ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ВІННИЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
___________________________________________________________________________
РІШЕННЯ

"07" грудня 2023 р. Cправа № 902/1207/23

за позовом: Товариства з обмеженою відповідальністю "Газопостачальна компанія "Нафтогаз Трейдинг" (вул. Шолуденка, буд.1, м. Київ, 04116)

до: Вінницької обласної прокуратури (вул. Монастирська, буд. 33, м. Вінниця, 21050)

про: стягнення 224 908,42 грн

Суддя Яремчук Ю.О.

Секретар судового засідання Надтока Т.О.

за участю представників сторін:

позивача: Орел С.С.

відповідача: Колівошко С.М.

В С Т А Н О В И В :

18.09.2023 Товариство з обмеженою відповідальністю "Газопостачальна компанія "Нафтогаз Трейдинг" звернулось до Господарського суду Вінницької області з позовом до Вінницької обласної прокуратури про стягнення 224 908,42 грн.

Згідно Витягу з протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями матеріали позовної заяви (з присвоєним єдиним унікальним номером судової справи № 902/1207/23) передано на розгляд судді Яремчуку Ю.О.

Ухвалою суду від 25.09.2023 відкрито провадження у справі 902/1207/23. Визначено розгляд справи здійснювати за правилами загального позовного провадження. Підготовче засідання у справі призначено на 17.10.2023.

13.10.2023 від відповідача Вінницької обласної прокуратури надійшов відзив на позовну заяву (вх. № канц. 01-34/9670/23), який долучений судом до матеріалів справи.

16.10.2023 від представника позивача надійшла відповідь на відзив (вх. № канц. 01-34/9750/23 від 16.10.2023) яка долучена судом до матеріалів справи.

За результатами проведеного судового засідання 17.10.2023 судом було відкладено розгляд справи на 16.11.2023, про що винесено ухвалу, яку занесено до протоколу судового засідання.

За результатами проведеного судового засідання 16.11.2023 судом було закрито підготовче провадження та призначено судовий розгляд справи по суті на 07.12.2023, про що винесено ухвалу, яку занесено до протоколу судового засідання.

На визначену дату судом в судове засідання з`явився представник позивача (в режимі відеоконференції) та представник відповідача.

Представник позивача позов підтримав в повному обсязі.

Розглянувши подані документи і матеріали, з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, господарський суд встановив наступне.

В обґрунтування заявлених позовних вимог позивач вказує на неналежне виконання відповідачем своїх зобов`язань за договором № 01-1306/21-БО-Т постачання природного газу від 29.11.2021 в частині повної та своєчасної оплати поставленого природного газу, внаслідок чого Товариством з обмеженою відповідальністю "Газопостачальна компанія "Нафтогаз Трейдинг" заявлено до стягнення з Вінницької обласної прокуратури 183 401,17 грн сума основного боргу; 33 916,65 грн - пені; 2 035,00 грн - 3% річних; 5 555,60 грн - інфляційних втрат.

Позиція відповідача відносно позову викладена у відзиві на позовну заяву в якому останній позов визнає повністю в частині суми основного боргу. Водночас відповідач заперечує проти нарахованих 3% річних, інфляційних втрат та пені, з огляду на наступне. Обласна прокурора як бюджетна установа повинна дотримуватися стадій виконання бюджету за видатками, які визначені вимогами статті 46 Бюджетного кодексу України, а саме: взяття бюджетних зобов`язань; отримання товарів, робіт і послуг; здійснення платежів відповідно до взятих бюджетних зобов`язань. Зазначає, що здійснення платежів відповідно до взятих бюджетних зобов`язань відбувається в поточному бюджетному році, тобто, до 31.12.2022. Упродовж 2022 року за вказаним договором проведено розрахунки відповідно до наданих актів постачання природного газу на суму 699 884,01 грн. Остання оплата була здійснена 16.12.2022 за постачання природного газу в листопаді 2022 року. Акт постачання природного газу за грудень 2022 року до обласної прокуратури надійшов 08.02.2023. У зв`язку із закінченням бюджетного періоду, відобразити у бухгалтерському обліку та здійснити оплату за постачання природного газу за грудень 2022 року у 2023 році не було можливим.

Акт приймання-передачі природного газу, що надійшов 08.02.2023 повернутий 15.02.2023 на адресу ТОВ «Газопостачальна компанія «Нафтогаз Трейдінг» з мотивованою відмовою від його підписання та пропозицією вирішити спір в судовому порядку. Проте, такий акт надійшов до Вінницької обласної прокуратури лише 08.02.2023, у той час, коли внаслідок особливостей фінансової діяльності бюджетних установ, якою є Вінницька обласна прокуратура, визначеного Порядком складання, розгляду, затвердження та основних вимог до виконання кошторисів бюджетних установ затвердженого Постановою Кабінету Міністрів від 28.02.2002 № 228 у зв`язку з закінченням бюджетного періоду, відобразити у бухгалтерському обліку та здійснити оплату за постачання природного газу за грудень 2022 року у 2023 році було неможливо.

У зв`язку із даною обставиною зазначений акт листом обласної прокуратури від 15.02.2023 № 34-21вих-23 повернутий без підпису на адресу Постачальника (Позивача) з поясненням, що оплата за таким актом могла були здійснена у бюджетному періоді 2022 року, оскільки, договір постачання природного газу від 29.11.2021 № 01-1306/21-БО-Т закінчився 31.12.2022 та не був продовжений сторонами додатковою угодою. За доводами відповідача внаслідок невчасного надання акту та відсутністю договірних зобов`язань обласна прокуратура у даному листі запропонувала постачальнику здійснити стягнення суми основного боргу у судовому порядку. Разом з тим, позивач, звернувся до суду лише після здійснення нарахування на Відповідача додаткових витрат: пені, 3% річних та інфляційних збитків, загальна сума яких склала 41 507,25 грн, або 23% від суми основного боргу, що слід вважати недобросовісною поведінкою, не спрямованою на покриття реальних збитків, оскільки, про неможливість за виниклих обставин здійснити оплату поставленого у грудні 2022 року відповідачу газу позивачу було відомо із вказаного листа.

Поряд з цим відповідач посилається на неможливість нарахування пені за його зобов`язаннями відповідно до Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України, спрямованих на запобігання виникненню і поширенню коронавірусної хвороби (СОVID-19)» та Закону України «Про житлово-комунальні послуги».

Позивачем надано відповідь на відзив, в якій викладено наступне: так, відповідач зазначає, що можливість здійснення оплати за поставлений природний газ у 2023 році за 2022 рік залежала саме від відповідача, від включення ним відповідних сум зобов`язань до проекту кошторису на 2023 рік. Будучи ознайомленим з умовами Договору, відповідач мав усвідомлювати, що за неналежне виконання умов Договору на нього буде покладена відповідальність передбачена п. 7.2 Договору.

Строк оплати визначено п. 5.1 Типового договору, як обов`язок Споживача оплатити 70% вартості фактично переданого природного газу - до останнього числа місяця, наступного за місяцем, в якому було здійснено постачання газу, тобто до 31.01.2023 та здійснити остаточний розрахунок за фактично переданий природний газ до 15 числа (включно) місяця, наступного за місяцем в якому Відповідач повинен був сплатити 70% грошових коштів за відповідний розрахунковий період, тобто до 15.02.2023 (включно).

Як зазначає відповідач у відзиві, акт постачання природного газу за грудень 2022 надійшов до Відповідача 08.02.2023, тобто відповідач мав змогу здійснити оплату за вказаним актом до 15.02.2023 (включно) у відповідності до умов п. 5.1 Договору. Натомість відповідач відмовився підписувати акт приймання-передачі за грудень 2022 та 15.02.2023 повернув його без підписання Позивачу, чим порушив умови п. 3.5.3 та 5.1 Договору. За таких обставин, позивач вважає, що в діях відповідача наявна вина щодо неналежного виконання зобов`язань за Договором, внаслідок чого Позивачем правомірно нараховано пеню у сумі 33 916,65 грн, 3% річних у сумі 2 035,00 грн, інфляційні втрати у сумі 5 555,60 грн.

Окрім того, відповідач посилається на неможливість нарахування пені за його зобов`язаннями відповідно до Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України, спрямованих на запобігання виникненню і поширенню коронавірусної хвороби (СОVID-19)» та Закону України «Про житлово-комунальні послуги». Позивач зазначає, що на відповідача не розповсюджується дія вказаних законів, оскільки відповідно до ст. 2 Закону України «Про житлово-комунальні послуги», предметом регулювання цього Закону є відносини, що виникають у процесі надання споживачам послуг з управління багатоквартирним будинком, постачання теплової енергії, постачання гарячої води, централізованого водопостачання, централізованого водовідведення та управління побутовими відходами, а також відносини, що виникають у процесі надання послуг з постачання та розподілу електричної енергії і природного газу споживачам у житлових, садибних, садових, дачних будинках.

Таким чином, нарахування позивачем пені за несвоєчасне виконання грошових зобов`язань відповідачем є законним.

Із наявних доказів в матеріалах справи судом встановлено наступне: між Товариством з обмеженою відповідальністю "Газопостачальна компанія Нафтогаз Трейдинг" та Вінницькою обласною прокуратурою 09.11.2021 укладено договір № 01-1306/21-БО-Т постачання природного газу.

Відповідно до п. 3.5 договору, приймання-передача газу, переданого Позивачем Відповідачу у відповідному розрахунковому періоді, оформлюється актом приймання - передачі природного газу.

Відповідно до п.п. 3.5.2 п. 3.5 договору, на підставі отриманих від відповідача даних та даних щодо остаточної алокації відборів Відповідача на Інформаційній платформі Оператора ГТС Позивач готує та надає Відповідачу два примірники акту приймання-передачі за відповідний розрахунковий період підписані уповноваженим представником Позивача.

Відповідно до п.п. 3.5.3 та 3.5.4 п. 3.5 договору, відповідач протягом 2-х (двох) робочих днів з дати одержання акту зобов`язується повернути Позивачу один примірник оригіналу акту, підписаний уповноваженим представником Відповідача, або надати в письмовій формі мотивовану відмову від його підписання.

У випадку неповернення відповідачем підписаного оригіналу акту до 15-го (п`ятнадцятого) числа місяця, наступного за розрахунковим періодом, а також у випадку розбіжностей між даними, отриманими від Відповідача відповідно до п. 3.5.1 Договору, та даних щодо остаточної алокації відборів відповідача на Інформаційній платформі Оператора ГТС, обсяг (об`єм) спожитого природного газу вважається встановленим, узгодженим відповідно до даних Інформаційної платформи Оператора ГТС та переданим у власність Відповідачу, а вартість поставленого протягом відповідного розрахункового періоду газу розраховується з урахуванням цін, визначених в розділі 4 Договору.

Так, судом встановлено, що на виконання умов договору позивач передав у власність відповідача природний газ на загальну суму 1 076 446,80 грн, що підтверджується актами приймання - передачі природного газу та відомостями з інформаційної платформи Оператора ГТС щодо остаточної алокації відборів відповідача, які підтверджують обсяги природного газу, що були поставлені відповідачу.

Суд зазначає, що предметом спору являється борг, який виник у відповідача за поставлений природний газ за грудень 2022 в обсязі 11 079,04 м3 на суму 183 401,17 грн, що відображено в акті приймання-передачі за грудень 2022, та що не заперечується відповідачем.

Крім того, з наявної відповіді на адвокатський запит Оператора ГТС від 25.08.2023 №ТОВВИХ-23-11729 вбачається з 01.12.2022 по 31.12.2022 відповідачем використано 11 079,04 м3 обсягу природного газу, що відповідає обсягам, зазначеним позивачем в актах приймання передачі природного газу за вказаний період.

Так, позивачем направлявся відповідачу примірник акту приймання-передачі за грудень 2022, підписаний уповноваженим представником позивача, який отримано відповідачем 08.02.2022.

Натомість відповідач вказаний підписаний представником позивача акт приймання-передачі природного газу за грудень 2022, листом № 34-21вих-23 від 15.02.2023 повернув на адресу ТОВ «Газопостачальна компанія «Нафтогаз Трейдінг» з відмовою від його підписання та пропозицією вирішити спір в судовому порядку, з поясненням, що оплата за таким актом могла були здійснена у бюджетному періоді 2022 року, оскільки договір постачання природного газу від 29.11.2021 № 01-1306/21-БО-Т закінчився 31.12.2022 та не був продовжений сторонами додатковою угодою.

Відповідно до пункту 5.1 договору, оплата за природний газ за відповідний розрахунковий період (місяць) здійснюється відповідачем виключно грошовими коштами в наступному порядку: 70% вартості фактично переданого відповідно до акту приймання-передачі природного газу - до останнього числа місяця, наступного за місяцем, в якому було здійснено постачання газу. Остаточний розрахунок за фактично переданий відповідно до акту приймання-передачі природний газ здійснюється до 15 числа (включно) місяця, наступного за місяцем в якому відповідач повинен був сплатити 70% грошових коштів за відповідний розрахунковий період.

Оцінюючи подані докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному розгляді всіх обставин справи в їх сукупності, суд вважає, що вимоги позивача підлягають задоволенню частково з наступних підстав.

Відповідно до абзацу 2 ч. 1 ст. 193 Господарського кодексу України до виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, передбачених цим кодексом.

Відповідно до ст. 509 Цивільного кодексу України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу.

Згідно з п. 2 ст. 11 Цивільного кодексу України підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини.

Відповідно до ст. 626 Цивільного кодексу України, договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Договір є двостороннім, якщо правами та обов`язками наділені обидві сторони договору.

Згідно ст. 627 Цивільного кодексу України встановлено, що відповідно до ст. 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Відповідно до п. 1 ст. 265 Господарського кодексу України за договором поставки одна сторона - постачальник зобов`язується передати (поставити) у зумовлені строки (строк) другій стороні - покупцеві товар (товари), а покупець зобов`язується прийняти вказаний товар (товари) і сплатити за нього певну грошову суму.

Відповідно до ст. 712 Цивільного кодексу України за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов`язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов`язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов`язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму.

До договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін.

Відповідно до ст. 655 Цивільного кодексу України за договором купівлі - продажу одна сторона (продавець) передає або зобов`язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов`язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму.

Згідно з ч. 1 ст. 628 Цивільного кодексу України зміст договору становлять умови, визначені на розсуд сторін і погодженні ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Відповідно до ст. 662 Цивільного кодексу України продавець зобов`язаний передати покупцеві товар, визначений договором купівлі-продажу.

З матеріалів справи вбачається, що позивач поставив, а відповідач прийняв природний газ, що підтверджується частково підписаними сторонами актами приймання-передачі природного газу, що не заперечується відповідачем.

Суд зазначає, що претензій щодо, якості та обсягу поставленого газу у відповідача не було, іншого матеріали справи не містять, та не спростовано відповідачем.

Таким чином, правовідносини між позивачем та відповідачем є такими, що відбуваються на оптовому ринку купівлі-продажу природного газу.

Продаж природного газу та перехід права власності на природний газ відбувається у віртуальні торговій точці (ВТТ). Після переходу права власності на природний газ Покупець несе всі ризики і бере на себе всю відповідальність, пов`язану з правом власності на природний газ. Після надання торгового сповіщення Продавець не несе відповідальність за подальше використання природного газу Покупцем. Продавець не відповідає за будь-які перебої у транспортуванні або зберіганні газу, які стосуються функціонування, обслуговування та/або розвитку ГТС, а також будь-яке погіршення якості газу, що сталося з вини Оператора ГТС Відчуження позивачем та набуття відповідачем природного газу здійснюється шляхом надсилання сторонами оператору газотранспортної системи торгових сповіщень в електронному вигляді, які формуються та скріплюються ЕЦП уповноваженої особи на інформаційній платформі Оператора ГТС та в обов`язковому порядку містять обсяг природного газу, що передається (набувається). В подальшому Оператор ГТС, за результатом розгляду отриманих торгових сповіщень, здійснює їх підтвердження про що позивач (Продавець) та відповідач (Покупець) отримують відповідне інформаційне повідомлення від Оператора ГТС. Після підтвердження торгового сповіщення Оператор ГТС збільшує обсяг природного газу відповідача (Покупця), який приймає природний газ, та зменшує обсяг природного газу позивача (Продавця), який передає природний газ, на обсяг природного газу, який був вказаний у підтвердженому торговому сповіщенні.

Таким чином, за доводами суду зобов`язання позивача з передачі природного газу відповідачу є виконаними з моменту передачі права власності на природний газ у віртуальні торговій точці (ВТТ). В даному випадку, передача природного газу на ВТТ, що вже поданий до ГТС відбувається як такою, що вже приведений до стандартних умов та відповідає ФХП.

Суд зауважує, що жодних претензій щодо кількості або якості переданого позивачем природного газу з боку відповідача не заявлялось та не пред`являлось, доказів протилежного відповідачем до матеріалів справи не надано.

Відповідно до ч.1 ст. 692 Цивільного кодексу України покупець зобов`язаний оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлений інший строк оплати товару.

Відповідно до ч. 1 ст. 530 Цивільного кодексу України якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Згідно зі ст. 610 Цивільного кодексу України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Згідно зі ст. 629 Цивільного кодексу України договір є обов`язковим до виконання сторонами.

Відповідно до ст. 525 Цивільного кодексу України одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Статтею 526 Цивільного кодексу України передбачено, що зобов`язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог Цивільного кодексу України, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до ч. 2 ст. 193 Господарського кодексу України кожна сторона повинна вжити усіх заходів, необхідних для належного виконання нею зобов`язань, враховуючи інтереси другої сторони та забезпечення загальногосподарського інтересу.

Відповідно до ст. 599 Цивільного кодексу України зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.

Як уже встановлено судом у відповідності до п. 5.1. договору постачання природного газу № 1306/21-БО-Т від 29.11.2021 сторонами було обопільно погоджено, що оплата за природний газ за розрахунковий період здійснюється відповідачем виключно грошовими коштами в наступному порядку:

- 70% вартості фактично переданого відповідно до акту приймання-передачі природного газу - до останнього числа місяця, наступного за місяцем, в якому було здійснено постачання газу.

Остаточний розрахунок за фактично переданий відповідно до акту приймання-передачі природний газ здійснюється до 15 числа (включно) місяця, наступного за місяцем в якому відповідач повинен був сплатити 70% грошових коштів за відповідний розрахунковий період.

Відповідно до ст. 627 ЦК України сторони є вільними в укладенні Договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв Ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Статтею 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до ч. 1 ст. 530 ЦК України якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Відповідно до ст. 180 ГК України - зміст господарського договору становлять умови договору, визначені угодою його сторін, спрямованою на встановлення, зміну або припинення господарських зобов`язань, як погоджені сторонами, так і ті, що приймаються ними як обов`язкові умови договору відповідно до законодавства. Господарський договір вважається укладеним, якщо між сторонами у передбачених законом порядку та формі досягнуто згоди щодо усіх його істотних умов. Істотними є умови, визнані такими за законом чи необхідні для договорів даного виду, а також умови, щодо яких на вимогу однієї із сторін повинна бути досягнута згода. При укладенні господарського договору сторони зобов`язані у будь-якому разі погодити предмет, ціну та строк дії договору. Умови про предмет у господарському договорі повинні визначати найменування (номенклатуру, асортимент) та кількість продукції (робіт, послуг), а також вимоги до їх якості. Вимоги щодо якості предмета договору визначаються відповідно до обов`язкових для сторін нормативних документів, зазначених у статті 15 цього Кодексу, а у разі їх відсутності - в договірному порядку, з додержанням умов, що забезпечують захист інтересів кінцевих споживачів товарів і послуг. Ціна у господарському договорі визначається в порядку, встановленому цим Кодексом, іншими законами, актами Кабінету Міністрів України. За згодою сторін у господарському договорі може бути передбачено доплати до встановленої ціни за продукцію (роботи, послуги) вищої якості або виконання робіт у скорочені строки порівняно з нормативними. У разі визнання погодженої сторонами в договорі ціни такою, що порушує вимоги антимонопольно-конкурентного законодавства, антимонопольний орган має право вимагати від сторін зміни умови договору щодо ціни. Строком дії господарського договору є час, впродовж якого існують господарські зобов`язання сторін, що виникли на основі цього договору. На зобов`язання, що виникли у сторін до укладення ними господарського договору, не поширюються умови укладеного договору, якщо договором не передбачено інше. Закінчення строку дії господарського договору не звільняє сторони від відповідальності за його порушення, що мало місце під час дії договору.

Таким чином, за доводами та на переконання суду відповідач підписавши договір із позивачем взяв на себе зобов`язання щодо проведення розрахунків за отриманий природний газ у строки визначені пунктом 5.1. Договору, тобто сплата коштів за поставлений природний газ у грудні 2022 мала місце сплати у строк до 15.02.2023, згідно акту прийому передачі за грудень 2022, який отримано відповідачем 08.02.2023.

Сума простроченого та несплаченого основного боргу відповідача перед позивачем за договором станом на день розгляду справи в суді складає 183 401,17 грн.

Доказів того, що відповідачем виконано зобов`язання по сплаті отриманого природного газу за договором в повному обсязі не подано.

З урахуванням викладеного, суд дійшов висновку про наявність передбачених чинним законодавством правових підстав для стягнення з відповідача несплаченої вартості поставленого природного газу в розмірі 183 401,17 грн.

Пункт 1 статті 612 Цивільного кодексу України визначає, що боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Матеріалами справи підтверджується те, що відповідач в порушення умов договору у визначений строк сплату отриманого природного газу не провів, а отже є таким, що прострочив виконання зобов`язання.

Пунктом 1 ст. 216 Господарського кодексу України встановлено що, учасник господарських відносин несуть господарсько-правову відповідальність за правопорушення у сфері господарювання шляхом застосування до правопорушників господарських санкцій на підставах і в порядку, передбачених цим Кодексом, іншими законами та договором.

Згідно п.1 ст. 218 Господарського кодексу України, підставою господарсько-правової відповідальності учасника господарських відносин є вчинене ним правопорушення у сфері господарювання.

Відповідно до ч. 1 ст. 230 Господарського кодексу України штрафними санкціями у цьому Кодексі визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов`язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов`язання.

Згідно зі ст. ст. 546, 547 Цивільного кодексу України виконання зобов`язання може забезпечуватися, зокрема неустойкою. Правочин щодо забезпечення виконання зобов`язання вчиняється у письмовій формі.

Відповідно до ст. 549 Цивільного кодексу України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання.

Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання.

Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання.

Частина 2 ст. 551 Цивільного кодексу України визначає, що якщо предметом неустойки є грошова сума, її розмір встановлюється договором або актом цивільного законодавства.

Сторони можуть домовитись про зменшення розміру неустойки, встановленого актом цивільного законодавства, крім випадків передбачених законом.

Статтею 611 Цивільного кодексу України передбачено, що у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема сплата неустойки.

Право встановити в договорі розмір та порядок нарахування штрафних санкцій надано сторонам частиною 4 статті 231 Господарського кодексу України.

Так, розмір штрафних санкцій відповідно до частини 4 статті 231 Господарського кодексу України встановлюється законом, а в разі якщо розмір штрафних санкцій законом не визначено, санкції застосовуються в передбаченому договором розмірі. При цьому розмір санкцій може бути встановлено договором у відсотковому відношенні до суми невиконаної частини зобов`язання або в певній, визначеній грошовій сумі, або у відсотковому відношенні до суми зобов`язання незалежно від ступеня його виконання, або у кратному розмірі до вартості товарів (робіт, послуг).

Згідно з п. 7.2. договору у разі прострочення Споживачем строків остаточного розрахунку згідно п. 5.1. та/або строків оплати за пунктом 8.4. цього Договору, споживач зобов`язується сплатити Постачальнику 3 % річних, інфляційних збитків та пеню в розмірі подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період за який нараховується пеня, розраховані від суми простроченого платежу за кожен день прострочення.

Згідно з ч. 2 ст. 343 Господарського кодексу України платник грошових коштів сплачує на користь одержувача цих коштів за прострочку платежу пеню в розмірі, що встановлюється за згодою сторін, але не може перевищувати подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період, за який сплачується пеня.

Відповідно до ст. 1 Закону України "Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов`язань" платники грошових коштів сплачують на користь одержувачів цих коштів за прострочку платежу пеню в розмірі, що встановлюється за згодою сторін.

Стаття 3 Закону України "Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов`язань" встановлює, що розмір пені, передбачений статтею 1 цього Закону, обчислюється від суми простроченого платежу та не може перевищувати подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період, за який сплачується пеня.

Пунктом 6 статті 232 Господарського кодексу України встановлено, що нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання зобов`язання, якщо інше не встановлено законом або договором, припиняється через шість місяців від дня, коли зобов`язання мало бути виконано.

В зв`язку з тим, що взяті на себе зобов`язання по сплаті поставленого природного газу відповідач не виконав, він повинен сплатити позивачу крім суми основного боргу, пеню розмір якої за обґрунтованим розрахунком позивача становить 33 916,65 грн.

Разом з тим, відповідно до ч. 3 ст. 551 Цивільного кодексу України розмір неустойки може бути зменшений за рішенням суду, якщо він значно перевищує розмір збитків, та за наявності інших обставин, які мають істотне значення.

Положенням ст. 233 Господарського кодексу України встановлено, що у разі якщо належні до сплати штрафні санкції надмірно великі порівняно із збитками кредитора, суд має право зменшити розмір санкцій. При цьому повинно бути взято до уваги: ступінь виконання зобов`язання боржником; майновий стан сторін, які беруть участь у зобов`язанні; не лише майнові, але й інші інтереси сторін, що заслуговують на увагу. Якщо порушення зобов`язання не завдало збитків іншим учасникам господарських відносин, суд може з урахуванням інтересів боржника зменшити розмір належних до сплати штрафних санкцій.

Визначені наведеними нормами положення з урахуванням приписів Господарського процесуального кодексу України щодо загальних засад господарського судочинства та щодо обов`язку суду сприяти учасникам судового процесу в реалізації їхніх прав дає право суду зменшити розмір штрафних санкцій за умови, що він значно перевищує розмір завданих допущеним порушенням збитків.

Аналогічний правовий висновок викладено в постанові Верховного Суду України від 03.09.2014 №6-100цс14.

Статтею 546 Цивільного кодексу України неустойка (штраф, пеня) віднесена до переліку видів забезпечення виконання зобов`язань.

Неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання (ч. 1 ст. 549 ЦК України).

Згідно з приписами частини 1 ст. 230 ГК України неустойка є штрафною санкцією, яка застосовується до учасника господарських відносин у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов`язання.

Отже, неустойка має подвійну правову природу, є водночас способом забезпечення виконання зобов`язання та мірою відповідальності за порушення виконання зобов`язання, завданням якого є захист прав та інтересів кредитора у разі порушення зобов`язання боржником.

Завданням неустойки як способу забезпечення виконання зобов`язання та міри відповідальності є одночасно дисциплінування боржника (спонукання до належного виконання зобов`язання) та захист майнових прав та інтересів кредитора у разі порушення зобов`язання шляхом компенсації можливих втрат, у тому числі у вигляді недосягнення очікуваних результатів господарської діяльності внаслідок порушення зобов`язання.

Метою застосування неустойки є в першу чергу захист інтересів кредитора, однак не застосування до боржника заходів, які при цьому можуть призвести до настання негативних для нього наслідків як суб`єкта господарської діяльності.

Відтак, застосування неустойки має здійснюватися із дотриманням принципу розумності та справедливості.

Вирішуючи питання про зменшення розміру неустойки (штрафу, пені), яка підлягає стягненню зі сторони, що порушила зобов`язання, господарський суд повинен об`єктивно оцінити, чи є даний випадок винятковим, виходячи з інтересів сторін, які заслуговують на увагу, ступеню виконання зобов`язання, причини (причин) неналежного виконання або невиконання зобов`язання, незначності прострочення виконання, наслідків порушення зобов`язання, невідповідності розміру стягуваної неустойки (штрафу, пені) таким наслідкам, поведінки винної сторони (в тому числі вжиття чи невжиття нею заходів до виконання зобов`язання, негайне добровільне усунення нею порушення та його наслідків) тощо.

Зі змісту наведених норм вбачається, що при вирішенні питання про можливість зменшення неустойки, суд має дати належну оцінку правовідносинам сторін з точки зору винятковості випадку. Крім цього, зменшення розміру штрафних санкцій не є обов`язком суду, а його правом і виключно у виняткових випадках.

Суд, з огляду на матеріали справи, з урахуванням інтересів обох сторін, причин невиконання відповідачем своїх зобов`язань за Договором, наслідків порушення зобов`язання, вжиття останнім всіх заходів до виконання зобов`язання, прийшов до висновку про наявність існування виняткових обставин для можливості застування частини 3 статті 551 Цивільного кодексу України з огляду на наступне.

Як вбачається з матеріалів справи, відповідачем сумлінно виконувались умови спірного договору, так в період дії договору останнім було сплачено 699 884,01 грн. Неоплаченою є заборгованість за грудень 2022 року.

Оцінюючи наявні матеріали справи, доводи відповідача, незначності прострочення у виконанні зобов`язання, а також беручи до уваги інтереси позивача, відсутність доказів, які підтверджували наявність у позивача збитків, які б були спричинені простроченням саме відповідачем, суд вважає за можливе зменшити розмір штрафних санкцій (пені) до 5 000,00 грн.

В зв`язку з тим, що відповідач припустився прострочення зі сплати отриманого природного газу позивач на підставі ст. 625 Цивільного кодексу України просить суд стягнути з відповідача 5 555,60 грн інфляційних втрат та 2 035,00 грн 3% річних.

Відповідно до ст. 625 Цивільного кодексу України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання грошового зобов`язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Виходячи із положень зазначеної норми, наслідки прострочення боржником грошового зобов`язання у вигляді інфляційного нарахування на суму боргу та 3% річних, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом, не є санкціями, а виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів внаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові, а тому ці кошти нараховуються незалежно від вини боржника.

Умовами договору не визначено інший розмір процентів.

Суд приходить до висновку про обґрунтованість нарахування позивачем 2 035,00 грн 3% річних, тому позовні вимоги в цій частині підлягають задоволенню.

Індекс інфляції - це показник, що характеризує динаміку загального рівня цін на товари та послуги, які купуються населенням для невиробничого споживання, і його найменший період визначення складає місяць. Розмір боргу з урахуванням індексу інфляції визначається виходячи з суми боргу, що існувала на останній день місяця, в якому платіж мав бути здійснений, помноженої на індекс інфляції, визначений названою Державною службою, за період прострочення починаючи з місяця, наступного за місяцем, у якому мав бути здійснений платіж, і за будь-який місяць (місяці), у якому (яких) мала місце інфляція. При цьому в розрахунок мають включатися й періоди часу, в які індекс інфляції становив менше одиниці (тобто мала місце дефляція) (п. п. 3.2 п. 3 постанови Пленуму Вищого господарського суду України № 14 від 17.12.2013 "Про деякі питання практики застосування законодавства про відповідальність за порушення грошових зобов`язань").

Тобто, базою для нарахування розміру боргу з урахуванням індексу інфляції є сума основного боргу не обтяжена додатковими нарахуваннями, яка існує на останній день місяця, в якому платіж мав бути здійснений, а у випадку її часткового погашення - лише залишкова сума основного боргу на останній день місяця, у якому здійснено платіж. Періодом, на який розраховуються інфляційні втрати, є період прострочення, починаючи з місяця, наступного за місяцем, у якому мав бути здійснений платіж, і за будь-який місяць (місяці), у якому (яких) мала місце інфляція (дефляція).

При цьому, індекс інфляції нараховується не на кожну дату місяця, а в середньому за місяць.

Невиконання грошового зобов`язання є триваючим правопорушенням, розмір боргу з урахуванням індексу інфляції визначається за прострочення, що триває повний місяць, поки існує борг, та може бути визначено з урахуванням положень Закону України "Про індексацію грошових доходів населення" у наступному місяці.

Якщо період прострочення виконання грошового зобов`язання складає неповний місяць, то інфляційна складова враховується або не враховується в залежності від математичного округлення періоду прострочення у неповному місяці.

Методику розрахунку інфляційних втрат за неповний місяць прострочення виконання грошового зобов`язання доцільно відобразити, виходячи з математичного підходу до округлення днів у календарному місяці, упродовж якого мало місце прострочення, а саме:

- час прострочення у неповному місяці більше півмісяця (> 15 днів) = 1 (один) місяць, тому за такий неповний місяць нараховується індекс інфляції на суму боргу;

- час прострочення у неповному місяці менше або дорівнює половині місяця (від 1, включно з 15 днями) = 0 (нуль), тому за такий неповний місяць інфляційна складова боргу не враховується.

Такий висновок викладений у постанові Об`єднаної палати Касаційного господарського суду від 20.11.2020 № 910/13071/19.

Суд здійснивши перевірку нарахування інфляційних втрат приходить до висновку про обґрунтованість нарахування 5 555,60 грн інфляційних втрат, тому позовні вимоги в цій частині підлягають задоволенню.

Частинами 3, 4 статті 13 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом.

Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних з вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

Згідно з ст. 74 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Відповідачем не спростовано належними засобами доказування обставин, на які посилається позивач в обґрунтування своїх позовних вимог.

Інші доводи відповідача не беруться до уваги з огляду навстановлене вище судом.

Зважаючи на вищевказане, позовні вимоги Товариства з обмеженою відповідальністю "Газопостачальна компанія "Нафтогаз Трейдинг" є обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню частково.

Щодо судових витрат.

Згідно із ч. ч. 1, 4 ст. 130 ГПК України, у разі укладення мирової угоди до прийняття рішення у справі судом першої інстанції, відмови позивача від позову, визнання позову відповідачем до початку розгляду справи по суті суд у відповідній ухвалі чи рішенні у порядку, встановленому законом, вирішує питання про повернення позивачу з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову. Якщо сторони під час укладення мирової угоди не передбачили порядку розподілу судових витрат, кожна сторона у справі несе половину судових витрат.

Частиною 3 статті 7 Закону України "Про судовий збір" передбачено, що у разі укладення мирової угоди до прийняття рішення у справі судом першої інстанції, відмови позивача від позову, визнання позову відповідачем до початку розгляду справи по суті суд у відповідній ухвалі чи рішенні у порядку, встановленому законом, вирішує питання про повернення позивачу з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову.

З огляду на зазначене та приписи ч. 1 ст. 130 ГПК України, враховуючи визнання позову відповідачем в частині суми основного боргу 183 401,17 грн, суд дійшов висновку, що 50 відсотків сплаченої при поданні позову суми судового збору в розмірі 1375,51 грн. підлягає поверненню позивачеві.

Витрати по сплаті судового збору в розмірі 1 998,12 грн, відповідно до ст. 129 Господарського процесуального кодексу України, підлягають стягненню з відповідача на користь позивача.

Керуючись ст. 7, 8, 13, 14, 18, 73, 74, 76, 77, 78, 79, 86, 91, 123, 129, 232, 233, 236, 237, 238, 240, 241, 242, 326 Господарського процесуального кодексу України, ч. 3 ст. 7 Закону України Про судовий збір від 08.07.2011 р. N 3674-VI (із змінами та доповненнями), ст. 130 та ст. 234 Господарського процесуального кодексу України, суд-

ВИРІШИВ:

1. Позов задовольнити частково.

2. Стягнути з Вінницької обласної прокуратури (вул. Монастирська, буд. 33, м. Вінниця, 21050, ) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Газопостачальна компанія "Нафтогаз Трейдинг" (вул. Шолуденка, буд.1, м. Київ, 04116, ) 183 401,17 грн заборгованості; 5 000,00 грн пені; 2 035,00 грн 3 % річних; 5 555,60 грн інфляційних втрат та 1 998,12 грн відшкодування витрат зі сплати судового збору.

3. Видати наказ після набрання рішенням законної сили.

4. Повернути Товариству з обмеженою відповідальністю "Газопостачальна компанія "Нафтогаз Трейдинг" (вул. Шолуденка, буд.1, м. Київ, 04116, ) з Державного бюджету України 1 375,51 грн судового збору, відповідно до ч. 3 ст. 7 Закону України Про судовий збір від 08.07.2011 р. № 3674-VI (із змінами та доповненнями), що сплачений згідно платіжної інструкції № від 08.09.2023 в розмірі 3 373,63 грн. Оригінал платіжної інструкції № від 08.09.2023 знаходиться в матеріалах справи № 902/1207/23.

5. В решті позову відмовити.

6. Згідно з приписами ч.1 ст.241 ГПК України рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано.

7. Згідно з положеннями ч.1 ст.256 ГПК України апеляційна скарга на рішення суду подається протягом двадцяти днів з дня його проголошення до Північно-західного апеляційного господарського суду. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

8. Примірник повного судового рішення надіслати учасникам справи рекомендованим листом з повідомленням про вручення поштового відправлення та на електронні адреси: позивача - ; відповідача - .

Повне рішення складено 15 грудня 2023 р.

Суддя Яремчук Ю.О.

віддрук. прим.:

1 - до справи

2 - позивачу (вул. Шолуденка, буд.1, м. Київ, 04116)

3 - відповідачу (вул. Монастирська, буд. 33, м. Вінниця, 21050)