, що настав; у банкрута не виникає жодних додаткових зобов`язань, у тому числі зі сплати податків і зборів (обов`язкових платежів), крім витрат, безпосередньо пов`язаних із здійсненням ліквідаційної процедури; припиняється нарахування неустойки (штрафу, пені), процентів та інших економічних санкцій за всіма видами заборгованості банкрута; відомості про фінансове становище банкрута перестають бути конфіденційними чи становити комерційну таємницю; продаж майна банкрута допускається в порядку, передбаченому цим Кодексом; скасовуються арешт, накладений на майно боржника, визнаного банкрутом, та інші обмеження щодо розпорядження майном такого боржника. Накладення нових арештів або інших обмежень щодо розпорядження майном банкрута не допускається; припиняються повноваження органів управління банкрута щодо управління банкрутом та розпорядження його майном, якщо цього не було зроблено раніше, члени виконавчого органу (керівник) банкрута звільняються з роботи у зв`язку з банкрутством підприємства, а також припиняються повноваження власника (органу, уповноваженого управляти майном) майна банкрута.

З матеріалів справи вбачається, що ОСОБА_1 працювала у ПАТ «Конотопський арматурний завод» з 17.12.2007р. і ,відповідно до запису у трудовій книжці, звільнена з роботи за власним бажанням 15.03.2021р.

Зазначені обставини визнаються учасниками справи, а отже в силу приписів ч.1 ст. 75 ГПК України, не підлягали доказуванню.

Позивач вказала, що розрахунок у день звільнення з нею проведений не був, у зв`язку з чим виникла заборгованість по виплаті заробітної плати у розмірі 8 682 грн. 84 коп.

З наданої позивачем довідки №127 від 23.06.2023р. вбачається, що ОСОБА_1 працювала провідним інженером із стандартів; її посадовий оклад - 5150,00 грн. Нарахована та не виплачена заробітна плата становить (березень 2021р.) 8 682 грн. 84 коп.

Зазначена довідка підписана арбітражним керуючим ПАТ «КАЗ» Солдаткіним С.В.

Відповідно до ч.1 ст. 47 Кодексу законів про працю (далі - КЗпП) України, власник або уповноважений ним орган зобов`язаний в день звільнення видати працівникові належно оформлену трудову книжку і провести з ним розрахунок у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу.

Згідно ст. 116 КЗпП України, при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред`явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про суми, нараховані та виплачені працівникові при звільненні, із зазначенням окремо кожного виду виплати (основна та додаткова заробітна плата, заохочувальні та компенсаційні виплати, інші виплати, на які працівник має право згідно з умовами трудового договору і відповідно до законодавства, у тому числі при звільненні) роботодавець повинен письмово повідомити працівника в день їх виплати. У разі спору про розмір сум, нарахованих працівникові при звільненні, роботодавець у будь-якому разі повинен у визначений цією статтею строк виплатити не оспорювану ним суму.

Отже, як було правильно встановлено місцевим судом, на підставі ст.116 КЗпП України відповідачу належало провести повний розрахунок з працівником в день звільнення 15.03.2021 року, що зроблено Товариством не було, в матеріалах справи відсутні докази протилежного.

Беручи до уваги, що заборгованість по заробітній платі у розмірі 8 682 грн. 84 коп. підтверджена документами та визнана відповідачем, позовні вимоги в цій частині законно і обгрунтовано задоволені судом першої інстанції в повному обсязі.

Відповідальність роботодавця за затримку розрахунку при звільненні визначена ст. 117 КЗпП України.

Так, відповідно до ч. 1 ст. 117 КЗпП України, у разі невиплати з вини роботодавця належних звільненому працівникові сум у строки, визначені статтею 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку, але не більш як за шість місяців.

Обмеження строку виплати працівникові середнього заробітку за весь час затримки по день фактичного розрахунку шістьма місяцями введено Законом України № 2352-ІХ від 01.07.2022р., що набрав чинності 19.07.2022р. та діє на даний час.

Виходячи з викладеного, місцевим судом було правильно встановлено, що позовні вимоги в частині стягнення середнього заробітку підлягають частковому задоволенню за шість місяців.

Так, відповідно до наведеного позивачем у позові розрахунку, щодо якого не заперечував і відповідач, середній заробіток за 1 робочий день становить 245,24 грн.

У періоді шість місяців, за який підлягає стягненню середній заробіток на користь працівника, з 16 березня 2021 по 16 вересня 2021 року (включно) - 128 робочих днів (розрахунок здійснений відповідно до калькулятора робочих та святкових днів https://ukraine.workingdays.org/).

Тому судом першої інстанції законно і обгрунтовано стягнуто на користь ОСОБА_1 31 390,72 грн. (245,24 грн. х 128 р.д.) середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні.

Що стосується вимоги позивач про стягнення з відповідача 15 000,00 грн. моральної шкоди, апеляційний суд зазначає наступне.

Відповідно до ч. 1 ст. 237-1 КЗпП України, відшкодування роботодавцем моральної шкоди працівнику провадиться у разі, якщо порушення його законних прав, у тому числі внаслідок дискримінації, мобінгу (цькування), факт якого підтверджено судовим рішенням, що набрало законної сили, призвели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв`язків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя.

Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень (ч. 1 ст. 74 ГПК України).

Відповідно до п. 9 постанови Пленуму Верховного Суду України від 31.03.1995р. № 4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Зокрема, враховуються стан здоров`я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, ступінь зниження престижу, ділової репутації, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану, добровільне за власною ініціативою чи за зверненням потерпілого спростування інформації редакцією засобу масової інформації. При цьому суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості.

Відповідно до ч. 1 ст. 9 Цивільного кодексу України, положення Цивільного кодексу України застосовуються до врегулювання, зокрема, трудових відносин, якщо вони не врегульовані іншими актами законодавствами. Таким чином, положення ЦК України мають застосовуватися субсидіарно для врегулювання трудових відносин. Відповідно до пункту 6 частини першої статті 3 ЦК України, загальними засадами цивільного законодавства є справедливість, добросовісність та розумність.

Відповідно до ст. 237-1 КЗпП України, відшкодування власником або уповноваженим ним органом моральної шкоди працівнику провадиться у разі, якщо порушення його законних прав призвели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв`язків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя.

За змістом даної норми закону підставою для відшкодування моральної шкоди є факт порушення прав працівника у сфері трудових відносин, яке призвело до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв`язків і вимагало від нього додаткових зусиль для організації свого життя.

У п. 13 постанови Пленуму Верховного Суду України №4 від 03.03.1995р. «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» (з відповідними змінами) роз`яснено, що, відповідно до ст. 237-1 КЗпП України, за наявності порушення прав працівника у сфері трудових відносин (незаконне звільнення або переведення, невиплати належних йому грошових сум, виконання робіт у небезпечних для життя і здоров`я умовах тощо), яке призвело до його моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв`язків чи вимагає від нього додаткових зусиль для організації свого життя, обов`язок по відшкодуванню моральної (немайнової) шкоди покладається на власника або уповноважений ним орган незалежно від форми власності, виду діяльності чи галузевої належності.

Згідно із роз`ясненнями, викладеними у пункті 13 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» судам необхідно враховувати, що, відповідно до ст. 237-1 КЗпП України, за наявності порушення прав працівника у сфері трудових відносин (незаконного звільнення або переведення, невиплати належних йому грошових сум, виконання робіт у небезпечних для життя і здоров`я умовах, тощо), яке призвело до його моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв`язків чи вимагає від нього додаткових зусиль для організації свого життя, обов`язок по відшкодуванню моральної (немайнової) шкоди покладається на власника або уповноважений ним орган незалежно від форми власності, виду діяльності чи галузевої належності.

Європейський суд з прав людини у справі "Тома проти Люксембурга" (2001 рік), використав принцип, по якому сам факт визнання порушеного права є достатнім для справедливої сатисфакції.

Європейський суд з прав людини вказує, що оцінка моральної шкоди по своєму характеру є складним процесом, за винятком випадків коли сума компенсації встановлена законом (справа «Станков проти Болгарії», № 68490/01, § 62, ЄСПЛ, від 12 липня 2007 року).

При визначенні розміру моральної шкоди суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості. Зміст понять «розумність» та «справедливість» при визначенні розміру моральної шкоди розкривається і в рішеннях Європейського Суду, який при цьому виходить з принципу справедливої сатисфакції, передбаченої статтею 11 Конвенції. Зокрема, в рішеннях «Тома проти Люксембургу», «Калок проти Франції»(2000) та «Недбала проти Польщі», Європейський Суд дійшов висновку, що сам факт визнання порушеного права є адекватним засобом для згладжування душевних страждань і справедливої сатисфакції.

Порушення прав людини прямо суперечить головним конституційним нормам і завжди викликає у людини негативні емоїцї, та враховуючи, що розмір відшкодування моральної шкоди має бути не більшим, ніж достатньо для розумного задоволення потреб потерпілої особи, і не повинен приводити до безпідставного збагачення, з урахуванням засад розумності, виваженості і справедливості, тому заявлена ОСОБА_1 вимога про стягнення моральної щкодй в розмірі 15 000 грн. є обґрунтованою та справедливою по відношенню до позивача.

З урахуванням встановленого місцевим судом факту порушення законних прав позивача у сфері трудових відносин, пов`язаних з невиплатою заробітної плати, що призвело до його моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв`язків, що також вимагало додаткових зусиль для організації життя та захисту інтересів в судах, з огляду на обставини справи, суті позовних вимог, наявних в матеріалах справи доказів і негативних наслідків, що настали в результаті протиправних дій відповідача, суд першої інстанції дійшов помилкового висновку щодо відмови ОСОБА_1 у стягненні з відповідача 15 000,00 грн. моральної шкоди.

За таких обставин, Північний апеляційний господарський суд вважає, що апеляційна скарга ОСОБА_1 підлягає частковому задоволенню, а рішення суду першої інстанції в частині відмови ОСОБА_1 у задоволенні моральної шкоди - скасуванню. Позовну вимоги ОСОБА_1 про стягнення 15 000 грн необхідно задовольнити з наведених вище мотивів. В іншій частині рішення господарського суду Сумської області від 13.10.2023р. у справі №920/986/22(920/743/23) необхідно залишити без змін.

Керуючись ст.ст. 240, 270, 275, 277, 282, 283 ГПК України, Північний апеляційний господарський суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.

Рішення господарського суду Сумської області від 13.10.2023р. у справі №920/986/22(920/743/23) в частині відмови у задоволенні моральної шкоди скасувати.

Прийняти в цій частині нове рішення, яким стягнути з ПАТ «Конотопський арматурний завод» (41600, Сумська область, м. Конотоп, вул. Вирівська, буд. 60, ) на користь ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ) 15 000 грн. 00 коп. моральної шкоди.

В іншій частині рішення господарського суду Сумської області від 13.10.2023р. у справі №920/986/22(920/743/23) залишити без змін.

Справу №920/986/22(920/743/23) повернути до господарського суду Сумської області, який зобов`язати видати наказ.

Постанова апеляційного господарського суду набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена до Верховного Суду у порядку та строк, передбачений ст. 288 ГПК України.

Повний текст постанови складений та підписаний 20.12.2023р.

Головуючий суддя В.О. Пантелієнко

Судді Б.В. Отрюх

О.М. Остапенко